cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vajangu külanõukogu
Külanõukogu moodustati 1945 augustis Järvamaa Vajangu vallas. Külanõukogu keskus asus algselt Kõde külas. Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ja maarajoonide moodustamisega arvati Vajangu külanõukogu 1950 septembrist Väike-Maarja rajooni koosseisu.
1954. aasta seisuga tegutsesid külanõukogu piirides Karl Marxi nimeline kolhoos, Viktor Kingissepa nimeline kolhoos, Kalevipoja kolhoos ja Aavere Invaliidide Kodu. Külanõukogu keskus asus Vajangu külas.
1960 oktoobrist Vajangu külanõukogu likvideeriti ja selle alad jagati Kiltsi ja Tamsalu külanõukogu vahel nii, et Kalevipoja sovhoosi territoorium liideti Kiltsi külanõukoguga ja Tamsalu sovhoosi territoorium Tamsalu külanõukoguga.
Eurostat
Eurostat ehk Euroopa Komisjoni statistikaamet on Euroopa Komisjoni peadirektoraat, mille põhiülesanded on varustada Euroopa Liitu statistilise informatsiooniga Euroopa kohta ning aidata kaasa Euroopa Liidu liikmesriikides, kandidaatriikides ja Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsiooni liikmesriikides kasutatava statistilise metoodika ühtlustamisele.
Ameti peakorter asub Luxembourgis.
Iren Rožnova
Iren Rožnova (aastani 1955 Iren Koppel, sündinud 26. novembril 1931 Moskvas) on Eesti tehnikateadlane.
Elulugu
Iren Rožnova on finantstöötaja tütar.
Lõpetas 1952 Tallinna 19. Keskkooli ja 1957 Tallinna Polütehnilise Instituudi silikaatide tehnoloogia alal; tehnikakandidaat (1969, TTÜ). Töötanud aastast 1960 Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudis (1960 nooremteadur, 1960–2008 teadussekretär).
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: portlandtsement – klinkri põlevkivi põletamise sularäbust saamise probleemid; teadusliku töö organisatsiooniliste küsimuste uurimised. 20 teadustrükist.
Katari Ülikool
pisi Katari Ülikool on ülikool Kataris. Ülikool asub Doha põhjaosas.
Õppekeeleks on araabia (hariduse, kunstide ja sotsiaalteaduste valdkonnas) ja inglise keel (loodus- ja tehnikateaduste ning majanduse valdkonnas).
Zadonski rajoon
Zadonski rajoon (vene keeles Zadonski rajoon) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Lipetski oblasti keskosas. Rajooni keskus on Zadonski linn.
Rajoon piirneb kirdes Lebedjani rajooniga, idas Lipetski rajooniga, lõunas Hlevnoje rajooniga, edelas Terbunõ rajooniga, läänes Dolgorukovo rajooniga ja loodes Krasnoje rajooniga.
Rajooni pindala on 1520 km². Elanike arv oli 2012. aastal 34 728, 2009. aastal 35 153 ja 2002. aastal 37 244.
Zadonski rajoonis on 123 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Zadonski linna) ja seitsmeteistkümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Don, Snova, Repets, Hmelinka ja Kamenka.
Georg Friedrich Ignatius
pisi|Georg Friedrich Ignatius, 1861-1864
Georg Friedrich Ignatius (19. aprill/30. aprill 1789 Vigala – 16. veebruar/28. veebruar 1865 Käina) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis aastatel 1806–1810 Tallinna Kubermangugümnaasiumis. Aastatel 1811–1814 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Pärast ülikooli lõpetamist töötas koduõpetajana Uuemõisas, Hiiumaal. Ordineeriti 7. juunil/19. juunil 1818 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1818–1864 Käina Martini koguduse õpetaja. Lisaks oli ta aastatel 1861–1864 Saarte-Lääne praostkonna praost. Jäi 31. juulil/12. augustil 1864 emerituuri.
Isiklikku
Tema isa Johann Friedrich Ignatius oli Vigala Maarja koguduse õpetaja, vanaisa Johann Ignatius oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja. Teine vanaisa Johann Christoph Paucker oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja. Tema isa isapoolne vanaisa Ignatsi Jaak oli Kambja koguduse köster, emapoolne vanaisa Carl Friedrich Hasselblatt oli Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja. Tema õepoeg Adalbert Hugo Willigerode oli Tartu Maarja koguduse õpetaja ja eesti I üldlaulupeo korraldaja.
Tagasilöögiefekt (energiasääst)
Tagasilöögiefekt (inglise rebound effect) on energiasäästu juures kasutatav mõiste, mille kohaselt kõrgem tehnoloogiline efektiivsus peaks justkui vähendama ressursikasutust aga tegelikult ei pruugi see seda teha või see toimub oodatust väiksemas mahus.
Seega on antud teooria aluseks tõdemus, et kõrgem tehnoloogiline efektiivsus, millega kaasneb madalam hind, loob seotud toodete või teenuste järele suurema nõudluse. See vähendab aga kas osaliselt või täielikult esialgu saavutatud kokkuhoidu. Nõnda võib keskkonnale avaldatav koormus vähenemise asemel isegi kasvada ja sellest tuleneb, et lisaks tootmise ökonoomsuse tõstmisele tuleks ühtlasi tegeleda ka tarbimise vähendamisega.
Tagasilöögi efekti väljendatakse tavaliselt suhtena algselt saavutatud kokkuhoidu. Näiteks, kui autotootjad toovad turule senisest ökonoomsemad mudelid ja see toob kaasa 5% vähenemise vajamineva kütuse hulgas aga kütuse tarbimine väheneb ainult 2%. Sellisel juhul oleks tagasilöögi efekt 60% (kuna (5–2)/5 = 60%). "Kaduma läinud" 3% võidi kulutada aga selleks, et sõita senisest kiiremini või kaugemale.
Toijala põhikool
Toijala põhikool (soome keeles Toijalan yhteiskoulu) on Soomes Akaas Toijalas tegutsev põhikool. Kooli direktor on Jorma Ojala.
Koolis õpetatakse ka eesti keelt (õpetaja Merike Viita).
ROSTA Aknad
ROSTA Aknad (kirjutatud ka Rosta Aknad) oli Eesti ansambel. Ansambel asutati 1987. aastal. Nimi pandi ROSTA (Российское телеграфное агентство) plakatite järgi.
Borissoglebski rajoon
Borissoglebski rajoon (vene keeles Борисоглебский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Jaroslavli oblastis, asudes oblasti keskosas. Rajooni keskus on Borissoglebski alev.
ROSTA Aknad
Koosseis
Ansamblis on teiste seas kaasa teinud:
Borissoglebski rajoon
Rajoon piirneb põhjas Bolšoje Selo rajooniga, kirdes Jaroslavli ja Gavrilov-Jami rajooniga, idas Rostovi rajooniga, lõunas Pereslavli rajooniga ning läänes Uglitši rajooniga.
Gianluca Scamacca
Gianluca Scamacca (sündinud 1. jaanuaril 1999 Roomas) on Itaalia jalgpallur, kes mängib ründajana Inglismaa Itaalia kõrgliiga klubis Atalanta ja Itaalia jalgpallikoondises.
