cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Korea ajalugu
Joseon (1392–1897)
Samal ajal levis kiiresti talupoegade seas uus usk nimega Tonghak, mis pakkus lootust vaestele rahvastikurühmadele parema tuleviku suhtes. Erinevatest taustadest inimesed, sealhulgas need, kes soovisid olulisi sotsiaalseid muutusi, ühinesid Tonghaki ideoloogia all. Nad alustasid laiaulatuslikku talurahva liikumist, mille eesmärk oli kukutada ebaõiglane valitsus. Seda sündmust tuntakse kui Tonghaki talurahvamäss. Ülestõusu juhtis Jeon Bongjun. Jeon kogus 1894. aasta märtsis ja septembris suure talupoegade armee, et hävitada vananenud poliitiline kord, luua uus maailm ja tõkestada Jaapani imperialistlikku agressiooni.
Kui Tonghaki talurahvamäss puhkes, saatis Jaapan ebaseaduslikult Koreasse suure sõjaväekontingendi, et alla suruda mässu ettekäändel, et Jaapan kaitseb oma rahva huve Koreas. Jaapanlased võtsid 1894. aasta juunis kuningapalee üle ja sundisid Joseoni looma uut valitsust. See juhtum oli ka üks Hiina Qing dünastiaga sõdimise põhjusi.
Uues valitsuses domineeris Valgustuslik Fraktsioon, kes uskusid, et Joseon vajab poliitilisi ja majanduslikke reforme ning iseseisvust. Nad viisid läbi mitmeid reformimeetmeid, nagu klassisüsteemi kaotamine, uue poliitilise süsteemi kehtestamine ja tribuutvõla lõpetamine Qing dünastiaga, et muuta Joseoni dünastia kaasaegseks demokraatlikuks riigiks (tuntud ka kui Kabo reformid, 1894). Jaapani ja Venemaa agressiivne sekkumine koos sisemiste vaidlustega institutsionaalsete reformide üksikasjade üle peatas Kabo reformid. Siiski keelati seadusega täielikult klassidiskriminatsioon 1896. aastal ja riigi nimi muudeti Joseonist Suure Hani impeeriumiks. Kuningas võttis keisri tiitli ja võeti vastu mitmeid poliitilisi ja majanduslikke reforme.
Korea impeerium (1897–1910)
Venemaa mõju oli tugev impeeriumis, kuni Jaapan võitis Vene-Jaapani sõja (1904–1905). Mõlemad riigid püüdsid laiendada oma mõju Mandžuuria ja Korea poolsaare üle. Pärast Hiina-Jaapani sõja võitmist rakendas Jaapan poliitikat, mille eesmärk oli tugevdada oma majanduslikku ja sõjalist võimekust. USA ja Ühendkuningriik toetasid seda poliitikat, kuna olid mures Venemaa kasvava mõju pärast. Jaapan võitis sõja aastaga ning nende plaan Koreasse tungida viidi ellu USA ja Ühendkuningriigi abiga.
Korea impeeriumist sai Jaapani protektoraat 17. novembril 1905. aastal, kuid protektoraadi leping kuulutati välja ilma keiser Gojongi nõutava pitseri või komisjonita.
Jaapani okupatsioon (1910–1945)
1910. aastal annekteeris Jaapani impeerium Korea läbi Jaapani-Korea Annekteerimis Lepingu. Samal ajal kui Jaapan väitis, et leping sõlmiti seaduslikult, vaidles Korea lepingu seaduslikkuse üle, sest lepingut ei allkirjastanud Korea keiser nagu nõutud ja see rikkus rahvusvahelist konventsiooni välisel survet käsitlevate lepingute kohta.
Jaapani kolonialistid paigutasid oma väed suurematesse linnadesse üle kogu Korea. Kindralkuberner, aktiivne armeeohvitser, kohaldas korealaste suhtes rangeid sõjaväeseadused. Riigi jõulise annekteerimisega 1910. aastal võeti korealastelt isegi põhiõigused, kes sattusid Jaapani armee ja politsei poolt toime pandud meelevaldsete vägivallaaktide alla. Koreas algatati vastupanuliikumised, sealhulgas rünnakud Jaapani valitsusasutuste, ametnike ja Jaapani-pooldajatest korealaste vastu ning rünnakud Jaapani vägede vastu Hiina ja Venemaa piiril. Diplomaatilisi jõupingutusi tehti selleks, et teavitada välismaiste riikide valitsusi Korea iseseisvusest ja korealaste otsusest taastada oma suveräänsus.
Pärast annekteerimist asus Jaapan alla suruma paljusid traditsioonilisi Korea kombeid, sealhulgas korea keelt. Õppekava muudeti põhjalikult, et kõrvaldada korea keele ja ajaloo õpetamine. Korealased olid sunnitud võtma jaapanikeelsed nimed ja ajalehtedel keelati korea keeles avaldamine. Paljud Korea kultuuriesemed hävitati või viidi Jaapanisse. Lõuna-Korea valitsuse uurimise kohaselt viidi Koreast ära 75 311 kultuuriväärtust.
1. märtsil 1919 kogunesid paljud korealased kümnesse linna üle riigi, sealhulgas Souli, nõudes riigi iseseisvust. Jaapani kolonialistid reageerisid vägivallaga ning ründasid rahumeelset meeleavaldust sõjaväe ja politseijõududega, vahistades ja tappes paljusid meeleavaldajaid.
Jaapan alustas Hiinaga täielikku sõda 1937. aastal. 1941. aastal alustas Jaapan sissetungi Kagu-Aasiasse ja kuulutas seejärel USA-le sõja. Jaapan kasutas ka oma agressioonisõdades korealasi. 1938. aastal vastu võetud täieliku mobilisatsiooni seaduse alusel võttis Jaapan korealastelt ressursse, nagu toit, ja kasutas neid sõjategevuseks mitmel rindel Aasia ja Vaikse ookeani piirkonnas. Koreast isikud, sealhulgas üliõpilased, olid sunnitud teenima Jaapani sõduritena. Teise maailmasõja ajal võeti naisi vastu nende tahtmist ja sunniti pakkuma seksuaalteenuseid Jaapani sõduritele. Neid naisi tunti „lohutusnaistena“. Märkimisväärne hulk inimesi oli ka sunnitud töötama tootmishoonetes, kus toodeti sõjavarustust ja muid sõjapidamiseks vajalikke materjale.
15. augustil 1945 kuulutas Jaapan tingimusteta alistumise liitlasjõududele. Sel päeval moodustasid riigi juhid, sealhulgas Yeo Unhyeong, Komitee Korea riigi loomise ettevalmistamiseks. Algasid ettevalmistused üle riigi ning need, kes olid kodumaalt lahkunud, et jätkata rahvusliku iseseisvuse võitlust välismaa tugipunktides, naasid koju. Olukord arenes aga viisil, mida korealased ei oodanud ega eelistanud. Jaapani imperialistliku struktuuri kokkuvarisemisega okupeerisid Nõukogude Liidu ja Ameerika Ühendriikide väed vastavalt põhja ja lõuna Korea. pisi|Korea sõjapõgenik
Korea sõda (1950–1953)
Jaapani tingimusteta alistumine koos muutustega globaalses poliitikas ja ideoloogias viis Korea jagamiseni kaheks okupatsioonitsooniks, mis algas 8. septembril 1945. Ameerika Ühendriigid haldas poolsaare lõunapoolset osa ja Nõukogude Liit võttis üle 38. laiuskraadi põhjapoolse ala. Korea ajutist valitsust ignoreeriti peamiselt Ameerika uskumuse tõttu, et see oli liiga kommunistlik.
