cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nissan Qashqai
Esimene põlvkond (J10, 2006)
2008. aasta lõpus lisandus valikusse ka Qashqai+2, millel oli 135 mm pikem teljevahe ning 7 istekohta.
Tallinna Heleni Kool
Kool asutati 1994. aastal kurtide laste vanemate eestvedamisel.
Nissan Qashqai
Esimene põlvkond (J10, 2006)
2009. aasta lõpus tutvustati Qashqai mudeliuuendust, mis jõudis müügile 2010. aasta kevadel.
Tallinna Heleni Kool
Koolis õpivad kuulmis-, nägemis-, liitpuudega ja pimekurdid lapsed. Koolis antakse haridust lasteaiatasemest gümnaasiumini.
Teet Ehala
Teet Ehala (sündinud 11. septembril 1945 Paides) on eesti teatritegelane.
Tallinna Heleni Kool
Kool on nimetatud pimekurdi ameerika kirjaniku Helen Keller (1880–1968) järgi.
Nissan Qashqai
Teine põlvkond (J11, 2013)
Teist põlvkonda esitleti 2013. aasta novembris ning tootma hakati seda 2014. aastal. See on 5 cm pikem, 2 cm laiem, 1,5 cm madalam ja 1,5 cm pikema telgede vahega. Pearuumi on 1 cm rohkem.
Märtsis 2014 müüdi Qashqaid Eestis 69 tükki. Klaaskatus röövib pearuumi, 19tollised veljed kaotavad mugavuse. 1,6 dCi mootoril on 130 hobujõudu ja kütusekulu 5,9 l/100 km. Lisaks sellele pakutakse ka 1,6 (163 hj) - ja 1,2-liitrist turbobensiinimootorit (115 hj) ning 1,5-liitrist diislit (110 hj). Sisemus on üsna mugav ja varustus hea, aga hind kallis. Pakiruum mahutab 439 liitrit.
Teet Ehala
Ta töötab 1961. aastast teatris Ugala, 1994. aastast on ta Ugala lavastusala juht.
Nissan Qashqai
Teine põlvkond (J11, 2013)
2017. aastal läbis Qashqai mudeliuuenduse ning samal aastal hakati müüma Qashqaid ka Põhja-Ameerika ning seal on Qashqai nimeks Nissan Rogue Sport.
Kolmas põlvkond (J12, 2021)
Kolmanda põlvkonna avalikustamine toimus 18. veebruaril 2021. Uus Qashqai on oma eelkäijast välismõõtudelt suurem (35 mm pikem, 32 mm laiem ning 25 mm kõrgem) ning ka 20 mm pikema teljevahega.
Kõik mootorid on bensiinimootorid ning saadaval on ainult poolhübriidid ja täishübriid.
Tuutari kihelkond
pisi|Tuutari Püha Kolmainu kirik Tuutari (vene keeles Дудерово, Дудорово, Дудергоф, rootsi Duderhof, Dudern) on ajalooline ingerisoome luteri usu kihelkond Ingerimaal.
Asend
pisi|Ingerimaa kihelkonnad 20. sajandi alguses Tuutari kihelkond hõlmas maa-ala Kesk-Ingerimaal Tuutari kõrgustiku ümbruses Tuutari järvest kirdes ja idas. Ajaloolise haldusjaotuse järgi kuulus kihelkond algselt Ingerimaa kubermangu Rootsi kuningriigi koosseisu ning Põhjasõja järel Peterburi kubermangu Tsarskoje Selo maakonda Vene tsaaririigi koosseisu. Tuutari naaberkihelkonnad olid Venjoki põhjas ja läänes, Skuoritsa lõunas ja Hietamäki idas.
Nüüdisajal jääb kunagise kihelkonna territoorium Peterburi linna lõunapoolsete linnaosade (Krasnoje Selo ja selle ümbrus) ja Leningradi oblasti Lomonossovi rajooni idapoolsetele maa-aladele.
Arleux-en-Gohelle
Arleux-en-Gohelle on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Tuutari kihelkond
Ajalugu
Tuutari on üks vanemaid ingerisoome kihelkondi Ingerimaal, mis asutati Rootsi võimu algaastatel 17. sajandi alguses. Kihelkond on saanud nime ilmselt seal asunud samanimelise mõisa (rootsi Duderhof) järgi. Koguduse esimene kirik ehitati veel Rootsi võimu perioodil tänapäeva Krasnoje Selo aladel asunud Nowikkola (ka Nowicola) külla, kuhu 1823. aastal rajati Vene keisri palee. Pärast Põhjasõda läks piirkond Vene tsaaririigi koosseisu. 1736. aastal rajati Põhjasõjas hävinud eelmise kiriku asemele uus puidust kirik Mölkönmäki mäele, kus varem oli asunud väike puidust kabel. See kirik aga lagunes kiiresti ning asendati uuega 1760. aastal, mis oli kasutusel kuni 1836. aastani. 1830. aastatel jäi kirik oma kehva seisukorraga silma sõjaväeõppustel olnud tsaar Nikolai I-le, kelle toetusel alustati uue kivikiriku ehitamist, mis lõplikult valmis ja õnnistati sisse 1836. aasta 28. juulil. Kiriku õnnistamise jumalateenistusest võttis teiste seas osa Preisi printsess, tulevase keisri Aleksander II abikaasa Maria Aleksandrovna. Uus gooti stiilis kirik, mille arhitektiks oli Christian F. Meyer, oli kahe torniga ruumikas ehitis, mis mahutas 2200 inimest. Kiriku ehitus läks maksma 145 945 rubla, mis tolleaegses vääringus oli üsna suur summa. 1937 kirik riigistati ning suleti lõplikult 1939. aasta 11. mail. Kirik sai oluliselt kahjustada Teises maailmasõjas, jäädes sõja järel varemetesse, mis lõplikult likvideeriti 1953. aastal.
Arleux-en-Gohelle
Küla asub 12 km Arrasist kiedes, teede N919 ja D50 ristumiskoha ümbruses.
Tuutari kihelkond
Ajalugu
1990. aastatel alustati kunagiste ingerisoome koguduste taasrajamist. Ka Tuutarisse taheti endise kiriku koha peale rajada uus kirik, kuid kohalikud võimud ei andnud selleks luba. Nii asub kiriku kunagises asupaigas nüüdisajal suusakeskus Tuutari Park. Tuutari koguduse praegune kirik ehitati peamiselt soomlastest vabatahtlike abil lähedal asuvasse Pikkola külla. Uue kiriku ehitamist toetas nii rahaliselt kui ka vabatahtlikega ka Kouvola kogudus Soomes. Kirik on ehitatud arhitekt Pentti Nippi projekti järgi. Kiriku pidulik pühitsemine toimus 2006. aasta taevaminemispühal.
Arleux-en-Gohelle
pisi|tühi|
Tuutari kihelkond
Rahvastik
1848. aastal kuulus etnograaf Peter von Köppeni andmetel Tuutari kihelkonda 3836 ingerisoomlast, kellest 2656 olid äyrämöised ja 1180 savakod. Ingerisoomlaste kõrval elas Peräkylä külas 52 isurit.
Arleux-en-Gohelle
Valla nimi on esmamainitud 1119. aastal (Haluth). Küla purustati täielikult Esimeses maailmasõjas.
Tuutari kihelkond
Rahvastik
1882. aastal oli kihelkonna elanike arv kasvanud 7966 inimeseni, 1889. aastal pärast Hietamäki eraldamist oli elanike arv 4820 ja 1917. aastal 6161 inimest.