Borissoglebski rajoon
Rajooni pindala on 1750 km². Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 12 630. 2002. aastal oli elanikke 14 847 ja 1989. aastal 15 967.
Gianluca Scamacca
Aastatel 2009–2012 kuulus ta Rooma Lazio ja 2012–2015 AS Roma noortesüsteemi. Seejärel liitus ta Hollandi klubiga PSV Eindhoven. Hooajal 2015/16 debüteeris ta PSV noortevõistkonnas Hollandi esiliigas, kuid klubi põhimeeskonnas jäi debüüt tegemata.
2017. aasta jaanuaris sõlmis ta nelja ja poole aasta pikkuse lepingu Itaalia klubiga Sassuolo. Sassuolo meeskonnas debüteeris ta Itaalia kõrgliigas 29. oktoobril 2017 mängus Napoli vastu. Hooaja 2017/18 teises pooles oli ta laenul Itaalia esiliigaklubis US Cremonese ja hooajal 2018/19 Hollandi kõrgliigaklubis PEC Zwolle. Suurema läbimurde tegi Scamacca hooajal 2019/20, kui lõi Itaalia esiliigaklubis Ascoli laenul olles üheksa väravat. Hooajal 2020/21 oli ta Sassuolost laenul Itaalia kõrgliigaklubis Genoa ning lõi sel hooajal Itaalia kõrgliigas kaheksa väravat. 2021. aasta suvel naasis Scamacca lõpuks Sassuolo meeskonda. Hooajal 2021/22 lõi Scamacca Itaalia kõrgliigas 16 väravat, millega oli liigas paremuselt kuues väravalööja.
2022. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu West Ham Unitediga. West Ham Unitedi meeskonnas ja Inglismaa kõrgliigas debüteeris Scamacca 7. augustil 2022 mängus Manchester City vastu. Esimese värava lõi ta klubi meeskonnas sama aasta 18. augustil UEFA Euroopa Konverentsiliiga play-off-ringi mängus Taani klubi Viborgi vastu. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 1. oktoobril 2022 mängus Wolverhampton Wanderersi vastu. Hooajal 2022/23 võitis ta West Ham Unitediga UEFA Euroopa Konverentsiliiga.
Suvel 2023 liitus Scamacca ligi 25 miljoni euro eest Atalantaga.
Aastatel 2014–2021 mängis Scamacca Itaalia noortekoondistes, kus parimaks tulemuseks jäi teine koht 2018. aastal Euroopa U-19 meistrivõistlustelt. Itaalia jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 8. septembril 2021 MM-i valikmängus Leedu vastu.
Borissoglebski rajoon
Haldusjaotus
Borissoglebski rajoonis on 292 asustatud punkti, mis kuuluvad viie külaasunduse koosseisu.
Smurģi
Smurģi on küla (mazciems) Lätis Cēsise piirkonnas Priekuļi vallas.
Küla jääb Riiast 106 km kaugusele. Aastail 2009–2021 jäi küla Priekuļi piirkonda.
Aastal 2007 oli külas 11 elanikku.
Valgu külanõukogu
Valgu külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954. Külanõukogu keskus asus Valgu asunduses.
Valgu külanõukogu moodustati 1945 septembris Velise vallas. 1950. aastast, pärast maarajoonide moodustamist, oli Valgu külanõukogu Pärnu-Jaagupi rajooni koosseisus. 1954. aastal liideti Valgu külanõukogu Velise külanõukoguga.
Perätjärv
Perätjärv on järv Võru maakonnas Rõuge vallas Pulli ja Viitina külas. Veekogu pindala on 0,3 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 237 m.
Indrek Tammoja
Indrek Tammoja (sündinud 28. novembril 1976 Tallinnas) on eesti muusik ja laululooja. Ta on ansambli Rändaja juhtfiguur.
Meaning and Knowledge
"Meaning and Knowledge" ("Tähendus ja teadmine") on Hilary Putnami 1976. aasta John Locke'i loengute tekst. See ilmus 1979 tema raamatus "Meaning and the Moral Sciences".
Loeng I
Tõe (tõesuse) küsimus on filosoofias väga vana, kuid alles 20. sajandil hakkasid filosoofid ja loogikud eristama teadmise ja õigustatud uskumuse loomuse probleemist.
Alfred Tarski tõeteooria (Tarski tõeteooria) pretendeerib ennekuulmatul moel sellele, et ta on neutraalne epistemoloogia probleemide suhtes ning realismi ja idealismi vastasseisu suhtes metafüüsikas. Üks selle teooria põhiideid on jutumärgitustamine: näiteks lause ""Lumi on valge" on tõene" on tõene parajasti siis, kui lause "Lumi on valge" on tõene. Peale selle, ta on väidetav parajasti siis, kui algne lause on väidetav, tõene tõenäosusega r parajasti siis, kui algne lause on tõene tõenäosusega r, jne. Alfred Tarski, Rudolf Carnapi, Williard Van Orman Quine'i, Alfred Ayeri ja nende mõttekaaslaste meelest on nende seikade teadmine võti sõnadest "on tõene" arusaamiseks. Väljendist "P on tõene" (kus P on jutumärkides lause) arusaamiseks tuleb lihtsalt P jutumärgitustada ning eemaldada sõnad "on tõene". Jutumärgitustamisteooria pooldajate järgi ei ole vastamiseks küsimusele, mis tähendab, et miski on tõene, tarvis võtta seisukohta selle kohta, mida see miski omakorda tähendab või kuidas seda miskit tuleb verifitseerida või mitte verifitseerida. "Tõene" on filosoofiliselt neutraalne mõiste, lihtsalt vahend semantiliseks tõusuks – väidete tõstmiseks objektkeelest metakeelde.
Putnam visandab Tarski teooria teise põhiidee. "Tõene" on lausete predikaat, ja selleks et teooria oleks täpne, peavad laused olema formaliseeritud keeles L. (Tänapäeval näevad filosoofid ja keeleteadlased palju vaeva teooria laiendamisega loomulikele keeltele.) Sellises keeles on lõplik arv defineerimata predikaate ehk algpredikaate. Lihtsuse mõttes oletame, et keeles L on ainult kaks algpredikaati – "on kuu" ja "on sinine". Predikaatide P korral võib väljendit "P osutab x-ile", mille lähedase seose toob välja selle ümbersõnastamine kujule "P on x-i kohta tõene", saab samuti selgitada jutumärgitustamise idee abil: näiteks "on kuu" osutab x-ile (metakeelne predikatsioon) siis ja ainult siis, kui x on kuu (objektkeelne predikatsioon). Kui P on algpredikaat ja P osutab x-ile, siis P osutab x-ile algselt. Algse osutamise võib näitel L defineerida nimekirja abil: P osutab x-ile algselt siis ja ainult siis, kui 1) P on fraas "on kuu" ja x on kuu või 2) P on fraas "on sinine" ja x on sinine. Sarnase definitsiooni saab anda mis tahes formaliseeritud keele korral.