Kaks kohtumist toimus USA ja Nõukogude Liidu vahel 1946. ja 1947. aastal, et arutada ühtse Korea valitsuse moodustamist. Kuid külma sõja süvenev lõhe takistas läbirääkimiste edenemist ja lõpuks otsustati, et lõunaosas tuleks esmalt valimiste kaudu vastavalt ÜRO resolutsioonile luua valitsus. 15. augustil 1948 loodi Lõuna-Korea Vabariigi valitsus. Aastaks 1949 olid mõlemad suurriigi väed Koreast välja tõmbunud. See oli ajalooline saavutus, et demokraatia põhimõte, kus kõik võimud kuulusid rahvale, oli lõpuks riigis institutsionaliseeritud. Samal ajal lõi põhjaosas Nõukogude Liidu toetatud revolutsionääride rühmitus oma valitsuse ja nimetas selle Demokraatliku Rahvavabariigi Koreaks.
Mõlemad pooled väitsid, et nad on ainus legitiimne režiim kogu poolsaarel, eitades teise poole olemasolu kategooriliselt. Lõuna-Korea kuulutas avalikult, et liigub põhja ja vallutab kommunistide mõjuvõimu all olevad alad. Põhja-Korea kuulutas samuti oma kavatsuse laiendada revolutsiooni lõuna poole.
25. juunil 1950 ründasid Põhja-Korea väed lõunat mitmel rindel piki 38. paralleeli. Kim Il-sungi režiimil oli kindel toetus Nõukogude Liidult ja Hiinalt. Põhja-Korea väed okupeerisid Souli kolmandal päeval pärast algatatud rünnakut ning surusid seejärel kiiresti lõuna poole. Kaks päeva hiljem otsustas USA Lõuna-Koreat abistada ja peagi jõudsid Koreasse ÜRO väed, mis koosnesid kuueteistkümnest riigist saadetud sõduritest.
Mõlemad pooled jäid 38. paralleeliga ummikseisu ja järk-järgult sai selgeks, et sõda ei lõpe kummagi poole võiduga. Aasta jooksul alustasid USA ja Nõukogude Liit vaherahuläbirääkimisi. Siiski võitlesid mõlemad pooled veel kaks aastat, kuna mõlemad soovisid lõpetada sõja soodsamas positsioonis. Sõja lõpuks oli hukkunute arv tõusnud 4,5 miljonini. 27. juulil 1953 allkirjastati vaherahu leping, kuigi Lõuna-Korea keeldus lepingut allkirjastamast. Mõlemad pooled ei jõudnud kokkuleppele kestva rahu režiimi osas.
Lõuna-Korea industrialiseerimine ja demokratiseerimine
1960. aasta aprillis osales märkimisväärne hulk inimesi ulatuslikel protestimeeleavaldustel president Syngman Rhee väidetavale katsele jääda manipuleeritud valimiste abil ebaseaduslikult võimule. Rhee oli varem pikendanud oma teenistusaega kahel korral põhiseaduse muudatuste kaudu. Õiguskaitsejõud üritasid protestijaid tõkestada tulistades nende suunas. Lõpuks alistus autoritaarne liider rahvamässule, mida juhtisid peamiselt üliõpilased.
Järgmisel aastal kukutas Park Chunghee juhitud sõjaväeohvitseride rühm riigipöördega valitsuse. Nad määratlesid demokratiseerimisprotsessi sotsiaalse segadusena ja lubasid tugevdada riigi kaitsevõimet, et vastata võimalikele Põhja-Korea sõjalistele väljakutsetele, stabiliseerida ühiskonda ja tagada majandusareng. President Park Chunghee sõjaväerežiimi valitsus püüdis saavutada rahva heakskiitu majandusarengu kaudu. Selleks rakendati kasvule suunatud strateegiaid, mille eesmärk oli saavutada mõõdetavaid tulemusi.
1950. aastatel oli Korea üks vaeseimaid riike maailmas, kus enamus elanikest tegeles põllumajandusega, kuid riik koges kiiret muutust tänu tööstusliku arengu protsessile, mis algas 1960. aastatel. Valitsus ehitas taristut ja toetas ekspordile suunatud ettevõtteid, võttes kasutusele poliitikad, mis aitasid väljapoole suunatud ettevõtetel kergemini meelitada välisinvesteeringuid. Valitsuse rahapoliitika oli nendele ettevõtetele soodne. Kõrgelt kvalifitseeritud ja haritud tööjõud tootis kaupu, mis suutsid konkureerida tööstusriikide toodetega. Aastast 1973 keskendus valitsus rasketele keemiatööstustele. Suured tehased ehitati laevaehituse, autotööstuse, elektroonika- ja petrokeemiatööstuse sektoritesse. Raskekeemiatoodete osakaal riigi ekspordis kasvas ja tootmise osakaal suurenes.
Lõuna-Korea majandusarengu eestvedajateks olid perekonnakontsernid (korea k 재벌, chaebol) nagu Samsung, Hyundai, SK Group ja LG Corporation. Kontsernid said riiklikku tuge maksusoodustuste ja odavate laenude näol ning kasutasid Lõuna-Korea odavat tööjõudu eksporditavate toodete tootmisel.
1979. aastal seisnes riik silmitsi tõsise majanduskriisiga. Korea äriettevõtted, mis olid seotud väliskapitali ja valitsuse toetusega raskete keemiatööstusega, sattusid töökonfliktidesse. Olukord tekkis poliitika tõttu, mis ei arvestanud võimaliku välisvõla kasvu ja ekspordi vähenemisega. Riik hakkas järk-järgult taastuma majanduskriisist 1980. aastate keskpaigaks, saavutades väga kiire majanduskasvu kolmeks aastaks alates 1986. aastast. Hiljem 1980. aastate lõpuks oli riigist saanud kaasaegne tööstusühiskond. pisi|Gwangju ülestõusu ohvrite kalmistu, Gwangju, Jeollanam-do, Lõuna-Korea Kiire majanduskasv oli põhjustanud ebavõrdse ressursside jaotuse linna- ja maapiirkondade vahel. Lisaks olid töötajad, kes mängisid olulist rolli riigi tööstuslikustumise protsessis, sunnitud pikki töötunde tegema ning said vähe tasu. 1970. aastate alguses algatasid tööstustöötajate ja talupoegade koalitsioon demokratiseerimise liikumise. Meeleavaldusi korraldati, et väljendada rahulolematust president Park Chunghee võimu koondumise ja majanduskasvu ebavõrdse jaotumise üle riigis. Nende liikumiste eesmärk oli käsitleda 1972. aastal tehtud põhiseaduse muudatuste ebakorrapärasusi, mis andsid presidendile piiramatu ja vaidlustamata võimu, võimaldades neil tähtajatult ametis jääda. Park Chunghee tapmise järel 1979. aastal haaras võimu sõjaväe kindralid, sealhulgas Chun Doo hwan ja Roh Tae woo, mis pani pettuma rahvast, kes soovisid demokraatlikku üleminekut. 18. mail 1980 täitsid Gwangju kodanikud linna tänavad, et protesteerida sõjaväe võimuhaaramise vastu. Seejärel oli valitsus saatnud Gwangjusse sõjaväe, et meeleavaldajad maha suruda. Relvastatud sõjaväelased sooritasid meeleavaldajate vastu valimatuid vägivallategusid, avades rahva poole tule.