Tuutari külad
Kihelkonda kuulund külade arv on aja jooksul palju muutunud. Suurematest küladest on välja kasvanud mitu väiksemat, paljud külad aga üldse hävinud. 1848. aastal oli Tuutaris 48 küla. Samuti on aja jooksul samade külade jaoks kasutusel olnud palju rööpnimetusi (näiteks elanike perekonnanimede järgi: Riehkala – Kapasi, Honkasi – Hämäläinen jt), sh vene- ja soomekeelsed paralleelnimetused. Järgnevas nimekirjas nimetatud külad on soome põhinime järgi venekeelse vastega sulgudes. Eraldi on välja toodud mitmest väiksemast külast koosnevad liitkülad.
Alajoki ehk Peroja ehk Pikko (ven. Bolšije Pikki), Hannola (ven. Hannolovo), Hieprola (ven. Hebrolovo), Hirvosi (ven. Rots), Humalisto (ven. Humalistõ), Härkösi (ven. Gargezi), Ihalaisi (ven. Suzi), Järveläisi ehk Pieni-Karhila (ven. Maloje Karlino), Karhila (ven. Bolšoje Karlino), Kaurasaari (ven. Kagrassarõ), Kavelahti (ven. Kavelahta), Kirveelä (ven. Kirbuzõ), Koirova (ven. Koirovo), Kuittila (ven. Kuitilovo), Kurikka (ven. Kurikka), Kurkela (ven. Novosjolki), Kylmälä ehk Parrila (ven. Kulmja), Laakala (ven. Lagolovo), Lottula (ven. Lottolovo), Muikkala (ven. Mõkkolovo), Murjala ehk Kotsala (ven. Murilovo), Mäkeläisi (ven. Malõje Pikki), Nuijala ehk Pieni-Kapasi (ven. Maloje Kabozi), Nurkkaporu (ven. Nurkobori), Närhilä ehk Tuippola (ven. Tuipo), Pajula (ven. Pajula), Partasi (ven. Pardane), Pelkola ehk Repola (ven. Pelgola), Peräkylä (ven. Perekjulja), Pikkola (ven. Pikkolovo), Pöllälä (ven. Pellilja), Raja-Leinilä (ven. Novaja), Riehkala ehk Kapasi (ven. Rehkolovo), Saarela ehk Karvala (ven. Karvala), Suolasi (ven. Solozi), Tallikkola ehk Kekkilä (ven. Tallikovo), Tolppala (ven. Tolpala), Uusi-Ihalaisi (ven. Novõje Suzi), Variksela ehk Vauhkola (ven. Variksolovo), Viholaisi (ven. Vigolaine), Viittala ehk Suuri-Viittala (ven. Bolšoje Vittolovo), Villasi (ven. Villozi), Ylipelto ehk Pieni-Viittala (ven. Maloje Vittolovo)
Honkasi: Hämäläinen ehk Ylä-Sparri (ven. Hamaljaine), Mäntyharju ehk Ilmasti ehk Koivisto (ven. Menduhhari), Metsävainikka ehk Venäjänrasi (ven. Venerjazi)
Lokovala: Kirppula (ven. Kirpunõ), Raskela (ven. Rasskolovo), Saksala (ven. Saksolovo)
Nurkkala: Kyllisi (ven. Kjulezi), Lamppula (ven. Lampula), Peikolaisi (ven. Peigolaizi), Rännilä
Revonpesät ehk Palmula: Ala-Kyttälä (ven. Alakutta), Kämärä, Lintusi (ven. Linduzi), Naumosi (ven. Naumuzi), Ylä-Kyttälä (ven. Juljakutta)
Sulkula ehk Mäkikylät: Jänismäki (ven. Janismjaki), Leininmäki (ven. Lenimjaki), Lemetinmäki (ven. Lemedimjaki), Parkonmäki (ven. Pargomjaki), Pulkkisenmäki (Pulkizi), Pökkösenmäki (ven. Pekkozemjaki), Talsinmäki ehk Talsila (ven. Talzilovo),
Tököttilä: Myrälä (ven. Mjurelja), Korpelaisi (ven. Korbilevo), Rötsälä (ven. Retselja), Ryytteli (ven Rjutteli),
Gilesi maakond
thumb|Gilesi maakonna kohtumaja Pulaskis
Gilesi maakond (Giles County) on maakond USA-s Tennessee osariigis.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Pulaski.
Maakonna pindala on 1583 km², millest 1 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 29 485. Aastal 2000 oli elanike arv 29 447.
Ajalugu
Gilesi maakond moodustati 14. novembril 1809. aastal Maury maakonna osast. Maakond on saanud nime Virginia kuberneri William Branch Gilesi järgi.
Kõneanalüüs
Kõneanalüüsi kasutatakse näiteks kõnetuvastuses, kõnelejatuvastuses, masintõlkes jne.
Tallinna Fotoklubi
Tallinna Fotoklubi (lühemalt: Fotoklubi) on aastatel 1933–1940 ja aastal 1960 taasasutatud fotoklubi.
Klubi asutati 1933 Tallinna Fotoühingu ja Eesti Fotoklubi liitumisel. Aastal 1940 klubi tegevus lõppes. Taas alustati tegevust 1960. Klubi asutajaliikmed Tõnismäe Tehnikamajas olid Rein Maran, Kalju Suur jt. 1980ndatel tegutses klubi nime all Rahvafotostuudio Tallinna Fotoklubi (Rahvastuudio TFK).
Aastal 2002 oli klubis 30 liiget.
Adrien Théaux
pisi|Adrien Théaux Adrien Théaux (sündinud 18. septembril 1984 Tarbesis) on Prantsusmaa mäesuusataja.
2015. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta ülisuurslaalomis pronksmedali. Maailmameistrivõistlustel oli seni Théaux' parimaks kohaks 2009. aasta MM-il Val-d'Isère'is kiirlaskumises saadud 5. koht.
Barotroopsus
Barotroopses keskkonnas (nt merevees) on isobaarpinnad konstantse tihedusega.
Adrien Théaux
2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris sai ta Alpi kahevõistluses 12. koha, ülisuurslaalomis 13. koha ja kiirlaskumises 16. koha. 2011. aasta maailmameistrivõistlustel oli ta ülisuurslaalomis kümnes.
Théaux osales esimest korda maailma karikavõistluste etapil Kranjska Goras 28. veebruaril 2004 suurslaalomis, kuid ei pääsenud esimese laskumise tulemusel teise ringi. Esimese poodiumikoha sai ta Beaver Creekis 4. detsembril 2010 ülisuurslaalomis, kui oli Georg Streitbergeri järel teine. Esimese võidu MK-etapil sai ta Lenzerheides 16. märtsil 2011, kui võitis kiirlaskumise.
Maailma karikavõistlustel
Adrien Théaux on osalenud (<small style="color:Purple;">seisuga 2. jaanuar 2016 ) 207 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse 12 korral, neist 3 etappi on ta võitnud.
Anzin-Saint-Aubin
Anzin-Saint-Aubin on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Eeslinn asub 3 km Arrasist loodes, teede D341, D60 ja D64 ristumiskoha ümbruses, Scarpe'i jõe kallastel.
Ajalugu
Anzin-Saint-Aubin moodustati kahest külast: Saint Aubin Arrasi teel Scarpe'i jõe ääres ning Anzin samal teel, kuid kaugemal idas, külgnemas Arrasiga.
Kihelkond loodi 12. sajandi paiku, kui Saint Aubinisse (kahest külast suurem) ehitati kirik.
Nimi Anzin (Anzinum) ilmus aastatel 866-870, samas Saint Aubin (Sancti Albini de Marex) ilmus alles 1154. aastal. 16. sajandil ehitas Saint Vaasti klooster Anzinisse vesiveski. Veski (selle jäänused on veel näha) tootis peamiselt õli, aga ka püssirohtu ja paberit.
