cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Helistik
Bemollidega helistikud minooris
Tonaalses muusikas on üldiselt tavaks, et heliteos algab ja lõpeb samas helistikus ehk, nagu öeldakse, on selles helistikus. Ehkki helistikud erinevad omavahel teoreetiliselt vaid helikõrguste poolest, peetakse siiski helistike omadusi erinevateks. Ühelt poolt tuleneb see interpretatsiooni iseärasustest muusikainstrumentidel: igal instrumendil on erinevates helistikes mängimine alati tehniliste võtete poolest erinev ning vastavalt sellele on erinev ka muusikaline tunnetus. Teiselt poolt võib see tuleneda ka tempereeritud häälestuse iseärasustest: kooskõlad erinevates helistikes võivadki objektiivselt olla erineva kvaliteediga. Kolmandaks, absoluutne kuulmine võib latentselt olla olemas igal inimesel ning helikõrguste erinevus võib mõjuda psühholoogiliselt. Ning lõpuks mõjub suhtelisena ka see, missuguses helistikus oli mitmeosalise heliteose eelmine osa.
Seetõttu on iga muusikateos kirjutatud teatud kindlas helistikus, mis sageli kajastub ka teose nimes (Sümfoonia nr 5, c-moll; Klaverisonaat nr 1, C-duur jne). On välja kujunenud, et heliteose helistik valitakse teatud seaduspärade järgi. Kindlaid reegleid selles ei ole, kui mitte arvestada tehnilisi võimalusi instrumentidel ning väheste võtmemärkidega helistike eelistamist naturaalse häälestuse puhul. Nii on C-duuri peetud helgeks, rõõmsaks, puhtaks, "valgeks"; aga ka pisut lamedaks ja igavaks helistikuks. F-duuri on iseloomustatud kui "rohelist", looduslähedast. Selles helistikus on kirjutatud näiteks Beethoveni Pastoraalne sümfoonia (nr 6). Paljud leinamarsid on kirjutatud c-mollis, mida peetakse mehisuse, kurbuse või ka võitluse helistikuks. Selles helistikus on kirjutatud Chopini "Revolutsiooniline etüüd". Dieesidega helistikke tunnetatakse sageli "heledamatena" ning bemollidega helistikke "tumedamatena". Mitmed heliloojad ja muusikateoreetikud on püüdnud helisid ja helistikke seostada värvidega ning loonud vastavalt sellele ka helide ja värvidega kooskõlas olevat muusikat (tuntuim on vene helilooja Aleksandr Skrjabini "Prometheus: tule poeem").
Kostiranna
Kostiranna on küla Jõelähtme vallas Harjumaal.
Märtsiküüditamine Hiiumaal
Märtsiküüditamine Hiiumaal on ülevaade Hiiumaal 1949. aastal 25. märtsist kuni 29. märtsi õhtuni läbi viidud massilise elanike vägivaldsest ümberasustamisest Eestist Venemaa Siberi piirkonda.
Küüditamise eesmärgiks oli nõukogude võimu potentsiaalsete vastaste – "kulakute" ja "natsionalistide", kes oli välja valitud sotsiaalsete grupitunnuste põhjal, keda küüditati ka personaalse süüta pereliikmena üle mitme põlvkonna. Küüditamise eesmärk oli elimineerida terveid sotsiaalseid inimgruppe, mitte üksikuid inimesi, ning seada nad tahtlikult tingimustesse, mis põhjustasid grupi täieliku või osalise hävimise.
Ettevalmistused
24. märtsi 1949 hommikul kella 10 paiku ilmub Kärdla reidile aurulaev Sõmeri, mis toob mandrilt toiduaineid Hiiumaa poodidele. Ootamatu radiogramm keelab laeval aga tagasiteele asumise ning käsib jääda ootama edasisi ülesandeid. Kärdla kultuurimajas lähevad luhta ettevalmistused õhtuseks kinoseansiks, sest telefonikõne kohalikust parteikomiteest keelab kõik üritused. Isegi kinokuulutused tuleb linnast maha korjata. Kultuurimaja tuleb valmis seada õhtul toimuvaks maakonna partei- ja nõukogude aktiivi koosolekuks ning instrueerimiseks. Õhtul kogunesid Käina rahvamajasse ja Kärdla kultuurimajasse maakonna parteijuhid, täitevkomitee töötajad, julgeoleku ja piirivalve ohvitserid. Kultuurimaja kantseleisse saabuvad Hiiumaa parteijuht Johannes Undusk ning ELKNÜ Keskkomitee esimene sekretär ja EK(b)P Keskkomitee liige Arnold Meri koos saatjaskonnaga. Arnold Meri, Lennart Meri onupoeg, võttis osa EK(b)P Keskkomitee esimese sekretäri Nikolai Karotamme poolt küüditamisvolinikele läbi viidud instruktsioonist. Seejärel sõitis Meri kohe Hiiumaale, kus osales vahetult küüditamisoperatsiooni alustamises. Meri võttis osa Hiiumaa partei- ja nõukogude aktiivi koosolekutest Käina rahvamajas ja Kärdla kultuurimajas, kus teatas kohalekutsututele küüditamise alustamisest ja nende sundkorras kaasamisest operatsiooni.