Lõpuks ühendasid 1987. aasta juunis riigi demokratiseerimise nimel töötavad inimesed, sealhulgas peamine opositsioonipartei, jõud Ühendatud Demokraatliku Rinde moodustamiseks ja pidasid ulatuslikku võitlust, nõudes diktatuuri lõpetamist ja demokraatliku põhiseaduse vastuvõtmist. 10. juunil üleriigiliselt 22 linnas alanud meeleavalduste sari levis enam kui kaheks nädalaks enamikku riigi suurematesse linnadesse. Selle tulemusena oli põhiseadus demokratiseerimiseks muudetud.
1987. aastal kehtestati riigis demokraatlik süsteem. 1992. aastaks oli lõppenud sõjaväejuhtidest presidentide aeg. 1997. aastal toimus esimene rahumeelne võimuvahetus valitseva erakonna ja opositsiooni vahel. pisi|[[BTS (korea k Bangtan Sonyeondan) on k-popi poisteansambel, kes on purustanud arvukalt rekordeid muusikatööstuses, sealhulgas on nad jõudnud Billboard 200 edetabeli tippu ning nende hittsingel "Dynamite" tõi neile esimese Grammy nominatsiooni]] 1997. aastal koges Lõuna-Korea tõsist majanduskriisi. Kriis tulenes välisvaluuta puudusest ning põhjustas paljude ettevõtete kokkuvarisemise. Tööpuuduse probleem muutus samuti tõsiseks, mis halvendas majanduskriisi. Kim Young-sam, esimene tsiviilpresident, kes võttis võimu üle pärast kolmekümneaastast sõjaliste liidrite perioodi, ei suutnud oma ametiaja jooksul majanduskriisi vältida. Selle tagajärjel seisis presidendina ametisse astunud Kim Dae-jung (1998–2003) silmitsi oluliste väljakutsetega. Uus president oli avalikult vastu perekonnakontsernidele ja tollasele finants- ja valitsussüsteemile. Tema valimise ning kodanike pingutuste ja Rahvusvahelise Valuutafondi poolt kokku pandud 58 miljardi USA dollari abiga suutis riik oma võlad tasuda ja probleemi ületada. Seega oli Lõuna-Koreas majanduskriis kahjulik, kuid võrreldes teiste riikidega, kes sarnaseid olukordi kogesid, suhteliselt lühiajaline.
Tänapäeval on Lõuna-Korea kõrgelt arenenud riik, konkureerides info- ja kommunikatsioonitehnoloogias riikidega nagu USA. Lõuna-Korea popkultuur on hiljutistel aastatel ka välismaal hoogu kogunud, nähtus, mida tuntakse „Korea laine“ nime all.
Jenissei (laev, 1906)
Jenissei oli Vene Keisririigi miiniveeskaja, mille Saksa allveelaev U-26 uputas Esimese maailmasõja ajal Pakri saare lähedal. Vraki leidis 1985. aastal Eesti Meremuuseumi uurimislaeva Mare kapten Vello Mässi juhtimisel ja 1999. aastal kuulutati see kultuurimälestiseks.
Põlva kolhoos
Põlva kolhoos oli kolhoos Põlva rajoonis Põlva külanõukogus.
Jenissei (laev, 1906)
Kirjeldus
Jenissei ja sõsarlaev Amur ehitati kolmanda ja neljanda laevana Amur-klassist, asendamaks kahte samanimelist laeva, mis Vene-Jaapani sõjas kaotati. Vene-Jaapani sõja kogemustele tuginedes tehti aga laevade konstruktsioonis mõningad muudatused. Eelmised laevad kandsid 120 uut ja 240 vana tüüpi miini. Uued laevad pidid kasutama ainult uut tüüpi miine. Jenissei kiil pandi maha 1905. aasta augustis ja see ehitati Balti laevatehases Peterburis. Revolutsioonisündmuste ja muudatuste tõttu projektis ehitus venis ja laev valmis alles 24. oktoobril 1909.
Põlva kolhoos
Põlva kolhoosi eelkäija, põllumajanduslik artell "Võit" oli Mandri-Eesti esimene ühismajand. Artelli asutamiskoosolek toimus 17. augustil 1947 Mammastes. 1970. aastal liituti J. Lauristini nimelise kolhoosiga ja ühismajandi nimeks sai Põlva kolhoos.
Jenissei (laev, 1906)
Teenistus
Peale laeva katsetamist liitus Jenissei Balti miinieskaadriga ja aastatel 1910–1913 harjutati peamiselt miinitõkete rajamist Soome lahele. Vahetult enne Esimese maailmasõja puhkemist sai admiral Nikolai von Essen, Balti laevastiku juhataja, loa rajada Keskmiiniväli, mis oleks sulgenud Soome lahe Saksa laevastikule. Selle miinivälja rajasid miiniveeskajad Ladoga, Naroba, Amur ja Jenissei 18. juulil 1914, kui kõigest nelja tunniga lasti vette 2129 miini.
Põlva kolhoos
Kolhoosi peamiseks tootmissuunaks oli tõuloomakasvatus. Põlva kolhoosi Aarna suurfarm oli Põlva rajooni suurimaid piimatootjaid. Kolhoosil oli eesti suur valge sigade ja eesti punase karja tõufarm. Kolhoosis tegeleti ka hobusekasvatuse ja kalakasvatusega.
Jenissei (laev, 1906)
Teenistus
Jennisei rajas 2. detsembril 1914 Danzigi lahte 240 miinist koosneva tõkke. Operatsioon kestis 45 minutit ja miiniveeskajat kattis soomusristleja Bogatõr. Sellel miiniväljal hukkus hiljem üks Saksa laev ja veel neli jäi samas piirkonnas kadunuks. Järgmise aasta alguses osales Jenissei miiniväljade rajamises Hiiumaa lähistele.
Hukkumine
Jenissei suundus 1915. aasta 4. juuni varastel hommikutundidel Tallinnast Lääne-Eesti saarestiku suunas, pardal 360 meremiini ja 20 torpeedot. Ilmselt olid need mõeldud Rohuküla sadamas paiknevate torpeedopaadite või hävitajate jaoks. Samal ajal varitses Saksa allveelaev U-26 Pakri saarte juures, lootes tabada mõnda Tallinnast väljuvat laeva. Nähtavale ilmuski Jenissei, kuid veel ilma saatelaevadeta.
Põlva kolhoos
Kolhoosi keskuse hoone (arhitekt Vilen Künnapu) asus Mammastes. Hiljem asus samas hoones Põlva vallavalitsus.
Fuksiin
Fuksiin on erk-fuksiaroosat värvust andev aniliinvärv, mis kuulub trifenüülmetaanvärvide hulka ja mille keemiline valem on C20H20N3·HCl. Ühendi nimi on tuletatud erkroosa õiega ilutaime fuksia nimest. Fuksiini hilisem nimetus "magenta" (fuksiini üks ingliskeelsetest nimedest ) on antud ka ühele neljavärvitrükis kasutatavatest protsessvärvidest.
Põlva kolhoos
Kolhoosi esimehed:
Jenissei (laev, 1906)
Hukkumine
Allveelaev võttis Keibu lahe suus positsiooni sisse ja lasi 600 meetri kauguselt Jenissei suunas teele torpeedo. Jenissei sai tabamuse otse keskele ja plahvatus rebis allpool veeliini paremasse pardasse suure augu. Jenissei hakkas kiiresti kreeni vajuma ja uppus kümne minutiga. Korraliku väljaõppeta madrused ei osanud laeva ja enda päästmiseks suurt midagi teha ning paljud hüppasid lihtsalt vette. Kuigi rannalt tõtati pea kohe kalapaatidega appi, õnnestus päästa vaid 21 meest – paljud veest välja tõmmatud surid alajahtumise või hirmušoki tõttu. Hukkus 298 meest, teiste seas ka laeva komandör 2. järgu kapten K. V. Prohhorov.