Edasine esitus on visandlik, et vältida loogika ja matemaatika keerukusi. Keele mittealgsed predikaadid konstrueeritakse algpredikaatidest tõefunktsioonide ja kvantorite abil. Oletame näiteks, et meie käsutuses on ainult disjunktsioon ja eitus. Siis võib osutamise defineerida järgmiselt: 1) kui P ei sisalda konnektoreid, siis P osutab x-ile siis ja ainult siis, kui P osutab x-ile algselt; 2) "P või Q" osutab x-ile, kui P osutab x-ile või Q osutab x-ile; 3) mitte-P osutab x-ile, kui P ei osuta x-ile. Keerulise loogika ail saab selle induktiivse definitsiooni muuta päris definitsiooniks. Tulemuseks on osutamise definitsioon konkreetse keele korral, mis ei kasuta semantilisi sõnu (nagu "tõene", "osutab"). Kui nüüd eeldada, et meie lihtne keel on nii lihtne, et iga lause kuju on kas "iga x-i korral Px" või "mõne x-i korral Px" või mõni nende kujude tõefunktsioon (kus P on predikaat), siis "tõese" saab defineerida nii (Tarskil on muidugi palju keerulisemad keeled): 1) "iga x-i korral Px" on tõene siis ja ainult siis, kui iga x-i korral P osutab x-ile; 2) "mõne x-i korral Px" on tõene siis ja ainult siis, kui mõne x-i korral P osutab x-ile; 3) kui p ja q on laused, siis "p või q" on tõene, kui p on tõene või q on tõene, ja mitte-p on tõene, kui p ei ole tõene.
Välja jäid ka mitmekohaliste predikaatidega seotud suured raskused, aga põhiideed on järgmised: 1) tõesus ja osutamine defineeritakse iga keele korral eraldi; 2) algne osutamine defineeritakse nimekirja abil ning tõesus ja osutamine üldiselt defineeritakse induktiivselt; 3) induktiivse definitsiooni saab loogika vahenditega muuta päris definitsiooniks.
Nüüd saab tõese definitsiooni põhjal tõestada näiteks, et "Mõne x-i korral x on kuu" on tõene siis ja ainult siis, kui mõne x-i korral x on kuu. Ja üldiselt saab tõese definitsioonist tuletada, et
kus P asemel võib olla keele L mis tahes lause. See, et skeemi (T) kõik üksikjuhud järelduvad "tõese" definitsioonist, on Tarskil tõepredikaadi "on tõene" definitsioonide adekvaatsuskriteerium (kriteerium T, konventsioon T).
Jutumärgitustamise idee võib algul tunduda triviaalsena, kuid Tarski teooria on väga mittetriviaalne, sest jutumärgitustamise idee ütleb ainult, et kriteerium T on tõene, kuid ei ütle, kuidas defineerida "tõene" nii, et kriteerium T oleks täidetud. Samuti ei võimalda jutumärgitustamine iseenesest kõrvaldada sõna "tõene" kõigist kontekstidest, näiteks lausest "Kui kujuga "p või q, mitte p, järelikult q" arutluse mõlemad eeldused on keeles L tõesed, siis ka järeldus on keeles L tõene".
Tõsisem vastuväide on see, et Tarski teoorias ei ole lubatud laused, mis pole ei tõesed ega väärad (näiteks "Kanada puude arv on paarisarv") ega laused, mis sisaldavad indeksikaale. Praegu tundu Putnamile, et teooriat saab modifitseerida, et hõlmata ka ähmased ja indeksikaalsed predikaadid, kuid see jääb siinkohal kõrvale. Putnam ei tee ka vahet Tarski algse teooria ning Saul Kripke poolt hiljuti pakutud väga elegantse variandi vahel.
Putnam vaatleb üksikasjalikult Hartry Fieldi kriitikat, millega ta varem nõustus. Field leiab, et Tarski ei ole algset osutamist filosoofiliselt selgitanud. Näiteks oleks 19. sajandi lõpu keemik võinud anda hullumeelse "valentsi definitsiooni" kujul "iga E ja iga n-i korral E-l on valents n parajasti siis, kui E on kaltsium ja n on +1 ... või E on väävel ja n on –2", mis loetleb kõik elemendid. Selline reduktsioon poleks olnud aktsepteeritav. Kui oleks selgunud, et valentsi mõistet ei õnnestu mitte kuidagi seletada aatomite ehituse kaudu, siis oleks lõpuks loobutud valentsiteooriast või loobutud füsikalismist ja asendatud see võib-olla "kemikalismiga". Valentsimõistest poleks küll loobutud, kuni sellest oleks ainete iseloomustamisel kasu olnud, kuid oleks ikkagi otsitud reaalset reduktsiooni. Selline metodoloogia on olnud teaduses äärmiselt viljakas, ning Field leiab, et me loobume sellest viljakast metodoloogiast, kui me ei taipa, et selleks et kehtestada tõesuse mõistet füsikalistlikult aktsepteeritava mõistena, on tarvis lisada algse osutamise teooriad.
See heidab valgust ühele 20. sajandil pinnale ujunud probleemile. Kas osutamine on lihtsalt sõna (või sõnaeksemplari) ja mõne teise asja vaheline suhe? Kui on, kas ta on siis loodusliku põhjusliku korra osa nagu keemilises sidemes olemise suhe? Kas seda tuleb uurida samamoodi? Kui ei ole, kas me vaatame keelt transtsendentaalsena (Immanuel Kanti mõistes või mingis muus mõistes)? Või peaks üldse loobuma osutamisest rääkimisest? Field vastab kolmele esimesele küsimusele tugevalt füsikalistlikult "jah".
Stephen Leeds on avaldamata käsikirjas Fieldile teravmeelselt vastanud. Ta küsib, milleks me tõesuse mõistet õieti vajame. Näiteks deduktiivses loogikas selleks et öelda "arutluses tüüpi X on eelduste tõesuse korral järeldus tõene" ja nõustumise väljendamisel, kui pole täpselt teada, milline lause öeldi, ("see, mis ta ütles, on tõene"). Kui meil oleks loenduvalt lõpmatute konjunktsioonide ja disjunktsioonidega metakeel, siis terminit "tõene" poleks tarvis. Näiteks "see, mis ta ütles, on tõene" oleks väljendatav nii: "(Ta ütles "P1" ja P1) või "P2" ja P2) ..." (objektkeele iga lause kohta üks disjunkt). Me saame aga kasutada ainult lõplike väljenditega keelt, sellepärast võtamegi appi sõna "tõene". Ja siis võib "tõese" defineerida ükskõik kuidas, kui ainult kriteerium T on täidetud. Leeds tahab õigupoolest öelda, et valentsi mõiste on seletuslik, põhjuslik-seletuslik. Et valentside erinevus on mõeldud seletusena, siis on tarvis ka öelda, mis asi valents on. Aga osutamise mõiste ei ole Leedsi meelest põhjuslik-seletuslik. Tõesuse ja osutamise mõiste laadseid mõisteid on tarvis selleks, et midagi väljendada (kuigi põhimõtteliselt saab seda väljendada ka teisiti). Kui pidada silmas seda otstarvet, siis ei ole sellel mingit tähtsust, et algne osutamine on defineeritud "hullumeelsel" viisil. Osutamise mõiste ei ole põhjuslik-seletuslik, või vähemalt ei ole Field näidanud, et ta seda on. Võidakse vastu väita, et kui jutt on tõesusest metakeeles, siis Leeds jääb hätta. Aga siis tuleb võtta lihtsalt "pikemad" lõpmatud tõefunktsioonid. Ja Leedsi argumendis polegi oluline mitte see, vaid see, et tõesuse ja osutamise mõistet ei lähe tarvis mitte seletamiseks, vaid otstarbeks, milleks piisab kriteeriumi T täitmisest.