Küüditamise tehnilise ettevalmistuse ja läbiviimise eest vastutas julgeolekuministeerium. Hiiumaal moodustati ohvrite tabamiseks ja kokku kogumiseks 22 operatiivgruppi, mida juhtisid julgeoleku- või siseministeeriumi ohvitserid. Iga operatiivgrupp pidi kinni võtma ja laevale toimetama 2–4 peret. Ühte gruppi kuulus 2–4 relvastatud sõdurit ning 4–5 kohalikku, keda kasutati teejuhtide ja tõlkidena. Kohalikud olid küüditamisse kaasatud pettuse ja sunniga: reeglina olid nad 24. märtsi õhtul erinevatel ettekäänetel, peamiselt kolhooside ja kevadkülviga seonduvate teemade aruteluks kokku kogutud, seejärel küüditamisoperatsiooni alguseni kinni hoitud ning seejärel koos operatiivgruppidega taludesse ja korteritesse teele saadetud.
Läbiviimine
25. märtsi esimestel tundidel külastas teiste volinike seas Arnold Meri küüditamise plaanipärast läbiviimist kontrollides 10–15 peret, jälgides nende kinnivõtmist. Kui selgus, et küüditatute transpordiks mõeldud laev ei suuda silduda, organiseeris Meri omal initsiatiivil ja isiklikke sidemeid ära kasutades Lehtma sadamasse mereväe madala süvisega aluse, millega veeti küüditatuid kailt laevale. ''25. märtsi hommiku esimestel tundidel sõitis "Sõmeri" kapten Agu Murdvee oma laevalt paadiga Kärdla sadamasse. Kaldal ootas teda Arnold Meri, kes andis kaptenile korralduse viia laev Lehtma sadamasse. Kapten protesteeris, et Lehtma sadam on madal ning "Sõmeri" jääks kiilu peale kinni. Selle peale kamandas Meri kapteni koos endaga autosse ning sõitis Lehtmasse asja uurima. Meri otsis pika teiba ning loodib kaiäärset vett. See on tõesti kõigest meetrisügavune, mida on selgelt liiga vähe.'' "Sõmeri" sai korralduse asuda Lehtma reidile. Kui laev kohale jõudis, kihas sadam juba Meri loodimise tulemusel kohale tellitud traaleritest ja sõjaväekaatritest. Üks neist toob laevale rühma piirivalvureid koos ohvitseriga. Teised asuvad maalt laevale vedama veoautodel sadamasse saabuvaid küüditatuid.
Reidi ja sadamakai vahelise kaatriühenduse korraldamine on küüditamise õnnestumiseks kriitilise tähtsusega. Väikesaartel Abrukal ja Vilsandil ei suutnudki küüditajad leida sildumiseks sobivat alust ning seal jäi märtsiküüditamine ära. Arnold Meri hoolikus välistas säärase äparduse kordumise Hiiumaal.
26. märtsil hommikul lahkus laev reidilt ning viis küüditatud Paldiskisse, kus nad laaditi ümber küüdirongi loomavagunitesse. Peagi algas sõit Novosibirski oblastisse Tatarskisse, kuni 1953. aastani said küüditatud võimaluse kodumaale naasta. Kuid kümned hiidlased jäid Siberimaa mulda.
25. ja 26. märtsil küüditatud hiidlaste koguarv oli 261 (84 peret), kuid kümme inimest võeti kinni kas hiljem Hiiumaalt või hoopis Tallinnast või Haapsalust. Samuti küüditati Hiiumaalt üks pärnakas, kes kuulus formaalselt Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadi Pärnumaa osakonna "plaani". 251 küüditatud hiidlase seas oli:
Ida-vöötorav
Ida-vöötorav (Tamias striatus) on oravlaste sugukonda kuuluv väike triibuline näriliseliik.
Välimus
Keha pikkus on umbes 13,5–18,5 cm ja saba pikkus on umbes 7,5–11 cm. Kaal on umbes 70–140 g. Põsetaskud on neil väga venivad. Vöötorav lihvib enne põsetaskute täitmist lõik pähklite ja seemnete teravad servad maha. Ida-vöötoraval on puude otsas elutsevate oravlastega võrreldes ülalõualuus üks esimene purihammas vähem.
Eluiga
Vabas looduses elavad nad 2–3 aastat, vangistuses 5–8.