Fuksiin
Värvainete indeksis on fuksiini tähised C.I. 42500 ja Basic Violet 14, CAS-number on 632-99-5.
Jenissei (laev, 1906)
Hukkumine
Vene laevastiku staap korraldas juurdluse, miks läks suur sõjalaev sõjaajal merele ilma saatelaevadeta. Süüdlased väitsid, et allveelaev ründas kalda poolt ehk suunast, kust vaenlast karta ei osatud.
Fuksiin
Omadused
Tahkena moodustab fuksiin lõhnatuid tumerohelisi kristalle. Vees lahustub raskelt, lahuses muutub eredaks lillakasroosaks. On heade värviandvate omadustega, peale tekstiilide värvimise on seda kasutatud ka värvainena mikroskoopias ja histoloogias ning mõnikord desinfektandina.
Ainega pidev kokkupuutumine tekitab akuutseid või kroonilisi tervisehäireid, loodusesse sattudes ohustab veekogusid.
Jenissei (laev, 1906)
Vrakk
Vrakk lebab 45–47 meetri sügavusel merepõhjas ja on 45 kraadi paremale kreenis. Vraki asukohta üritasid juba 1930. aastatel tuvastada Eesti metalliärimehed, kes seal leiduva terase, messingu ja pronksi maha lootsid müüa. Siis lõppesid otsingud edutult ja Jenissei leiti alles 1985. aastal kapten Vello Mässi juhtimisel Eesti Meremuuseumi uurimislaeva Mare poolt.
Vraki uurimisel selgus, et kaldapoolne vasak parras on terve, mistõttu ei saanud allveelaev kindlasti rünnata kalda poolt nagu Vene laevastiku juurdlus oli järeldanud. Peale taasiseseisvumist 1993. aastal kutsuti vraki uurimisel appi Rootsi uurimislaev Altair, mida juhtis kapten Bengt Griselli. Mõni aeg hiljem, 1996. aastal osalesid vraki uurimisel ka Rootsi sukeldujad ja selle tulemusel valmis 1997. aastal koostöös filmistuudioga F-Seitse allveedokumentaalfilm "Tsaari sõjalaev." Film räägib vraki otsimisest, leidmisest ja uurimisest.
Vastavalt kultuuriministri määrusele number 13 kuulutati Jenissei vrakk 24. märtsil 1999 kultuurimälestiseks. Selle registrinumber on 22264.
Lisalugemist
Vello Mäss, ''Võlgade tasumise aeg. Miiniveeskaja “Jenissei”'' Meremees. 12.10.1993
Tarutuur
Tarutuur ehk ummikuraud on eesti etnograafias õõnsa nõgusa tera ja pika varrega, peitli moodi tööriist tarupuude ja ummiknõude õõnestamiseks.
Tarutuur oli nõgusa tera ja putkesse käiva pika varrega tuura taoline riist, millega õõnestati ka pakktarusid ning kasvavaid tarupuid. Tarutuura kasutati metsmesinduse alal kogu Ida-Euroopas, 19. sajandil veel ka Lõuna-Eestis.
Schlaiten
Schlaiten on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Lienzi ringkonnas. Vald asub 876 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 36,64 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 474 inimest. Valla nimi on slaavi päritolu, tulles sõnast slatina, mis tähendab mülgast. Vallaosad on Plone, Gonzach, Mesnerdorf, Bacherdorf, Gantschach ja Göriach.
Heili Sibrits
Ta lõpetas 1995. aastal Kohtla-Järve 1. Keskkooli ning 2016. aastal Tartu Ülikooli kirjanduse ja kultuuriteaduste eriala teatriteaduse bakalaureuseõppe.
Töötanud ajakirjanduses 1995. aastast, 2005. aastast Postimehes, sealhulgas aastatel 2005–2010 Arteri ja B-osa juhina, 2010. aastast kultuuritoimetuse juhataja ja teatritoimetajana.
Wilsoni kamber
Tööpõhimõte
Seade töötab kondenseerumise põhimõttel. Aluse keskosa jahutatakse, servad on aga soojemad, sinna valatakse isopropanooli, mis aurustudes täidab läbipaistva kambri. Aluse külma keskosa kohal aur jahtub, üleküllastub ning väikseimgi häiritus põhjustab selle kondenseerumise. Kambri külgedel olevad valgusallikad toovad kondenseerumise esile ja tänu sellele muutub osakeste teekond nähtavaks, nii saab seadet kasutada näiteks kosmilise kiirguse uurimiseks.
Toni Kukoč
Toni Kukoč (sündinud 18. septembril 1968 Splitis) on Horvaatia endine elukutseline korvpallur, kes mängis aastatel 1993–2006 korvpalliliigas NBA, kus tuli Chicago Bullsiga kolmekordseks NBA meistriks.
Jugoslaavia ja Horvaatia koondisega hulgaliselt tiitlivõistluste medaleid võitnud Kukoč valiti 2017. aastal FIBA kuulsuste halli.
Karjäär Euroopas
Kukoč alustas profikarjääri 17-aastaselt kodulinnaklubis KK Jugoplastika, kellega võitis kolm korda Euroliiga, neli korda Jugoslaavia meistriliiga ja kaks korda karika.
Seejärel siirdus Kukoč aastateks 1991–1993 Itaalia kõrgliigaklubisse Treviso Benettoni, kellega tuli 1992. aastal meistriks ja 1993. aastal karikavõitjaks.
Karjäär NBA-s
Koos NBA-sse naasnud Michael Jordani, Scottie Pippeni ja meeskonnaga liitunud Dennis Rodmaniga tuldi peatreener Phil Jacksoni juhendamisel aastatel 1996–1998 kolm korda järjest NBA meistriks. Kukoč oli vahetusmängijana Jordani ja Pippeni järel meeskonna paremuselt kolmas skooritegija ja viskas neil hooaegadel keskmiselt 13,2 punkti mängus.
Enne 1998/99. hooaega läks Jordan taas erru, Pippen vahetati Houston Rocketsisse ja Jackson tegi treeneritöös pausi, mistõttu lõppes ka Bullsi valitsemisaeg. Kukoč tõi hooajal 1998/99 meeskonna liidrina keskmiselt 18,8 punkti, 7 lauapalli ja 5,3 resultatiivset söötu mängus, kuid Bulls jäi idakonverentsis viimaseks.
Hooajal 1999/2000 vahetati Kukoč Philadelphia 76ersisse, järgmisel hooajal Atlanta Hawksi ja seejärel Milwaukee Bucksi. Bucksis mängis Kukoč karjääri viimased neli hooaega, mille jooksul tõi keskmiselt 7,7 punkti, 3,3 lauapalli ja 2,9 resultatiivset söötu mängus.
Rahvuskoondis
Kukoč on Jugoslaavia korvpallikoondisega võitnud olümpiamängudel 1988. aastal hõbeda, maailmameistrivõistlustel 1990. aastal kulla ning Euroopa meistrivõistlustel 1987. aastal pronksi ning 1989. ja 1991. aastal kulla.
