cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Friedrich-Karl Pinka
Vabadussõjas
Pärast Vabadussõja lõppu läbi viidud Eesti sõjaväe demobiliseerimist ja kaadriväeosade vähendamist liideti Scoutspolgu kaks pataljoni teiste väeosadega ja 16. jaanuaril 1921 määrati F. Pinka 10. Jalaväepolgu Kalevi maleva pataljoni ülemaks. Polk dislotseerus Tallinnas, Koplis. 1. juulil 1922 nimetati väeosa Kalevi pataljoniks, kolonelleitnant F. Pinka oli pataljoni ülem kuni 1. aprillini 1924.
Teenistus Kaitseliidus ja kaitseringkondades
Pärast 1. detsembri riigipöördekatset taastati Kaitseliidu tegevus ja F. Pinka teenis aastatel 1925–1934 Kaitseliidu Tallinna maleva pealikuna.
1934. aastal määrati ta Valga kaitseringkonna ja Valga garnisoni kt ja ülemaks, kellena ta teenis kuni haigestumiseni 1936. aastal.
F. Pinka lõpetas Kõrgema Sõjakooli aastal 1938. Alates 1. juunist 1936 oli ta Lääne-Saare kaitseringkonna ülem. Alates detsembrist 1939 teenis ta Viru-Järva sõjaväeringkonna ülemana koloneli auastmes.
Represseerimine ja surm
F. Pinka küüditati 14. juunil 1941 Tallinnast koos naise Margoti, tütre Maylis-Elisabethi, poja Erik-Herberti ja tütre Piaga. Viidi Vjatlagi vangilaagrisse Kirovi oblastis. Kirovi oblastikohus mõistis Pinka 20. oktoobril 1941 surma (§ 58–2, 12 alusel). Hukati 16. jaanuaril 1942.
Konuvere sild
right|pisi|Konuvere sild loode poolt Konuvere sild (tinglikult ka Konuvere maanteesild) on 1993. aastal ehitatud sild Rapla maakonnas Märjamaa vallas Konuvere külas, Tallinna–Pärnu–Ikla maantee 78. kilomeetril.
Konuvere sild on üks kolmest sillast Konuvere külas, mis viivad üle Vigala jõe. Varem maanteesillana kasutusel olnud sild, Konuvere kivisild, asub uue silla kõrval. Küla lääneosas asub Konuvere raudteesild, mis ehitati Rapla–Virtsu raudtee tarbeks.
Sild on 84,43 meetrit pikk ja 15,8 meetrit lai. Sõidutee laius on 11 meetrit. Silla number Maanteeameti registris on 269.
Silda renoveeriti 2006. aastal.
Noorte Kotkaste Aitaja märk
Noorte Kotkaste Aitaja märk, lühendatult Aitaja märk, on autasu Noorte Kotkaste organisatsiooni aitamise ja abi osutamise eest.
Aitaja märgiga tunnustatakse toetajaliiget või koostööpartnerit, kes on vähemalt kahe aasta jooksul aidanud üritusi ette valmistada või korraldada ning keda on tunnustatud peavanema tänukirjaga.
Aitaja märgil on kollasele emailringile asetatud Noorte Kotkaste kotkamärk, mida ümbritseb eesti stiilis ornament. Märki kantakse vasakul pool rinnas.
Nūr ad-Dīn
Nūr ad-Dīn oli Mosuli, Aleppo, Hama ja Edessa atabeki Zengi poeg ja järglane, pärast Nur ad-Dini surma sai Süürias võimule tema poeg As-Salih Ismail al-Malik.
Sõjad ristisõdijatega
Mosuli, Aleppo, Hama atabek Imad ad-Din Zengi kasutas ära ristisõdijate riikides 1140ndail aastail tekkinud vastuolusid ja aastal 1143 kui hukkusid nii Bütsantsi keiser Johannes II Komnenos kui ka Jeruusalemma kaasvalitseja Fulk jahil olles, kasutas Zengi vaakumit ära ning aastaks 1144 vallutas Edessa. Hoolimata Zengi surmast aastal 1146, ei suudetud Edessat tagasi vallutada. Edessa langemine moslemite kätte vapustas Euroopat ning teine ristisõda algas aastal 1148. pisi|vasakul|Lähis-Ida aastal 1135, Esimese ristisõja tulemusel moodustatud [[ristisõdijate riigid on märgitud punaste ristidega]] Akko nõukogul juunis 1148 leppisid ristisõdijate kuningad Louis VII ja Konrad III ning Melisende ja Balduin III kokku Damaskuse ründamises. Zengi valdused olid jaotatud tema poegade vahel ning Damaskus oli sõlminud liidu Zengi poja, Aleppo emiir Nūr ad-Dīniga. Damaskus valiti näiteks Aleppo asemel ristisõja sihtmärgiks, kuna ununenud polnud lõputud Damaskusest saadetud rünnakud Jeruusalemma suunal ning geograafiliselt oleks Damaskuse vallutamine andnud head eeldused Edessa piiramiseks. Järgnenud Damaskuse piiramine kukkus täielikult läbi. Ristisõdijad said viie päevaga lüüa ja olid sunnitud taanduma. Ristisõdijad naasid Euroopasse ning paar aastat hiljem oli Damaskus Nūr ad-Dīni tugeva kontrolli all.
pisi|Väike-Aasia ja Palestiina 1140. aastal
Teise ristisõja ebaedul oli Lähis-Ida ja Jeruusalemma kuningriigile pikaajalised tagajärged. Läänest kardeti saata suuremaid abivägesid. Nūr ad-Dīn ühendas Süüria moslemiriigid ühendati järk-järgult, ta võitis Antakya vürstiriiki Inabi lahingus 1149. aastal ning võttis Damaskuse üle 1154. aastal kontrolli. Nur ad-Din oli äärmiselt usklik ning tema valitsusajal tõusis džihaadi idee väga tähtsale kohale. Tema peamiseks vastaseks tõusiski Jeruusalemma kuningriik, kuna see oli peamine takistus teel piirkonna moslemite vaimsele ja poliitilisele ühendatusele.
Aastal 1153 piiras Ashkeloni Jeruusalemma kuningas Balduin III linna, kust Egiptuse Fatimiidid olid Jeruusalemma rünnanud kogu riigi ajaloo vältel, Ashkelon vallutati ning liideti Yafo ja Ashkeloni krahvkonnaga, mida valitses endiselt Balduin III-a vend Amalric. Ashkeloni vallutamine kindlustas kuningriigi lõunapiiri, kunagine suur oht Egiptus oli alaealiste kaliifide võimu all ning ei olnud enam ohuks.