Aastatel 1793–1794 sai linn revolutsioonilise juhtimise all "ühendatud vendadeks". Vald loodi esmalt 1790. aastal esimese vallavolikogu ja vallavanema (Noël Douchet, 56-aastane talunik) valimisega. Kogu kiriku vara müüdi.
19. sajandi alguses Anzini rahvaarv kasvas ja piki vana Rooma teed (Chausée Brunehaut) ehitati palju maju.
Küla hävitati Esimese maailmasõja ajal, kuna see oli sõdurite ja suurtükiväe baas. Kirik ja loss muudeti haiglateks.
Alates 1950. aastast on linn jõudsalt kasvanud, kuna põllumajandusega tegelevate inimeste arv vähenes. Rahvaarv kasvas 1052-lt elanikult 1970. aastal 2553-ni 1990. aastal ja ligi 3000-ni 2006. aastal. See on üks suuremaid kasvumäärasid Pas-de-Calais's.
Vaatamisväärsused
pisi|tühi|Maantee Anzin-Saint-Aubinisse
Toyota Auris
Toyota Auris oli Toyota toodetav väikeauto, mis kasvas välja Toyota Corollast. Tegu oli luukpära ja teise põlvkonna puhul ka universaalkerega (Touring Sports) autoga. Aurist toodeti kaks põlvkonda, Toyota Corolla nime kasutati sel ajal ainult sedaankerega autode juures.
Esimene põlvkond (2006)
Esimene põlvkond ehitati E150 seeria Corolla baasil ja seda esitleti 2006. aasta Pariisi autonäitusel ning samal aastal algas ka tootmine. Keretüüpidest olid saadaval kolmeukseline ja viieukseline luukpära.
Auris Hybrid
2010. aastal lisandus valikusse ka hübriidajamiga Auris HSD, mis kasutas Toyota Priusega sama jõuallikat ja akupakki. Aurise hübriid varustati 1,8-liitrise bensiinimootoriga, millel 73 kW (99 hj) ja elektrimootoriga, millel 60 kW (82 hj). Kahe mootori maksimaalne võimsus on 100 kW (136 hj) ja pöördemoment 207 Nm. Paraku on hübriidil pagasiruumi maht 75 liitrit väiksem kui sisepõlemismootoriga Aurisel.
Teine põlvkond (2013)
Teist põlvkonda esitleti 2012. aasta Pariisi autonäitusel ja müük Euroopas algas 2013. aastal. Kasutusel oli uuema, E180 seeria Toyota Corolla platvorm.
Keretüüpidest oli saadaval viieukseline luukpära ja universaal Touring Sports.
2014. aasta märtsis müüdi Eestis 57 Aurist.
2015. aasta keskel esitleti 2. põlvkonna Aurise mudelivärskendust.
Sinuhe Wallinheimo
pisi|Sinuhe Wallinheimo (2011) pisi|Sinuhe Wallinheimo Mika Sinuhe Wallinheimo (sündinud 9. märtsil 1972 Turus) on Soome poliitik ja endine jäähokimängija (väravavaht).
Ta on mänginud Soome klubis JYP, Rootsi klubis Färjestads BK, USA klubides Springfield Falcons, Hershey Bears, Mobile Mysticks ja Mississippi Sea Wolves ning Saksamaa klubides Revierlöwen Oberhausen ja EHC Neuwied. 2008 mängis ta Moskva Dinamos. Ta on tulnud 1 korra Soome meistriks ja 2 korral Rootsi meistriks.
Wallinheimo mängis Soome koondises 11 kohtumises ja kuulus 2007. aasta maailmameistrivõistlustel hõbemedali võitnud meeskonda.
2008. aastal valiti ta Jyväskylä linnavolikokku Koonderakonna nimekirjas. 2011. aasta Soome parlamendivalimistel valiti ta Koonderakonna nimekirjas Eduskunna liikmeks 4225 häälega.
Sinuhe Wallinheimo on abielus endise kõrgushüppaja Kaisa Wallinheimoga. Neil on kolm last.
Rein Tomback
Rein Tomback (ka Rein Tombak; 18. juuli 1896 Tallinn – 29. juuni 1942 Norilsk) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Ta teenis aastast inseneripataljonis. Aastatel 1919–1927 teenis ta 3. diviisi staabis. Aastatel 1927–1936 teenis ta Kaitseväe peastaabis. 1936. aastast oli Sidepataljoni ülema kohusetäitja, 1938. aastast ülem. 1939 oli sõjaväe esindaja Poolas ja Rumeenias. Aastatel 1939–1940 oli Sõjavägede Staabi 3. osakonna ülem. 1940. aastal oli lühikest aega Sõjavägede Staabi II osakonna ülem, misjärel vangistati Venemaa julgeolekujõudude poolt ja hukati 1942. aastal Norilskis.
Talle anti 1937. aastal Rumeenia Tähe ohvitseri orden.
Bonifato mägi
Bonifato mägi (monte Bonifato) on kõrgendik Itaalias Sitsiilia saarel Alcamo vallas. Geograafilised koordinaadid on 37°57′39″ N, 12°57′22″ E. Kõrgus merepinnast on 825 m.
Mäel on männimets ja Bosco di Alcamo looduskaitseala.
Kõrgendiku nõlvadel on esiaegse kalmistu jäänused ja antiikaegse asunduse jäljed. Näha on jäänused suurest mahutist (Funtanazza) ja väravast (Porta della Regina), mille põhjal võib oletada linnamüüri olemasolu.
Bonifatot mainitakse viljakasvatuskülana 1182. Aastal 1332 andis Sitsiilia kuningas Federico III küla elanikele ühe privileegi.
Kõrgendiku jalamil on Alcamo.
20. sajandi esimeste kümnendini kasvas ainult mäe tipus iilekstammede ja karvaste tammede mets. 1930ndatel hakati istutama metsa, eriti süüria mändi, mis praegu domineerib.
Mäe tippu ja looduskaitsealale viib vallatee Via per il Monte Bonifato. Tee ääres on arvukalt elamuid. Tee on valgustatud, välja arvatud viimased poolteist kilomeetrit enne looduskaitseala.
Mäelt paistavad muu hulgas Palermo mäed idas ja Marettimo saar läänes, selge ilmaga ka Ustica põhjas ja Monte Cammarata kagus.
Mäest Alcamoni ulatub peaaegu lõpuni ammutatud travertiini leiukoht. pisi|[[Travertiinis umbes 500 000 aastat tagasi kivistunud maismaakilpkonna munad.]] Ühest Monte Bonifato koopast on travertiini seest leitud kääbuselevandi Elephas falconeri jäänused (tagapurihambad) ning suure maismaakilpkonna kivistunud sfäärilised munad ja kilp. Viimaseid säilitatakse Gaetano Giorgio Gemmellaro muuseumis Palermos. See leiukoht on võimaldanud ka korrigeerida perekonna Elephas stratigraafiat Sitsiilias, sest ühest travertiinitükist, mis on täidetud sellest travertiinist palju noorema paleomullaga, leiti keskmise suurusega elevandi Elephas mnaidriensis jäänused (varem peeti teda ekslikult kääbuselevandi eellaseks).
Ilmar-Olav Jõõras
Ilmar-Olav Jõõras (19. mai 1932 Tõlliste vald, Valgamaa – 4. veebruar 2019 Tallinn) oli eesti purje- ja veemootorisportlane ning sporditegelane.
Lõ­petas 1952. aastal Kuremaa Metsakooli.