Sügavam raskus on järgmine. Mis teha lausungiga kujul "see, mida ta ütles, on tõene", kui "ta" ei rääkinud meie objektkeeles? Loomulik oleks vastata, et osutamise mõiste on mõttekas ainult juhtudel, kui tõlke mõiste on mõttekas. Kui me seda, mis "ta" ütles, üldse mitte kuidagi tõlkida ei oska, kuidas me siis võiksime aru saada lausest "see, mida ta ütles, on tõene"? See viib järgmisele ideele. Osutamine defineeritakse kõigepealt Tarski kombel emakeele jaoks ning seejärel laiendatakse teistele keeltele tõlke kaudu. Field aga ütleks, et kui ma osutan X-ile, siis see tähendab, et (või seisneb selles, et; või ehk on empiiriliselt redutseeritav (nii nagu "vesi on H20" on empiiriline reduktsioon) sellele, et) ma olen X-iga teatud "füsikalistlikus" suhtes, ja seda suhet võiks esialgu mõelda seotusena X-iga või X-i mõne omadusega teatud liiki (tuleb täpsustada) kausaalse ahela kaudu. Ja kui "ta" osutab X-ile, siis tema suhe X-iga ei sõltu sellest, mis keeles ta räägib. Nii et "osutamise" tähenduse selgitamisel ei tohi viidata minu keelele ega kasutada tõlke mõistet. Aga miks? On ilmne, et me saame teiste inimeste keelte kujutamist oma keelele õigustada ilma eelduseta, et on üldse mingi ühtne osutamissuhe sõnade ja asjade vahel: võõraste keelte kujutamine oma keelele on viis teiste inimeste käitumise ratsionaliseerimiseks, mis hõlbustab nendega läbikäimist, nende käitumise ennustamist jne. Ja kui me oleme Leedsi esitatud põhjustel õigustatud omama osutamise mõistet oma keele jaoks, siis me oleme õigustatud laiendama seda mis tahes keeltele, mida me oma keelele kujutame.
Aga kõik see ei näita, et Field eksib. Võib-olla see füsikalistlik osutamissuhe, millest Field räägib, on olemas, kuigi meil pole seda tarvis, et õigustada väljendite "tõene" ja "osutab" kasutuselevõttu. Aga tõestamise koorem lasub suuresti Fieldil.
Loeng II
Realismist on hakatud filosoofias üha enam rääkima, aga väga vähe räägitakse sellest, mis realism on. Tavaliselt ütlevad realistid, et nad usuvad tõe vastavusteooriasse. Oma positsiooni õigustades esitavad realistid tavaliselt vastuväiteid mingit laadi idealismile, näiteks positivismile või operatsionalismile. (Kõik filosoofid püüavad nihutada tõestamise koormat oponentidele, ja kui see lasub oponentidel, siis tundub nende argumentide kummutamine oma positsiooni kaitsena piisav.) Ja realistide (realism) tüüpiline argument idealistide vastu on, et see teeb teaduse edust ime, (imeargument). George Berkeleyl oli Jumalat tarvis ainult selleks, et seletada, miks uskumused toolide ja laudade kohta on edukad, kuid apelleerimine Jumalale on filosoofias moest läinud ja enamiku teistide meelest kasutab Berkeley Jumala mõistet niikuinii veidralt. Realist süüdistab positivisti selles, et ta ei seleta, miks "elektroniarvutused", "aegruumiarvutused" ja "DNA-arvutused" ennustavad vaadeldavaid nähtusi õigesti, kui ei ole olemas elektrone, kõverat aegruumi ega DNA molekule. Kui need asjad on olemas, siis on nende teooriate edukuse loomulik seletus, et nad kirjeldavad nende käitumist osaliselt tõeselt. Ja loomulik seletus sellele, kuidas teaduslikud teooriad üksteisele järgnevad, on see, et teoreetilise objekti osalt õige ja osalt vale kirjeldus asendatakse parema kirjeldusega. Aga kui neid objekte tegelikult pole olemas, siis on ime, et teooria, mis nendest räägib, nähtusi edukalt ennustab; ja asjaolul, et eelmise teooria seadused on järgmise teooria seadustest piirjuhtumil tuletatavad, ei ole mitte mingit metodoloogilist tähtsust.
Putnam ei väida, et positivistil pole sellele argumendile midagi vastata (tal on teoreetiliste terminite tähenduse reduktsionistlikud teooriad, seletuse teooriad jne). Teda huvitab järgmine küsimus. Realisti argument apelleerib teaduse edukusele (või vastavalt tervemõistusliku materiaalsete objektide teooria edukusele). Kuid mis on teaduse edukusel pistmist tõe vastavusteooriaga või üldse mõne tõeteooriaga? See, et teadusel õnnestub teha palju tõeseid ennustusi, leiutada paremaid looduse kontrollimise viise jne, on kaheldamatu kogemuslik tõsiasi. Kui realism on selle tõsiasja seletus, siis ta peab ise olema teaduslik hüpotees. Ja realistid ongi sageli öelnud, et realism on empiiriline hüpotees. Kuid siis jääb ähmaseks, mis on realismil pistmist tõesusega. Siinses loengus püüab Putnam näidata seost tunnetuse edukuse ja tõeteooria vahel.
I Teadusliku teadmise "konvergeerumine"
Seda, mida Putnam nimetab realismiks, nimetavad selle pooldajad sageli teaduslikuks realismiks (scientific realism). Putnam väldib seda terminit, sest ta kuuleb selles ideoloogilist tooni, mis meenutab 19. sajandi materialismi, külaateismi. Kui teaduslik realist on see, kelle meelest igasugune teadmine, mis väärib teadmise nime, on osa teadusest, siis Putnam ei ole teaduslik realist. Tõsi küll, teaduslik teadmine on muljet avaldav osa teadmisest ning selle loomus ja tähtsus on korda läinud kõigile suurtele filosoofidele, keda epistemoloogia üldse huvitab. Sellepärast pole üllatav, kui nii realistid ja idealistid nimetavad end "teaduse filosoofideks" selle fraasi mõlemas tähenduses. Putnam keskendub järgnevas teaduslikule filosoofiale sellepärast, et arutelu keskendub sellele, mitte sellepärast, et ta oleks stsientist.