Sõjaretked Egiptusesse
Aastal 1163 keeldus Egiptus Jeruusalemmale makse maksmast ja palus Nūr ad-Dīnilt sõjalist abi. Amaury I tungis selle peale Egiptusse, kuid oli Niiluse üleujutuste tõttu tagasi pöörduma. Egiptuse vesiir Shawar palus Nūr ad-Dīnilt uuesti abi ning talle saadeti appi kindral Shirkuh. Shawari ja Shirkuhi vahel tekkis tüli ning Shawar sõlmis liidu hoopis Jeruusalemma kuningas (1162–1174) Amaury I-iga. Shawar ja Amaury I piirasid 1164. aastal Bilbeisi, kuid kuna Nūr ad-Dīn oli Harimi lahingus võitnud nii Antakya Bohemond III-t kui ka Tripoli Raimund III-t, olid nad sunnitud rünnaku katkestama. Antakya oli langemas Nur ad-Dini kätte, kuid viimasel hetkel saatis Bütsantsi keiser Manuel piirkonda suure abiväe. Aastal 1166 saatis Nūr ad-Dīn Shirkuhi Egiptusse tagasi ja Shawar sõlmis Amaury I-ga, kes sai Al-Babeini lahingus lüüa, uue liidu. Hoolimata kaotusest jäi Shawar võimule ning Kairosse jäid ristisõdijate abiväed. Aastal 1168 rüüstas Amaury I Bilbeisi, seejärel ei suutnud ta Egiptuse vastu üksi mitte midagi suurt korda saata. Tema vastuoluliste lükete tagajärjena vahetas Shawar pooli ja otsis abi Shirkuhi juurest. Shawar mõrvati ning kui Shirkuh 1169. aastal suri, tuli Egiptuses võimule tema vennapoeg Saladin. Samal aastal saatis keiser Manuel Amaury I-le appi umbes 300 laeva, et vallutada Damietta linn. Laevastik saadeti teele vaid kolme kuu varudega. Selleks ajaks kui ristisõdijate väed linna alla jõudsid, olid varud otsa lõppemas ning nad olid sunnitud tagasi pöörduma.
Zengiidide dünastia valitsemise lõpp
pisi|vasakul|Aijubiidide dünastiate valitsetud alad, 1171–1246 Aastal 1174 surid nii Nūr ad-Dīn kui ka Amaury I ning Saladin hakkas ka Süüria alasid oma mõjusfääri liigutama. Nur ad-Dini surma järel järgnes talle valitsejana tema 11-aastane poeg As-Salih. Saladin vallutas ja hõivas oma mamelukkide väega 1174. aastal Damaskuse, Homsi ja Hama ja kuulutas end regendiks, 1175. aastal vallutas ta Ba‘labakki ning piirkonna Zengidi dünastia esindajad. 1176. aastal abiellus ta Nur ad-Dini lesega ning teda tunnistati Süüria valitsejana. As-Salih suri 1181. aastal. 1183. aastal vallutas Saladin Aleppo ja 1186. aastaks kõik Süüria alad ning allutas oma võimule kõik Lähis-Ida moslemite alad, moodustades Aijubiidide riigi.
Misty Copeland
pisi| Misty Danielle Copeland (sündinud 10. detsembril 1982 Kansas Citys) on Ameerika Ühendriikide balletitantsija.
Ta alustas balletiõpinguid 13-aastaselt Los Angeleses San Pedros. Aastal 2001 sai temast New Yorgi balletiteatri American Ballet Theatre tantsija, 2007. aastast balletisolist.
Juunis 2015 sai Misty Copeland balletiteatri American Ballet Theatre esimeseks afroameerika päritolu esitantsijaks.
Ajakiri Time valis ta 2015. aastal saja mõjukaima inimese nimekirja Time 100.
Washoe maakond
pisi|150 px|Maakonna asukoht Nevadas Washoe maakond on maakond Ameerika Ühendriikides Nevada osariigi lääneosas California piiri ääres.
Maakonna halduskeskus on Reno.
2010. aasta rahvaloenduse järgi elas Washoe maakonnas 421 407 inimest.
Maakonna alale jääb osa Tahoe järvest; maakonnast voolab läbi Truckee jõgi.
Brezzo di Bedero
Brezzo di Bedero on vald (comune) Itaalias Lombardia maakonnas Varese provintsis. Halduskeskus asub Brezzo di Bederos.
352 meetri kõrgusel merepinnast asuva Brezzo di Bedero asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Brezzo di Bedero halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Alcio, Bedero, Brezzo, Cà Bianca, Casa Fioroli, Casa Passera, Casa Sirpo, Casa Spozio, La Canonica, Nonedo, Pralongo, Trigo, Villaggio Olandese.
Eesti Laenu Pank
AS Eesti Laenu Pank (A/S Eesti Laenupank) oli 1920–1940 Eestis tegutsenud pank. Eesti Laenu Panga põhikiri registreeriti Tallinn-Haapsalu Rahukogus 13. märtsil 1920. aastal ning pank natsionaliseeriti, pärast nõukogude võimu kehtestamist 1940. aastal.
Keelealune närv
Keelealunenärv ehk XII peaajunärv ehk kaheteistkümnes kraniaalnärv ehk hüpoglossnärv (ladina keeles nervus hypoglossus [XII]) on paljude kesknärvisüsteemiga loomade kraniaalnärv.
XII peaajunärv algab enamikul loomadel piklikaju motoorsest tuumast (nucleus motorius). Keelealune närv väljub koljuõõnest kuklaluus asuva keelealuse närvi kanali kaudu ja suundub keele juurde, innerveerides motoorselt selle kõiki lihaseid.
Keelealuse närvi areng, anatoomia, morfoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.
Mālupe vald
pisi|Mālupe mõisa hooned Mālupe vald (läti keeles Mālupes pagasts) on vald Lätis Alūksne piirkonnas. Enne 2009. aasta haldusreformi kuulus vald Alūksne rajooni.
Vald piirneb sama piirkonna Jaunanna, Maliena, Liepna ja Jaunalūksne vallaga, samuti ka Balvi piirkonna Vīksna ja Kubuli vallaga.
Valla pindala on 130 km². 2016. aasta seisuga elas seal 652 inimest. Valla keskus on Mālupe küla, vallavanem on Iveta Priede.
Loodus
Vald asub Ida-Läti madalikul. Selle kõrgeim koht (149,3 m) asub valla kaguosas. Valla suurim jõgi on Pedetsi jõgi, teine tähtsam jõgi on selle lisajõgi Sita jõgi.
Kaitstavad objektid
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Betereva muinaskalmed, Tarvase muinaskalmed ja Upeskrasti muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Mālupe mõisa hooned (häärber, vesiveski, ait), samuti ka Sofikalnsi karjamõisa ait.
Looduskaitse all on Pumpuri tamm, Vecskanstnieki tamm, Stūrīši tamm, Bitītese tamm, Medņi tamm, Dobusilsi tammed, Dobusilsi künnapuu, Daumanti tamm, Zirdziņi tamm, Skaidrini tamm ja Priedulāji künnapuu. Valda jääb ka 1325 ha suurune Jaunanna hoiuala.
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 562 lätlast, 65 venelast, 2 valgevenelast, 5 ukrainlast, 1 poolakas ja 1 leedulane.
Villu Talsi
pisi|Villu Talsi 29. märtsil 2014 esinemas ansambli [[Curly Strings koosseisus Tallinn Music Weekil]] Villu Talsi (sündinud 28. septembril 1988) on eesti folkmuusik.
Ta mängib mandoliini ansamblites Epöpoa ja Curly Strings.
Isiklikku
Alates 6. augustist 2011 on ta abielus Eeva Talsiga. 2018. aasta 28. detsembril sündis neil tütar Lilli ja 7. juunil 2023 sündis neil poeg Johannes.
Egiptuse ejalett
pisi|Egiptuse ejalett aastal 1833 Egiptuse ejalett (osmanitürgi keeles Eyalet-i Mısr, araabia keeles إيالة مصر) oli Osmanite riigi haldusüksus aastatel 1517–1867. Aastatel 1798–1801 oli see prantsuse okupatsiooni all.
Pieniążkowice
Pieniążkowice on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Nowy Targi maakonnas Czarny Dunajeci vallas. Pieniążkowice asub Nowy Targist umbes 10,5 km lääneloodes.
Baikali viigerhüljes
Baikali viiger ehk baikali viigerhüljes (Pusa sibirica, varem Phoca sibirica) on liik hülglaste sugukonnast.
