cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aedmonarda
Kirjeldus
Õied kasvavad mitmel astmel, üksikud õied on asümmeetrilised ja torukujulised. Taim õitseb juulis-augustis.
Iseloomulik on ka tugev lõhn, mis kohati sarnaneb mündi lõhnaga.
Levila ja kasvutingimused
Aedmonarda on vähenõudlik, kasvab mitmesugustel mullatüüpidel ja valgustingimustes. Siiski parim kasvukeskkond on päikese käes või poolvarjus, toitainerikkal niiskel mullal. Looduses kasvab tihnikutes, metsas ja veekogude kallastel.
Külvamisel otse kasvukohale tuleb arvestada sellega, et taimed võivad piisava niiskuse puudumisel tärgata alles sügisel. Seepärast on kasulikum taimed ette kasvatada ja hiljem istutada soovitud kohta vähemalt 60 cm vahedega. Edaspidi paljuneb taim ise võsundite abil. Soovitatakse ümber istutada iga 3 aasta tagant.
Keemiline koostis
Eeterlikku õli leidub taime õites (kuni 0,37%), ürdis (0,1–1%) ja lehtedes (0,7–1,3%). Selle peamine koostisaine on tümool, mida on 60–80%. Lisaks leidub taimes veel flavonoide (nt linariin, didümiin, iskuraniin jm) ja rosmariinhapet (õites kuni 1,8%).
Eeterlikus õlis leiduv tümool on meeldiva aromaatse lõhnaga ning antiseptilise ja seenevastase toimega. (Tümooli leidub ka tüümianis, punes ja tangeriinis).
Ravimtaimena kasutamine
Droogina kasutatakse aedmonarda lehti ja õisi.
Ravieesmärgil kasutatakse enim vesitõmmist (ehk raviteed), kuid ka monardasiirupit. Ravitee valmistamiseks lastakse lehtedel ja/või õitel tõmmata vähemalt 45 minutit.
Aedmonarda suurendab söögiisu ja soodustab seedimist. Mõjub kergelt rahustavalt ja und soodustavalt, alandab palavikku. Eeterlik õli tugevdab veresooni ning vähendab vere kolesteroolisisaldust. Seda lisatakse ka psoriaasi- ja ekseemiravis kasutatavatele vahenditele. Tänu suurele tümoolisisaldusele on mikroobi- ja seenevastane toime. Tõestatud tõhusus herpese vastu.
Aedmonardat kasutatakse praktikas kõige sagedamini iivelduse, kõhupuhituse, valuliku menstruatsiooni ja kurguvalu korral.
Seade (täpsustus)
Seade on mitmetähenduslik sõna:
Aedmonarda
Vastunäidustused ja ohud
Aedmonarda kasutamine on vastunäidustatud rasedatele.
Raviannustes on taime kasutamine ohutu. Tümoolisisalduse tõttu tekkivad kõrvalnähud (kõhuvalu, iiveldus, oksendamine jms) on vähetõenäolised, kuna monardades sisalduv tümoolikogus on nende esinemiseks liiga väike.
Muu kasutamine
Kasutatakse vürtsitaimena, millega maitsestatakse lihatoite (eriti sealiha). Värskeid õisi kasutatakse salatites või garneeringuna. Kuivatatuna lisatakse teesegudele maitse ja meeldiva lõhna andmiseks.
Aedmonarda kirevate ja nektarirohkete õite tõttu kasvatatakse neid palju iluaedades. Taime õied meelitavad ligi koolibreid, mesilasi ja kimalasi. (Siit tuleneb ka taime ingliskeelne nimetus bee balm ehk mesilasepalsam).
Eeterlikku õli kasutatakse ka parfümeerias ja kosmeetiliste kreemide valmistamisel.
Tveri oblast
Tveri oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Venemaal Keskföderaalringkonnas ja piirneb Pihkva, Novgorodi, Vologda, Moskva, Smolenski ja Jaroslavli oblastiga. 1935–1990 kandis nime Kalinini oblast.
Loodus
Oblast asub Ida-Euroopa lauskmaal. Läänesosas asub Valdai kõrgustik (kõrgeim punkt 343 m).
Veekogud
Oblastis on umbes 1000 jõge. Tähtsaim jõgi on oblastist alguse saav ning lõuna- ja idaosa läbiv Volga. Oblastist saab alguse ka Lääne-Dvina ehk Daugava jõgi.
Oblastis on umbes 1700 järve. Suurim järv on Seliger (Selijärv). Suuremate järvede hulka kuuluvad ka Bologoje, Brosno, Velikoje, Volgo-I, Volgo-II, Kaftino, Kudinskoje, Peno, Pesotšnoje, Piros, Sabro, Svetloje, Serema, Sig ja Šlino.
Taimkate
54,8% oblasti territooriumist on kaetud metsadega. Levinuimad puuliigid metsades on kuusk, mänd, kask, haab, lepp, tamm. Oblastis on levinud ka pihlakas, toomingas, paju, pärn, vaher, jalakas ja saar.
Haldusjaotus
Oblast jaguneb halduslikult 35 munitsipaalrajooniks ja 8 linnaringkonnaks.
Linnaringkonnad:
Rajoonid:
Rahvastik
Rahvaarv oli 2002. aasta rahvaloenduse andmetel 1 471 459, kellest 92,5% olid venelased, 1,5% ukrainlased ja 1% karjalased. Rahvaarv väheneb negatiivse loomuliku iibe ja väljarände tõttu (1990. aastal oli rahvaarv 1 674 000). 2009. aasta alguses oli oblasti rahvaarv 1 369 400. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli rahvaarv 1 353 550. 2022. aasta alguses oli rahvaarv esialgsel hinnangul 1 228 698.
Oblastis on 23 linna ja 30 alevit. Suuremad linnad on Tver (406 700), Ržev (62 400), Võšni Volotšok (54 600), Kimrõ (51 400), Toržok, Konakovo, Udomlja, Bežetsk, Bologoje ja Nelidovo. Eestlasi elas Tveri oblastis rahvaloenduste andmeil 1959. aastal 2662, 1970. aastal 1722, 1979. aastal 1300, 1989. aastal 840 ja 2002. aastal 443.
Tyresö loss
thumb Tyresö loss asub Rootsis Stockholmi läänis Tyresö vallas, 25 km kaugusel Stockholmist.
Lossi hakati ehitama 1620. aastatel Gabriel Oxenstierna käsul ning hoone sai valmis 1636. aastal. Gabriel Oxenstierna lasi ehitada ka Tyresö kiriku, mis õnnistati tema matuste ajal 1641. aastal.
1648. aastal sai lossi päranduseks Maria Sofia de la Gardie, kes asutas lossi ümbrusse palju väikeseid tööstusettevõtteid.
1770. aastail loss moderniseeriti ning rajati Inglise aed, mis oli tollal esimene Rootsis. Aeda hoitakse siiani heas korras.
thumb 1892. aastal ostis lossi markiis Claes Lagergren ja lasi suures osas ehitada ümber rahvusromantilises stiilis. Pärast markii surma 1930. aastal läks loss Skandinaavia Muuseumile.
Sõlm (arvutivõrgud)
Sõlm on seade, mis on ühenduses osa arvutivõrgust. Sõlmed saavad olla arvutid, pihuarvutid (PDA-d), mobiiltelefonid või võrguseadmed. Sõlmi, mis saavad juhtida andmeid teistesse võrgus olevatesse seadmetesse nagu ka endale, nimetatakse supersõlmedeks.