Levila ja arvukus
Nende lähisugulane on aasia burundukk. Ida-vöötoravat esineb arvukalt USA idaosas ja Kanada kaguosas. Vöötorava arvukus on paljudes kohtades väga suur. Probleemideta seab ta end sisse ka inimese asualadel. Inimesed kohtlevad seda liiki hästi, välja arvatud juhul, kui suured vöötoravate hulgad kahju tekitavad.
Elupaik ja eluviis
Ta on päevane loom, kes elutseb peamiselt maapinnal, kaevab endale laiu maa-aluseid käike. Nende eluase kaitseb vöötoravaid madude, rebaste, ilveste ja röövlindude eest. Urul on mitu sissepääsu, mis tavaliselt suubuvad puujuurte alla või tihnikusse.
Ida-vöötorav pole eriti kapriisne ning tema toidusedel on seetõttu väga rikkalik. Harilikult sööb ta mitmesuguseid seemneid, pähkleid, tõrusid, käbisid ning pehmeid puuvilju ja marju. Aeg-ajalt sööb ta koguni limuseid, putukaid, ämblikulaadseid ning isegi linnupoegi ja linnumune. Mõnikord püüab ka hiiri või väiksemaid madusid. Kõige rohkem toitu leiab vöötorav metsast maapinnalt, ent vajadusel on ta võimeline ka veel puude otsas rippuvaid pähkleid ja vilju murdma. Hangitud toidust tarbib ta ära väikese osa, ülejäägid aga peidab talveks oma arvukatesse toiduhoidlatesse. Vöötorav tuhnib meelsasti mullas ning tegeleb käbide, tõrude, pähklite ja seemnete tassimisega turvalisse kohta, seetõttu on tal suve lõpuks kogunenud soliidne tagavara. Ida-vöötorava harjumuste uurimisel selgus, et varusid võib olla 4 kilo jagu. Vöötoraval on väga hea haistmine, mis aitab teda talvevarude kogumisel. Enne, kui vöötorav talveunne suigub, veedab ta suurema osa ajast toitu hankides ja toiduvarude kogumisel.
Vöötorav julgeb inimese käest võtta toitu. Ida-vöötorav on võimeline korraga urgu tooma 9 suurt pähklit: kumbagi põsetaskusse topib ta neli pähklit, ühte aga hoiab ta hammaste vahel. Ida-vöötorav võib oma põsetaskuid nii laiaks venitada, et kumbki neist on tema pea suurune. Ida-vöötorav magab suurema osa talvest puuõõnes või mõnes muus varjualuses. Kuna tegemist pole päris talveunega, ärkab ta mingi aja tagant üles ning sööb suvel ja sügisel kogutud talvevarusid.
Sigimine
Ida-vöötoravad saavad suguküpseks 4.–6. elukuul, nende innaaeg on veebruarist aprillini ja juunist septembrini. Tavaliselt on pesakonnas 4–5 poega, harva 1–9. Naaberalasid asustavad isasloomad kogunevad emaslooma territooriumile, kus võistlevad emaslooma poolehoiu pärast. Vöötoravad ei moodusta pikaajalisi paare, vaid lähevad kohe paaritumise järel lahku, poegade kasvatamine langeb emaslooma õlgadele. Tiinus vältab 31 päeva ning pärast seda sünnib turvalises pesas harilikult 4–5 poega. Algul on pojad täielikult emast sõltuvad. Umbkaudu kuu aega toituvad nad emapiimast, seejärel hakkavad emaga toiduretkedel kaasas käima. Pojad arenevad hästi kiiresti, 6–8 nädala vanuselt lahkuvad nad pesast ning suunduvad oma territooriumi otsingule, kus kodunevad ja veedavad oma elu esimese talve. Järgmisel kevadel on nad tavaliselt juba ka sigimisvõimelised.
Kullamäe (Jõelähtme)
Kullamäe on küla Jõelähtme vallas Harjumaal.
Mongoli keel
Kirjaviis
Sise-Mongoolias on kasutusel traditsiooniline mongoli vertikaalne kirjaviis, mis võeti üle uiguuridelt aastal 1208. Mongoli keele eripära on pikkade ehk topeltvokaalide rohkus sõnades ja paljudes kohanimedes, mis on maailma keeltes suhteliselt haruldane nähtus.
Mongoolias võeti 1931. aastal kasutusele ladina ja 1937. aastal kirillitsa tähestik. 1990. aastate algul üritati ajaloolist kirjaviisi taastada, kuid sellest loobuti peagi. 18. märtsil 2020 võttis Mongoolia parlament vastu otsuse, et aastast 2025 kirjutatakse kõik ametlikud paberid nii kirillitsas, kui ka Mongoolia ajaloolises kirjaviisis. Edaspidi vaid vanas kirjaviisis.