Kirjeldus
Baikali viiger on ainus ainult mageveeline hülgeliik maailmas. Ta sarnaneb peaaegu kõiges oma meres elavate sugulastega, kuid on üks väiksemaid, kasvades ainult 1,2–1,4 meetri pikkuseks, kaaludes 50–130 kilo ja elades kuni 55-aastaseks (seda siiski harva). Karvakatte värvus on seljapoolel pruunikashall hõbedase varjundiga, kõhtmisel poolel pisut heledam, võrdlemisi tihe ja pikk.
Loom elab põhiliselt üksinda, kuid näiteks aprilli lõpus ja mais moodustavad nad jää peal lesilaid. Lesilaid moodustavad ka pärast jää lagunemist, kuid seekord kividel ja neemedel. Paaritumine toimub aastate jooksul sama partneriga (järjestikune monogaamia). Poeg, kes kaalub 3–3,5 kilo, sünnib veebruaris-märtsis jääkoopas, kus ema imetab teda kuni 3 kuud. Peamiselt toitub viiger mittetöönduslikest kalaliikidest, peamiselt õlikalast, ega kahjusta sellega kalamajandust. Tema arvukuseks arvatakse ligi 100 000 isendit.
ArtDepoo galerii
ArtDepoo galerii on Tallinnas aadressil Jahu tänav 12 (ArtDepoo elu- ja ärihoone) asuv kunstigalerii. Galeriis tutvustatakse Eesti uuemat kunsti.
2018 pälvis galerii Kultuuriministeeriumi tunnustusinitsiatiivil Kultuurisõber auhinna aasta kultuurisõber.
Jaga-ja-valitse algoritm
pisi|Visualisatsioon jaga-ja-valitse algoritmist [[Suurim järjestikune alamloend|suurima järjestikuse alamloend leidmise jaoks]] Jaga-ja-valitse algoritmid on klass algoritme arvutiteaduses mis põhinevad mitmeharulisel rekursioonil. Jaga-ja-valitse algoritmid põhinevad probleemi kaheks või rohkemaks sarnaseks alamprobleemiks jagamisel, kuni need muutuvad piisavalt lihtsaks, et otseselt lahendada. Seejärel alamprobleemide lahendid kombineeritakse, et saada algse probleemi lahend.
See tehnika on alus efektiivsetele algoritmitele erinevate probleemide jaoks, näiteks sortimine (kiirsortimine, mestimissortimine), suurte arvude korrutamine (Karatsuba algoritm), lähima punktipaari leidmine ja lauseanalüüs.
Jaga-ja-valitse algoritmide põhimõte on sarnane matemaatilise induktsiooniga; viimane on ka viis nende algoritmide korrektsuse tõestamiseks. Jaga-ja-valitse algoritmide algoritmilist keerukust määratakse sageli rekurentsusseoste arvutamise teel.
Jaga-ja-valitse
Nime "jaga-ja-valitse" kasutatakse mõnikord algoritmide kohta, mis jagab iga probleemi vaid üheks alamprobleemiks, näiteks kahendotsingu algoritm sorditud loendis kirje leidmiseks. Neid algoritme saab implementeerida efektiivsemalt kui jaga-ja-valitse algoritme üldiselt; täpsemalt, kui need kasutavad sabarekursiooni, saab neid teisendada lihtsateks tsükliteks. Sellise laia definitsiooni korral aga võiks iga algorirmi, mis kasutab rekursiooni või tsükleid lugeda jaga-ja-valitse algoritmideks. Seetõttu osad autorid arvavad, et nime "jaga-ja-valitse" peaks kasutama vaid siis, kui iga probleem võib jaguneda kaheks või rohkemaks alamprobleemiks. Ühe alamjuhuga klassi nimeks pakutakse "vähenda-ja-valitse."
Oluline rakendus jaga-ja-valitse algoritmidele on optimeerimine, kus, kui igal sammul otsinguruumi vähendatakse (pügatakse) konstantse teguri korda, siis algoritmil üldiselt on sama asümptootiline keerukus kui pügamissammul; keerukuse konstant sõltub pügamistegurist. Sellist algoritmi tuntakse ka kui püga-ja-jaga algoritmi.
Varajased ajaloolised näited
Varajased näited on peamiselt vähenda-ja-valitse: algprobleem vähendatakse üheks alamprobleemiks, ja on lahendatava iteratiivselt.
Kahendotsingul, kus alamprobleemid on ligikaudu pool algsest probleemist, on pikk ajalugu. Kuigi selge kirjeldus sellest algoritmist arvutitele avaldati 1946. aastal John Mauchly artiklis, siis idee sorteeritud loendite kasutamisest otsimise lihtsustamiseks on pärit hiljemalt Babülooniast 200 aastat eKr. Veel üks varajane näide on Eukleidese algoritm suurima ühisteguri leidmiseks, mis jääb ajaliselt mitu sajandit eKr.
Algoritmi efektiivsus
Jaga-ja-valitse lähenemine sageli aitab leida kiireid algoritme. See oli võtmetähtsusega näiteks Karatsuba kiire korrutamise meetodi, kiirsortimise ja mestimissortimise, Strasseni algoritmi maatriksite korrutamise ja kiirete Fourier' teisenduste jaoks.
Kõikides nendes juhtudes viis jaga-ja-valitse lähenemise kasutamine parema asümptootilise keerukuseni. Näiteks, kui siis selle jaga-ja-valitse algoritmi keerukus on.
Paralleelsus
Jaga-ja-valitse algoritmid on loomupäraselt sobilikud paralleelarvutuseks,eriti jagatud mäluga süsteemides, kus andmevahetust protsessorite vahel ei ole vaja ette plaanida, sest eri alamprobleeme saab lahendata rööbiti.
Mälukasutus
Jaga-ja-valitse algoritmid loomupäraselt kipuvad efektiivselt kasutama protsessori vahemälusid, sest kui alamprobleem on piisavalt väike, siis selle ja kõik selle alamprobleemid saab, põhimõtteliselt, lahendada vahemälus, kasutamata aeglast põhimälu. Algoritmid, mis on disainitud kasutama vahemälu sel viisil, on vahemälu suurusest sõltumatud. Lisaks saab jaga-ja-valitse algoritme oluliste probleemide jaoks (näiteks sortimine) disainida olema vahemälu suurusest sõltumatult optimaalsed: nad kasutavad vahemälu tõenäosuslikult optimaalsel viisil, asümptootilises tähenduses, sõltumata vahemälu suurusest. Vastupidi, traditsiooniline lähenemine vahemälu kasutamisele on tükeldamine, kus probleem jagatakse sobiva suurusega tükkideks – ka see kasutab vahemälu optimaalselt, kuid vaid siis, kui algoritm on optimeeritud antud masina spetsiifilisele vahemälu suurusele.
Sama eelis kehtib ka muude hierarhiliste hoiusüsteemide korral, nagu näiteks NUMA ja virtuaalmälu, ning ka mitme vahemälu taseme korral: kui alamprobleem on piisavalt väike, saab seda lahendada antud hierarhiataseme sees, puutumata kõrgemaid (aeglasemaid) tasemeid.