Dendroklimatoloogia
pisi|Aastarõngad [[sarapuu tüve ristlõigul]] Dendroklimatoloogia on dendrokronoloogia allteadus, mis tegeleb puude aastarõngaste abil kindla territooriumi kliima uurimisega teatud ajaperioodi vältel.
Puud on tundlikud neid ümbritseva keskkonna suhtes ning see väljendub aastarõngaste kasvus. Kliimatingimused, mis aastarõngaste kasvu mõjutavad, on näiteks sademed, temperatuur, pilvisus (päikeseliste päevade arv) ja tuul. Heade kasvutingimuste ajal kasvavad tavaliselt laiemad aastarõngad kui kehvemate kasvutingimuste korral. Samades keskkonnatingimustes kasvavatel puudel on sarnased kasvurõngaste mustrid.
Aastarõngaid on võimalik dateerida ühe või poole aasta täpsusega. Dendroklimatoloogiline baasandmestik saadakse puurõnga laiust vastava aasta kliimatingimustega võrreldes. Puu aastarõngad on ajaliselt väga täpne allikas kogumaks informatsiooni mineviku kliimatingimuste kohta. Aastarõngastest saadud informatsiooni abil saab kaardistada kliimamuutusi perioodide kohta, mille kohta mõõdetud andmeid pole.
Puu rõngaste uurimisest saadud aastarõngaste kronoloogiaid on võimalik võrrelda teiste klimaatilisi muutusi kajastavate aegridadega, nagu näiteks jää või setete ladestustega. Uurides ühe piirkonna klimaatilisi tingimusi erinevate aegridade najal, saadakse informatsiooni taimkatte reaktsioonist kliimamuutusele. Näiteks kui uurida lisaks puurõngastele ka õietolmu ladestumise mustreid (pinnasekihtidest võetakse proovid, kus määratakse õietolmu kogus ja liik), annab see ülevaate ökosüsteemi reageerimisest kliimamuutustele.
Ajalugu
Dendroklimatoloogia on suhteliselt noor teadus. Säilinud on Leonardo da Vinci märkmed puuderõngaste laiustest ja selle põhjendusest, kuid eraldi teadusena hakati sellega tegelema 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses. Theodor Hartingut peetakse esimeseks bioloogiks, kes tegeles puude aastarõngaste uurimisega.
A. E. Douglassi (1867–1962) pani aluse tänapäevasele dendrokronoloogiale. Ta võttis kasutusele ristdateerimise meetodi. Ta avastas, et aastarõngaste keskmistatud kõveraid saab kasutada klimaatilise informatsiooni saamiseks.
Bruno Huber (1899–1960) oli Saksa metsadeadlane ja botaanik, kes uuris puude aastarõngaste kujunemise ökoloogilisi ja füsioloogilisi aspekte. Ta võttis kasutusele statistilise näitaja aastarõngaste ridade omavahelise sarnasuse hindamiseks ning poolalgoritmilised graafikud aastarõngaste laiuste kujutamiseks. Ta tõestas, et parasvöötme kliimas kasvavaid puid on võimalik kasutada dendrokronoloogilisteks uuringuteks. Tema tööde mõjutusel hakati ka teistes Euroopa riikides tegema dendrokronoloogilisi uurimusi.
Fjodor Nikiforovitsh Švedov (1840–1905) oli Novorossija Ülikooli füüsikaprofessor Odessas, kes tegeles ka füüsilise geograafiaga. Ta uuris jämedaid robiiniad ning prognoosis nende aastarõngaste laiuse järgi põua-aastate kordumisi.
Arend Dietrich von der Pahlen
Arend Dietrich II von der Pahlen (1. jaanuar 1707 Tallinn– 24. märts 1753 Tallinn) oli baltisaksa mõisnik.pisi|Ilumäe kabel|400x400pxTa oli Palmse, Aaspere ja Kassari mõisnik.
Dendroklimatoloogia
Meetodid
Dendroklimatoloogias kasutatakse dendrokronoloogia meetodeid, nagu näiteks standardiseerimine, proovi sügavus, ristdateerimine, prooviala valik, ning printsiipe, nagu limiteeriva faktori ehk piirava teguri põhimõte, replikatsioonipõhimõte ja ökoloogilise amplituudi printsiip. Dendroklimatoloogilistes uuringutes üritatakse vältida proovide võtmist puudelt, millel on silmnähtavad vigastused või mis on alammõõdulised. Uuritavad puud valitakse kliimatundlikelt aladelt, näiteks kaljunõlvakutelt või põhjapoolsetelt kasvualadelt.
Arend Dietrich von der Pahlen
Arend Dietrich II saabus esimest korda Palmsesse 1722. aastal. Sel ajal seisis loss veel varemeis. Arend Dietrich ei jäänud Eestisse kauaks. 1723. aastal asus ta koduõpetaja ja teener Joosepi saatel Tallinnast Travemündesse viivale laevale. Halle ülikoolis pühendus ta tantsu-, vehklemis- ja keeletundide kõrval peamiselt matemaatilistele ainetele. Temas ilmnes suur huvi arhitektuuri ja inseneriteaduste vastu. 1726. aasta augustist järgmise aasta aprillini oli ta Pariisis, seejärel kaks kuud Hollandis ja lõpuks ühe kuu Hamburgis. Kusagil ei jätnud ta vaatamata väljapaistavaid losse ja aedu – pole kahtlust, et nende külastamine nagu ka tema arhitektuuriõpingudki olid suuresti kannustatud mõttest kord ka oma kodumõis esinduslikumalt välja ehitada.
Dendroklimatoloogia
Meetodid
Dendroklimatoloogilistes uuringutes kasutatakse enim kahte puurõnga omadust: puurõnga kogulaiust (TRW – total ring width) ja maksimaalset hilispuidu tihedust (MXD – maximum latewood density). Teisteks kasutatavateks omadusteks on vara- ja hilispuidu eraldi mõõdetud laiused ning trahheiitide ja trahheede mõõtmed. Puu iga aastarõngas koosneb varapuidust ja hilispuidust. Varapuit on suurerakulisem kui hilispuit ning sellest tingituna on ka varapuidu tihedus väiksem kui hilispuidul. Visuaalselt saab vara- ja hilispuitu eristada värvi järgi. Varapuit on heledam ja hilispuit tumedam.
Mälupulk
Mälupulk ehk USB-mälupulk (inglise keeles USB flash drive) on USB-pistikuga kokkuehitatud välkmäluseade.
Arend Dietrich von der Pahlen
Tegevus Palmse mõisas:
Dendroklimatoloogia
Meetodid
Puude kasvurõngaste abil piirkonna kliima uurimiseks peab kasvurõngaste kronoloogiat võrdlema kliimatingimuste kõveraga. Selleks on vaja andmeid muutujatest nagu temperatuur, sademed ja Palmeri põuaindeks (Palmer Drought Severity Index (PDSI)). Kliimarekonstruktsioonides kasutatakse erineva vanusega puid.
Mälupulk
Kui esimesed USB-salvestid olid kuni 10 cm pikkuse pulga kujulised, siis juba 2010. aastail olid mõõtmed vähenenud sedavõrd, et kiip mahuks pistiku enda kesta. Mõõtmeid suurendatakse peamiselt käepärasema kasutamise eesmärgil. Mälupulk on kaetud plast-, metall- või kummikattega, nii et seda võib kanda taskus või näiteks võtmehoidja küljes. Ühenduspistik võib olla kaetud eemaldatava otsakuga, see võib olla ka kattesse lükatav ja välja tõmmatav, kuigi ka kaitsmata kujul on tema kahjustumine vähetõenäoline. Enamikul mälupulkadel on standardne A-tüüpi USB-pistik, aga leidub teistsuguseidki liideseid. Mälupulk saab voolu arvutist läbi USB-ühenduse.