Horvaatia koondisega on Kukoč võitnud olümpiamängudel 1992. aastal hõbeda ning maailmameistrivõistlustel 1994. aastal pronksi ja Euroopa meistrivõistlustel 1995. aastal samuti pronksi.
Szare
Szare on küla Poolas Sileesia vojevoodkonnas Żywieci maakonnas Milówka vallas. Szare asub Slovakkia piirist ligi 8 km ja Tšehhi piirist umbes 13 km kaugusel.
Jessica Schilder
Jessica Schilder (sündinud 19. märtsil 1999 Volendamis) on Hollandi kuulitõukaja.
2021. aastal tuli ta Tallinnas kuulitõukes tulemusega 18.11 Euroopa kuni 23-aastaste meistriks.
12. veebruaril 2022 püstitas ta Apeldoornis kuulitõukes Hollandi siserekordi, kui tõukas 19.26. Tema praegune siserekord on 19.72, mis on püstitatud 19. veebruaril 2022.
2022. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Belgradis võitis ta tulemusega 19.48 pronksmedali.
Välitingimustes püstitas Schilder esimest korda Hollandi rekordi 12. märtsil 2022 Portugalis Leirias, kui tõukas 18.89 ja ületas 1998. aastast Corrie de Bruinile kuulunud Hollandi rekordi kahe sentimeetriga. 2022. aasta juunis viis ta Hollandi rekordi 19.46-ni. Sama aasta juulis toimunud maailmameistrvõistlustel Eugene'is võitis ta pronksmedali Hollandi rekordiga 19.77.
Ethnologue
Ethnologue on käimasolev teadusprojekt, mis käsitleb kõiki tänapäeval tuntud keeli. Ethnologue on saadaval nii trükisena kui ka ingliskeelse elektroonilise andmebaasina. Ethnologue'i omanik on SIL International, USA kristlik keeleteaduslik organisatsioon.
Praegu on Ethnologue'is informatsioon 7139 keele kohta.
Väljaanne ilmub iga aasta kolmes osas: "The Languages of Africa and Europe (Aafrika ja Euroopa keeled), "The Languages of the Americas and the Pacific" (Ameerika ja Vaikne ookeani keeled), "The Languages of Asia" (Aasia keeled).
2021. aasta märtsi seisuga on veebis 24. väljaanne ning paberil on viimati ilmunud 23. trükk.
Ajalugu
Esimene väljaanne ilmus 1951. aasta. See sisaldas informatsiooni 46 keele ja keelerühmade kohta. Esimene väljaanne koosnes 10 mimeografeeritud leheküljest. Kaardid lisati esimest korda 4. väljaandes. Mimeograafeerimine lõpetati 1958. aastal ja viies väljaanne trükiti juba raamatuna. 7. väljaandes oli juba 4493 keelt.
Aastal 1971 sai toimetajaks Barbara F. Grimes. Tema ajal keelte valik laienes ja Ethnologue'is alustati hakati käsitlema suuri keeli väikeste keelte kõrval, st fookuses olid juba kõik maailma keeled. Tema ajal keelte hulk Ethnologue'is suurenes umbes kolmandiku võrra (4493st 6809ni). Trükis muutus kolm korda paksemaks.
15. väljaande toimetaja 2005. aastal oli Raymond G. Gordon ja see väljaanne sisaldas 103 võrra rohkem keeli, kui eelmine väljaanne. Need ei olnud täiesti uued keeled, vaid enne murretena tähistatud keeled.
Ethnologue'ile on iseloomulikud kolmetähelised keelte koodid. Neid kasutati esimest korda 10. väljaandes 1984. aastal. Näiteks, eesti keele kood on est. Aastal 1998 alustas ISO (International Organization for Standardization, ee Rahvusvaheline Standardiorganisatsioon) nende koodide kasutamist ja koodide standardi nimi oli ISO 639-2. 2007. aastast kasutatakse Ethnologue'is uuendatud versiooni ISO 639-3. Kõige uuem versioon on praegu ISO 639-5, mis lasti välja 2008. aastal, aga seda Ethnologue'is veel ei kasutata.
Andmebaas
Andmebaasist leiab detailset informatsiooni iga eksisteeriva keele kohta – neid on kokku maailmas 7139. Informatsiooni antakse murrete, kõnelejate koosseisu, liigituse, keele seisundi (ohustatud keel / jõudsalt kasvav keel) kohta jne. On olemas ka geograafilised kaardid. Otsida saab keele nime või riigi alusel.
Keele seisundi määramiseks kasutab Ethnologue EGIDS-i (Expanded Graded Intergenerational Disruption Scale) skaalat. Selles skaalas on 13 taset. Ethnologue'i veebilehel on olemas ka riikide, kõigi keelte, keelkondade ja keelte koodide loetelud. On olemas ka Ethnologue'i juhend (Ethnologue Guides), kust saab leida artikleid keelte kohta.
Veebilehel on kättesaadavad ka 13.–22. väljaanne.
Trükis
Ethnologue'i trükitud versioon algab sissejuhatuse ja statistilise kokkuvõttega ("Introduction", "Statistical Summaries"). Statistiline kokkuvõte annab informatsiooni maailma keelte situatsiooni ja seisundi kohta. Keelte ja kõnelejate andmeid saab vaadata maailma osa, keele suuruse, keelkonna või riigi järgi.
Järgmisena tuleb peamine, esimene osa "Maailma keeled" ("Part 1: Languages of the World"). Selles osas on detailne informatsioon kõigi tuntud keelte kohta riigi ja piirkonna järgi. Kõik keeled on loetletud maailma osade järgi: Aafrika, Ameerika, Aasia, Euroopa ja Vaikse ookeani piirkond. Iga keele sissekanne algab päisega, milles on riigi ametlik nimi, rahvastik, ametlikud keeled, immigrantide keelte loend, kirjaoskuse määr ja põliskeelte loend. Päise järel tulevad sissekanded iga keele kohta. Keeled on tähestikulises järjestuses. Iga keele kohta on kõnelejate hulk, kõnelevate gruppide asukoht riigis ja keele liigituse informatsioon. On olemas ka informatsioon murrete kohta ja keele alternatiivsed nimed. Järgmisena tulevad keele kasutuse kirjeldused, näiteks, keele funktsioonid, elujõulisus, kasutuse valdkonnad jne.
Teise osa keelte kaardid ("Part 2: Language Maps") sisaldavad 208 värvilist kaarti.
Kolmanda osa indeksid ("Part 3: Indexes") sisaldavat 3 indeksit: keelte nimede, keelte koodide, riikide indeksid.
Kriitika
John Paolillo kirjeldab oma aruandes UNESCO-le "Keele statistika hindamine: The Ethnologue jne" ("Evaluating Language Statistics: The Ethnologue and Beyond") Ethnologue'i tugevaid ja nõrku külgi.
Tugevaks küljeks nimetas ta Ethnologue'i kõikehõlmavust tänu paljudele SILis töötavatele keeleteadlastele. Teine tugev külg on see, et Ethnologue'i sisu on hästi organiseeritud. Paolillo ka mainib, et üldiselt on kogu informatsioon viidatud. Veel üks hea asi Ethnologue'is on informatsioon keelte dünaamiliste aspektide kohta (rahvastiku kultuur, meedia, usund, kirjaoskus jne).
Nõrgaks küljeks ta nimetab seda, et Ethnologue'i informatsioon ei uuene nii tihti, kui oleks vaja. Sellepärast on ka probleeme valede keelekasutajate arvudega. Paolillo ka mainib ajaloo perspektiivi ja mõnede viidete puudumist.