Ümardamine
Arvutustes, kus kasutatakse ümardamist, näiteks ujukomaarvudega, võib jaga-ja-valitse algoritm anda täpsemaid tulemusi kui pealtnäha samaväärne iteratiivne algoritm. Näiteks, N arvu saab kokku liita kas lihtsa tsükliga, mis liidab iga andmepunkti ühele summamuutujale, või jaga-ja-valitse kaskaadliitmise algoritmiga, mis jagab andmed kaheks pooleks, rekursiivselt arvutab mõlema summa ja siis liidab need summad kokku. Kuigi teine algoritm teeb sama palju arvutusi kui teine, ja on rekursiooni tõttu aeglasem, on see tavaliselt täpsem.
Rekursioon
Jaga-ja-valitse algoritmide loomulik implementatsioon on rekursiooniga. Sel juhul parajasti lahendatava alamprobleemi ülemprobleemid hoitakse automaatselt kutsepinus.
Eraldi pinu
Jaga-ja-valitse algorime saab implementeerida ka mitte-rekursiivse programmiga, mis hoiab osalisi alamprobleeme mõnes eraldi andmestruktuuris, nagu näiteks pinus või riviloendis (queue). See lähenemine lubab rohkem valikut järgmise alamprobleemi valimisel, mis on osade rakenduste, nagu näiteks laiuti otsingu, korral oluline. See on ka standardne lähenemine programmeerimiskeeltes, mis ei toeta rekursiooni.
Pinu suurus
Rekursiivsetes jaga-ja-valitse algoritmide implementatsioonides on oluline jälgida, et kutsepinule on eraldatud piisavalt mälu, muul juhul võib jooksutamine ebaõnnestuda pinu ületäitumise tõttu. Enamikul aja suhtes efektiivsetel algoritmidel on siiski üsna väike rekursioonisügavus. Näiteks on võimalik kiirsortimist implementeerida nii, et see ei vaja kunagi rohkem kui \log_2 n rekursioonisügavust n elemendi sortimiseks.
Pinu ületäitumist võib rekursiivsete implementatsioonide korral olla raske vältida, sest paljud kompilaatorid eeldavad, et kutsepinu on pidev mäluplokk ja osad eraldavad sellele konstantse hulga mälu. Lisaks võivad kompilaatorid pinus hoida rohkem andmeid kui on rangelt vajalik, nagu näiteks tagastusaadress, muutumatud parameetrid ja protseduuri sisemised muutujad. Seega saab pinu ületäitumise riski vähendada minimeerides rekursiivse protseduuri parameetreid ja sisemisi muutujaid või kasutades eraldi pinu struktuuri.
Baasjuhtude valimine
Iga rekursiivse algoritmi korral saab vabalt valida baasjuhud, rekursiooni lõpetamiseks otse lahendatavad väikesed alamprobleemid.
Väikseimate või lihtsaimate võimalike baasjuhtude valimine on elegantsem ja tavaliselt viib lihtsamate programmideni, sest on vaja arvestada väiksema hulga juhtudega ja neid on lihtsam lahendada. Näiteks kiirsortimise võib lõpetada, kui sisendiks on tühi loend, mispuhul on vaid üks baasjuht ja see ei vaja töötlemist.
Samas suureneb sageli efektiivsus, kui suhteliselt suurte baasjuhtude korral rekursioon lõpetada ja need juhud lahendada mitte-rekursiivelt; selline algoritm on hübriidalgoritm. See strateegia väldib rekursiivsete kutsete, mis teevad vähe või mitte üldse tööd, lisakulu ja võimaldab kasutada spetsiaalseid mitte-rekursiivseid algoritme, mis on nende kindlate baasjuhtude korral efektiivsemad.
Seega näiteks paljude teekide kiirsortimise implementatsioon lülitab ümber lihtsale tsüklipõhisele pistemeetodile (või sarnasele algoritmile), kui sorditavaid elemente on piisavalt vähe. Tuleb tähele panna, et kui tühi loend oleks ainus baasjuht, siis n elemendiga loendi sortimine nõuaks n kutset, mis ei tee midagi muud kui tagastavad kohe. Baasjuhtude suurendamine loenditeks kahe või vähema elemendiga eemaldab enamiku neist juhtudest ja üldisemalt baasjuhte suuremaid kui kaks kasutatakse, et vähendada ajakulu funktsioonikutsetele või pinu kasutusele.
Korduvate alamprobleemide jagamine
Osade probleemide korral võib naiivne rekursioon viia samade alamprobleemide mitu korda lahendamiseni. Sellistel juhtudel võib olla kasulik hoida alles lahendused nendele kattuvatele alamprobleemidele. Seda tehnikat nimetatakse mäluga rekursiooniks. Keerukam, aga veel efektiivsem lähenemine kattuvate alamprobleemiga probleemide lahendamiseks on dünaamiline programmeerimine.
Ernő Rubik
Ernő Rubik (sündinud 13. juulil 1944 Budapestis) on ungari leiutaja, skulptor ja arhitektuuriprofessor.
Hubert Humphrey
Hubert Horatio Humphrey (27. mai 1911 Wallace – 13. jaanuar 1978 Waverly) oli Ameerika Ühendriikide poliitik, USA asepresident 1965–1969 president Lyndon B. Johnsoni ametiajal.
Ernő Rubik
Ta sai ülemaailmselt kuulsaks tänu enda leiutatud peamurdmist nõudvatele mänguasjadele, mille hulka kuulub ka Rubiku kuubik (1974).
Hubert Humphrey
1945–1948 oli ta Minneapolise linnapea. 1949–1964 ja 1971–1978 oli ta Ameerika Ühendriikide senaator, esindades Minnesotat.
Ernő Rubik
Elulugu
Tema isa oli lennundusinsener, ema luuletaja.
Hubert Humphrey
1968. aasta Ameerika Ühendriikide presidendivalimistel oli ta Demokraatliku Partei kandidaat, kuid kaotas Richard Nixonile.
Ernő Rubik
Elulugu
1967 lõpetas Ernő Rubik Budapesti tehnoloogia ja majandusülikooli inseneriteaduskonna insener-ehitaja kutsega. Aspirantuuris õppis ta skulptuuri ja sisekujundust.
Hubert Humphrey
Ta oli üks partei Minnesota Democratic–Farmer–Labor Party ja liikumise Americans for Democratic Action asutajatest.
Ernő Rubik
Elulugu
1971–1975 töötas arhitektina, seejärel naasis ülikooli ja sai dotsendiks.
1983 asutas ta oma stuudio Rubik Stúdió, mis tegeles mööblidisaniga.
1987 sai ta professori kutse.
1990 asutas Ungari Tehnikaakadeemia (Magyar Mérnöki Akadémia) ning oli selle president kuni 1996.
Akadeemias loodi rahvusvaheline Rubiku Fond eriti andekate noorte leiutajate toetamiseks.
Tänapäeval osaleb ta videomängude loomisel, kirjutab artikleid arhitektuurist ja juhib Rubiku Stuudiot.
Andrei Vassilevski
Andrei Andrejevitš Vassilevski (vene keeles Андрей Андреевич Василевский; sündinud 25. juulil 1994) on Venemaa jäähokimängija, väravavaht. Ta mängib NHL-i klubis Tampa Bay Lightning.
Ta alustas karjääri Venemaa noorteliiga klubis Ufa Tolpar. Hooaegadel 2012–13 ja 2013–14 mängis ta KHL-i klubis Ufa Salavat Julajev.
Aastal 2012 valiti ta NHL draft'is Lightningu poolt 19. valikuna. Põhja-Ameerikasse suundus ta hooajal 2014–15. Ta mängis esmalt Lightningu noorteklubiga Syracuse Crunch American Hockey League. NHL-is tegi ta Lightningu meeskonnas debüüdi 16. detsembril 2014 mängus Philadelphia Flyersi vastu.