Teadusliku teadmise konvergeerumise idees on midagi. Mis seal on, seda selgitab kõige paremini üks Richard Boydi avaldamata kirjutis. Nimelt järeldub positivistlikust teadusfilosoofiast ainult see, et selleks, et järgnevad teooriad oleksid paremad kui eelnevad teooriad, peavad neist järelduma paljud eelnevate teooriate vaatluslaused (eriti need, mis on tõesed). Positivistlikust teadusfilosoofiast ei järeldu, et järgnevatest teooriatest peab järelduma eelnevate teooriate teoreetiliste seaduste ligikaudne tõesus teatud asjaoludel (tavaliselt järeldub). Varasemate teooriate mehhanismide säilitamine, kui vähegi võimalik, mida teadlased püüavadki teha (või püüavad näidata, et need on uute mehhanismide "piirjuhtumid"), on sageli kõige raskem viis saada teooria, mis säilitab vanad vaatluste ennustused, mis olid õiged, ning ühtlasi ennustab uusi vaatlusandmeid. On fakt, et teadlased püüavad seda teha, näiteks säilitada võimaluse korral energia jäävuse seadus, mitte postuleerida selle rikkumisi. Fakt on ka see, et see strateegia on viinud tähtsate avastusteni (Neptuni avastamisest positroni avastamiseni). Boyd püüab esitada realismi kui kõikehõlmavat hüpoteesi kahe printsiibi abil: 1) küpses teaduses terminid tavaliselt osutavad; 2) küpse teaduse teooria seadused on tavaliselt ligikaudselt tõesed. Boyd püüab näidata, et teadlaste toimimise viis tuleb sellest, et nad usuvad printsiipe 1) ja 2), ning nende strateegia töötab sellepärast, et printsiibid 1) ja 2) on tõesed.
2 Mis siis, kui teaduslik teadmine ei konvergeeru?
Kui me otsustame, et teadmine ei konvergeeru, kuidas see mõjutab meie tõesuse ja omistamise mõistet? Thomas Kuhn ongi konvergeerumise suhtes skeptiline ning kirjutab vähemalt "Teadusrevolutsioonide struktuuris", et samal terminil ei saa olla eri paradigmades sama osutus (eri paradigmadesse kuuluvad või eri paradigmasid tekitavad teooriad kuuluvad eri "maailmadesse"), veel rohkem eitab konvergeerumist Paul Feyerabend. Oletame, et Bohri aatomimudeli "elektron" ei osuta sellele, mida tänapäeval nimetatakse elektronideks. Siis ta ei osuta mitte millelegi, mida tänapäeva teooria tunnustab, ega mitte millelegi tänapäeva teooria vaatekohast. (Kuhni järgi osutab iga teooria oma entiteetide "maailmale".) Feyerabend arutleb teistmoodi kui Kuhn: teadusliku termini kasutuselevõtja ning asjatundjad, kes seda kasutavad, aktsepteerivad teatud seadusi peaaegu paratamatute tõdedena väidetava osutuse kohta. Need seadused või osutuse teoreetiline kirjeldus nende põhjal on praktiliselt osutuse analüütiline definitsioon. Kui me otsustame, et sellele täpsele definitsioonile miski ei vasta, siis peame ütlema, et niisugust asja ei ole. Kui Bohri aatomimudeli elektroni kirjeldusele miski ei vasta, siis "elektron" selle teooria mõttes ei osuta. Kui elektroni teoreetilised kirjeldused on erinevad, siis terminil "elektron" on erinev tähendus. See on teooriate ühismõõdutus. On ilmselt soovitav, et osutusteooria selle metainduktsiooni blokeeriks; see on kahtluse kasu printsiibi üks õigustus. Aga kahtluse kasu printsiip võib olla ebamõistlik; me ei või öelda, et "flogiston" osutas. Kui konvergeerumist ei ole, kui tulevikus varasemad teooriad ei ole enam hilisemate piirjuhud, kui Boydi printsiibid 1) ja 2) osutuvad vääradeks, siis osutub kahtluse kasu printsiip alati ebamõistlikuks
Feyerabendi vastu on Putnam ja Saul Kripke väitnud, et teaduslikud terminid ei ole sünonüümsed kirjeldustega. Semantilisel metodoloogial on printsiip, et kui kõnelejad määravad mõne termini osutuse kirjeldusega ning ekslike uskumuste tõttu see kirjeldus ei osuta, siis tuleb eeldada, et nad aktsepteeriksid selle mõistlikke ümbersõnastusi, (enam-vähem kahtluse kasu printsiip). Näiteks, kuigi pole midagi, mis Bohri aatomimudeli elektroni kirjeldusele täpselt vastaks, kuid on osakesed, mis sellele ligikaudselt vastavad, ja me peame Bohri "elektronidele" osutuseks pidama neid osakesi. Kui Bohr ei oleks ise seda printsiipi iseenda suhtes kasutanud, siis ta oleks hiljem terminist "elektron" loobunud. Ka Kuhnile saab vastata, et tegu on eri teooriatega samade entiteetide kohta.
Aga mis siis, kui meil oleks teooria, mille järgi elektronid on nagu flogiston? Siis me peame ütlema, et elektrone tegelikult ei eksisteeri. Aga mis siis, kui kõigi teoreetiliste entiteetidega on nii, et mõne hilisema teooria vaatekohast nad ei eksisteeri? See on skeptikute veaargument: "kust sa tead, et sa praegu ei eksi?" See on tõsine argument järgmise metainduktsiooni (pessimistlik metainduktsioon) tõttu: "nii nagu ükski teaduses üle (näiteks) viiekümne aasta tagasi kasutatud termin ei osuta, osutub ka, et ükski praegu kasutatav termini (peale võib-olla vaatlusterminite, kui neid on) ei osuta." Ilmselt oleks hea, kui osutusteooria selle metainduktsiooni blokeeriks; see on kahtluse kasu printsiibi üks õigustus. Aga kahtluse kasu printsiip võib olla ebamõistlik; me ei hakka ütlema, et "flogiston" osutas. Kui konvergeerumist ei ole, kui varasemad teooriad ei ole enam hilisemata piirjuhtumid, kui tuleviku teaduse seisukohast on Boydi printsiibid 1) ja 2) väärad, siis osutub kahtluse kasu printsiip alati ebamõistlikuks. Osutamine kollabeerub.
Aga mis siis juhtub tõesuse mõistega? Võib-olla on kõik teoreetilised laused väärad; või astub jõusse mingi tõeväärtuste omistamise konventsioon seks puhuks, kui predikaadid ei osuta. Igatahes muutub tõeväärtuse mõiste teoreetilisi termineid sisaldavate lausete puhul ebahuvitavaks. Nii et ka tõesus kollabeerub.
Putnam tahab näidata, et seda ei juhtu.
3 Matemaatiline intuitsionism – rakendus empiirilisele teadmisele
Putnam esitab mõned tarvis minevad faktid Luitzen Egbertus Jan Brouweri, Arend Heytingi jt intuitsionismi kohta. Loogilistel konnektoritel on mitteklassikaline tähendus (intuitsionistliku loogika Brouweri-Heytingi-Kolmogorovi tõlgendus). (Intuitsionistid pidasid klassikalist tähendust mitterakendatavaks mõtlemisele lõpmatutest ja potentsiaalselt lõpmatutest piirkondadest.) Nende tähendust ei selgita nad mitte klassikalise tõesuse, vaid konstruktiivse tõestatavuse mõiste kaudu. Nimelt:
Tõlgendame klassikalised konnektorid ümber intuitsionistlikku lauseloogikasse:
Selles tõlgenduses saavad klassikalise lausearvutuse teoreemidest intuitsionistliku lausearvutuse teoreemid (on ka teisi selliseid tõlgendusi). Üle ei kanta tähendusi, vaid ainult teoreemid. Näiteks klassikaline tähendab, et iga lause on tõene või väär, ümbertõlgendus  tähendab, et on absurdne, et lause ja selle eitus on mõlemad absurdsed.