Ta soovitab Ethnologue'i toimetajatele jälgida vanade viidete aktuaalsust ja aeg-ajalt asendada vana informatsiooni uuega. Tema arvates kõnelejate arvud nõuavad kõige tähelepanelikumat jälgimist. Ta soovitab koguda informatsiooni teistest andmebaasidest ja allikatest nagu Linguasphere Observatory.
Hugh Paterson kritiseerib, et Ethnologue ei ole täiesti usaldusväärne. On nii vähe keeleteadusliku statistika allikaid, et ei saa teada, kas Ethnologue'i informatsioon on õige. Ta kirjutab ka, et need allikad, mis on olemas, tihti annavad täiesti teistsugust informatsiooni, mis lükkab ümber Ethnologue'is antud informatsiooni. Samuti nagu John Paolillo tõstab ta esile viitamise probleeme. Viitamise probleemi pärast ei saa Ethnologue'i nimetada akadeemiliseks trükiseks.
Alex Quinn
Alex Quinn (sündinud 29. detsembril 2000 Truros) on Briti võidusõitja. Ta on praegune Vormel-Renault Eurocupi parima uustulnuka karika meister.
Kardisõit
Truros sündinud Quinn alustas oma kardispordikarjääri 2011. aastal. Ta on võistelnud erinevatel meistrivõistlustel, nagu Super 1 National Rotax Mini Max Championship, ja võitnud mitmeid riigi kardisõidu meistrivõistlusi.
Madalamad valemid
2016. aastal tegi Quinn oma motospordi debüüdi Briti F4 Meistrivõistlustel, sõites Fortec Motorsporti meeskonnas. Ta võitis kolm sõitu ja krooniti uustulnuka karikavõitjaks. Briti piloot jätkas 2017. aastal sõitmist Briti F4 Meistrivõistlustel, tehes koostööd Oscar Piastri ja Ayrton Simmonsiga TRS Ardenis. Sõitja lõpetaks edetabelis neljandana, edestades Simmonsit, kuid lõpetas Piastri taga, kusjuures austraallane tõusis teiseks.
Quinn esines samal aastal ka Briti BRDC Vormel 3 Meistrivõistlustel, saavutades Lanan Racinguga Doningtonis poodiumikoha.
Vormel Renault Eurocup
2019. aasta alguses ei leidnud Quinn meistrivõistlustel kohta. Hooaja keskel avanes tal aga võimalus teha oma endise F4 meeskonna Arden Motorsport eest Vormel Renault Eurocupi debüüt. Ta sõitis kolm nädalavahetust, saavutades vastavalt Nürburgringil ja Kataloonias poodiumikoha. Quinn saavutas lõpparvestuses 13. koha.
2020. aastal asendas Quinn Jackson Wallsi, kes ei saanud COVID-19 reisipiirangute tõttu Euroopasse reisida. Quinn saavutas hooaja esimesel võistlusel pole-positsiooni, saavutas hooaja jooksul kokku viis poodiumit ja võitis teise võistluse Spas, aidates tal sõitjate meistrivõistlustel neljandale kohale. Ta võitis ka algaja tiitli. Quinn saavutas hooaja esimesel võidusõidul pole-positsiooni, saavutas hooaja jooksul kokku viis poodiumit ja võitis teise sõidu Spas, aidates tal sõitjate meistrivõistlustel neljandaks. Ta võitis ka algaja tiitli.
Vizla mõis
Vizla mõis (saksa keeles Friedrichshof, varem Wissel, läti keeles Vizlas muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Palsmane kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõisakompleks Läti Smiltene piirkonnas Grundzāle vallas Vizla külas.
Ajalugu
Algselt oli tegemist Mālmuiža mõisale ja Sinole mõisale kuuluva lahustükiga, mis oli Rosenite valduses. Poola võimu ajal sai sellest iseseisev mõis, mille Fromhold Patkul 1627. aastal Hans Brinckenile pantis. Mõisate reduktsiooni käigus läks see koos Palsmane mõisaga riigi valdusse.
Tänapäevane mõis kujunes XIX sajandil Palsmane mõisa karjamõisast.
Karjamõisad
Mõisa koosseisu kuulus mitu karjamõisa: Daugul, Neuhof, Tūlas (Thule) ja Vicburga (Würzburg).
Bernhard Pfeiffer jt. v Deutsches Rotes Kreuz, Kreisverband Waldshut eV
'''Bernhard Pfeiffer jt. v Deutsches Rotes Kreuz, Kreisverband Waldshut eV' (2004) Liidetud kohtuasjad C-397/01–C-403/01 on Euroopa Liidu Kohtu kaasus, mis inter alia'' käsitles siseriikliku õiguse ja Euroopa Liidu õiguse kooskõlalise tõlgendamise piire.
Asjaolud
Pfeiffer on endine Saksa Punase Risti päästetöötaja, kes hagis saksa kohtusse, sest teda kohustati 2000. aasta juunist kuni 2001. aasta märtsini seadusevastaselt töötama keskmiselt rohkem kui 48 tundi nädalas. Pfeiffer töötas 24 tundi ööpäevas ning kohustuslik valveaeg oli keskmiselt vähemalt 3 tundi päevas, seega iganädalane keskmine tööaeg oli 49 tundi. Saksamaal sätestab tööaja pikkuse tööajaseadus, mille kohaselt töötajate igapäevane tööaeg ei või olla pikem kui kaheksa tundi. Lisaks sellele, saksa tööajaseadus võimaldab sõlmida kollektiivlepingu, mille kohaselt oli võimalik pikendada ilma hüvitiseta päevast tööaega üle 10 tunni, kui tööaja sisse kuulub regulaarne ja arvestatav valveaeg. Antud kaasuses Pfeifferil oli sõlmitud Saksa Punase Ristiga kollektiivleping. Pfeifferi hinnangu kohaselt oli Saksa Punase Risti poolt 49-tunnise iganädalase tööaja kehtestamiseks vastu võetud normid ebaseaduslikud. Selle tulemusena nõuab ta saksa kohtult, et see kohustaks Saksa Punast Risti maksma talle hüvitist. Oma hagis Pfeiffer tugines direktiivile 93/104, mis selleks ajaks ei olnud üle võetud saksa õigusse.
Kuna vaidlust ei olnud võimalik lahendada puhtalt siseriikliku õigusele tuginedes kohus esitas eelotsuse taotluse küsides kahte asja: 41. Siseriiklik kohus küsib, kas direktiivi 93/104 artikli 18 lõike 1 punkti b alapunktis i ettenähtud 48-tunnise piirangu kohaldamata jätmine keskmisele töönädalale eeldab asjaomase töötaja selgesõnalist ja ühemõttelist nõusolekut või piisab töötaja üldisest nõusolekust kollektiivlepingu kui terviku kohaldamiseks, kuna kollektiivlepinguga on muu hulgas ette nähtud võimalus 48-tunnise iganädalase tööaja ületamiseks. Teine küsimus puudutas kooskõlalise tõlgendamise piire: 87. Kolmanda küsimusega soovib siseriiklik kohus teada sisuliselt seda, kas juhul, kui direktiiv 93/104 on üle võetud ebakorrektselt, võib selle direktiivi artikli 6 punkti 2 tõlgendada vahetut õigusmõju omavana.