Kirillitsa tähestik
Esimeses ja teises reas mongoli keele suur- ja väiketähed. Kolmandas reas on märgitud eesti transkriptsioon. Neljandas, hallis reas UNGEGNi latinisatsioonisüsteemide töörühma latinisatsioon.
Pesti komitaat
Pesti komitaat on 1. järgu haldusüksus Ungari keskosas. Piirneb põhjas Slovakkiaga. Ümbritseb Budapesti, mis on komitaadi halduskeskus, kuid ei kuulu komitaati. Komitaat asub valdavalt tasandikul, mida läbib Doonau.
Komitaadis on 48 linna, neist suuremad on Érd, Cegléd, Dunakeszi, Vác ja Gödöllő.
Haldusjaotus
Komitaat jaguneb 18 kreisiks.
2013. aastani jagunes 16 väikepiirkonnaks (kistérség; pindala ja rahvaarv 1. jaanuaril 2009):
Magnetiline läbitavus
Magnetiline läbitavus on aine omadus, mis iseloomustab aine magneetumise võimet.
Eristatakse suhtelist ja absoluutset magnetilist läbitavust.
Suhteline magnetiline läbitavus on füüsikaline suurus, mis näitab, mitu korda erineb magnetiline induktsioon homogeenses keskkonnas magnetilisest induktsioonist vaakumis. Arvutusvalem kus
Suhteline magnetiline läbitavus μr on absoluutse magnetilise läbitavuse μ ja  magnetilise konstandi μ0 suhe:
Seega aine absoluutne magnetiline läbitavus
Absoluutse magnetilise läbitavuse ühik on sama, mis magnetilisel konstandil: H/m.
pisi|200px|Ferromagnetiliste (μf), paramagnetiliste (μp) ja diamagnetiliste (μd) materjalide magnetilise läbitavuse võrdlus vaakumi magnetilise läbitavusega ([[magnetiline konstant|magnetilise konstandiga) μ0]]
Suhtelise magnetiline läbitavuse μr järgi liigitatakse aineid ja materjale järgmiselt:
Jordanka Donkova
Jordanka Donkova (bulgaaria: Йорданка Донкова; sündinud 28. septembril 1961 Gorni Bogrovis, Sofia) on Bulgaaria endine kergejõustiklane (100 m tõkkejooksja).
Maailmarekordid
12,36 13. august 1986 Sofia 12,34 17. august 1986 Köln 12,29 17. august 1986 Köln 12,26 7. september 1986 Ljubljana 12,21 21. august 1988 Stara Zagora
Charisma Carpenter
pisi|Charisma Carpenter (2010) pisi|Charisma Carpenter (2015) Charisma Lee Carpenter (sündinud 23. juulil 1970 Las Vegases) on USA filminäitleja.
Ta on tuntud eeskätt Cordelia Chase'i kehastajana seriaalides "Vampiiritapja Buffy" (1997–1999) ja "Angel" (1999–2004). Lisaks on ta kaasa teinud seriaalides "Miss Kohting", "Võluvägi" ja "Veronica Mars".
1991. aastal ujus Carpenter koos kahe poiss-sõbraga San Diegos, kui neid ründas sarivägistaja, endine politseinik Henry Hubbard, kes neid tulirelvaga ähvardades püüdis enda tahtele allutada. Järgnenud tulevahetuses said kõik kolm meest haavata, aga kõik jäid ellu. Hubbard põgenes, kuid kaotas taskulambi, mille oli saanud politseis töötades. Carpenter korjas selle üles ja see oli kohtus tähtis asitõend Hubbardi vastu. Hubbard mõisteti 58 aastaks vangi.
1994 tegi Carpenter seriaalidebüüdi seriaali "Rannavalve" ühes osas. 1996. aasta esimesel poolel mängis ta kõrvalosas seriaalis "Malibu shores"; seriaali tegemine lõpetati pärast poolt aastat viletsa reitingu tõttu.
Carpenter on olnud kõrgel kohal mõnes kõige ihaldatumate naiste nimekirjas ja ta on poseerinud alasti ajakirjale Playboy. Sellegipoolest on ta öelnud, et ei näe ennast seksisümbolina.
Carpenter abiellus 4. oktoobril 2002 Damian Hardyga ja neil on 2003. aastal sündinud poeg Donovan Charles Hardy. 2007. aasta lõpus kolisid nad lahku ja lahutasid abielu 2008. aasta juulis.