Arend Dietrich von der Pahlen
Arend Dietrich asus suure innuga oma maakodu Palmses üles ehitama.
Dendroklimatoloogia
Meetodid
Proovi sügavus (sample depth) on proovide arv, mis näitab nähtuse esinemist minevikus. Kui ala klimaatiliste tingimuste uurimiseks kasutatakse liiga väheste puude aastarõngaste aegridu, võivad üksikute puude kasvu eripärad häirida üldist kasvusignaali. Minimaalne vajalik proovide arv sõltub konkreetsest kasvukohast, kuid tavaliselt on vaja vähemalt kümmet proovi.
Arend Dietrich von der Pahlen
Samal ajal süvendati ka majataguseid tiike. 18. sajandi keskpaiga plaani järgi oli mõisasüdames kokku peaaegu paarkümmend mitmesugust ehitust.
Mälupulk
Tehnilised omadused
pisi|Mälupulga ehitus (umbes 2004. aastast) 1 – mälupulga [[pistik, 2 – massmälu juhtseade, 3 – testimispunktid, 4 – välkmälukiip, 5 – kristallostsillaator, 6 – märgutuli, 7 – kirjutuskaitse lüliti (valikuline), 8 – teise välkmälukiibi koht]]
Arend Dietrich von der Pahlen
Perekond:
Mälupulk
Tehnilised omadused
Mälupulgad kasutavad porditavat rakendustarkvara (ingl portable software), näiteks LibreOffice Portable, mis töötab ilma sobituse ja seadistuseta erinevates arvutites ja nendega seotud seadmetes. Näiteks võib kanda andmeid pulgalt arvuti kaudu mõnele välisele välisele andmekandjale ja sealt edasi teisele arvutile.
Mälupulkade eluea ja vastupidavuse kohta pole teada täpsemaid uuringuid. Tootjate teateil on salvestatud andmed kasutatavad vähemalt kümme aastat, seejuures lugemiseks teoreetiliselt piiramatul arvul ja kirjutamiseks garanteeritakse 100 tuhat kuni miljon tsüklit mälumooduli kohta. Seepärast hoolitseb kontroller selle eest, et moodulite kirjutuskohti koormataks võimalikult ühtlaselt.
Tingituna suurest nõudlusest mälupulkade järele võidakse neis kasutada madalama kvaliteediga mälukiipe kui mälukaartides ja pooljuhtketastes. Seepärast ei kasutata mälupulka andmete varundamiseks.
Kaoliniit
Kaoliniit on savimineraal, mille keemiline valem on Al2Si2O5(OH)4 ja mis kuulub tööstuslike mineraalide rühma. Tegemist on kihtsilikaadiga, mille üks tetraeedriline kiht on ühendatud hapniku aatomite kaudu ühe oktaeedriliste alumiiniumoksiidide kihiga. Tuntuim kivim, mis sisaldab rohkelt kaoliniiti, on kaoliin.
Mälupulk
Tehnilised omadused
Andmeedastuskiirus sõltub USB-liidese versioonist, kuid jääb liidese kiirusest märksa väiksemaks, näiteks USB3.1 korral 10 Gbit/s asemel 5 Gbit/s.
Dendroklimatoloogia
Meetodid
Standardiseerimine on protsess, mille käigus eemaldatakse aastarõngaste aegreast ebasoovitav pikaajaline varieerumine. Selleks jagatakse mõõtmistulemused statistilise võrrandiga, mis seostab puu kasvu tema vanusega. Sellega püütakse eelkõige eemaldada puu vanusest tingitud kasvutrende.
Kaoliniit
Sõna "kaoliniit" on tuletatud Hiinas Jiangxi provintsis Jingdezheni linna lähedal paikneva Gaolingi küla (高岭, Gāolǐng) nimest. Sealselt mäelt kaevati esimest korda kaoliini. Kaoliniiti kui mineraali kirjeldas esimesena Song Yingxing aastal 1637 oma teoses Tiangong Kaiwu (天工開物). Hiinlased nimetasid kaoliiniks mineraali, kaoliini nimetasid nad aga Gaolini mullaks. Sõna kandus teistesse keeltesse üle prantsuskeelsest sõnast kaolin, mis pärines prantsuse preestri Francois Xavier d'Entrecollesi Jingdezheni aruannetest, kus ta selgitas hiinlaste portselani valmistamise tehnikat.
Dendroklimatoloogia
Dendroklimatoloogia Eestis
Eestis tegeldakse dendrokronoloogiaga ja sealhulgas dendroklimatoloogiaga Tartu Ülikoolis ja Eesti Maaülikoolis. Eesti alade kohta on loodud kliimamudel, kasutades tamme aegridu, mis ulatuvad tagasi 1646. aastasse. Lisaks on Eesti alade kohta olemas 900-aastane männikronoloogia (1113–2008) ning kuuse- (1576–2012) ja lehisekronoloogiad.
Mälupulk
Tehnilised omadused
Mälupulgad on olnud enamast A-tüüpi pistikuga. Ühenduse loomiseks mobiilsete seadmetega on siis vaja kasutada üleminekukaablit, nt USB2 – Micro-USB, USB3 – USB-C. Tootvalikusse lisandub järjest tooteid, millel juba on väiksem pistik (Type-C) või on see kombinatsioonis A-tüübiga (Type-C + Type-A).
Kaoliniit
Kaoliniiti sisaldaval savil kaoliinil on väike kahanemis-paisumisvõime ja madal katioon-vahetuse võime (1–15 mekv/100 g). See on pehme, tavaliselt valge mineraal (dioktaeedriline kihtsilikaatsavi), mis tekib alumiiniumsilikaatide (nt päevakivide) keemilisel murenemisel ehk porsumisel. Eri paigus üle maailma võib see raudoksiidi sisalduse tõttu värvuda roosa-oranži-punaseks, andes sellele eristatava roostekarva värvuse. Kergemas kontsentratsioonis annab see kaoliinile valge, kollase või heleoranži värvitooni. Kaubanduse eesmärgil transporditakse kaoliini kuiva pulbrina, poolkuival kujul või vedela seguna.
Mälupulk
Kasutamine
Mälupulk võib lisaks massmälu funktsioonile täita mitmeid muid ülesandeid adapterina, samuti multimeediaseadmena:
USB-mälupulga võib leida näiteks ka Šveitsi taskunoast.
Kaoliniit
Keemia
Mineraloogias kasutatav kaoliniidi keemiline valem on Al2Si2O5(OH)4. Keraamikas esitatakse valemeid aga oksiidide kaudu, mis väljendub valemis Al2O3·2 SiO2·2 H2O. Tsemendi keemiku märgisüsteemis (CCN) avaldub kaoliniidi valem veelgi lühemalt – AS2H2, kus A = Al2O3, S = SiO2, H = H2O.
Mälupulk
Ajalugu
pisi|3,5-tolline ümbrikketas ja mälupulk Mälupulki hakkasid 2000. aastal müüma Singapuri ettevõte Trek Technology nime all ThumbDrive ja IBM nime all DiskOnKey. Viimase töötas välja Iisraeli ettevõte M-Systems, kes seda ka tootis. DiskOnKey ilmus müügile 15. detsembril 2000 ja selle maht oli esialgu 8 MB, üle 5 korra suurem kui senisel kaasaskantaval andmekandjal disketil (1,44 MB).