88. Nagu tuleneb nii küsimuse sõnastusest kui ka kontekstist, milles see on esitatud, koosneb küsimus kahest osast, millest esimene puudutab direktiivi 93/104 artikli 6 punkti 2 tõlgendamist, et võimaldada siseriiklikul kohtul otsustada, kas asjakohased siseriiklikud õigusnormid on ühenduse õigusega kooskõlas, samal ajal kui küsimuse teises osas tahetakse teada, kas juhul, kui asjaomane liikmesriik on nimetatud direktiivi siseriiklikku õiguskorda ebakorrektselt üle võtnud, vastab see säte tingimustele, mis võimaldaks üksikisikul sellele toetuda siseriiklikus kohtus sellistel tingimustel nagu käesoleva põhikohtuasja puhul.
Kohtuotsus
Vastates siseriikliku eelotsuse küsimusele Euroopa Kohus tuletas meelde selle direktiivi eesmärgi, mis on tagada töötajate töötervishoiu ja tööohutuse parem kaitse, tagades neile minimaalsed puhkeajad – eelkõige igapäevased ja iganädalased puhkeajad. 82. ...juhul kui töötajat mõjutatakse loobuma talle selle direktiiviga otseselt antud sotsiaalsest õigusest, teeb ta seda igal juhul vabatahtlikult ning kõigist asjaoludest teadlikuna. Nimetatud nõuded on seda olulisemad, et töötajat tuleb käsitleda töölepingu nõrgema poolena ning seetõttu on vaja takistada sellise olukorra tekkimist, kus tööandja ei arvesta teise lepingupoole soove või piirab töötaja õigusi ilma töötajapoolse selgesõnalise nõusolekuta. Seejärel, Euroopa Kohus täpsustas, et direktiivi 93/104 artikli 6 tuleb tõlgendada nii, et ettenähtud 48-tunnise iganädalase maksimaalse tööaja ületamise seaduslikkuse tagamiseks on nõutav iga töötaja poolt selgesõnaliselt ja vabalt väljendatud nõusolek. Selleks ei piisa, kui asjaomase isiku töölepingus sisaldub viide kollektiivlepingule, mis lubab tööaega ületada.
Vollersode
Vollersode on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Osterholzi kreisis.
6. Üksik Jalaväepataljon
6. Üksik Jalaväepataljon oli Eesti sõjaväeosa asukohaga Pärnus.
6. Jalaväepolgu, hilisema üksikpataljoni asutamise päevaks loeti 21. novembrit 1918, kui Eesti Ajutine Valitsus võttis vastu otsuse Eesti rahvaväe 1. Diviisi ja selle koosseisu kuuluvate väeosade, sh 6. Jalaväepolgu moodustamiseks.
6. Üksik Jalaväepataljon tegutses kuni 1940. aasta 23. detsembrini, mil ta lõplikult likvideeriti.
Eesti Vabadussõjas
6. jalaväepolk formeeriti Pärnus ja Viljandis, mille isikkoosseis oli detsembris 1918 ligi 1800 inimest. Mobiliseeritutega moodustati detsembri teisel poolel ka kolmas pataljon. 19. detsembril allutas Operatiivstaabi ülem Johan Laidoner 1. Pärnus formeeritavad 6. jalaväepolgu roodud Viljandisse ning Mõisakülla koondada, kus nende väljaõpet tuli jätkata. 6. jalaväepolk pidi kaitsma Viljandi- ja Pärnumaad vaenlase pealetungide vastu idast ning kagust.
Tartu rahulepingu järel asus 6. jalaväepolk riigipiirile Narva jõe taha piirivalveteenistusse kuni 20. maini 1920. aastal.
1920–1940
6. jalaväepolk paigutati 3. juunil 1920. aastal ümber Viljandisse. Aastatel 1920–1921 vähendati sõjaväe koosseis 12 pataljonini kuue (hiljem viie) polgu alluvuses, 1. jaanuaril 1921 allutati 6. jalaväepolk ajutiselt 4. Jalaväepolgu koosseisu 6. pataljonina. 12. juulil 1921 toodi 6. pataljon Viljandist Pärnu ja liideti 9. pataljoniga ning moodustati 6. Jalaväepolk.
Ruxanda Glavan
Aastatel 1997–2003 õppis ta Nicolae Testemițanu nimelises Riiklikus Meditsiini- ja Farmaatsiainstituudi, mille lõpetas üldarsti kvalifikatsiooniga. Seejärel õppis ta aastatel 2003–2005 Grenoble Graduate School of Businessis ja sai magistrikraadi ärijuhtimises (MBA).
6. Üksik Jalaväepataljon
1920–1940
1922. aastal toimus Vabariigi Valitsuse 1921. aasta 3. novembri "Seadluse muudatuste kohta kaitseväe organisatsioonis ja terminoloogias" alusel Eesti rahvaväe venepäraste väeosade nimetuste asendamine Lääne-Euroopas kasutatavate maa- ja mereväe sõjaväeosade nimetustega (roodud – kompaniideks ja polgud rügementideks, 25. novembril 1922 nimetati 6. Jalaväepolk ümber 6. Jalaväerügemendiks.
Vollersode
Valla pindala on 46,37 km². 31. detsembril 2017 elas seal 2813 inimest.
See kuulus vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida esialgu valitseti personaalunioonis Rootsi ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1823. aastal hertsogkond kaotati ja selle territooriumist sai Stade regiooni osa.
Randal (laev)
Randal on Eesti reostustõrjelaev.
6. Üksik Jalaväepataljon
1920–1940
1928. aastal kehtestati "Kaitseväe organisatsiooni ja koosseisude seadlusega", mis määratles Eesti kaitseväe rahuaegse organisatsiooni. Eestis kehtestati üheaastane ajateenistus, ajateenistuse aja vähendamisega kaasnes ka sõjaväeteenistuses olevate ajateenijate arv kolmandiku võrra, mis tingis ka vajaduse vähendada väeosade isikkoosseise ja vähendada väeosade suurusi. Väeosa nimetati ''6. Üksikuks jalaväepataljoniks'' alates 1. oktoobrist 1928.
Ruxanda Glavan
Aastatel 2006–2013 oli ta direktor firmas, mis tegeles kosmeetika, meditsiinitehnika ja mitmesuguste farmaatsiaproduktide maaletoomisega.
6. Üksik Jalaväepataljon
1920–1940
8. juulil 1928 väeosale annetatud lipu varda hõbevõrul on väeosa nimetatud ladina keeles REGIMENTUM INFANTERIAE VI.
Ruxanda Glavan
Aastatel 2013–2015 oli ta Moldova töö, perekonna ja sotsiaalkaitse aseminister, 18. veebruarist 2015 kuni 30. juulini 2015 oli ta Moldova töö, perekonna ja sotsiaalkaitse minister. 30. juulist 2015 kuni 25. juulini 2017 oli ta Moldova tervishoiuminister.
6. Üksik Jalaväepataljon
1920–1940
Eesti sõjaväe kujundamisel Punaarmee 22. Eesti Territoriaalseks Laskurkorpuseks, formeeriti  3.-st, 6.-st ja 9. Üksikust Jalaväepataljonist 182. Eesti Laskurdiviisi 171. laskurpolk.
Ruxanda Glavan
Isiklikku
Ta on abielus, tema abikaasa Aureliu Cincilei on Moldova Panga asepresident. Ta valdab lisaks rumeenia keelele veel vene, inglise, prantsuse ja hispaania keelt.
Lümfotsüüt
pisi|Inimese lümfotsüüt [[Elektronmikroskoop|elektronmikroskoobis]] Lümfotsüüt ehk lümfirakk (ladina keeles lymphocytus) on paljude selgroogsete immuunsüsteemi agranuloosne rakk. Lümfotsüüdid kuuluvad leukotsüütide hulka ja neile omistatakse tähtis osa organismi immuunvastuses.