Töötas 23 aastat tehases Norma lukksepana.
Sportlasena
Harrastas alates 1944. aastast Valgas keskkoolis õppides võrkpalli, 1956. aastal hakkas Kalevis Olev Roosma juhendamisel harrastama purjetamist ja 1968. aastal Madis Lambini juhendamisel veemotosporti.
Tuli aastatel 1971–1997 ja 2010 11 korda Eesti NSV ja Eesti meistriks.
Ta sai NSV Liidu veemotospordi meistrivõistlustel kaks medalit: 1971. aastal skuutril võistlusklassis O-500 (OCN) hõbeda ja 1969. aastal mootorpaadil võistlusklassis CU pronksi. Võitis kahel korral NSV Liidu karika.
Kaitseliidus
Ta oli Kaitseliidu Harju maleva ja selle Rävala malevkonna liige.
Isiklikku
Tema poeg oli veemotosportlane Rivo Jõõras.
Ahervare
Ahervare ehk ahervars (ka ahivars, ahjuvars, ahuvars ) on Eesti rahvakultuuris ohverdamispaigana kasutatud kivikuhjatis, mis arvati olevat kummituste ja kodu kaitsevaimude asukohaks.
Marten Esko
Marten Esko (sündinud 18. novembril 1990 ) on eesti kuraator ja kirjanik. Aastast 2015 on Eesti Kaasaegse Kunsti Muuseumi juhataja ja Tallinna Graafikatriennaali esimees.
Ahervare
Ahervaremeks võis olla endine hoonease, vanaaegne matusekoht või lihtsalt kokku kantud kivihunnik.
Ahervarede kasutamine ohverdamiseks lõpetati 19. sajandi keskpaiku.
Tänapäevases tähenduses on ahervareks põlenud hoone(te) (kivi)jäänused.
Walt Disney Company
pisi|Walt Disney Company peakontor ehk Disney stuudiod [[Burbankis Californias]]
Walt Disney Company (lühendatult Disney) on Ameerika Ühendriikide päritolu meediakonglomeraat.
Ettevõte on tuntud multifilmide ja mängude arendajana. Ettevõtte asutasid 1923. aastal vennad Walt ja Roy Disney. Ta kandis kuni 1929. aastani nime Disney Brothers Cartoon Studio, edasi kuni 1940. aastani The Walt Disney Studio ja 1986. aastani Walt Disney Productions, sealtpeale praegust nime.
Walt Disney Company aktsiad on noteeritud New Yorgi börsil (aktsia tähis DIS). Aktsia hind on nii Dow Jonesi tööstuskeskmise kui ka S&P 500 indeksi komponent.
Disney ostis 2006. aastal aktsiavahetustehinguga Steve Jobsi juhitava Pixari. Tehingu tulemusel sai senisest 50,1 protsendi Pixari aktsiate omanikust Steve Jobsist suurim Disney eraisikust aktsionär ja Disney nõukogu liige.
Calvin de Haan
Calvin de Haan (sündinud 9. mail 1991 Carpis Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Chicago Blackhawks.
2009. aastal valis New York Islanders ta NHL-i draft'is 12. valikuna. Enne NHL-i karjääri algust mängis ta Ontario Hockey League'i klubis Oshawa Generals. 2011. aasta detsembris tegi ta Islandersi meeskonnas oma NHL-i debüüdi, kuid kuulus regulaarselt Islandersi meeskonda alates hooajast 2013–14.
2018. aasta juulis sõlmis de Haan nelja-aastase lepingu Carolina Hurricanesiga. 2019. aasta juunis siirdus ta Blackhawksi.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Kanada jäähokikoondise koosseisus hõbemedali.
Panameerika maantee
pisi|Panameerika maantee Panameerika maantee (inglise keeles Pan-American Highway, prantsuse keeles (Auto)route panaméricaine/transaméricaine, portugali keeles Rodovia/Auto-estrada Pan-americana, hispaania keeles Autopista/Carretera/Ruta Panamericana) on läbi Ameerika kulgevate teede võrgustik, mille kogupikkus on ligi 30 000 kilomeetrit. Kui välja arvata u 106 km pikkune vihmametsadega kaetud ala Panama kagu- ja Colombia loodeosas (Dariéni lünk), ühendab Panameerika autotee omavahel peaaegu kõik Ameerika Vaikse ookeani äärsed riigid. Tee on kantud "Guinnessi rekordite raamatusse" kui pikim sõidetav tee. Dariéni lünga tõttu siiski Kesk-Ameerikast Lõuna-Ameerikasse sõita võimalik ei ole. Ainus võimalus kahe maailmajao vahel maad mööda liikuda on keeruline ja ohtlik matkarada Panama ja Colombia vahel. Raja läbimine võtab vähemalt neli päeva ning see asub ühes maailma sajuseimas piirkonnas.
Panameerika tee kulgeb läbi mitmete kliimavöötmete ja maastikutüüpide: vihmametsadest kõrbete ja tundrateni. Mõned lõigud on läbitavad vaid kuival aastaajal ja paljudes piirkondades on sõitmine ohtlik. Maantee põhjapoolseim koht on Prudhoe Bay Alaskal Ameerika Ühendriikides ning lõunapoolseim koht Lõuna-Ameerika lõunatipp. Panameerika tee lõunapoolseima koha tiitlile on pretendeerinud nii Tšiili linnad Puerto Montt ja Quellón kui Argentina linn Ushuaia.
Dariéni lüngast põhjas ja läänes läbi Kesk-Ameerika ja Mehhiko kulgevaid osi nimetatakse ka Interameerika maanteeks. Seal jaguneb maantee mitmeks väiksemaks teeks, mis kõik jõuavad Ameerika Ühendriikide-Mehhiko piiri juurde.
Friedrich Kellner
pisi|150px|Friedrich Kellner 1934. aastal August Friedrich Kellner (1. veebruar 1885 Vaihingen an der Enz, Saksamaa – 4. november 1970 Lich, Saksamaa) oli Saksa keskastme ametnik, kes töötas Mainzis ja Laubachis kohtuinspektorina ning dokumenteeris oma päevikus Saksa natsionaalsotsialistliku režiimi kuriteod 1939–1945.
Esimeses maailmasõjas teenis Kellner jalaväelasena Hesseni rügemendis. Pärast sõda sai temast poliitorganisaator Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikus Parteis, mis oli Saksamaa esimese demokraatliku režiimi, Weimari vabariigi juhtiv partei. Kellner võitles Adolf Hitleri ja natsionaalsotsialistide vastu. Teise maailmasõja alguses hakkas Kellner pidama päevikut oma märkmetega natsirežiimist. Ta pani oma kirjutisele nimeks "Mein Widerstand" ("Minu vastuhakk"). Pärast sõda töötas Kellner denatsifitseerimiskomisjonides ning aitas taastada sotsiaaldemokraatliku partei. Oma päeviku andis ta 1968. aastal Ameerikas elavale pojapojale, et too tõlgiks päeviku inglise keelde, kus see pälviks laiema lugejaskonna tähelepanu. Päevikupidamise eesmärke kirjeldas ta nii:
Perekond ja haridus
Kellner sündis Enzi-äärses Vaihingenis, Enzi jõe kaldal paiknevas linnakeses Lõuna-Saksamaal. Tema sünniajal oli Vaihingen osa Württembergi kuningriigist, mis kuulus Saksa keisririiki. pisi|vasakul|Vaihingen Enzi ääres, Kellneri sünnikoht Kellneri isa oli Georg Friedrich Kellner, pagar ja kondiiter Arnstadti linnast Tüüringis, ning ta ema Barbara Wilhelmine Vaigle pärines Bietigheim-Bissingenist Ludwigsburgi lähedal. Kellnerite perekonna juured viisid aega, mil protestandist reformaator Martin Luther Arnstadti lähedal elas ja jutlustas. Kellnerid kuulusid Saksa evangeelsesse luteri kirikusse.