Hooajal 2017–18 püsititas ta mitu Lightningu klubi rekordit, sealhulgas ühel hooajal enim võite kogunud väravavaht (44) ja enim nullimänge teinud väravavaht (kaheksa). Hooajal 2018–19 pälvis Vassilevski NHL-i hooaja parimale väravavahile antava Vezina Trophy ning valiti samal hooajal liiga sümboolsesse koosseisu (NHL First All-Star Team).
2020. aastal võitis ta Lightningu Stanley karika finaali. Aastatel 2018, 2019 ja 2020 on ta valitud NHL-i tähtede mängule.
2014. aastal tuli ta Venemaa jäähokikoondisega maailmameistriks. 2017. ja 2019. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Venemaa koondisega pronksmedali. 2017. ja 2019. aasta maailmameistrivõistlustel valiti ta turniiri parimaks väravavahiks ja turniiri sümboolsesse koosseisu.
2014. aastal pälvis ta Austuse ordeni.
Jehan Daruvala
Algused
Parsi päritolu Daruvala debüteeris kardis 2011. aastal ja läks üheistmelistele üle 2015. aastal, kui osales Vormel Renault 2.0 Põhja-Euroopa karikasarja meistrivõistlustel, saavutades koos Martin Kodrići, Ben Barnicoati, Alex Gilli, Callan O'Keeffe, Luke Chudleigh, Zachary Claman DeMelo, Charlie Eastwood ja Ferdinand Habsburg. Järgmisel aastal jätkas Daruvala võistlemist Vormel Renault 2.0 sarjas koos Lando Norrise ja Robert Shwartzmaniga, saades Põhja-Euroopa karikavõistlustel neljanda ja Euroopa karikasarja üheksanda koha. 2016. aastal osales India sõitja ka Toyota Racing Series meistrivõistlustel, aastal mis saavutas kolm võitu ja teise lõpppositsiooni koos Pedro Piqueti, Artem Markelovi, Kami Laliberté, Lando Norrise ja Guanyu Zhouga.
Vormel 3 Euroopa
2017. aastaks palkab Carlin Daruvala FIA Euroopa Vormel 3 Meistrivõistlustel osalema koos Jake Dennise (Ameya Vaidyanathani ja Devlin DeFrancesco järel), Lando Norrise ja Ferdinand Habsburgiga. India sõitja võtab Norisringil võidu ja lõpetab hooaja kokkuvõttes kuuendal kohal. Carlin kinnitas ka 201. aastaks koos Sacha Fenestrazi, Nikita Troitskiy, Devlin DeFrancesco (Julian Hansesi järel), Ameya Vaidyanathan ja Ferdinand Habsburgiga, Daruvala ei suuda paranemist, võites järjekordse võidu, kuid sulgedes meistritiitli kümnendal positsioonil.
Vormel 3 Aasia
2021. aastal osales ta koos Kush Mainiga koos Mumbai Falconsiga FIA Aasia Vormel 3 Meistrivõistlustel. Ta saab kolm võitu ja on lõplikus edetabelis kolmandal kohal.
FIA Vormel 3
2019. aastal jätkab Daruvala võistlemist vastsündinud FIA Vormel 3 Meistrivõistlustel koos Premaga koos Marcus Armstrongi ja Robert Shwartzmaniga. India sõitja lõpetab hooaja edetabelis kolmandal kohal, meeskonnakaaslaste Robert Shwartzmani ja Marcus Armstrongi järel, kahe võiduga, millest üks on Paul Ricardil ja teine ​​Barcelonas.
Vormel 2
2021. aastal kinnitas Carlin ta koos oma uue partneri Dan Ticktumiga. Hooaja esimesel võistlusel Bahreinis lõpetas ta Liam Lawsoni järel teisena, naaseb poodiumile kolmanda kohaga teises võistluses Bakuus. Tagasi võidule teisel Monza sprindil, lõpetades Bent Viscaali ja Robert Shwartzmani ees. India sõitja võidab kategooria kolmanda võidu, võites Yas Marina sõidu-1 Felipe Drugovitši ees.
Vormel 1
Aastal 2020 liitub Daruvala Vormel 1 meeskonna Red Bull Ringi juunioride meeskonnaga. 2022. aastal on tal McLareni meeskonnaga esimene võimalus Vormel 1 autoga sõita. Daruvala testib MCL35M-i Silverstone'i ringrajal.
Dolichophis
Dolichophis on maoperekond.
Klassifikatsioon
Perekonda Dolichophis klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Levila
Nad elavad valdavalt Euroopa lõunaosas ja Lähis-Idas.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Dolichophis seisuga 16.12.2013.
Väike õlikala
Väike õlikala (Comephorus dybowskii, Korotneff 1904) on õlikala perekonda kuuluv kalaliik.
Jevdokia
Jevdokia (vene keeles Евдокия (Jevdokija)) on naisenimi.
Rakvere Võrkpalliklubi
Rakvere Võrkpalliklubi on Lääne-Viru maakonnas Rakveres tegutsev võrkpalliklubi; ühtlasi üks kahest Rakveres tegutsevast võrkpalliklubist (teine on Võrkpalliklubi Rivaal).
Edgar Tur
Edgar Tur (sündinud 28. detsembril 1996 Tallinnas) on Eesti jalgpallur (poolkaitsja). Ta mängib Eesti Premium liiga klubis Tallinna FCI Levadia.
Väike õlikala
Emased isendid on 15,8 cm ja isased 13–14 cm pikad. Väikese õlikala emased koevad veebruaris-aprillis 800–1700 marjatera. Võrreldes suure õlikalaga hukkub emaseid tunduvalt vähem. Kala rasvaprotsent on 1,6–1,9. Ta on ka baikali viigri põhitoiduks.
Rakvere Võrkpalliklubi
Klubi asutati 28. detsembril 2012.
Klubi mängis kuni 2019. aastani Balti liigas, mis hooajal 2016/17 võideti.
Edgar Tur
Koondisekarjäär
A-koondise debüüdi tegi Tur 7. oktoobril 2020 sõpruskohtumises Leedu vastu. Samas mängus tegi oma debüüdi veel Mark Anders Lepik.
Jevdokia
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 581. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Jevdokia 166 naisel.
Rakvere Võrkpalliklubi
Alates hooajast 2019/20 on klubi mänginud Eesti tugevuselt teises liigas, Meeste esiliigas.
Edgar Tur
Klubi
''Uuendatud seisuga 12. märts 2023''
Koondis
''Uuendatud seisuga 12. märts 2023''
Rakvere Võrkpalliklubi
Ajalugu
Nimed: Peatreenerid läbi aastate:
Puikule mõis
pisi|Puikule mõisa [[härrastemaja 2011. aastal]] Puikule mõis (saksa keeles Puikeln, läti keeles Puikules muiža) oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Aloja kihelkonnas. Praegu asub Lätis Limbaži piirkonnas Brīvzemnieki vallas Puikule asulas.
Ajalugu
Esimene teadaolev omanik oli Johann Wildenberg. Aastal 1427 läänistas Riia peapiiskop Henning Scharpenberg mõisa Gutzleffide suguvõsale, kelle valdusse see jäi ligi aastasajaks. Viimane Gutzleff − Anna −, oli esimest korda abielus Reinhold Tiesenhauseniga (suri enne 1586), seejärel aga Fromhold von Ungerniga. Mõisa päris tema vanim poeg, esimesest abielust sündinud Heinrich Tiesenhausen. Poola ajal valdas seda Wenzeslaw Waskowitz. Aastal 1626 kinnitati mõisa Buddenbrockide suguvõsa valdusena. Aastal 1683 omandasid mõisa Ermesed, aastal 1749 Karl Ewold von Patkul (u 1704−1763). Aastal 1758 ostis mõisa temalt Ernst Johann von Klot (suri 1771). Tema järeltulijate valduses oli mõis kuni võõrandamiseni 1920. aastal. Viimane omanik oli aastatel 1905−1920 Wilhelm Reinhold Gottlieb von Klot (1887−1960).