Kaoliniit
Keemia
pisi|Kaoliniidi struktuur
Mälupulk
Ajalugu
Mälupulkade mahutavus hakkas kiiresti kasvama ja seda peaaegu püsival hinnatasemel. 2010. aastal toodeti juba kuni 256-gigabaidiseid mälupulki ja 2017. aastal jõuti 2 terabaidini. 2020. aastate algul on kõige laiemalt kasutusel mälupulgad mahutavusega 16–128 GB.
Kaoliniit
Struktuuri muutused
Tööstuslikul termilisel töötlemisel tavarõhul läbivad kaoliniidi savid mitu üleminekufaasi.
Endotermiline dehüdroksülatsioon (dehüdratatsioon) algab 550–600 °C juures ning tulemusena saadakse ebakorrapärane metakaoliin Al2Si2O7, hüdroksüülrühma (-OH) jätkuvat vähenemist võib aga täheldada kuni 900 °C-ni, mida põhjustab metakaoliini järkjärguline oksolatsioon.
Edasine kuumutamine 925–950 °C-ni muudab metakaoliini alumiinium-ränispinelliks Si3Al4O12, vahel viidatakse sellele ka kui gamma-alumiiniumoksiidi tüüpi struktuurile:
Kaltsineerides ~1050 °C juures, spinelli faas (Si3Al4O12) nukleerub ja transformeerub mulliidiks 3 Al2O3·2 SiO2, ja väga kristalliliseks kristobaliidiks SiO2:
Esinemine
Kaoliniit on üks levinumaid mineraale, seda kaevandatakse kaoliini kujul Pakistanis, Vietnamis, Brasiilias, Bulgaarias, Prantsusmaal, Suurbritannias, Iraanis, Saksamaal, Indias, Austraalias, Koreas, Hiinas, Tšehhis ja Ameerika Ühendriikides.
Kaoliniit on trikliinne korrapärane dioktaeedriline savimineraal, mille kristallidel on tihti selgelt eristatavad heksagonaalsed piirjooned. Kaoliniit moodustub peamiselt pinnalähedastes keskkondades pedogeneetiliste protsesside käigus, kuid vahel võivad moodustuda ka varajase diageneesi käigus.
Kaoliniidi savi esineb rohkesti pinnastes, mis on moodustunud kivimitest keemilise murenemise teel soojas ja niiskes kliimas, näiteks troopiliste vihmametsade piirkonnas. Mida jahedam ja kuivem kliima, seda vähem leidub kaoliniidi savisid ning seda rohkem esineb teisi savimineraale, nagu illiit (jahedamates kliimades) või smektiit (kuivemates kliimades).
Uurides maetud pinnaste geoloogilist minevikku saame savimineraalide sisalduse põhjal tuvastada kliimamuudatusi erinevates piirkondades.
Näiteks mesosoikumi ehk keskaegkonna tüüpilisemate murenemisprotsesside puhul kirjeldatakse kaolinisatsiooni, mis viitab sooja ning niiske keskkonna olemasolule. Robert Meyer tuvastas kaoliniidi pedoloogilise moodustumise Pariisi Basseini idaosa Vara Kriidi ajastu savidel. Hilise Kriidi ajastu Provence'i piirkonnas (Kagu-Prantsusmaal) esines ulatuslikult järjestikuseid kvartsiit-liivakivimite porsumise perioode, viies kaoliniidi moodustumiseni.
Kasutusalad
Kaoliniidi savisid kasutatakse väga palju keraamika- ning paberitööstuses.
Kaoliini kasutatakse portselani valmistamiseks, aga seda kulub suurtes kogustes ka paberi pinna muutmiseks siledaks ja mitteabsorbeerivaks.
Savihelbed peegeldavad savi sisemist struktuuri, mis sarnaneb korratu paberikuhjaga. Tetraeedriliste silikaatioonide ühikutest või oktaeedriliste alumiiniumoksiidi ühikutest koosnevaid lehekesi seovad nende vahel olevad vee molekulid. Iga savihelvest ümbritsevad ioonide kaksikkihid, mis sunnivad helbeid üksteisest tõukuma. Selline tõukumine laseb helvestel üksteise suhtes libiseda ja muudab savi rõhust mõjutatuks. Selle tulemusena on savi kergesti vormitav. Kuumutamisel põletusahjus eraldub savist vesi, kihtide vahel moodustub tugev side ja tekib kõva vastupidav keraamiline materjal.
Tüüpiline keraamiline materjal on väga kõva, vees mittelahustuv ja korrosioonikindel. See on ühelt poolt väga habras, aga seda saab julgesti kasutada kõrgetel temperatuuridel ja see on ka deformatsioonile vastupidav. Sellised omadused annavadki keraamikale väärtuse.
Geofaagia
Teaduslikud uuringud on üritanud välja selgitada tegelikku põhjust, miks inimeste seas geofaagiat esineb. Kõige tõenäolisemaks peetakse teooriat, mille kohaselt see toimib kaitsena haiguste eest. Kõige enam esinebki geofaagiat rasedate naiste ning noorukite seas. Mõlemad grupid on tundlikud parasiitide ja patogeenide suhtes. Samuti on geofaagia laialt levinud troopilistes piirkondades, kus toidu teel levivaid mikroobe on külluslikult. Andmed näitavad, et tihti tarvitatakse savimuda ka seedehäirete korral. On vähetõenäoline, et muda ise seedehäireid tekitab, kuna tarbitakse selliseid savisid, mis paiknevad nii sügaval maa sees, et parasiidid neid saastada ei saaks.
Savi söömist on kasutatud ka nälja alla surumiseks. Näiteks Haitil on geofaagia laialt levinud, eelkõige vaesemates piirkondades. Seal tehase savimudast küpsiselaadseid koogikesi, mida kuivatatakse päikese käes. Lisanditena kasutatakse vett, soola, margariini ning vahel ka suhkrut. Neid tuntakse kui "bon bons de Terres" ("maised koogikesed"), millel on küll väike toiteväärtus, kuid samas on see odav viis kõhtu täita.
Iru (Tallinn)
pisi|Iru 1936. aasta Tallinna ümbruse kaardil Iru on asum Tallinnas Pirita linnaosas. Asum piirneb Priisle, Kose, Kloostrimetsa ja Laiaküla asumi ning Viimsi vallaga. Iru asumi pindala on 0,43 km2.
Iru asum on saanud nime ajaloolise Hirve küla ja jõe nimest.
Asum asub tervikuna Pirita jõeoru maastikukaitsealal. Sinna kuulub grupp eramuid ja väike osa Tallinna Botaanikaaia territooriumist. Asumisse uusi elamupiirkondi kavandatud ei ole.
Ajalugu
I aastatuhande teisel poolel asus praeguse Priisle asumi territooriumil Iru linnus, mis oli omal ajal oluline piirkondlik keskus. Iru linnus hävis arvatavasti 11. sajandi esimesel poolel ning uueks keskuseks sai Toompea linnus. Iru linnuse järgi on pandud Iru küla ja Priisle asumi piirile jääva Linnuse tee nimi.
Kõige vanemad kirjalikud andmed Iru küla kohta pärinevad 1241. aastast, mil küla mainiti Taani hindamisraamatus. Tol ajal kandis asum Hirve küla nime ning kuulus Schermbeckedele. Iru külal oli oluline mõju piirkonna arengule, sest küla kogukonnamaa ulatus kaugele – arvatavasti kuulus selle alla osa tänapäevasest Lasnamäest ning Laiaküla ja Lepiku asumi maadest. Iru küla kogukonna õigused küündisid veelgi kaugemale, ulatudes Aegna saareni välja.