Kui Friedrich Kellner oli nelja-aastane, kolis tema pere Mainzi, kus ta isast sai meisterpagar Goebels Zuckerwerk'is ("Goebelsi kondiitriäris").
Pärast algkooli (Volksschule) lõpetamist käis Kellner üheksa aastat Mainzi kõrgemas reaalkoolis. 1902. aastal tegi ta lõpueksamid Goetheschules, mis andis talle õiguse saada praktikandiks kohtuametis.
Sõjaväeteenistus ja abielu
Kui 1914 algas Esimene maailmasõda, kutsuti Kellner tegevteenistusse ohvitseri asetäitjana seersandi auastmes vürst Karli jalaväerügemendis nr 118 (4. Großherzoglich Hessisches Regiment) Wormsis. pisi|120px|1908. aasta õllekann Esimese kuu jooksul pärast sõjaväeteenistusse naasmist osales Kellner kaheksas kokkupõrkes Belgias ja Prantsusmaal, sealhulgas piirilahinguis Neufchâteau, Revigny-Laimonti ja Rinarville'i all. Tema rügement võitles ka esimeses Marne'i lahingus 5.–12. septembril. Kestva pommitamise all Reimsi-lähedastes kaevikutes sai Kellner haavata ning saadeti paranema St. Rochuse haiglasse Mainzis. Ülejäänud sõja vältel teenis ta 13. armeekorpuse kortermeistri sekretärina Maini-äärses Frankfurdis.
Mõni kuu enne teenistussekutsumist 1913. aastal abiellus Kellner Pauline Preussiga (19. jaanuar 1888 – 8. veebruar 1970), kes oli pärit Mainzist. Nende ainus laps, poeg Karl Friedrich Wilhelm (ehk Fred William), sündis Mainzis 29. veebruaril 1916.
Poliitiline tegevus
pisi|vasakul|160px|Kohtuinspektor Kellner 1923. aastal Sõja järel tervitas Kellner Saksa demokraatia sündi. 1919 sai temast Saksamaa sotsiaaldemokraatliku partei (SPD) Mainzi haru poliitorganisaator. 1920.–1930. aastail hoiatas ta oma esinemistes ohu eest haprale demokraatiale, mida kujutasid endast Saksamaa Kommunistliku Partei ja Natsionaalsotsialistliku Partei äärmuslased. Trükikunsti leiutaja Johannes Gutenbergi muuseumi lähedal toimunud kampaaniaüritustel hoidis Kellner pea kohal Adolf Hitleri raamatut "Mein Kampf" ning karjus rahvahulgale: "Gutenberg, see õel raamat teeb kurja sinu trükipressile!" Sageli kimbutasid teda SA pruunsärklased.
Kaks nädalat enne Adolf Hitleri vannutamist Saksamaa kantsleriks 1933. aasta jaanuaris ning poliitilise puhastuse algust Hitleri poliitiliste vastaste seas kolisid Kellner ja tema perekond Laubachi külla Hessenis, kus ta töötas ringkonnakohtu peainspektorina. 1935. aastal emigreerus tema poeg Ameerika Ühendriikidesse, et vältida teenistust toonases Saksa armees Wehrmachtis.
1938. aasta novembris toimunud pogrommi ajal, mida tuntakse kristalliöö nime all, püüdsid Friedrich ja Pauline Kellner rüüstamist peatada. Kui Kellner esitas kohtunikule taotluse, et mässu juhtidele esitataks süüdistus, avas kohtunik Schmitt selle asemel uurimise Kellnerite perekonna konfessionaalse kuuluvuse asjus. Kellneri perekonna dokumentide kohaselt, mis kajastasid ristimistunnistusi kolme sajandi kestel, olid Kellner ja tema naine kristlased. 18. novembril 1938 lõpetas Darmstadti ringkonnakohtunik uurimise otsusega Kellneri kasuks: "Kahtlused Kellnerite päritolu kohta ei leia kinnitust." Vastupidine kinnitus tähendanuks vangistust ja surma.
Sõja-aastad
"Mein Kampfi" lugedes veendus Kellner, et Adolf Hitleri ametissevalimine tähendaks uut sõda Euroopas. Ajaloosündmused kinnitasid peagi tema veendumust. Võimuletuleku järgseil aastail tühistas Hitler Versailles' rahulepingu, remilitariseeris Reinimaa, laiendas Saksa sõjajõude ning kulutas suuri summasid relvastuse kaasajastamisele. Ehkki demokraatlike riikide juhid tundsid Saksamaa taasrelvastumise pärast muret, ei suutnud nad seda peatada. 1. septembril 1939 andis Hitler Saksa relvajõududele käsu tungida koostöös Nõukogude Liiduga Poolasse. pisi|170px|Lehekülg päevikust Sel päeval alustas Friedrich Kellner oma tähelepanekute ülesmärkimist salapäevikusse, millele pani nimeks "Mein Widerstand" ("Minu vastuhakk"). Ta soovis, et tulevased põlvkonnad teaksid, kui kergesti võivad noored demokraatiad muutuda diktatuurideks ning kuidas inimesed eelistasid uskuda natsionaalsotsialistlikku propagandat selle asemel, et türanniale ja terrorile vastu hakata.
Kiirtejälitus
Kiirtejälitus (inglise keeles ray tracing) on kiirte väljasaatmisel põhinev algoritm peidetud pindade määramiseks või kolmemõõtmeliste objektide nähtavuse väljaselgitamiseks ühe punkti suhtes ruumis. Kiirtejälituse all peetakse silmas ka selle protsessi laiendatud versioone, kus arvutatakse kiirte edasine tee ka pärast nende pinnaga lõikumist.
Friedrich Kellner
Sõja-aastad
Kellner ei piirdunud päevikuga. Ta jätkas oma vaadete levitamist ning 1940. aasta veebruaris kutsuti ta Giesseni ringkonnakohtu ette, kus kohtu eesistuja Hermann Colnot hoiatas Kellnerit, et ta oma vaateid talitseks. Mõni kuu hiljem kutsuti ta Laubachi linnapea kontorisse, kus linnapea ning NSDAP kohalik juht Kellnerit hoiatasid, et tema ja ta naine saadetakse koonduslaagrisse, kui ta ei lõpeta oma "halba mõju" Laubachi elanikele. NSDAP piirkonnajuhi Hermann Engsti raport näitab, et võimud kavatsesid karistada Kellnerit sõja lõpul. , Sõja kahe esimese aasta vältel lootis Kellner, et USA asub Suurbritanniat ja Prantsusmaad toetama. Arvukad päevikusissekanded näitavad Kelleneri usku, et Saksamaal polnud mingit võidulootust, kui Ühendriigid loobuvad neutraalsusest ning teevad enamat kui Suurbritannia materiaalne varustamine. Kui USA 1941. aastal sõtta astus, näitasid päevikukirjed Kellneri kannatamatust, et liitlased alustaksid tõsist sissetungi mandrile ning viiksid võitluse sakslastega nende endi territooriumile. Kui Normandia dessant 1944. aasta 6. juunil lõpuks aset leidis, kirjutas Kellner selle päeva kohale suurte tähtedega "Endlich!" ehk "Lõpuks ometi!"