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 9 ja 1/4 adramaad, sellele allus 146 mees- ja 186 naishinge. Aastal 1757 kuulus mõisale 8 ja 1/3 adramaad maad, aastal 1734 oli adramaid 9 ja 1/4, aastal 1688 aga 7 ja 3/4. Aastal 1641 oli mõisa suurus 2 ja 1/2 adramaad. Aastal 1832 oli adramaid 8 ja 1/3, aastal 1881 aga 9 ja 19/80, lisaks veel 9 ja 22/80 adramaad maad mõisale alluvate talude koosseisus.
Karjamõisad
Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: Skrabbul.
Ars Fennica kunstiauhind
Ars Fennica (soome keeles Ars Fennica -palkinto) on Soome kunstiauhind, mida antakse välja aastast 1991. Auhinna suurus on alates 2021. aastast 50 000 eurot, enne seda oli kuni 40 000 eurot. Auhinda on antud Põhjamaade, Baltimaade ja Venemaa Peterburi piirkonna kunstnikele.
Auhinda rahastab 1990 asutatud Henna ja Pertti Niemistö kujutava kunsti sihtasutus Ars Fennica. Sihtasutuse eesmärk on igakülgselt toetada kujutava kunstiga tegelejaid.
Berliini teletorn
pisi|Berliini teletorn (2005)
Berliini teletorn (saksa keeles Berliner Fernsehturm) on Saksamaa pealinna Berliini kesklinnas asuv teletorn. Alexanderplatzi lähistel asuv teletorn ehitati aastatel 1965–1969 tollase Saksa Demokraatliku Vabariigi juhtkonna eestvedamisel Berliini sümboliks. Torn on 368 meetrit kõrge, olles Saksamaa kõrgeim ehitis.
Torn oli esialgu 365 meetrit kõrge, kuid pikenes kolme meetri võrra, kui sellele kinnitati 1990. aastatel uus antenn. Berliini teletorn on kõrguselt neljas vabaltseisev ehitis Euroopas Moskva Ostankino teletorni, Kiievi teletorni ning Riia raadio- ja teletorni järel. Berliini teletorni kerakujulises osas asuvad vaateplatvorm ja pöörlev restoran. Vaateplatvorm on umbes 204 meetri kõrgusel ning selgel päeval võib nähtavus sealt ulatuda 42 kilomeetrini. Iga 30 minuti jooksul täisringi jagu pöörlev restoran asub mõne meetri võrra vaateplatvormist kõrgemal. Teletornis on kaks lifti, mis viivad külastajad 40 sekundi jooksul maapinnalt üles.
Ajalugu
pisi|left|Berliini teletorni keraosa ehitus (1967) Kava Berliini teletorn ehitada oli olemas juba 1950. aastatel. Eelkõige nähti selle võimaliku asukohana Müggelberget Köpenicki linnarajoonis. Seal alustati ka teletorni rajamist, kuid ehitustööd lõpetati kohe, sest Müggelbergel oleks teletorn hakanud segama lennukite maandumist ja õhkutõusu Berliini Schönefeldi lennuväljal. Müggelbergel jõuti teha vaid teletorni rajamiseks vajalikud pinnasetööd. Alternatiivse teletorni asukohana kaaluti Volkspark Friedrichshaini ümbrust, kuid see projekt ei jõudnud planeerimisfaasist kaugemale.
Teletorni ehitus algas 4. augustil 1965. Juba samal aastal vabastati ametist ehituse juht Walter Kürschner, sest ehituskulud ulatusid umbes 200 miljoni margani, mis oli kuus korda rohkem kui esialgu kavandatud. Ehituskulude kasv tulenes sellest, et suur osa vajaminevast materjalist tuli importida. Teletorni ehitamise lõplikke kulusid ei ole kunagi kokku arvutatud.
Testsaated anti teletornist eetrisse esimest korda 3. oktoobril 1969 ja ametlikult avati teletorn neli päeva hiljem Saksa DV aastapäeval.
Enne 2006. aastal Saksamaal peetud jalgpalli maailmameistrivõistlusi kaeti teletorni kerakujuline osa fooliumkattega, mis koosnes 12 000 eraldi tükist ja meenutas jalgpalli. Deutsche Telekomi reklaamina kasutati hõbedast ja punast värvi.
Berliini teletorni külastab aastas umbes miljon inimest.
Tehnilised andmed
pisi|Berliini teletorni vaateplatvorm
"Paavsti kättemaks"
pisi|Päikesega tekib Berliini teletorni kerale ristikujuline peegeldus, mida nimetatakse "Paavsti kättemaksuks" pisi|Berliini teletorn 2016. aastal Kui päike paistab teletorni kera katvatele roostevabast terasest plaatidele, tekib risti meenutav peegeldus. Kuna Saksa DV aluspõhimõtete hulka kuulus ateism ning kiriklike ehitiste rajamist takistati, siis hakkasid berliinlased nimetama seda helkivat risti "Paavsti kättemaksuks" või ka tollase piiskopi Otto Dibeliuse järgi "Dibeliuse kättemaksuks".
Anekdoot – mille tõesus pole kinnitatud – räägib, et Stasi olevat teletorni arhitekti pärast torni valmimist kinni võtnud, et teada sada, kas risti kujutis oli tahtlikult planeeritud. Teise levinud anekdoodi kohaselt lõpetas üks valitsuse liige risti kujutist puudutanud diskussiooni järgneva lausega: "See ei ole rist, vaid pluss sotsialismile!" Kolmanda anekdoodi kohaselt olevat Stasi üritanud risti tekkimist takistada, kasutades maapinnal peegelduse tekitamiseks suurt peeglit. Levis ka kuuldus, et risti kujutise tõttu oli Saksa DV parlament arutanud teletorni lammutamist.
"St. Walter"
Kuna Berliini teletorni ehitamise korraldas Walter Ulbricht, nimetatakse seda "St. Walteriks". Ulbrichti surma järel kujunes ka nimi "Ulbrichti mälestuskirik".
"Telespargel"
Giidid räägivad turistidele sageli, et berliinlased ise nimetavad teletorni "Telespargliks". Pigem nimetavad Berliini elanikud teletorni siiski lihtsalt teletorniks (Fernsehturm). Nime "Telespargel" soovisid Ida-Saksamaa ametnikud levitada kui teletorni hüüdnime, kuid rahva hulgas ei leidnud see kasutust.
"Alex"
Turistid ja Berliini kohanimedega vähem kursis olevad inimesed nimetavad teletorni vahel ka "Alexiks", mis tuleneb sellest, et paljud berliinlased lühendavad igapäevakeeles Alexanderplatzi väljaku nime Alexiks, kuid mittekohalikud seostavad seda pigem läheduses asuva teletorni kui väljakuga.
Õlikala
Õlikala (Comephorus) on kalade perekond.
2014. aasta Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus
pisi|[[Letzigrund|Letzigrundi staadion ]] 2014. aasta Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus olid 22. Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus, mis toimusid 12.–17. augustini Šveitsis Zürichis. Võistlused peeti Letzigrundi staadionil.