Rüütel Schermbecke kinkis Iru küla 1359. aastal Püha Vaimu seegile. Küla liideti 1733. aastal Nehatu linnamõisaga. Sada aastat hiljem, 1834. aastal kuulus küla Väo mõisa valdusse.
1868. aastal rajati Nehatu vallakool, mis hiljem kandis Iru algkooli nime. Pirita jõest ida pool avati 1919. aastal algkool vanematele õpilastele. Koolid liideti 1932. aastal ja asusid tegutsema täiesti uues majas. 1941. aastal hävisid nii uus koolimaja kui ka Iru rahvamaja.
Iru oli algul osa Nehatu vallast, kuid kuulus alates 1939. aastast Iru valla koosseisu. Aastatel 1945-1946 liideti Tallinnaga Iru-Lepiku küla ja Iru vanadekodu maa-ala, 1970. aastatel ühendati linnaga ka Iru küla.
Rahvastik
Iru asum on nii pindalalt kui ka rahvaarvult Pirita linnaosa kõige väiksem asum.
Iru asumi tänavad
Iru asumis asuvad Irusilla tänav, Kiviaia tee, Miku tee Narva maantee ja Pärnamäe tee.
Viktor Pelevin
Viktor Olegovitš Pelevin [pel'eevin] (vene keeles Виктор Олегович Пелевин; sündinud 22. novembril 1962 Moskvas) on vene kirjanik.
Teosed
Eesti keeles ilmunud:
Bosnia ja Hertsegoviina riigipeade loend
Bosnia ja Hertsegoviina riigipeade loend koosneb kolmest eraldi tabelist. Esimeses tabelis on toodud Bosnia ja Hertsegoviina presidendid ning Bosnia ja Hertsegoviina presidentuuri esimehed. Teises tabelis on loetletud Bosnia ja Hertsegoviina Föderatsiooni presidendid ja kolmandas on Serblaste Vabariigi riigipead Bosnia ja Hertsegoviina koosseisus.
Taru
Metsmesilased ehitavad oma pesa koobastesse, kaljulõhedesse, õõnsatesse puudesse ja muudesse looduslikesse õõnsustesse. Meemesilased eelistavad õõnsusi, mille maht on umbes 45 liitrit, ning nad väldivad alla 10 l ja üle 100 l suurusi õõnsusi. Õõnsuse kõrgus maapinnast peab olema 1–5 m, sissepääs sellesse peaks olema pigem lõuna poolt (põhjapoolkeral) ja pigem altpoolt. Kaugus emakolooniast peab olema vähemalt 300 m. Sama pesa kasutatakse palju aastaid järjest.
Mesilastele pole sageli sobivat looduslikku elupaika. Sellisel juhul saab neid ise valmistada.
Werner Gruehn
pisi|Werner Gruehn
Werner Georg Alexander Gruehn (30. juuli (18. juuli vkj) 1887 Balgale, Kuramaa – 31. detsember 1961 Hildesheim) oli baltisaksa päritolu Eesti teoloog, Tartu religioonipsühholoogia koolkonna esindaja, Karl Girgensohni õpilane.
Ta sündis pastori peres.
1920. aastal avaldas ta teose "Uuemad uurimused väärtusprobleemist. Lisandus religioosse fenomeni eksperimentaalsele uurimisele". Samal aastal sai ta Tartu ülikooli süstemaatilise usuteaduse eradotsendiks ja 1927. aastal Berliini ülikooli eradotsendiks.
Alates 1927. aastast oli Gruehn Rahvusvahelise Religioonipsühholoogia Ühingu sekretär. 1929. aastal rajas ta Tartus Religioonipsühholoogia Instituudi ja 1931. aastal saksakeelse teoloogilis-filosoofilise Lutheri-akadeemia. Akadeemias oli Gruehn esimene rektor ja aastatel 1931–1935 süstemaatilise usuteaduse professor. Aastast 1929 tegutses ta ühtlasi Berliini ülikooli erakorralise ja aastatel 1935–1945 korralise süstemaatilise usuteaduse professorina.
Kaseriisikas
Kaseriisikas (Lactarius torminosus) on pilvikuliste sugukonda riisika perekonda kuuluv seeneliik.
Kaseriisikas vajab kupatamist; toorena on kibe ja mürgine. Ladinakeelne nimi torminosus tähendabki seda, et põhjustab seedeelundkonna töö häireid.
Taru
Ajalugu
Tarusid tehti juba Vana-Egiptuses. 5. dünastia kuninga Nyuserre Ini ajal rajatud templi seintel, mis on dateeritud aastasse enne 2422 eKr, on kujutatud töölisi tarru suitsu puhumas ja kärgi eemaldamas.
Kaseriisikas
Kaseriisikas on roosa, harvem kollakasoranž või helepruun, vanemana veidi pleekinud, kontsentriliste tumedamate rõngasvöötidega kübaral. Kübar on nõgus, ümarate allapainutatud servadega, kaetud vatjate karvadega, kuiv. Kübara läbimõõt on 5–12 cm. Jalg on silindriline, 3–6 cm kõrge ja 1–2 cm jäme, väga tugev ja kõva, algul seest täis, hiljem õõnes, samuti kahvaturoosa nagu kübargi, vahel samuti kergelt karvane.
Lõikekohalt eritub rohkelt valget piimmahla ja see ei muuda õhu käes värvi.
Taru
Ajalugu
Meetootmist selgitavaid raidkirju on leitud 26. dünastia aegse aadliku Pabasa hauast. Neil kujutati meepurke ja silindrilisi tarusid.
Iisraelis pronksiajal eksisteerinud Rehavi linnas toimunud väljakaevamistel leiti sadakond kolme tuhande aasta vanust taru, neist kolmkümmend tervet. Tarud olid valmistatud põletamata savist ja õlgedest ning paiknesid korrapärastes ridades. See näitab arenenud meetööstust Iisraelis sel ajal. Tarude kõrval asus viljakuskujukestega altar ja see võib tähendada, et meetootmisega oli seotud religioosseid tegevusi. See on vanim avastatud mesila, kuid on selge, et mesilad ise on märksa varem leiutatud.
Mesindus Eestis
Alates 16. sajandist võeti Eestis kodumesilates kasutusele pakktarud, mis valmistati õõnestatud puupakkudest. Seda tarutüüpi kasutati meil kuni Teise maailmasõja alguseni. 18. sajandi lõpust alates kasutati Põhja-Eestis õlelontidest punutud õlg tarusid, mis olid iseloomulikud Kesk-Euroopale. Laudadest neljakandilisi kasttarusid hakati valmistama 19. sajandi lõpul.
Tänapäeval on maailmas kasutusel üle 600 tarutüübi.
Liigitus
Tarusid saab liigitada lamavtarudeks ja korpustarudeks.
Tarusid liigitatakse ka raami mõõtude järgi. Maailmas on levinuimad Langstrothi-Rooti taru (raami mõõtmed 230×435 mm) ja Dadanti-Blatti taru (300×435 mm). Eestis kasutati 20. sajandi teisel poolel laialdaselt 22-raamilist Eesti taru (277×414 mm).
Arved Sapar
Elukäik
Sapar lõpetas 1952. aastal Rakvere I Keskkooli ja 1957. aastal Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna füüsikaosakonna. 1960–1963 oli ta Eesti NSV TA Füüsika ja Astronoomia Instituudi aspirant. 1965. aastal kaitses Sapar Tartu Riiklikus Ülikoolis kandidaadiväitekirja kosmoloogia alal "Mõningate vaadeldavate suuruste ja efektide teooria homogeense isotroopse Metagalaktika kosmoloogias", 1989 anti talle Leningradi Riikliku Ülikoolis tulemuste eest kineetikavõrrandite üldistamisel ja kuumade tähtede atmosfääriväliste spektrite uurimisel füüsika-matemaatikadoktori kraad (väitekiri "Täheatmosfääride mittetasakaaluline statistiline termodünaamika ja kuumade tähtede spektrite uurimine"). Professorikutse anti Arved Saparile 1990. aastal ning samal aastal valiti ta ka Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks astrofüüsika alal. Ta kuulus akadeemias astronoomia ja füüsika osakonda.