See näitab muu hulgas, et erinevalt sellest, mida hulk filosoofe, sealhulgas hiljuti Ian Hacking, on väitnud, ei fikseeri järeldamisreeglid (p \wedge q, järelikult p, jne) konnektorite tähendust.
Oletame nüüd, et me rakendame kogemusteadusele konnektorite ümbertõlgendatud tähendust (see mõte tuli Putnamile Michael Dummetti lugemisel), kusjuures asendame konstruktiivse tõestatavuse intuitsionistliku matemaatika mõttes konstruktiivse tõestatavusega kogemusteaduse mingil ajal aktsepteeritud postulaatidest (või postulaatidest koos vaatlusväidetega). (Kui parajasti omaksvõetud kogemusteadus on ise vastuolus tõeste vastuolude hulgaga, siis tuleks võtta kogemusteaduse sobivalt valitud alamhulk.) Kogemusteadmise muutudes konnektorite tähendus muutuks.
4 Tõesus
Oletame, et me formuleerime kogemusteaduse või osa sellest formaliseeritud keeles L, kus on sobivad loogilised reeglid ja aksioomid ning empiirilised postulaadid. Järgides tänapäeva tavalist loogikapraktikat, jätame predikaadi "tõene" keelest L välja, metakeelde ML. (Saul Kripke uurib praegu üht meetodit, kuidas objektkeel ja metakeel lahutamata jätta.) See predikaat defineeritakse Tarski meetoditega (kasutades metakeele ML loogikalisi vahendeid, kuid võttes kirjeldavat sõnavara ainult keelest L) või siis võetakse keeles ML algmõistena. Kummalgi juhul me tahame, et laused kujul ""Lumi on valge" on tõene siis ja ainult siis, kui lumi on valge" oleks metakeele teoreemid. (Tarski nimetas seda teoses "Wahrheitsbegriff" Criterium W ning ingliskeelses tõlkes sai sellest kuidagi Convention T (konventsioon T). Putnam nimetab seda "kriteerium T".) Kui konnektorid ülal kirjeldatud viisil ümber tõlgendada, siis saab tõesust defineerida täpselt Tarski moodi. Ainult et tõesusest saab tõestatavus (rangelt võttes tõestatavuse kahekordne eitus). Kriteerium T fikseerib predikaadi "tõene" ekstensiooni ainult juhul, kui konnektorid on klassikalised. Isegi kui "pärismaalased", keda me uurime, aktsepteerivad peale kõikide klassikaliste tautoloogiate ka kriteeriumi T, ei pruugi nende "tõene" olla klassikaline "tõene".
Mis saab osutamisest? Tarski tõesuse ja osutamise definitsiooni järgi on lause ""Elektron" osutab" samaväärne lausega "Elektronid on olemas". Aga kui väljendit "on olemas" tõlgendada intuitsionistlikult, siis viimane lause väidab ainult, et on olemas niisugune kirjeldus D, et "D on elektron" on kogemusteaduses B1 tõestatav. Ja see võib olla tõene isegi juhul, kui elektrone ei ole olemas! "Olemasolu" muutub teooriasiseseks.
5 Tõe vastavusteooria
Putnam ütleb, et realismist lahtiütlemine ei oleks predikaatidest "tõene" ja "osutab" täielik loobumine, vaid nende formaalsed aspektid säiliksid. Formaalne semantika, sealhulgas Tarski laadis tõedefinitsioonid, ning isegi klassikaline loogika jääks alles, aga tõesuse mõiste nihkuks õigustatud väidetavuse mõiste sarnaseks. (Formaalsed üksikasjad võiksid ka teistsugused olla.) Seda ei saa muidugi tõestada, tegu on spekulatsiooniga inimese tunnetusliku loomuse kohta, mis on esitatud ennustusena ühe hüpoteetilise olukorra kohta.) Usutavaks teeb selle asjaolu, et skeptitsismiga realistliku tõemõiste suhtes Protagorasest Michael Dummettini on alati kaasas käinud realistliku tõemõiste asendamine teooriasisese tõesuse või õigustatud väidetavuse mõistega.
Mis on teadusliku meetodi, selle edukuse ja konvergeerumise realistlikel seletustel pistmist realistlike tõekäsitustega? Realistid usuvad tõe vastavusteooriasse, aga mis see on? Putnam väidab, et see ei ole teistsugune tõesuse definitsioon. Predikaati "tõene" defineerida saab ainult Tarski moodi. (Saul Kripkel on küll uus viis, aga see erinevus pole siin oluline, kuigi see on oluline antinoomiate vältimise seisukohast.) Aga kas Tarski viis on "realistlik"? Nii ja naa. Kui konnektoreid mõista realistlikult ("klassikaliselt"), siis Tarski moodi tõedefinitsioon on "realistlik" vähemalt selles mõttes, et rahuldamine (mille erijuhtum on tõesus) on sõnade ja asjade vaheline (täpsemalt valemite ning asjade lõplike jadade vaheline) suhe. See on kindlasti kooskõlas tõe vastavusteooria ühe olulise ideega. Siiski ei tundu Tarski teooria tõe vastavusteooria rekonstruktsioonina rahuldav. Põhjusi on hulk, ja Putnam on mõnele neist mujal osutanud, aga peamine on Putnami meelest see, millele osutas Hartry Field: algse osutamise selgitamine (st rahuldamise selgitamine keele algpredikaatide puhul) nimekirjaga. Aga selle nimekirja punktid (näiteks ""elektron" osutab elektronidele") sarnanevad kuulsa lausega ""lumi on valge" on tõene siis ja ainult siis, kui lumi on valge" ja see sarnasus pole juhuslik: "tõene" on rahuldamise nullaarne juhtum (valem on tõene, kui ta ei sisalda vabu muutujaid ja tühi jada rahuldab teda). Adekvaatsuskriteeriumi (kriteerium T) saab üldistada "kriteeriumiks S": predikaadi "rahuldab keeles L" adekvaatne definitsioon peab andma teoreemideks kõik järgmise kujuga väited: "jada y1, ..., yn rahuldab valemit "P(x1, ..., xn)" siis ja ainult siis, kui P(y1, ..., yn). Näiteks y1 rahuldab valemit "elektron(x)" siis ja ainult siis, kui y1 on elektron.