Võistlustel osales 1439 sportlast 50 riigist. Eestit esindas 26 sportlast.
Eesti sportlased võitsid kokku 2 hõbemedalit (Rasmus Mägi 400 m tõkkejooksus ja Gerd Kanter kettaheites).
Šveitsis oli varem toimunud ka 1954. aasta Euroopa meistrivõistlused.
100 meetri jooks
Finaal: 13. august Osavõtjaid: 37 Maailmarekord: 9,58 Usain Bolt, Jamaica (16. august 2009 Berliin) Euroopa rekord: 9,86 Francis Obikwelu, Portugal (22. august 2004 Ateena) EM rekord: 9,99 Francis Obikwelu, Portugal (8. august 2006 Göteborg) Euroopa meister 2012: 10,09 Christophe Lemaitre, Prantsusmaa (28. juuni 2012 Helsingi) Ametlikud tulemused:Eeljooksud – Poolfinaalid – Finaal
200 meetri jooks
Finaal: 15. august Osavõtjaid: 32 Maailmarekord: 19,19 Usain Bolt, Jamaica (20. august 2009 Berliin) Euroopa rekord: 19,72 Pietro Mennea, Itaalia (12. september 1979 Mexico) EM rekord: 19,85 Konstantínos Kentéris, Kreeka (9. august 2002 München) Euroopa meister 2012: 20,63 Churandy Martina, Holland (30. juuni 2012 Helsingi) Ametlikud tulemused: Eeljooksud – Poolfinaalid – Finaal
800 m jooks
Finaal: 15. august Osavõtjaid: 32 Maailmarekord: 1.40,91 David Lekuta Rudisha, Keenia (10. august 2012 London) Euroopa rekord: 1.41,11 Wilson Kipketer, Taani (24. august 1997 Köln)) EM rekord: 1.43,84 Olaf Beyer, Saksa DV (31. august 1978 Praha) Euroopa meister 2012: 1.48,61 Juri Borzakovski, Venemaa (29. juuni 2012 Helsingi) Ametlikud tulemused: Eeljooksud – Poolfinaalid – Finaal
1500 meetri jooks
Finaal: 17. august Osavõtjaid: 27 Maailmarekord: 3.26,00 Hicham El Guerrouj, Maroko (14. juuli 1998 Rooma) Euroopa rekord: 3.28,95 Fermín Cacho, Hispaania (13. august 1997 Zürich) EM rekord: 3.35,27 Fermín Cacho, Hispaania (9. august 1994 Helsingi) Euroopa meister 2012: 3.46,20 Henrik Ingebrigtsen, Norra (1. juuli 2012 Helsingi) Ametlikud tulemused: Eeljooksud – Finaal
5000 meetri jooks
Finaal: 17. august Osavõtjaid: 16 Maailmarekord: 12.37,35 Kenenisa Bekele, Etioopia (31. mai 2004 Hengelo) Euroopa rekord: 12.49,71 Mohammed Mourhit, Belgia (25. august 2000 Brüssel) EM rekord: 13.10,15 Jack Buckner, Suurbritannia (31. august 1986 Stuttgart) Euroopa meister 2012: 13.29,91 Mo Farah, Suurbritannia (27. juuni 2012 Helsingi) Ametlikud tulemused: Finaal
10 000 meetri jooks
Finaal: 13. august Osavõtjaid: 22 Maailmarekord: 26.17,53 Kenenisa Bekele, Etioopia (26. august 2005 Brüssel) Euroopa rekord: 26.52,30 Mohammed Mourhit, Belgia (3. september 1999 Brüssel) EM rekord: 27.30,99 Martti Vainio, Soome (29. august 1978 Praha) Euroopa meister 2012: 28.22,27 Polat Kemboi Arıkan, Türgi (30. juuni 2012 Helsingi) Ametlikud tulemused: Finaal
Maraton
Finaal: 17. august Osavõtjaid: 72 Maailmarekord: 2:03.23 Wilson Kipsang, Keenia (29. september 2003 Berliin) Euroopa rekord: 2:06.36 Benoît Zwierzchiewski, Prantsusmaa (6. aprill 2003 Pariis) EM rekord: 2:10.31 Martín Fiz, Hispaania (14. august 1994 Helsingi) Euroopa meister 2010: 2:15.31 Viktor Röthlin, Šveits (1. august 2010 Barcelona) Ametlikud tulemused
110 m tõkkejooks
pisi|Sergei Šubenkov Finaal: 14. august Osavõtjaid: 32 Maailmarekord: 12,80 Aries Merritt, USA (7. september 2012 Brüssel) Euroopa rekord: 12,91 Colin Jackson, Suurbritannia (20. august 1993 Stuttgart) EM rekord: 13,02 Colin Jackson, Suurbritannia (22. august 1998 Budapest) Euroopa meister 2012: 13,16 Sergei Šubenkov, Venemaa (1. juuli 2012 Helsingi) Ametlikud tulemused: Eeljooksud – Poolfinaalid – Finaal
400 m tõkkejooks
Finaal: 15. august Osavõtjaid: 36 Maailmarekord: 46,78 Kevin Young, USA (6. august 1992 Barcelona) Euroopa rekord: 47,37 Stéphane Diagana, Prantsusmaa (5. juuli 1995 Lausanne) EM rekord: 47,48 Harald Schmid, Lääne-Saksamaa (8. september 1982 Ateena) Euroopa meister 2012: 49,33 Rhys Williams, Suurbritannia (1. juuli 2012 Helsingi) Ametlikud tulemused: Eeljooksud – Poolfinaal – Finaal
3000 m takistusjooks
Finaal: 14. august Osavõtjaid: 28 Maailmarekord: 7.53,63 Sayf Sa‘īd Shāhīn, Katar (3. september 2004 Brüssel) Euroopa rekord: 8.00,09 Mahiedine Mekhissi-Benabbad, Prantsusmaa (6. juuli 2013 Pariis) EM rekord: 8.07,87 Mahiedine Mekhissi-Benabbad, Prantsusmaa (1. august 2010 Barcelona) Euroopa meister 2012: 8.33,23 Mahiedine Mekhissi-Benabbad, Prantsusmaa (29. juuni 2012 Helsingi) Ametlikud tulemused: Eeljooksud – Finaal Algselt esimesena lõpetanud Mahiedine Mekhissi-Benabbad diskvalifitseeriti, kuna ta heitis viimastel meetritel särgi seljast.
4×100 meetri teatejooks
Finaal: 17. august Osavõtjaid: 16 võistkonda Maailmarekord: 36,84 Jamaica (Nesta Carter, Michael Frater, Yohan Blake, Usain Bolt; 11. august 2012 London) Euroopa rekord: 37,73 Suurbritannia (Jason Gardener, Darren Campbell, Marlon Devonish, Dwain Chambers; 29. august 1999 Sevilla) EM rekord: 37,79 Prantsusmaa (Max Moriniere, Daniel Sangouma, Jean-Charles Trouabal, Bruno Marie-Rose; 1. september 1990 Split) Euroopa meister 2012: 38,34 Holland (Brian Mariano, Churandy Martina, Giovanni Codrington, Patrick van Luijk; 1. juuli 2012 Helsingi) Ametlikud tulemused: Eeljooksud – Finaal
Marsi talu kalmistu
Marsi talu kalmistu on kalmistu Stukolova külas Laura vallas Setumaal. Tänapäeval asub see Venemaa territooriumil ning on sealse haldusjaotuse järgi Pihkva oblasti Petseri rajooni Laura valla Stukolova külas.