Lokria helilaad
Lokria (Vana-Kreeka maakonna Lokrise järgi) ehk hüpofrüügia on diatooniline helilaad, mille kõrgusastmik on
½ - 1 - 1 - ½ - 1 - 1 - 1 lokria c-st c des  es  f  ges  as  b   c lokria a-st a   b   c   d   es  f   g   a  lokria h-st h   c   d   e   f   g   a   h
Lokria helilaadi kasutati klassitsismiajastu muusikas harva, kuna tema I astme (toonika) kolmkõla äärmised noodid moodustavad vähendatud kvindi, mis on dissoneeriv intervall. Hilisemas muusikas on aga lokria helilaad taas populaarsemaks saanud, sest ta tekitab muusikalist pinget.
Laskesuusatamine 1988. aasta taliolümpiamängudel
Laskesuusatamisvõistlused 1988. aasta taliolümpiamängudel toimusid 20.–26. veebruarini. Laskesuusatamises võisteldi kolmel alal. Need peeti Canmore'i Põhjamaade keskuses, vastuvõtvast linnast Calgaryst umbes 100 kilomeetri kaugusel. Need olid viimased olümpiamängud, kus laskesuusatamises osalesid ainult mehed.
Neli riiki võitis laskesuusatamises medaleid, Ida-Saksamaa võitis kaks kuldmedalit ja Nõukogude Liit võitis kõige rohkem medaleid, neli (1 kuld, 2 hõbedat, 1 pronks). Frank-Peter Roetsch võitis mõlemad individuaalsed kuldmedalid, Valeri Medvedtsev võitis aga kolm medalit, individuaalset kaks hõbedat ja teatevõistluses kulla.
Itaalia kaks medalit olid riigi jaoks olümpiamängudel laskesuusatamises esimesed.
10 km sprint
Kuupäev: 23. veebruar Osavõtjaid: 72 võistlejat Riike: 22 Olümpiavõitja 1984: Eirik Kvalfoss <br style="clear:both;" />
20 km
Kuupäev: 20. veebruar Osavõtjaid: 71 võistlejat Riike: 21 Olümpiavõitja 1984: 24px Saksa FV Peter Angerer <br style="clear:both;" />
4x7,5 km teatesõit
Kuupäev: 26. veebruar Osavõtjaid: 16 võistkonda Olümpiavõitja 1984: Dmitri Vasiljev Juri Kaškarov Algimantas Šalna Sergei Bulõgin <br style="clear:both;" />
Uhta linnaringkond
Uhta linnaringkond on 2. järgu haldusüksus Venemaal Komis.
Ringkonda kuulub Uhta linn, 4 alevit ja 3 külanõukogu.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Uhta linnaringkonna elanikest venelasi 75%, komisid 9%, ukrainlasi 6%, valgevenelasi 2% ja tatarlasi 1%.
Angus
Angus on omavalitsus Šotimaa idaosas.
Regiooni halduskeskus on Forfar, kuid suurim asula on Arbroath.
Peamised tegevusalad on põllumajandus ja kalandus.
2017. aastal elas regioonis 116 300 inimest.
Eneseinduktsioon
Eneseinduktsioon ehk endainduktsioon on niisugune elektromagnetiline induktsioon, mida põhjustab voolutugevuse muutumine vooluringis endas. Voolu I muutumisel muutub ka selle voolu poolt esile kutsutud magnetvoog Φ ja juhis tekib endainduktsiooni elektromotoorjõud kus L on eneseinduktsioonitegur ehk induktiivsus.
Eneseinduktsioonil põhinevad näiteks induktiivpoolid ja paispoolid.
Koogi (Tartu)
Koogi on küla Tartu maakonnas Tartu vallas. Külas on 70 elanikku. Külast voolab läbi Laeva jõgi ning seal asub ka 2 järve: Koogi paisjärv ja Veski paisjärv. Keskuses asus Saadjärve mõisa karjamõis: Koogi mõis.
Koogi külas on sündinud polaaruurija Vello Park ja Endla teatri näitleja ning muusik Elmar Trink
2000. aastal moodustati Koogi külaseltsing, kelle eestvedamisel on korrastatud külakeskus, rand ja 2005. aastal valmis ka külakoda, kus korraldatakse järvemuusikakontserte, külapäevi, Saadjärve kooli kokkutulekuid, Tabivere valla laulupäevi jne.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Tabivere valda.
Kullamäe
Kullamäe võib tähendada järgmist:
Ranna tee
Ranna tee nimeline tee asub mitmes Eesti asulas.
Lasnamäe Muusikakool
Lasnamäe Muusikakool on lastemuusikakool Tallinnas aadressil Punane tänav 69.