Sellel nimekirjal, mille vastu Field on, on niisugune struktuur kriteeriumi S tõttu. Aga kriteeriumid S ja T on määratud formaalsete omadustega, mida me tõesuse ja osutamise mõistelt tahame, sest meie metakeeles on tarvis predikaati, mis rahuldab täpselt kriteeriumi S. Sellepärast me jätaksime kriteeriumi S alles ka konnektorite intuitsionistliku või kvaasiintuitsionistliku tõlgenduse puhul. Nii et Fieldi vastuväide ei pea paika ja realistil on õigus, kui ta defineerib predikaadi "tõene" Tarski moodi. Kuigi tõesuse mõiste tuletatakse nii-öelda "transtsendentaalse deduktsiooniga" (vajame metakeele mõistet, mis rahuldab kriteeriumi T) ja kriteeriumi S õigustatakse sarnaselt, on rahuldamine või osutamine realistliku mõisteskeemi seisukohast ikkagi sõnade ja asjade vaheline suhe ja sellel on seletuslik väärtus, nagu Boyd näitas.
Argumendi lühem ja visandlikum variant on järgmine. Kui "elektron" on meie mõistesüsteemi algtermin, siis mõistesüsteemi seest saabki termini "elektron" osutamise kohta öelda ainult, et "elektron" osutab elektronidele. Kui me analüüsime "elektronid" "nii- ja niisuguse massi ja negatiivse ühiklaenguga osakesteks", siis võib öelda, et "elektron" osutab nii- ja niisuguse massi ja negatiivse ühiklaenguga osakestele, aga siis tuleb laengut selgitada triviaalselt, kriteeriumi S järgi. Kui arvestada Quine'i kitsikust (Kanti kitsikust?), et reaalne maailm on olemas, aga me saame seda kirjeldada ainult oma mõistesüsteemis (kelle omas siis?) kas siis on üllatav, et algne osutamine on näiliselt triviaalne?
Putnam arvab, et Field vastaks nii: 1) miski sellest ei näita, et tõde ja osutamist peab defineerima Tarski moodi; 2) miski sellest ei näita, et ei saa anda osutamise (või vähemalt algset osutamise) "füsikalistlikku" teooriat. Näitasime ainult, et osutamise füsikalistlikku teooriat ei ole tingimata tarvis. Aga niisugune teooria on võimalik ja ta võiks meile osutamise nähtuse palju mõistetavamaks teha. Igatahes ei oleks füsikalistlik teooria Tarski tõesuse ja rahuldamise definitsioonidega ühitamatu. Pealegi oleks Boydi realismiteooria aktsepteerimine vesi Fieldi veskile. Osutamise ja tõesuse mõistet kasutavad vähemalt mõned põhjuslikud seletused. Aga valentsianaloogia v)ja astase argumendi tähtis osa oli see, et osutamise ja tõesuse mõiste ei ole põhjuslik-seletuslikud. Ühes mõttes nad tõesti ei ole põhjuslik-seletuslikud; meil on neid siiski tarvis formaalses loogikas ja ka teistel viimati mainitud otstarvetel, isegi kui Boydi põhjuslikud seletused teaduse edukusele on väärad. Aga kui neid mõisteid põhjuslikes seletustes üldse kasutatakse, kas pole siis võimalik, et nende põhjuslik-seletuslik roll õigustab tõesuse ja osutamise olemuse füsikalistliku teooria otsimist, nii nagu valentsi mõiste põhjuslik-seletuslik roll õigustab valentsi olemuse füsikalistliku teooria otsimist?
Loeng III
Mida tähendab tõesuse ja konnektorite realistlik (klassikaline) käsitamine? Me nägime, et klassikalise loogika aktsepteerimine seda veel ei tähenda. (Samuti ei näita klassikalisest loogikast loobumine, et neid käsitatakse idealistlikult. Putnamil on olemas kvantmehaanika realistlik tõlgendus ühe mitteklassikalise loogika abil.) Samuti ei ole asi kriteeriumi T ega kriteeriumi S aktsepteerimises ega oma keele Tarski vaimus tõedefinitsiooni aktsepteerimises. Realistlikku tõekäsitust näitab hoopis, et aktsepteeritakse selliseid väiteid nagu A) Veenuse atmosfääris võib-olla ei ole süsihappegaasi, kuigi meie teooriast järeldub, et on, ja B) väide, mis järeldub meie teooriast (või meie teooriast pluss tõeste vaatluslausete hulgaga), võib olla väär. Miks me usume näiteks lauset A)? Sellest, et meie praegusest teooriast midagi järeldub, ei järeldu, et see nii ongi.
Livia Viitol
pisi|Livia Viitol (2017) Livia Viitol (sündinud 18. detsembril 1953) on luuletaja, tõlkija ja kirjandusloolane.
Ta on tõlkinud läti keelest näiteks Juris Kronbergsi, Nora Ikstena ja Aleksandrs Čaksi tekste.
Tema luulekogu "Pääl ja sees" ilmus 1991, lasteraamat "Ilmakoer Muki" ilmus 2000.
Looming
Livia Viitoli luulet on tõlgitud inglise (tõlkija Ilmar Lehtpere: "The Stinging Fly" 2/ 2, Autumn/Winter 2005/06, Dublin; Crannóg 10, Winter 2005/06, Galway ; Stride Magazine (online), 2006, Devoran, Cornwall ;Cyphers 61, 2007, Dublin) ja läti (tõlkija Guntars Godiņš, Karogs. Janv./Febr. 2010, Rīga) keelde.
Otto Reinhold von Tiesenhausen
Otto Reinhold von Tiesenhausen (1627–1719) oli Rootsi sõjaväelane, vabahärra ja ooberstleitnant, kes osales Põhjasõjas.
Elulugu
Otto Reinhold von Tiesenhausen sündis 1627. aastal Frommhold von Tiesenhauseni perre.
Põhjasõja algul, 1701. aastal määrati ooberstleitnant Tiesenhausen Kokneses moodustatud maakaitseväepataljoni ülemaks. Pataljoni ülemana osales ta järgmisel aastal toimunud sõjategevuses.
Otto Reinhold von Tiesenhausen suri 1719. aastal (mõne allika järgi ka 1713 ).
Perekond
Otto Reinhold von Tiesenhausen abiellus N.N. von Tiesenhauseniga. Abielust sündis Ernst Frommhold von Tiesenhausen.
Juha Veijonen
Juha Veijonen (hüüdnimega Vexi; sündinud 29. augustil 1959 Helsingis) on Soome näitleja.
Veijonen on tegev 1990. aastast.
Preemiad
Juha Veijonen on saanud Jussi-auuhinna parima meespeaosatäitjana filmis Esa ja Vesa - auringonlaskun ratsastajat
Hlevnoje rajoon
Hlevnoje rajoon (vene keeles Хлевенский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Lipetski oblasti lõunaosas. Rajooni keskus on Hlevnoje küla.
Rajoon piirneb kirdes Lipetski rajooniga, idas Usmani rajooniga, lõunas Voroneži oblastiga, läänes Terbunõ rajooniga ja loodes Zadonski rajooniga.
Rajooni pindala on 910 km². Elanike arv oli 2012. aastal 19 990, 2009. aastal 20 566 ja 2002. aastal 22 251.
Hlevnoje rajoonis on 48 asulat, mis kuuluvad viieteistkümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Don ja Voroneži jõgi.