Arved Sapar töötas 1957–1960 ja 1963–1966 Füüsika ja Astronoomia Instituudis nooremteadurina, 1966–1968 vanemteadurina ja 1968–1973 teoreetilise astrofüüsika sektori juhatajana. 1973–1986 oli ta FAI järglasasutuses Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudis sama sektori juhataja, 1986–1990 teoreetilise astrofüüsika labori juhataja (aastast 1990 professor), 1991–1995 peateadur ning 1993–1995 astrofüüsika osakonna juhataja. Samal kohal jätkas ta pärast AAI reorganiseerimist Tartu Observatooriumiks kuni 2003. aastani, 2003–2014 oli ta samas vanemteadur.
Teadustöö
Teadustöö algaastail tegeles Arved Sapar kosmoloogiaga, uuris atmosfääriväliste tähespektrite ja täheatmosfääride ehitust, nendes toimuvaid protsesse ning lunoidide liikumist. Tema teadustegevuse üheks meelissuunaks kujunes astrofüüsika põhivõrrandite üldistamine, ta on leidnud analüütilised lahendid ainet ning kiirgust sisaldavatele universumimudelitele. Oma uurimistöödes on Sapar käsitlenud elementaarosakeste ning pooljuhtide füüsika probleeme, inimsilma kui kolmevärvi-fotomeetrilist süsteemi, tähtede mitmevärvi-fotomeetrilisi süsteeme, füüsika universaalkonstante kui universumit ja mikromaailma seostavaid suurusi, pöörlevate ja kaksiktähtede atmosfääride füüsikat, kiirguslevi teooriat ja täheplasma kineetikat.
Sapar on olnud paljude uuringute algataja ja juhendaja, üleliidulise astronoomia töörühma "Täheatmosfääride füüsika" asutajaliige ja juhataja (1976–1990). Ta on uurinud tehiskaaslaste liikumist ja tähtede identifitseerimist tehiskaaslastelt foto- ja magnetomeetrilise mõõteandmestiku põhjal, tähtede atmosfääriväliseid ultraviolettkiirguse spektreid ja maapealseid tähespektreid. Aastal 1978 vaatles ta (tõenäoliselt ainsa Eesti astronoomina) USAs Goddardi kosmoselendude keskuses satelliitteleskoobi International Ultraviolet Explorer (IUE) abil tähtede atmosfäärivälist ultraviolettspektrit. Nende vaatlustulemuste kohta on Sapar publitseerinud mitmeid töid.
Ta on osalenud eestvedajana tähe atmosfääri mudelarvutustel ning seal toimuvate füüsikaliste protsesside tulemusena kujunevate pidev- ja joonspektrite leidmise meetodite loomisel ja arvutamisel, käsitlenud tähetuule tekkemehhanisme ja neis kujunevate spektrijoonte profiile, spektreid kujundavaid atomaarprotsesse planetaarudukogudes ning neis valitsevate füüsikaliste tingimuste ja keemilise koostise määramist.
Teaduskorralduslik tegevus
Arved Sapar oli 1968. aastast Rahvusvahelise Astronoomia Liidu (IAU) liige (sh 1976–1985 ja 1988–1991 IAU tähe atmosfääri teooria komisjoni orgkomitee liige), NSV Liidu Astronoomiaühingu (aastast 1992 Euraasia Astronoomiaühing) kaasesimees (1989–1993), Eesti Füüsika Seltsi (1989) ja Euroopa Astronoomia Ühingu (1990) asutajaliige. Aastatel 1976–1990 oli ta üleliidulise töörühma "Täheatmosfääride füüsika" juhataja ja 1976–1994 Rahvusvahelise Astronoomia Liidu komisjoni "Täheatmosfääride teooria" korralduskomitee liige.
Arved Sapari sulest on ilmunud ligikaudu 180 teadustrükist ja aimeartiklit. Ta oli viie monograafia autor või kaasautor. Tema juhendamisel on kaitstud 9 doktori- ja 2 magistriväitekirja ning 10 magistritöö õigustes diplomitööd.
Isiklikku
Arved-Ervin Sapar oli tsaariaegse külakooli haridusega talupoja poeg ja Lili Sapari abikaasa. Nooremas eas tegeles kulturismiga. Teine oluline hobi oli tehiskeeled. Tal on kaks venda, kellest Helmut Saparit pidas eeskujuks. Temalt õppis Arved-Ervin lugemist, kirjutamist ja matemaatikat.
Hõbekoger
pisi|Video hõbekogrest Kõrvemaal 2022. aasta oktoobris Hõbekoger (Carassius gibelio; sünonüüm (Carassius auratus gibelio) on karpkalaliste seltsi kuuluv kala.
Hõbekoger kasvab harilikult 15–40 cm pikkuseks ja kuni 2 kg raskuseks. Keha on külgedelt lamenenud. Värvus varieerub suuresti keskkonnast tingituna ja on enamasti hõbehall kuni rohekashall. Suu on otseseisune ja poised puuduvad.
Hõbekogre looduslik leviala on asub Kaug-Idas: Hiinas, Koreas ja Jaapani saartel. Sealt on teda kunstlikult levitatud eri piirkondadesse, kaasa arvatud Euroopa ja Austraalia. Eestis suhteliselt laialt levinud.
Hõbekoger on soojalembene kala, kes eelistab aeglase vooluga jõgesid ja järvi. Esineb ka riimveelises rannikumeres. Talub hästi hapnikuvaeseid tingimusi.
Iseärasusena on hõbekoger võimeline paljunema ka ilma isaste hõbekokredeta, kasutades selleks teisi karpkalaliste liiki kuuluvaid isaseid. Nii viljastatud marjast arenevad välja emased hõbekogred, nii-öelda kloonid. Seetõttu koosneb osades veekogudes hõbekokrede populatsioon peamiselt emastest.
Kohalik Agenda 21
Kohalik Agenda 21 on oma piirkonnas jätkusuutliku arengu edendamise strateegia ja tegevuskava, mida Agenda 21 kutsub kõiki maailma kohalikke omavalitsusi üles koostama.
Eestis on valminud Kuressaare, Tartu ja Pärnu kohalik Agenda 21.
Hõbekoger
Hõbekokre aetakse mõnikord segi tavalise ehk kuldkogrega.
Hõbekoger Eestis
Hõbekoger on Eestis (nagu ka mujal Euroopas) võõrliik. Ta toodi meile sisse aastail 1948-1949, esmalt Maardu ja Kahala järve.
Suur-Hingan
Kulgeb põhja-lõuna suunas, eraldab Sise-Mongooliat (läänes) ja Mandžuuriat (idas).
Kõrgus kuni 2035 meetrit.
Nereiidid
Nereiidid on kreeka mütoloogias merenümfid, merejumala Nereuse ja okeaniidi Dorise 50 tütart. Nereiide austasid eriti meremehed.
Tuntumad nereiidid on:
Nereiidid elasid sügaval merepõhjas oma isa elupaiga läheduses hõbedases koopas. Nad laulisid ja mängisid pilli koos Amphitrite poja Tritoniga, purjetasid delfiinide ja müütiliste merihobude seljas üle lainete. Vahetevahel nähti neid kaldal puhkamas ja päikese- või kuuvalguse käes oma juukseid kuivatamas.