Alates 1980. aastast tegutses Tallinna Laagna Gümnaasiumis muusikaklass. Aastate jooksul kujunes muusikaklassist muusikaosakond. Puhkpillieriala õpilaste baasil hakkas tegutsema ainuke üldhariduskooli puhkpilliorkester Tallinnas. Peale õppetöö tegeles muusikaosakond kultuuriürituste korraldamisega Lasnamäe linnaosas, eesti muusika tutvustamisega vene õppekeelega koolides, esines Vikerraadios ja Raadio 7s, osales laulupidudel ja kolmes rahvusvahelises projektis: "Erkki-Sven Tüür tuleb kooli" (koos Inglise muusikutega), "Europäevad 1997" Vantaas ja "Nuori Osaaja 2000" Helsingis.
Lasnamäe Muusikakoolis on võimalik õppida klaveri-, oreli-, viiuli-, süntesaatori-, akordioni-, kandle-, kitarri-, basskitarri-, jazzklaveri-, flöödi-, plokkflöödi-, oboe-, trompeti-, klarneti-, saksofoni-, aldi-, tenori-, baritoni-, tuuba- ja löökpillierialal. Lisaks erialapillile õpetatakse solfedžot, muusikalugu, üldklaverit, saatekujundust, improvisatsiooni ja koosmängu.
Kooli direktor on Erika Jefimova.
Aruküla (Hiiumaa)
Aruküla on küla Hiiumaa vallas, Heltermaa ja Suuremõisa vahel. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Küla piirneb merega umbes 1,5 kilomeetri ulatuses lõunas ja idas. Külast põhja jääb Vahtrepa, läände Hilleste ja Valipe, lõunasse Soonlepa ja Sarve ning itta Heltermaa küla. Küla lääneosa kuulub Sarve maastikukaitseala koosseisu.
Elanike arv
Arukülas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 19 inimest.
Talud
Aruküla talud 1939
Ajalugu
Aruküla kuulus ajalooliselt Soonlepa mõisa alla. Küla on esmamainitud 1688. aastal (Arråküllaby, Arrokülla, Arroby). 1725. aasta Läänemaa adrarevisjonis oli küla Dorff Arroküll.
Heltermaa sidejaoskond kandis 1964–1970 Aruküla sidejaoskonna nime. Aruküla kuulus 1977–1997 Heltermaa koosseisu.
Taristu
Küla läbivad Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee ja Heltermaa–Sarve–Aruküla tee.
Orgasm
Orgasm ehk seksuaalne kliimaks on seksuaalse naudingu haripunkt, millega kaasneb intensiivne rahuldustunne. Reeglina (kuid mitte alati) on orgasm seksuaalakti lõpptulemus, mida võivad kogeda nii mehed kui ka naised.
Orgasmi iseloomustab intensiivne füüsiline nauding, mida juhib autonoomne ehk vegetatiivne närvisüsteem (ANS). Sellele lisanduvad tsüklitena reflektoorsed lihaste kokkutõmbed suguelundite piirkonnas, suguelundite ja päraku ümber.
Orgasme seostatakse tihti ka teiste tahtmatute mõjudega nagu eufooria, sagedane häälitsemine ja lihaste spasmid muudes kehapiirkondades.
Molly Geertsema
Molly Geertsema [m'olli h'eertsema] (õieti Willem Jacob Geertsema; 18. oktoober 1918 Utrecht – 27. juuni 1991 Wassenaar) oli Hollandi poliitik. Ta kuulus Rahvapartei Vabaduse ja Demokraatia Eest.
Ta kuulus poliitikute suguvõssa. Carel Coenraad Geertsema oli tema lähedane sugulane.
Ta töötas kohalikes omavalitsustes ning Sise- ja Kuningriigi Asjade Ministeeriumi ametnikuna. Alates 1959. aastast oli ta Generaalstaatide Teise Koja liige ning oli fraktsiooni esimees ja samal ajal Wassenaari vallavanem. Barend Biesheuveli valitsustes oli ta asepeaminister ja siseminister. Aastal 1973 sai temast kuninganna komissar Gelderlandis ja ta elas Middachteni linnuses. Pärast seda oli ta Generaalstaatide Esimese Koja liige.
Geertsema oli oma keelepruugi tõttu paljude jaoks liberaalse poliitiku kehastus. Oma parteis oli ta vaadetel tsentrist vasakul, pooldades koostööd Tööparteiga ja homode võrdõiguslikkust.
Eesti Vabaõhumuuseum
thumb|[[Nätsi tuulik Eesti Vabaõhumuuseumis]] Eesti Vabaõhumuuseum on muuseum, mis uurib, kogub ja tutvustab Eesti 18.–20. sajandi maa-arhitektuuri ja külamiljööd.
Muuseumi territooriumi suurus on 72,22 hektarit ja eksponeeritud hooneid on ligi 80. Alates 2020. aasta kevadest on avatud 21. sajandi näidis-puitmaja.
Muuseum on avatud aasta ringi, välja arvatud 24., 25. ja 31. detsembril. Eesti Vabaõhumuuseumis on kaks aastaaega, mis määravad muuseumi elu: suvehooaeg kestab 23. aprillist 28. septembrini ja talvehooaeg 29. septembrist 22. aprillini.