Kenzō Ōhashi
Kenzō Ōhashi (jaapani keeles 大橋 謙三 Ōhashi Kenzō; 21. aprill 1934 Hiroshima – 21. detsember 2015) oli Jaapani endine jalgpallur, ründaja.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastal 1958 ühe mängu.
Jeannot Ahoussou-Kouadio
Jeannot Ahoussou-Kouadio (sündinud 6. märtsil 1951 Raviartis) on Elevandiluuranniku poliitik, 13. märtsist 14. novembrini 2012 Elevandiluuranniku peaminister. Peaministri kohusetäitjana jätkas ta valitsuse juhtimist kuni sama aasta 21. novembrini, mil uueks peaministriks nimetati Daniel Kablan Duncan.
Ta oli alates 5. detsembrist 2010 justiitsminister ja säilitas selle ameti ka valitsusjuhiks saades. Ta oli sunnitud pea- ja justiitsministri ametist lahkuma, kui president Alassane Ouattara saatis valitsuse seoses uue abieluseaduse ümber puhkenud poliitiliste konfliktidega laiali.
Ta kuulub Elevandiluuranniku Demokraatlikku Parteisse.
Hiieallikas (täpsustus)
Hiieallikas on pühaks peetud allikas. See on ka mitme Eesti allika nimi:
Hiieallikas
Hiieallikas on pühaks peetud allikas, mille juures taotleti rituaalide ja ohvritalituste abil kõrgemate jõudude (vaimude, jumaluste, esivanemate) soosingut.
Femen
pisi|FEMEN protestiaktsioon Kiievis 2010. aastal FEMEN (ukraina keeles Фемен) on Ukrainas 2008. aastal loodud feministlik protestirühmitus, mille peakorter asub Pariisis. Rahvusvahelist tuntust on organisatsioon kogunud oma poleemikat tekitavate alasti protestidega, avaldades meelt seksiturismi, usuliste institutsioonide ja seksismi vastu ning juhtides tähelepanu muudele sotsiaalsetele, riigisisestele ja rahvusvahelistele probleemidele. Oktoobris 2013 oli FEMENil kõige rohkem liikmeid Prantsusmaal (30 kohalikku aktivisti 2013. aasta jaanuari seisuga). Oktoobris 2012 teatas organisatsioon, et neil on umbes 40 aktivisti Ukrainas, sadakond välismaal ning 20 000 toetajat suhtlusvõrgustikus Vkontakte.
Organisatsiooni sõnul võitlevad liikmed patriarhaadi kolme ilmingu – naiste seksuaalse ärakasutamise, diktatuuri ja religiooni vastu ning peavad oma eesmärgiks "sekstremismi, mis kaitseb naiste õigusi". FEMENi aktiviste on protestide tõttu korduvalt arreteeritud.
FEMENil on mitu rahvusvahelist haru. Nende peakorter Kiievis suleti ning augustis 2013 lahkusid selle liidrid Ukrainast arvates, et nende elu ja vabadus on ohus.
Valguta külanõukogu
Valguta külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Valguta külanõukogu moodustati 1945 septembris Tartumaal Rõngu vallas. Külanõukogu keskus asus Valguta asunduses.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Valguta külanõukogu 1950 septembris Elva rajooni koosseisu.
1954 juunis Valguta külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium liideti Rõngu külanõukoguga.
Vidiškės
Vidiškės on küla Leedus Ignalina rajoonis, Vidiškėse valla halduskeskus.
Külas on gümnaasium, postkontor ja raamatukogu. Sealne katoliku kirik valmis aastal 1906. Külas asub Vidiškėse mõisa hoonetekompleks.
Küla kohta pärinevad esimesed teated XVI sajandist. Nõukogude perioodil oli Vidiškės kohaliku linnukasvatusega tegeleva sovhoosi keskasulaks.
Elanikkond
Külas on sündinud Leedu laskesuusataja Algimantas Šalna.
Ska Faktor
Ska Faktor (ka SKA Faktor) on Eesti ska-ansambel. Ansambel asutati 2006. aastal.
Koosseis
Ansamblis on teiste seas kaasa teinud:
94. punalipuline miinitraalerite brigaad
pisi| 94. punalipuline miinitraalerite brigaad (vene k: 94-я Краснознамённая Бригада Тральщиков), sõjaväeosa nr 21000, oli Nõukogude Liidu ja Venemaa mereväe Balti laevastiku miinilaevade koondis, mis paiknes Tallinnas.
Brigaadi kutsung oli "Fibroin".
Ajalugu
Brigaadi eelkäijaks oli 1. traalimisbrigaad, mis formeeriti 25. juulil 1941. Sõja käigus kaotas brigaad 53 laeva, neist 35 traalimisel miinidele sõitnuina.
Pärast teise maailmasõja lõppu jätkus merel nn lahingtraalimine kuni 1957. aastani. Pärast seda paiknes 1. traalimisbrigaad Tallinna ja nimetati 94. traalerite brigaadiks. Igapäevast traalimist Soome lahel jätkati siiski veel kuni 1963. aastani, kui kõik alad kuulutati laevasõidule ohutuks. Selleks ajaks oli brigaad teinud kahjutuks pea 12 000 meremiini.
94. miinitraalerite brigaad oli okupatsiooniaastail põhiline Tallinnas Miinisadamas paiknenud Balti laevastiku laevakoondis. Osa allüksusi paiknes ka Lennusadamas. Brigaad oli praktiliselt Nõukogude Liidu mereväe miinitraalimisasjanduse peamine katse- ja õppeallüksus, mille koosseisu arvati näiteks 2 eksperimentaalse miinitraalerite klassi, Andryusha ja Pelikan, ainsad laevad.
Seoses nõukogude võimu kokkuvarisemisega 1991. aastal ja vägede eeldatava lahkumisega Eestist, hakkas ka brigaadi tegevus kiratsema. Juba 1990. aastate alguseks arvati mitmed brigaadi vanemapoolsed laevad teenistusest välja või amortiseerusid kasutuskõlbmatuks. Viimane suurem laevade nimekirjast maha kandmine toimus veel juunis 1994. Mõned laevad uppusid seejuures samasse Miinisadamasse. Brigaad likvideeriti pärast Venemaa vägede lahkumist Baltikumist septembris 1994.
Koosseis
Brigaadi koosseis oli 1990. aastal 1163 sõjaväelast, neist 150 ohvitseri ja 373 allohvitseri.
Brigaadi märkimisväärsemaid ülemaid oli aastail 1972–1975 (teenis eelnevalt brigaadi divisjonides 1955–1968) 1. järgu kapten Aleksei Trifonov, kes tegutses hiljem 1994. aastast kuni surmani 2013. aastal veel Venemaa Laevastiku Veteranide Klubi juhatuses.
Laevad
pisi|Natya-klassi miinitraaler pisi|T-43-klassi miinitraaler pisi|Yevgenya-klassi miinitraaler. Fotol RT-71 [[Kaspia flotillis]] Nõukogude okupatsiooni lõpukümnenditel kuulus brigaadi koosseisu korraga umbes 30–40 miinilaeva. Koosseisus olid peamiselt järgmised laevaüksused ja sõjalaevad (nimekiri ei pruugi olla täielik).