Nereuse tütred olid niivõrd kuulsad oma ilu poolest, et kui Aithiopia kuninganna Kassiopeia hooples end olevat ilusama kui neriidid, võtsid nereiidid seda solvanguna ja palusid Poseidonil Kassiopeiat karistada. Nii saatis Poseidon Aithiopiasse jälgi merekoletise, kes laastas maad ja kellele oleks Kassiopeia tütar Andromeda ohverdatud, kui Perseus ei oleks jõudnud teda päästa.
Meremeeste kaitsjad
Nereiidid pidasid alati meeles ka surelikke, eriti aga ohus olevaid meremehi. Nad püüdsid vaigistada tormi ning teha kõik võimaliku, et inimeste meresõidud oleksid kiired ja turvalised. Loomulikult püüdsid nad ka meremehi uppumisest päästa. Nereiidid kogusid kuulust ka oraaklitena. Nemad paljastasid inimkonnale Dionysose ja Persephone saladuse.
Tavaliselt on iga nereiidi nimega seotud mingi kindel omadus või kaitsevõime. Näiteks:
Nereiidid kunstis
Nereiide kujutati pikkades heledates rüüdes inimestena. Nad olid antiikkirjanduse ja -kunsti üks lemmikteemasid. Nereiide on kujutatud paljudel kreeka vaasimaalidel. Tähtsaimad vanakreeka nereiidikujutised pärinevad Väike-Aasia lõunaosas Xanthoses asuva lüükia haudehitise monumendilt (5. sajandist eKr). Need meisterlikult viimistletud figuurid paiknesid algselt kõrgel poodiumil oleva pealisehitise sammaste vahel; nüüd asuvad nad Briti Muuseumis.
Lehmatatik
Lehmatatik (Suillus bovinus) on tatikuliste sugukonda tatiku perekonda kuuluv seeneliik.
Välimus
Lehmatatik on kollakas- kuni punakaspruuni kübaraga. Kübar on limane ja kuni 10 cm läbimõõduga. Torukesed silmatorkavalt laiad ja nurgelised, helekollased kuni oliivpruunid, kübaralihast halvasti eraldatavad, jalale otse külge kasvanud. Jalg on kübara värvi, tihti roostepunakas, tipus helekollane, kuni 6×1,5 cm. Seeneliha helekollane, jalas eredam, tihti pruunika või roosaka tooniga, kumjalt sitke. Eospulber oliivpruun.
Kasvukoht
Lehmatatik eelistab kasvada liivastes männimetsades, tihti metsateede servas. Kasvab juulist oktoobrini.
Ökoloogia
Lehmatatik on männimükoriisaseen.
Riikliku julgeoleku 1. järgu komissar
'''Riikliku julgeoleku 1. järgu komissar' (vene keeles комиссар государственной безопасности 1-го ранга'') oli aastatel 1935−1945 Nõukogude Liidu riikliku julgeoleku auaste, mis oli riikliku julgeoleku peakomissarist madalam ja riikliku julgeoleku 2. järgu komissarist kõrgem. 1945. aastal nimetati auaste ümber armeekindraliks.
Kokku anti see auaste üheksale isikule, kes kõik lasti maha. Neist seitse hukati aastatel 1937−1940, kaks pärast Jossif Stalini surma.
August Balder
August Balder VR II/3 (25. oktoober 1891 Puusepa talu Ridaküla lähedal, Kadrina kihelkond, Undla vald, Virumaa – 26. september 1973 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane ja Kaitseliidu Peastaabi ülem (kolonel).
Esimese maailmasõja ajal lõpetas Petrogradi 2. lipnikekooli 1915. aastal ja oli rooduülemana rindel, sai haavata.
Eestis sai kapten August Balder 11. novembrist 1918 Kaitseliidu Viru maleva Kadrina (Undla ja Vohnja valla) kaitseliidu pealikuks ja oli ka Kadrina komandandiks. 1918. aasta lõpus Eesti vägede taganemislahingute ajal osales ta koos Nikolai Reegi 5. Jalaväepolguga ja Kadrina kaitseliitlastega Rägavere lahingus.
Vabadussõjas teenis 1. Jalaväepolgus ja pärast Rakvere vallutamist läks ohvitseride reservi; märtsikuu algul läkitati 1. jalaväepolku, kus teenis 7. roodu ülemana, jalaluurajate komando ülemana ja 5. roodu ülemana kuni Vabadussõja lõpuni. Kuulus ka 1919. aasta veebruaris vene sõjaväemäärustike eesti keelde tõlkimise komisjoni, mille eesistuja oli kapten Voldemar Koch ning liikmed leitnant J. Mühlbach, leitnant H. Tuksam ja alamkapten H. Rossländer. 1919. aasta detsembris osales Viru rindel 1. Jalaväepolgu 5. roodu rooduülemana Narva kaitselahingutes. Teenistuse eest Vabadussõjas tunnustati A. Balderit Vabadusristi II liigi 3. järgu ordeniga
1. oktoobril 1925 asus major August Balder õppima Kõrgemas Sõjakoolis. Tema lõputöö teema oli "Kaitseliidu ülesanded ja tähtsus riigikaitse seisukohalt".
1927. aastast alates oli Balder Kaitseliidu teenistuses, sealhulgas aastail 1928–1939 oli Kaitseliidu Peastaabi õppe- ja spordiosakonna pealik. Selle kõrvalt oli ta aastail 1934–1939 Tallinna maleva Põhja malevkonna pealik ning korduvalt ka Kaitseliidu ülema ja Kaitseliidu Peastaabi ülema kohusetäitja.
1937. aastal ülendati August Balder koloneliks. Tema artikleid ilmus ajakirjades Kaitse Kodu! ja Sõdur ning ta on koostanud Kaitseliidu väljaõppealaseid trükiseid, muu hulgas raamatu "Pealik lahingus" ja kaasautorina näiteks ka "Merekaitseliitlase käsiraamatu".
Aastail 1939–1940 oli 1. diviisi staabiülem, veebruarist juunini 1940 aga Kaitseliidu Peastaabi ülem.
Esimese Nõukogude okupatsiooni ajal arreteeriti August Balder 29. juulil 1940. aastal, 23. aprillil 1941 mõistis NSV Liidu SARKi erinõupidamine talle Vene NFSV Krimimaalkoodeksi §58-4 ja 58-1a süüdistusega kaheksa aastat vabaduskaotust, mille järel ta vabanes vangistusest.
Aastail 1961–1968 töötas A. Balder Eesti Põllumajandusprojektis maamõõtjana. Järgnevalt elas pensionärina Tallinnas, kus ta ka suri 26. septembril 1973.
August Balder on maetud Kadrina kalmistule.
Kärdla–Käina maantee
pisi|Tubala bussipeatus Kärdla–Käina maantee ääres Kärdla–Käina maantee (registrinumbriga 81) on üks Eesti tugimaanteid.
See saab alguse Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee 26. kilomeetril Kärdla linnas Heltermaa maantee, Kõrgessaare maantee ja Rookopli tänava ristmikul. Tee pikkus on 21,7 km. Tee lõpeb Suuremõisa–Käina–Emmaste maantee 15. kilomeetril Selja külas. Kärdla linnas kannab see Käina maantee, Käina alevikus aga Hiiu maantee nime.