Kiirtejälitus
400px|pisi|paremal|Kiirtejälituse abil saadud pilt
Friedrich Kellner
Sõja-aastad
Kellner kirjeldas harva oma isiklikku elu. Peamiselt kirjutas ta natslikust poliitikast ja propagandast ning sõjast. Ta märkis ära kohtusüsteemi ebaõigluse, pani kirja natside ebainimlikud teod ja genotsiidikavatsused. Kõige selle juures pidas ta saksa rahvast kaassüüdlaseks: esmalt Hitleri võimule valimise, seejärel tema võimu kuritarvitustega leppimise pärast. pisi|320px|Osa sissekandest [[28. oktoober|28. oktoobrist 1941. Sütterlinis käsikiri on transkribeeritud tänapäeva saksa keelde ja tõlgitud inglise keelde]]
Kiirtejälitus
Suurt kasutust leiab kiirtejälitus 3D-arvutigraafikas. Kiirtejälituse algoritm võimaldab 3D-stseenide kujutamist. Stseenis olevaid valgusolusid aitab kalkuleerida kiirte tee simuleerimine kiirtejälituse meetodi läbi.
Friedrich Kellner
Sõja-aastad
Üks päeviku tähtsamaid ajaloolisi sissekandeid oli 28. oktoobril 1941. Enamik sakslasi kinnitas pärast sõda, et ei teadnud midagi riiklikult korraldatud genotsiidist juutide vastu, ent juba varakult jäädvustas Kellner selle oma päevikus, näidates, et isegi väikelinnas teadis keskmine kodanik toimuvast:
Kiirtejälitus
Kiirtejälituse juured ja tähendus
Enne kiirtejälituse arengut koosnes 3D-arvutigraafika põhiliselt nippidest, mille kaudu üritati matkida objektide valgustatust. Kiirtejälitus oli esimene selle aja algoritm, millel oli ka füüsikaline alus.
Esimene kiirtejälitusmeetodit rakendav pilt arvutati välja Ameerika Ühendriikide Marylandi Ülikoolis 1960. aastal. Väljaarvutatud pilt kuvati ostsilloskoobi ekraanil. Kiirtejälituse algoritmi peamisteks väljatöötajateks loetakse tihti Arthur Apple, Robert Goldstein ja Robert Nagel, kes selle algoritmi 1960. aastate lõpus avaldasid. Teised kiirtejälitusega tegelevad teadlased olid Herb Steinberg, Marty Cohen ja Eugen Troubetskoy. Kiirtejälitus põhineb geomeetrilisel optikal, kus valgust käsitletakse kiirekimbuna. Kiirtejälituse käigus kasutatavad meetodid olid juba palju varem rakendust leidnud, näiteks läätsede tootmisel. Tänapäeval rakendavad paljud renderdid (arvutiprogrammid piltide loomiseks 3D-tseenide põhjal) kiirtejälitust, kombineerides seda vajaduse korral muude meetoditega.
Friedrich Kellner
Pärast sõda
Pärast seda kirjutas Kellner vaid mõne üksiku sissekande. Ühes viimastest, 8. mail 1945, mil Saksamaa ametlikult liitlastele alistus, kirjutas ta: pisi|150px|Robert Scott Kellner, kes tõlkis päeviku inglise keelde, 1960. aastal Kellner töötas Laubachi kohtus peainspektori ja administraatorina 1948. aastani. Ta määrati piirkonnaaudiitoriks Giesseni piirkonnakohtus kuni pensionileminekuni 1950. aastal. Järgmised kolm aastat oli ta Laubachis õigusnõustaja. 1956 tuli ta taas poliitikasse ning oli Laubachi peanõunik ja aselinnapea kuni 75-aastaselt pensionile naasmiseni 1960. aastal.
Kiirtejälitus
Kiirtejälituse juured ja tähendus
Lihtsamad kiirtejälituse vormid võtavad arvesse vaid otsest valgustatust, st otse valgusallikalt langevat valgust. Pärast kiirtejälituse kasutuselevõttu arvutigraafikas on seda edasi arendatud. Täiuslikumad kiirtejälituse vormid võtavad arvutustes arvesse ka selle valguse, mis peegeldub muudelt objektidelt. Sel juhul saab rääkida mõistest global illumination (otsetõlkes 'globaalne valgustatus').
Friedrich Kellner
Pärast sõda
19. juulil 1966 sai Kellner Saksamaa Liitvabariigilt kompensatsiooni ebaõigluse eest, mis natsionaalsotsialismi ajal tema vastu toime pandi. Kompensatsiooniotsuses teatati:
Kiirtejälitus
Kiirtejälituse juured ja tähendus
Kiirtejälituse ühte lihtsamat vormi kirjeldatakse ka mõistega raycasting. Osaliselt võidakse neid kahte mõistet kasutada ka sünonüümidena.
Friedrich Kellner
Pärast sõda
Kellner ja ta naine saatsid oma poja Fred William Kellneri 1935. aastal Ameerika Ühendriikidesse, kuna tundsid muret, et poega võidakse muidu sundida Hitleri eest võitlema. Fred William naasis Saksamaale 1945. aastal USA sõjaväelasena. Ta ei suutnud leppida kogu hävinguga, mille tunnistajaks ta sattus, ning 1953. aastal võttis ta endalt elu. Ta on maetud Ameerika Leegioni hauda (American Legion Tomb) Neuillys Pariisi lähedal. Fredi poeg Robert Scott Kellner kasvas üles lastekodus USA-s Connecticuti osariigis. 1960. aastal leidis Robert Scott Kellner USA mereväelasena Saksamaal reisides üles oma vanavanemad Friedrich ja Pauline Kellneri ning sai teada päevikust. 1968 andis Friedrich Kellner päeviku oma Ameerika lapselapsele, et see tõlgiks teksti inglise keelde ja tooks avalikkuse ette. pisi|vasakul|135px|Kellneri haud Mainzis. Ta uskus, et tema vaatlused Teise maailmasõja ajal võivad olla olulised vaenuõhkkonnas, mille maailmas tekitasid külm sõda kommunismiga ja neonatside esiletõus.
Kiirtejälitus
Tööpõhimõte
Rastergraafikal põhineva pildi loomist 3D-stseeni põhjal nimetatakse renderdamiseks, visualiseerimiseks või pildisünteesiks. Sellele eelneb stseeni loomine modelleerimisprogrammide abil.
Friedrich Kellner
Pärast sõda
Aastakümneid hiljem kasutas Robert Scott Kellner päevikut, et võidelda 21. sajandil taas esilekerkiva fašismi ja antisemitismiga ning astuda vastu ajaloorevisionistidele, kes eitavad holokausti ja teiste natside jõhkruste toimumist. Ta pakkus päeviku koopiat Iraani presidendile Mahmoud Ahmadinejadile, kes on nimetanud holokausti müüdiks ja kutsunud üles "pühkima Iisraeli kaardilt". Oma pakkumises Ahmadinejadile kirjutas Kellner: "Me peame ütlema lahti ideoloogiatest, mis ei väärtusta inimese elu ja vabadust enam kui midagi muud." Friedrich ja Pauline Kellner veetsid oma viimased aastad Mainzis, kus Kellner kunagi alustas oma tööd juristi ja poliitilise aktivistina. Seal tegutses ta vabatahtliku juriidilise nõustajana aastatel 1962–1969. Pärast Pauline surma 8. veebruaril 1970 naasis Friedrich viimasteks elukuudeks Laubachi. Ta suri 4. novembril 1970 Lichi kohalikus haiglas Laubachi lähedal. Friedrich Kellner maeti oma naise kõrvale Mainzi peakalmistul Hauptfriedhofis.