Ajalugu
Vabaõhumuuseum asutati 22. mail 1957 ja alustas tegevust 1. juunil samal aastal. Juulis 1957 kinnitati muuseumile 66 hektari suurune maa-ala Tallinna lähedal Kopli lahe kaldal 19. sajandil rajatud Rocca al Mare suvemõisa alal. Külastajatele avati ehitusjärgus muuseum 1964. aasta augustis.
1. jaanuaril 2014 ühinesid riigimuuseum Eesti Vabaõhumuuseum ja riigiasutus Ennistuskoda Kanut sihtasutuseks Eesti Vabaõhumuuseum. Sihtasutus jätkab maa-arhitektuuri ja -maastikke tutvustava muuseumina ning restaureerimise, konserveerimise ja digiteerimise kompetentsikeskusena.
Juhtimine
Aastatel 1993–2013 oli Eesti Vabaõhumuuseumi direktor ja aastatel 2014–2018 Sihtasutuse Eesti Vabaõhumuuseum juhatuse liige Merike Lang. Alates 1. jaanuarist 2019 on Sihtasutuse Eesti Vabaõhumuuseum juhatuse liige Tanel Veeremaa.
Karl Geiler
Karl Hermann Friedrich Geiler (10. august 1878  Schönau, Saksamaa Keisririik – 14. september 1953) saksa õigusteadlane ja poliitik. Ta oli Hesseni liidumaa minister-president 1945–1947. pisi|vasakul|Karl Geileri haud [[Heidelbergis]]
Fallos
thumb|Tiibadega fallos (5. sajand eKr, Ateena) Fallos (vanakreeka φαλλός) on mehe erigeerunud suguti kujutise kohta kasutatav sõna. Fallos sümboliseerib jõudu ja viljakust.
Vorkuta linnaringkond
Vorkuta linnaringkond on 2. järgu haldusüksus Venemaal Komis.
Fallos
Vana-Kreekas seostati fallost eelkõige Dionysose ja Demeteriga. Priapost ja sageli ka Paani kujutati ebaproportsionaalselt suure fallosega. Suurt fallose kuju, ithyfallost, kasutati Vana-Kreekas viljakusrituaalides.
Vorkuta linnaringkond
Ringkonda kuulub Vorkuta linn, 9 alevit ja 2 külanõukogu.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Vorkuta linnaringkonna elanikest venelasi 71,6%, ukrainlasi 10,8%, tatarlasi 3,6% ja valgevenelasi 2,1%.
Fallos
Hinduismis on fallos, mida tuntakse nimetusega lingam või linga, jumal Šiva sümbol.
Aleuriit
Aleuriit on purdsete, mille terasuurus on 2–62,5 μm (Wentworthi lõimiseskaala).
Fallos
Jaapani šintoismis austatakse fallost mitmetel pidustustel (jaapani keeles matsuri), näiteks Kanamara matsuril, mis toimub Kawazakis.
Aleuriit
Eestis on varem kasutatud ka purdsetete klassifikatsiooni, mille järgi nimetatakse aleuriidiks purdsetet terasuurusega 0,01–0,1 mm.
Fallos
Sigmund Freudi psühhoanalüüsis peetakse piklikke objekte falloslikeks sümboliteks.
Aleuriit
Aleuriit on terasuuruselt savi ja liiva vahepealne sete. Omadustelt ja tekkelt sarnaneb aleuriit pigem liiva kui saviga. Sarnaselt liivaga koosneb ka aleuriit valdavalt kvartsiteradest.
Fallos
Jacques Lacani psühhoanalüüsis on fallos keha dialektiline märk.
Aleuriit
Mõnikord nimetatakse aleuriiti tolmuks või mölliks.
Aleuriidist koosneb suurem osa lössist. Veest üleküllastunud aleuriidi ja savi segu on muda.
Aleuriidist moodustunud liivakivi sarnane kivim on aleuroliit.
Kullamäe (Räpina)
Kullamäe on küla Räpina vallas Põlva maakonnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Veriora valda.
Rohtla
pisi|Rohtla [[Hiinas Sise-Mongoolias ]] Rohtla on enamasti tasane sademetevaene avamaastik, kus taimkatte moodustavad kuivalembesed ja lühikese kasvueaga rohttaimed.
Rohtlad esinevad kõikidel mandritel peale Antarktise, kummalgi poolkeral.
Euraasia parasvöötmes nimetatakse neid stepiks, Ungaris pustaks, Põhja-Ameerikas preeriaks. Lõuna-Ameerikas paiknevad rohtlad nii lähistroopikas, kus neid nimetatakse pampaks, kui ka lähisekvatoriaalses kliimavöötmes, kus nad kannavad nime ljaano ja kampo.