Asulad Kärdla–Käina maanteel
Kärdla linn, Prählamäe küla, Paluküla küla, Tubala küla, Nõmba küla, Tammela küla, Villemi küla, Ristivälja küla, Allika küla, Mäeküla küla, Putkaste küla, Käina alevik, Laheküla küla, Selja küla.
Peleus
pisi|Peleus (paremal) annab oma poja [[Achilleuse (keskel) kasvatamiseks kentaur Cheironile (vasakul). Kujutis savianumal u. 500 eKr. Ateena Rahvuslik Arheoloogiamuuseum]] Peleus (lad Peleus) on kreeka mütoloogias Aígina kuningas Aiakose poeg (ehk aiakiid). Ta oli üks argonautidest, kes saatis Iasoni kuldvillaku otsinguil. Peleuse kuulsaim poeg oli Achilleus, keda hüüti isa järgi peleiidiks.
Pagendused
Peleus tappis koos oma venna Telamoniga poolvend Phokose ning oli sunnitud seetõttu Aíginast lahkuma. Ta suundus Phthiasse, kus kuningas Euryhinos puhastas ta tehtud kuritööst, ning kus Peleus abiellus Eurytioni tütre Antigonega. See oli ka aeg, mil argonanudid suundusid kuldvillaku järgi ja Peleus liitus nendega. Rännakult tagasi jõudnud, osales Peleus Kalydoni metsseajahil, tappis seal aga kogemata oma naiseisa Eurytioni ja pagendati seetõttu Phthiast.
Ta läks Iolkosesse, kus Akastos, Iolkose uus kuningas puhastas ta tema teisest kuriteost. Iolkoses osales Peleus Akastose isa Peliase matuste auks korraldatud mängudel ning kaotas seal maadluses kuulsale naiskütile Atalantele. Akastose naine Astydameia armus Peleusse, kuid peale tema lähenemiskatsete tõjumist Peleuse poolt, saatis Astydameia kättemaksuks Peleuse naisele Antigonele teate, nagu sooviks Peleus abielluda Akastose tütrega. Sellest kuuldes poos Antigone end üles.
Astydameia rääkis ka oma mehele, et Peleus olevat püüdnud teda võrgutada, mille peale viis Akastos Peleuse jahile, peitis tema mõõga ning jättis ta üksinda ja relvitult maha. Selles olukorras ründasid Peleust kentaurid, kes oleksid temast kergesti võitu saanud, kui mitte Cheiron, üks kentauridest, poleks Peleusele mõõka tagasi andnud. Kentauride rünnaku tagasi löönud maksis Peleus kätte rüüstates Iolkose ning tappes Astydameia (ta tükeldas surnukeha ning marssis oma sõjaväega sellest üle).
Abielu Thetisega
Pärast Antigone surma abiellus Peleus nereiid Thetisega. Pulmapeol osalesid kõik Olümpose jumalad ja tõid kaasa suurejoonelisi kingitusi, sealhulgas Hephaistose sepistatud soomusrüü ning Poseidoni surematud hobused. Peleuse ja Thetise pulmapidu on kuulsaks saanud ka vahejuhtumiga, kus Eris põhjustas ilusaimale määratud õunaga tüli jumalannade Hera, Aphrodite ja Athena vahel.
Peleuse edasise saatuse kohta on erinevaid legende. Ühe versiooni järgi ajasid Akastose pojad ta Phthiast välja ning ta suri. Teise versiooni kohaselt taasühines ta aga oma naise Thetisega ning muutus seeläbi surematuks.
Apaatia
Kuna apaatia korral ei teki emotsionaalset reaktsiooni sündmusele, ei toimu ka sündmuse tähtsusastme hindamist ja sündmusele ei järgne mingit tegevust.
Emotsionaalse reaktsiooni puudumine ei ole spetsiifiline inimesele, vaid võib esineda kõigil elusolendeil.
Beowulf
"Beowulf" on vanim germaani sangarieepos. Selle loojaks on oletatud 8. sajandil elanud anglosaksi munka, kes Vergiliuse eeskujul liitis kaks sakside ja anglite poolt mandrilt kaasa toodud skandinaavia kangelaslugu. Praegu peetakse usutavamaks, et lugulaul on sündinud siiski suulises rahvatraditsioonis, kuna sellele leidub vasteid nii skandinaavia saagades kui ka Euraasia rahvapärimustes.
Lugulaulu ajalooline taust on aastad 512–520. "Beowulfi" vanim tuntud versioon ja säilinud käsikiri pärineb 10. sajandist ning on muinas-ingliskeelne. See arvatakse olevat koopia 8. sajandil kirjutatud algupärandist.
Apaatia
Apaatia võib esineda mitmete psüühikahaiguste, näiteks dementsuse, skisofreenia ja vaimse alaarengu korral.
Kõnekeeles võib sageli kohata mõiste "apaatia" väärkasutamist, eriti depressiivsete seisundite korral: "Oh, ma olen nii apaatne, et kohe mitte üks asi ei huvita ja miski ei paku rõõmu." Sellise väljenduse korral ei ole tegemist tunnete puudumisega, vaid võimetusega tunda rõõmu. Kui inimesel on apaatia, siis tema ei kurda ega kaeba millegi üle, vaid on kõigega rahul. Kui inimene kurdab, et tal on apaatia ja see häirib inimest, siis on tegemist anaesthesia dolorosa 'ga.
Beowulf
Lugulaul sisaldab 3182 värssi, jaotub kahte ossa ja räägib götalaste kuninga Beowulfi seiklustest. Esimeses osas surmab Beowulf taanlaste kuningat Hrothgari kiusanud koletis Grendeli ja selle ema. Teises osas aga hukkub kangelane 50 aastat hiljem lohega võideldes ja selle tappes.
"Beowulf" on ilmunud eesti keeles Rein Sepa tõlkes 1990. aastal (Tallinn: Eesti Raamat, 150 lk; illustreerinud Eve Kask).
Ruth Männigo
Ruth Männigo (sündinud 5. augustil 1992 Viljandi maakonnas) on eesti kiikuja.
Ruth on tegelenud kiikinguga 6. eluaastast. Ta on püstitanud alla 12-aastaste arvestuses Euroopa Liidu rekordi.
İsa Qəmbər
Ta on suurima opositsioonierakonna Müsavat juht.
Hispaania linnade loend
Loend ei ole täielik
A
A Coruña, Albacete, Alcalá de Henares, Algeciras, Alicante, Almeria, Aranjuez, Atapuerca, Ávila, Ayerbe, Avila de los Caballeros
B
Badajoz, Badalona, Baeza, Barakaldo, Barcelona, Bilbao, Burgos
C
Caceres, Cadiz, Calahorra, Calatayud, Capileira, Cartagena, Cordoba, Corunna, Cuenca
D
Donostia, Daroca
E
Elx, Escurial
F
Figueras
G
Getxo, Gijon, Girona, Granada, Guadix
H
Hondarribia
I
Inca
L
La Corana, Las Palmas de Gran Canaria, León, Lerida, Linares, Lleida, Lloret de Mar, Lugo
M
Madrid, Málaga, Marbella, Melilla, Murcia, Mérida
N
Nirva
O
Oliva, Olivenza, Oviedo, Ovledo
P
Palma, Palma de Mallorca, Pamplona, Ponferrada, Portbou, Portugalete
R
Reus, Ronda, Rota
S
Sagunto, Salamanca, San Tander, Santiago de Compostela, Santillana del Mar, Saragossa, Segovia, Sevilla
T
Tarragona, Terrassa, Toiedo, Toledo, Tortosa, Tossa del mar, Trebujena
U
Ubeda, Ubrique
Z
Zamora, Zaragoza, Zumaia