Kiirtejälitus
Tööpõhimõte
Stseenikirjeldusse sisestatakse järgmised andmed:
Friedrich Kellner
Päevik
pisi|380px|Friedrich Kellneri päeviku köited "Minu vastuhakk" koosneb 10 köitest, milles on kokku 861 lehekülge. Raamatupidamispaberi lehed on nööriga köideteks seotud. Päevikus on 676 ükshaaval dateeritud sissekannet 1939. aasta septembrist 1945. aasta maini. Päeviku lehekülgedele on kleebitud üle 500 ajaleheväljalõike. Päevik on kirjutatud vanas saksa kirjas nimega Sütterlin, mis keelustati 1941. aastal ja asendati tänapäevase ladina kirjaga, et saksa keel oleks alistatud Euroopa rahvastele paremini loetav ja mõistetav.
Kiirtejälitus
Tööpõhimõte
400px|pisi|paremal|Kiirtejälituse põhimõte
Friedrich Kellner
Päevik
Päeviku juurde kuuluvad 1938. ja 1939. aastal kirjutatud eraldiseisvad lehed, mis selgitavad Kellneri kavatsusi. Ta tahtis kirjeldada nende aastate üksikasju ja pakkuda tulevastele põlvedele rohtu, hoidmaks ära seda, mis juhtus Adolf Hitleri võimuletuleku ajal Saksamaal, kui verisulis demokraatia võttis vabatahtlikult vastu diktatuuri, et lahendada poliitilisi vaidlusi. Kellner nägi ette Saksamaa lüüasaamist ning hoiatas totalitarismi taastekke eest. Ta kuulutas vankumatut vastupanu iga ideoloogia vastu, mis ähvardas isikuvabadust ja eiras inimelu pühadust.
Kiirtejälitus
Tööpõhimõte
Lisaks sellele määratakse kiirtejälituse puhul ka silma ja pilditasandi asukoht, mille abil määratakse stseenist loodava pildi perspektiiv. Silm on kui virtuaalne kaamera, mis paikneb mingis stseeni punktis. Pilditasand on virtuaalne nelinurk, mis paikneb silmast teatud kaugusel. Rasterpildile omaselt on pilditasand jaotatud punktideks, mis kujutavad lõpp-pildi üksikpiksleid.
Friedrich Kellner
Päeviku vastuvõtt avalikkuses
Esmakordselt ilmus päevik laiema publiku ette George Bushi presidendiraamatukogus ja -muuseumis, kus see oli näitusel, mis tähistas 60 aasta möödumist Teise Maailmasõja lõpust Euroopas. Sestsaati on see olnud näitustel teistes USA ja Saksamaa muuseumides. 2007. aasta oktoobris toimus päeviku faksiimilekoopiate näitus Stockholmi suures sünagoogis Rootsis. Kellneri püsinäitus paikneb Laubachi Heimatmuseumis Saksamaal. Juhtumisi asub muuseum samal tänaval kui kohtumaja, kus Kellner oma päevikut kirjutas.
Kiirtejälitus
Peidetud alade arvutamine
Kiirtejälitus on esmalt protsess, et määrata objektide nähtavus vaatleja suhtes. Selline põhimõte on üsna lihtne.
Friedrich Kellner
Päeviku vastuvõtt avalikkuses
Giessenis, kus Kellner töötas 1948–1950 ringkonnaaudiitorina, algatas Giesseni Justus Liebigi Ülikooli holokaustikirjanduse uurimisüksus Kellneri projekti. Grupi asedirektor dr Sascha Feuchert peab Kellneri tööd üheks ulatuslikumaks natsiajastu päevikuist.
Kiirtejälitus
Peidetud alade arvutamine
Kiirtejälitus töötab andmestruktuuriga, mida nimetatakse kiireks. Iga piksli jaoks arvutatakse välja kiire suund silma ja talle vastava pilditasandi punkti abil. Seejärel arvutatakse iga kiire jaoks välja lõikepunkt vaateväljas paiknevate primitiivide suhtes. Selle protsessi käigus arvutatakse välja ka objekti kaugus silmast. "Võitjaks" kuulutatakse lõikumispunkt, mis oli silmale kõige lähemal, ja ülejäänud lõikumispunktid klassifitseeritakse lähima objekti poolt varjatuks.
Kuna kiired väljuvad silmast ja mitte valgusallikast, nagu looduses, räägitakse vahel ka backwards ray tracing'ust. Kiirtejälitus tegeleb küsimusega, kust valgus tuleb. Mõningates publikatsioonides on seda meetodit nimetatud ka eye ray tracing'uks või forward ray tracing'uks.
Lõikumispunkti väljaselgitamine
Eespool mainitud meetod keha ja kiire lõikumispunktide määramiseks on kiirtejälituse meetodi tuum. Lõikumispunkti väljaselgitamiseks kasutatavaid teste annab rakendada hulgaliselt erinevate geomeetriliste kujundite peal. Lisaks kolmnurkadele ja keradele on võimalik neid teste rakendada ka silindritel, kuupidel, punktpilvedel või isegi fraktalitel.
Kerade puhul on lõikumispunkti väljaarvutamine küllalt lihtne ja kiire protsess, mis selgitab konkreetse kujundi populaarsust kiirtejälitusel põhinevate renderdite testpiltidel. Siiski lubavad paljud renderdid tänapäeval primitiividena (baas ehitusjupid) vaid kolmnurki, millest vajalikke objekte kokku ehitatakse.
Varjutamine
Lähima primitiivi määramise protsessi käigus leitakse lisaks lõikepunktile ja kaugusele silmast ka primitiivi pinnanormaal. Nõnda on olemas vajalik informatsioon, et määrata silmpunkti peegelduva "valguskiire" värv. Selle käigus kasutatakse ka stseenis paiknevate valgusallikate kirjeldatud omadusi. Kõik arvutused põhinevad lokaalse valguse mudelil, mis on võimeline simuleerima materjalide olemust. Seda pilditöötluse osa, mis tegeleb värviedastusega, nimetatakse varjutajaks.
Näitekood
Lihtsama kiirtejälitusel põhineva programmi loomine ei ole kuigi töömahukas. Pseudokoodis saab vajalikke põhimõtteid kirjeldada nii:
Funktsioon Värv_suunast(kiir) Lõikepunkt := Lähim_lõikepunkt(kiir) If Lõikepunkt.võitja = (False): Värv_suunast := Värv_taust Else: Värv_suunast := Värv_lõikepunktist(kiir, lõikepunkt)
Kiirendusmeetodid
Esimese kiirt tabava primitiivi määramiseks võib, nagu ülevaltoodud näitekoodis, testida kiirt iga stseenis oleva primitiivi suhtes. Samas pole see enamasti vajalik, kui on teada, et osad primitiivid ei paikne kiire läheduses ja seega on võimatu, et nad kiirega pihta saavad. Lõikepunktide väljaarvutamiseks on kiirtejälituse meetodi puhul töötluse kõige aeganõudvam protsess ja seetõttu on tähtis arvutustesse kaasata nii vähe primitiive, kui võimalik, et säästa arvutusaega.
Kiirendusmeetodite käigus jaotatakse stseen mingite süsteemide järgi automaatselt alamtükkideks. Nendesse alamtükkidesse grupeeritakse sealpaiknevad primitiivid. Kui kiir saadetakse stseeni läbima, ei arvutata tema lõikumist kogu stseeni suhtes, vaid hoopis alamtükkide suhtes, mida ta läbib. Nõnda peab lõikumispunktide arvutustesse kaasama vaid alamtükkides paiknevad primitiivid ja mitte kogu stseeni informatsioon. 300px|pisi|vasakul|Kiire liikumine läbi vokselvõrgustiku
Kiirtejälituse jaoks on välja arendatud mitmeid selliseid kiirendusmeetodeid. Näited alajaotussüsteemidest on näiteks vokselvõrgustik, BSP-puud ja bounding volumes, mis primitiive ümbritsevad ja stseeni osadeks jagavad. Samuti on võimalik eespool mainitud meetodeid kombineerida. Animatsioonide jaoks on välja töötatud sarnaseid kiirendusmeetodeid.