Randal (laev)
Laev ehitati 1976 Venemaal Svetlõis ettevõttes Svetlõi laevaremonditehas.
Lümfotsüüt
Lümfotsüütide areng, morfoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti.
Lümfotsüüdid moodustavad omandatud immuunsuse. Lümfotsüütide populatsioonid liiguvad kehes vere (ligi 2%) ja lümfiga ning neid leidub lümfikoes, lümfisoontes, lümfisõlmedes, harkelundis, põrnas, luuüdis ja vähem muudes kudedes. Lümfotsüütide populatsioonid infiltreeruvad ka kasvaja mikrokeskkonda.
Lümfotsüüdid on väga tundlikud röntgenikiirguse suhtes ja võivad kergesti immuunvastuse minetada.
Inimestel
Lümfotsüüdid on kantud kehtivasse inimese tsütoloogia ja histoloogia nomenklatuuri Terminologia Histologica.
Liigitus
Lümfotsüüdid erinevad üksteisest diferentseerumiskoha ja funktsioonide poolest. Neid võib eristada spetsiifiliste pinnamarkerite järgi.
Lümfotsüütidel eristatakse kolme põhilist tüüpi:
pisi|Värvunud lümfotsüüt veres[[valgusmikroskoop|valgusmikroskoobis ]]
Lümfotsüütide hulka liigitatakse ka lümfoidkoe arengut mõjutavad rakud.
Retseptorid
Homing-retseptor ehk suunaretseptor on lümfotsüütide ja ka metastaseeruvate vähirakkude retseptor, mille abil rakk kinnitub teatud kudedele.
Roomajatel
Roomajate lümfotsüüdid sarnanevad välimuselt imetajate ja lindude lümfotsüütide ja plasmarakkudega. Ka lümfotsüütide ülesanne arvatakse olevat sarnane. Lümfotsüütide repertuaari kuuluvad nii T-lümfotsüüdid (küpsevad tüümuses) kui B-lümfotsüüdid (küpsevad luuüdis).
Lümfotsüüdid liigitatakse väikesteks (5,5–10 µm) ja suurteks (kuni 15 µm).
Eesti meeste jääkeeglikoondis
Eesti meeste jääkeeglikoondis on Eesti meeste esinduskoondis jääkeeglis ehk curling 'us.
Koondis pidas esimese maavõistluse 4. detsembril 2004, kui mängis Iirimaaga; Eesti kaotas 6-15.
Abja mõisa kalmistu
Abja mõisa kalmistu on kalmistu Halliste kihelkonnas Pärnumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Põlde külas Mulgi vallas Viljandi maakonnas.
Naiste Balti liiga (jalgpall)
Naiste Balti liiga on Balti riikide naiste jalgpalliklubidele mõeldud turniir, mis esmalt toimus aastatel 2006–2008.
Abja mõisa kalmistu
Ajalugu
Kalmistu rajasid Abja mõisa tollased omanikud Stackelbergid arvatavasti 1844. aastal, kui suri Georg Gotthard von Stackelberg. Kalmistule maetud inimeste arv ei ole teada; võimalik, et sinna ongi maetud ainult üks lahkunu. Kalmistu lõhuti maaparanduse käigus ning selle hauatähised likvideeriti arvatavasti 1960. aastatel.
Naiste Balti liiga (jalgpall)
2017. aastast toimub turniir uuesti, mille raames 2 klubi igast riigist (Eesti, Läti, Leedu) peab 4 kohtumist. Iga vastasega kohtutakse ühe korra, sama riigi esindajad omavahel ei mängi.
Abja mõisa kalmistu
Kirjeldus
Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 900 meetri kaugusele itta. Praegu on selle kohal põld.
Lümfotsüüt
Roomajatel
Lümfotsüütide arv alla 1,5 × 103 raku µL kohta võib inditseerida lümfotsütopeeniat. Lümfotsüütide arvu vähenemist seostatakse madudel loomuliku immunosupressiooniga hormoonide toimel näiteks paaritumisperioodil. Lümfotsütopeeniat esineb ka talveunejärgsel ajal.
Lümfotsüütide arv on väiksem isastel madudel ja kõrgeim juveniilsetel madudel.
Immuunvastus põletikule ei põhjusta madudel alati leukotsütoosi ja analüüs võib näidata normväärtuseid (5–15 × 103 µ/L).
Ebanormaalsed on reaktiivsed või neoplastilised lümfotsüüdid, mida võib olla keeruline eristada. Neoplastilisi lümfotsüüte on tuvastatud lümfosarkoomide korral.
Stuttgardi ringkond
Stuttgardi ringkond on ringkond (2. järgu haldusüksus) Saksamaal Baden-Württembergi liidumaal. Asub liidumaa kirdeosas ning piirneb põhjas ja idas Baieriga.
Lümfotsüüt
Paiknemine
Lümfotsüütide populatsioonide vahekorrad on üksikutes elundites ja perifeerses veres erinevad, näiteks paiknevad T-lümfotsüüdid lümfisõlme parakortikaalses osas ja B-lümfotsüüdid lümfisõlme koore välisosas.
Stuttgardi ringkond
Haldusjaotus
Ringkonnas on kolm piirkonda, kus on kaks kreisivaba linna ja 11 kreisi: pisi
E9
E9 võib tähendada järgmist:
Lümfotsüüt
Paiknemine
Põrnas paiknevad T-lümfotsüüdid arterioole ümbritsevates tuppedes.
T- ja B-lümfotsüüdid
T-lümfotsüüdid ja B-lümfotsüüdid on adaptiivse immuunvastuse peamised komponendid. T-rakud on seotud rakulise immuunsusega ja diferentseeruvad tüümuses. B-rakud vastutavad peamiselt humoraalse immuunsuse eest (seostumine antikehadega). Algul avastati B-rakud lindude kloakaalpaunast (ladina bursa Fabricii), millest tuleneb ka B-rakkude nimetus. Imetajatel diferentseeruvad B-rakud luuüdis.
T- ja B-rakkude ülesanne on antigeeni esitluse põhjal ära tunda kehavõõraid valke. Antigeeni esitlus on immuunsüsteemi protsess, mille käigus makrofaagid, dendriitrakud ja teised rakud püüavad antigeenid kinni ja tutvustavad neid T-rakkudele. B-rakud reageerivad patogeenidele, tootes suurel hulgal antikehi, mis neutraliseerivad kehavõõrad objektid (bakterid ja viirused). Vastava signaali saabumisel diferentseeruvad B-lümfotsüüdid plasmarakkudeks, mis produtseerivad antigeenidega seonduvaid valke – antikehi. B- ja T-lümfotsüüte, mis pole kokku puutunud antigeeniga, nimetatakse neitsilikeks või naiivseteks rakkudeks (naive cells). Pärast kokkupuudet antigeeniga diferentseeruvad naiivsed rakud mälurakkudeks ning aktiveeritud B- ja T-rakkudeks, mis diferentseeruvad antikehasid produtseerivateks plasmarakkudeks ning retseptoreid produtseerivateks T-rakkudeks.
Mälurakud on pikaealised – nad võivad organismis püsida kuu ja isegi aastaid. Mälurakud võivad järgmise kokkupuute korral sama antigeeniga väga kiiresti diferentseeruda plasmarakkudeks ning tappurrakkudeks, tagades kiire immuunvastuse.
Lümfotsüütide areng
pisi|Hematopoees