2014. aasta Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus
20 km käimine
Finaal: 13. august Osavõtjaid: 34 Maailmarekord: 1:17.16 Vladimir Kanaikin, Venemaa (29. september 2007 Saransk) Euroopa rekord: 1:17.16 Vladimir Kanaikin, Venemaa (29. september 2007 Saransk) EM rekord: 1:18.37 Francisco Fernándes, Hispaania (6. august 2002 München) Euroopa meister 2010: 1:20.38 Alex Schwazer, Itaalia (27. juuli 2010 Barcelona) Ametlikud tulemused
Marsi talu kalmistu
Kirjeldus
Kalmistu omanik oli perekond Gružan (Gružāns), ka enamik maetud on pärit nende suguvõsast. Teadaolevalt on kalmistule maetud umbes 15 inimest, viimati pärast 1995. aastat.
2014. aasta Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus
50 km käimine
Finaal: 15. august Osavõtjaid: 35 Maailmarekord: 3:34.14 Denis Nižegorodov, Venemaa (11. mai 2008 Tšeboksarõ) Euroopa rekord: 3:34.14 Denis Nižegorodov, Venemaa (11. mai 2008 Tšeboksarõ) EM rekord: 3:36.39 Robert Korzeniowski, Poola (8. august 2002 München) Euroopa meister 2010: 3:40.37 Yohann Diniz, Prantsusmaa (30. juuli 2010 Barcelona) Ametlikud tulemused
Marsi talu kalmistu
Kirjeldus
Kalmistu asub Eesti ja Venemaa vahelisest ajutisest kontrolljoonest umbes 500 m kaugusel.
2014. aasta Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus
Kõrgushüpe
Finaal: 15. august Osavõtjaid: 23 Maailmarekord: 2,45 Javier Sotomayor, Kuuba (27. juuli 1993 Salamanca) Euroopa rekord: 2.42 Patrik Sjöberg, Rootsi (30. juuni 1987 Stockholm) 2.42 Bogdan Bondarenko, Ukraina (14. juuni 2014 New York) EM rekord: 2.36 Andrei Silnov, Venemaa (9. august 2006 Göteborg) Euroopa meister 2012: 2.31 Robert Grabarz, Suurbritannia (29. juuni 2012 Helsingi) Ametlikud tulemused: Kvalifikatsioon – Finaal
Marsi talu kalmistu
Ajalugu
Kalmistu rajati juba 1919. aastal Marsi talu maadele, kui Nõukogude okupatsiooni aegu mais 1919 sai juhuslikust kuulist surma talu perenaine Dore Gružan (Gružāne). Kalmistule maeti kuni 1935. aastani veel 5 lahkunut.
2014. aasta Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus
Teivashüpe
Finaal: 16. august Osavõtjaid: 23 Maailmarekord: 6.16 Renaud Lavillenie, Prantsusmaa (15. veebruar 2014 Donetsk) Euroopa rekord: 6.16 Renaud Lavillenie, Prantsusmaa (15. veebruar 2014 Donetsk) EM rekord: 6.00 Rodion Gataullin, Venemaa (11. august 1984 Helsingi) Euroopa meister 2012: 5.97 Renaud Lavillenie, Prantsusmaa (29. juuni 2012 Helsingi) Ametlikud tulemused: Kvalifikatsioon – Finaal
Kaugushüpe
Finaal: 17. august Osavõtjaid: 30 Maailmarekord: 8.95 Mike Powell, USA (30. august 1991 Tōkyō) Euroopa rekord: 8.86 Robert Emmijan, Nõukogude Liit (22. mai 1987 Tsaghkadzor) EM rekord: 8.47 Christian Reif, Saksamaa (1. august 2010 Barcelona) Euroopa meister 2012: 8.34 Sebastian Bayer, Saksamaa (1. juuli 2012 Helsingi) Ametlikud tulemused: Kvalifikatsioon – Finaal
Marsi talu kalmistu
Ajalugu
Talu peremees Otto Gružan (Gružāns) taotles 3. märtsil 1935 ametlikku luba kalmistu rajamiseks Marsi talu maadele ehk siis juba olemasoleva kalmistu seadustamist.
2014. aasta Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus
Kolmikhüpe
Finaal: 14. august Osavõtjaid: 23 Maailmarekord: 18,29 Jonathan Edwards, Suurbritannia (7. august 1995 Göteborg) Euroopa rekord: 18,29 Jonathan Edwards, Suurbritannia (7. august 1995 Göteborg) EM rekord: 17,99 Jonathan Edwards, Suurbritannia (23. august 1998 Budapest) Euroopa meister 2012: 17,63 Fabrizio Donato, Itaalia (30. juuni 2012 Helsingi) Ametlikud tulemused: Kvalifikatsioon – Finaal
Kuulitõuge
Finaal: 12. august Osavõtjaid: 23 Maailmarekord: 23.12 Randy Barnes, USA (20. mai 1990 Westwood) Euroopa rekord: 23.06 Ulf Dimmermann, Lääne-Saksamaa (22. mai 1988 Chaniá) EM rekord: 22.22 Werner Günthör, Šveits (28. august 1986 Stuttgart) Euroopa meister 2012: 21.58 David Storl, Saksamaa (29. juuni 2012 Helsingi) Ametlikud tulemused: Kvalifikatsioon – Finaal
Kettaheide
Finaal: 13. august Osavõtjaid: 30 Maailmarekord: 74.08 Jürgen Schult, Saksa DV (6. juuni 1986 Neubrandenburg) Euroopa rekord: 74.08 Jürgen Schult, Saksa DV (6. juuni 1986 Neubrandenburg) EM rekord: 68.87 Piotr Małachowski, Poola (1. august 2010 Barcelona) Euroopa meister 2012: 68.30 Robert Harting, Saksamaa (30. juuni 2012 Helsingi) Ametlikud tulemused: Kvalifikatsioon – Finaal
Vasaraheide
Finaal: 16. august Osavõtjaid: 22 Maailmarekord: 86.74 Juri Sedõhh, NSV Liit (30. august 1986 Stuttgart) Euroopa rekord: 86.74 Juri Sedõhh, NSV Liit (30. august 1986 Stuttgart) EM rekord: 86.74 Juri Sedõhh, NSV Liit (30. august 1986 Stuttgart) Euroopa meister 2012: 79.72 Krisztián Pars, Ungari (30. juuni 2012 Helsingi) Ametlikud tulemused: Kvalifikatsioon – Finaal
Odavise
Finaal: 16. august Osavõtjaid: 32 Maailmarekord: 98.48 Jan Železný, Tšehhi (25. mai 1986 Jena) Euroopa rekord: 98.48 Jan Železný, Tšehhi (25. mai 1986 Jena) EM rekord: 89.72 Steve Backley, Suurbritannia (23. august 1998 Budapest) Euroopa meister 2012: 83.72 Vítězslav Veselý, Tšehhi (28. juuni 2012 Helsingi) Ametlikud tulemused: Kvalifikatsioon – Finaal
Kümnevõistlus
pisi|Eelco Sintnicolaas ja Kévin Mayer Finaal: 12.–13. august Osavõtjaid: 25 Maailmarekord: 9039 Ashton Eaton, USA (23. juuni 2012 Eugene) Euroopa rekord: 9026 Roman Šebrle, Tšehhi (27. mai 2002 Götzis) EM rekord: 8811 Daley Thompson, Suurbritannia (28. august 1986 Stuttgart) Euroopa meister 2012: 8558 Pascal Behrenbruch, Saksamaa (28. juuni 2012 Helsingi) Ametlikud tulemused