Ükski kiirendusmeetod pole universaalselt optimaalne. Efektiivsusaste sõltub suurel määral siiski stseenist. Samas vähendavad kiirendusmeetodid stseeni üleüldist töötlusaega väga suurel määral ja võimaldavad kiirtejälitus algoritmi praktiliselt rakendada. K-dimensioonilistel puudel baseeruvad kiirendusmeetodid on enamus mitteanimeeritud stseenide jaoks üks efektiivsemaid tehnikaid, kuna seda on heuristikat kasutades veelgi optimeerimisvõimalusi. On ka kindlaks tehtud, et stseeni ajaline keerukus on logaritmilises sõltuvuses temas paiknevate primitiivide hulgaga.
On näidatud, et tänapäevaste arvutite puhul pole kiirtejälituse pudelikaelaks mitte protsessor, vaid hoopis mälule ligipääsu kiirus. Vahemälu hoolika majandamise abil on võimalik algoritmi märgatavalt kiirendada. Samuti saab kasutada protsessorite SIMD-arhitektuuri, mis võimaldab paralleelseid arvutusi ning spetsiaalselt optimeeritud eraldusskeeme. Sedasi on võimalik üheaegselt jälgida mitmeid "pakettidesse" kokkuseotud kiirepuntraid. Seda põhjusel, et enamik silmpunktist väljasaadetud kiiri on üksteisega väga sarnased ja nad tabavad tihti sama objekti. SSE käsustikega saadakse korraga testida nelja kiire lõikumist objekti suhtes. Spetsiaalsete riistvaralahendustega on võimalik ka suuremaid, üle 1000 kiirt sisaldavaid pakette, jälgida. Kahjuks kaotavad vahemälu- ja SIMD-optimeeringud enda ajaeelise komplitseeritumate kiirtejälitusmeetodite kasutamisel.
Veel on võimalik kogu kiirtejälitus protsess paralleliseerida. Selle realiseerimine on küllalt lihtne, kui anda konkreetsele protsessorile/arvutile pildi erinevaid juppe töötlemiseks. Paralleliseerimisega toimetulekuks on vaja vaid mõningaid optimeerimismeetodeid kohandada.
Mälutarve
Kiirtejälituse protsess ise palju mälu ei tarvita. Küll aga hõivab palju mälu hoopis stseen – keerukamad stseenid võivad koosneda miljonitest primitiividest, mille maht võib ulatuda gigabaitideni. Lisaks sellele peab arvesse võtma ka kiirendusmeetodite mäluvajadust. Kuna väga suured stseenid korraga arvuti mällu ei mahu, on vajalik lehekülgede saalimine.
Suuremate ja keerukamate objektide puhul, mis esinevad stseenis mitmekordselt ja erinevad vaid positsiooni ja suuruse poolest (näiteks mets), pole kogu geomeetriat vaja korduvalt mällu salvestada. Läbi eksemplaarimise (inglise keeles instancing) on võimalik kokku hoida palju salvestusruumi, kuna objekt laaditakse mällu vaid üks kord.
Edasiarendused
Üks kiirtejälituse meetodi edukuse põhjuseid on tema edasiarenduspotentsiaali rohkus. Eelpoolkirjeldatud algeline metoodika pildisünteesi jaoks ei ole enam tänapäevastele nõudlustele vastav. Tõusva arvutusvõimsuse ja füüsikast ammutatud inspiratsiooni abil (esmalt optika ja radiomeetria) on loodud mitmeid edasiarendusi ja variatsioone, millest mõned siis lühidalt kirjeldatud on.
Üleüldiselt kehtib, et iga edasiarendusega tõuseb võimalik kvaliteet, aga ka vajaminev ajakulu, mis path tracing 'uga oma maksimumi saavutas. Alles hiljem seati arenduses siht protsessi ajavajaduste vähendamiseks ilma, et kvaliteet selle käigus langeks.
Vari
300px|pisi|Lichtquelle – valgusallikas; Shattenwerfer – varjuheirja; Shattenstrahl – varjukiir; Strahl – kiir Kiirtejälitusalgoritmi paindlikkuse tõttu on võimalik valguskiiri lisaks silmpunktile välja saata ka ruumi muudest punktidest. Seda demonstreeris 1968. aastal Arthur Apple ja näitas, et seda meetodit saab rakendada varjude simuleerimiseks.
Rekursiivne kiirtejälitus
Kiirtejälitust saab rakendad lihtsatele, valgust mitteläbilaskvate, kehadele ka läbipaistvatele ja peegelduvate kehadele. Sellel puhul saadetakse lõikepunktist välja uusi valguskiiri. Peegelduvate pindade puhul on vaja välja arvutada peegeldumisseaduste põhjal uue kiire suund ning välja saata vastav peegelduskiir.
Valgust läbilaskvate objektide puhul saadetakse välja kiir vastavalt Snelli-Descartesi seadusele, seekord objekti sisse. Üldiselt peegeldavad läbipaistvad objektid osa valgusest tagasi. Murdunud ja peegeldunud valguse värve annab arvutada Fresneli valemitega. Selliseid kiiri nimetatakse sekundaarkiirteks.
Rekursiivse kiirtejälituse töötasid välja Kay ja Whitted 1980. aastatel.
Rekursiivse kiirtejälituse puhul näeb pseudokoodis kirjutatud varjuti välja nii:
Funktsioon Värv_Lõikepunktis(Kiir, Lõikepunkt) If Lõikepunkt.Võitja.Materjal = peegelduv or läbipaistev Peegeldav_Osa := Fresnel(Kiir, Lõikepunkt) Värv := Peegeldav_Osa × Värv_Suunast(Peegeldumiskiir) + Murdunud_Osa × Värv_Suunast(Murdumiskiir) Else: Värv := 0 For every Valgusallikas Varjukiir := Valgusallikas.Positsioon – Lõikepunkt.Positsioon VarjuLõikepunkt := Lähim_Lõikepunkt(Varjukiir) If VarjuLõikepunkt.Võitja = Valgusallikas Värv := Värv + Otsene_Valgustus(Kiir, Valgusallikas) Värv_Lõikepunktis := Värv
Ülejäänud programmi osad võivad jääda samaks, nagu nad lihtsa kiirtejälituse puhul olid. Siin näidatud funktsioon Värv_Suunast võib esile kutsuda funktsiooni Värv_Lõikepunktis, millega tuleb esile funktsiooni rekursiivne olemus.
Difuusne kiirtejälitus
Rekursiivne kiirtejälitus võimaldab lisaks valguse murdumisele ja valguse peegeldumisele ka teravate varjude simulatsiooni. Reaalsuses on siiski valgusallikatel olemas mõõtmed, mis varjud pehmeks ja uduseks muudavad.
Path tracing ja light tracing
Difuusne kiirtejälitus võimaldab küll simuleerida paljusid efekte, kuid see ei ole võimeline simuleerima globaalset valgustatust koos efektidega, näiteks difuusne interreflektsioon ja kaustikefektid (läbi valguskiirte koondamise tekkivad valged valguslaigud). See on põhjustatud tõsiasjast, et difuusse kiirtejälituse puhul tekivad sekundaarsed kiired vaid valguse peegeldumise ja murdumise korral, mitte aga difuussete objektidega kokkupuutel.