Esineb metsa ja rohtla vahepealset maastikku, kus puid küll leidub, kuid suhteliselt harvalt, üksikuna või väikeste saludena. Aafrika puisrohtlat nimetatakse savanniks, Eesti puisrohtlat puisniiduks.
Rohttaimede kõrgus rohtlas võib olla üsnagi erinev. Loopealsel võib see mitte ületada mõnda detsimeetrit, aga preerias, pampas ja savannis võivad rohttaimed olla inimesest kõrgemad.
Põhjusi, miks rohtlas puid ei kasva, on mitmeid. Tundras on maas igikelts, mis takistab puudel oma juurte pinnasesse ajamist ja üksnes rohttaimed, kelle juurestik sügavale ei küündi, saavad seal kasvada. Luhal toimuvad perioodilised üleujutused, millega toimetulekuks noored puud pole kohastunud. Niidul, näiteks puisniidul võib puude kasvamist takistada loomade karjatamine: kariloomad söövad äsjatärganud puud ära. Nad söövad rohttaimi ka, aga rohttaimed kasvavad juurest tagasi.
Puud vajavad tavaliselt kasvamiseks rohkem vett kui rohttaimed, sellepärast kipuvad rohtlad asuma maailma kuivemates paikades.
Geograafiline laius
Laius ehk geograafiline laius (φ) on suurus, mis iseloomustab maapinnal asuva punkti nurkkaugust ekvaatorist.
Maapinnal asuva punkti laius ja pikkus moodustavad selle punkti geograafilised koordinaadid.
Peter Tägtgren
right|thumb|Peter Tägtgren
Tal on Rootsi kuulsaim ja maailma üks kvaliteetsemaid metal-muusika jaoks sisse seatud stuudio – The Abyss stuudio.
Tägtgren on eestvedaja bändides Hypocrisy, Pain jt.
Paul Lauterbur
Paul Christian Lauterbur (6. mai 1929 Sidney, Ohio osariik – 27. märts 2007 Urbana, Illinois) oli USA keemik, kes koos Peter Mansfieldiga sai 2003. aasta Nobeli meditsiiniauhinna.
Paul Lauterbur lõpetas 1951 keemia alal Clevelandi kõrgkooli Case Institute of Technology. Mõni aasta hiljem sai ta samal alal Pittsburghi ülikoolist doktorikraadi.
1963–1984 töötas ta New Yorgi osariigi ülikoolis Stony Brookis, alates 1985. aastast oli ta UIUC meditsiinilise informaatika, keemia, biotehnoloogia, molekulaar- ja integratiivfüsioloogia ja biofüüsika professor.
Dubljanõ
Dubljanõ (ukraina Дубляни, poola Dublany) on linn Ukrainas Lvivi oblastis Lvivi rajoonis. Dubljanõ asub Lvivi kesklinnast umbes 8 km kirdes.
Dubljanõt on esmamainitud 1440. või 1468. aastal. Linnaõigused sai Dubljanõ 1978. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Dubljanõ elanikest ukrainlasi 98,53%, venelasi 0,93% ja armeenlasi 0,18.
Amy Acker
Amy Louise Acker (sündinud 5. detsembril 1976 Dallases Texase osariigis) on USA filminäitleja.
Dubljanõ
Dubljanõs asub Lvivi Riiklik Põllumajandusülikool.
Amy Acker
Ta on kaasa teinud teleseriaalides "Angel" (2001–2004) ja "Alias" (2005–2006) ning filmis "Püüa kinni, kui suudad" (2002). Ühe viimase suurema näitlejatööna kehastab ta dr. Claire Saundersit Joss Whedoni loodud teleseriaalis "Dollhouse".
Mai 2020
Mai 2020, kroonika.
2020. aasta mai algas reedel ja lõppes 31 ööpäeva pärast pühapäeval.
Migreen (ansambel)
Migreen oli Eesti punkansambel, mis tegutses Tallinnas aastatel 2000–2003.
Ansambel Migreen moodustati Kaarel Kressa ja Mart Niineste eestvedamisel 2000. aasta jaanuaris kahe varem tegutsenud bändi Ak ja Panic Street Creatures baasil.
Kolme tegevusaasta jooksul anti üle 40 kontserdi, vahetati koosseise ning salvestati mõned demod ja "hauaplaat".
Stiililiselt kuulus Migreen Vennaskonna koolkonda.
Opositsioon
Opositsioon (vastasseis) poliitikas koosneb ühest või rohkemast erakonnast, isikust või organisatsioonist, kes vastandavad end valitsusele, mõnele erakonnale või grupile, kes omab võimu. Poliitiline opositsioon võib olla riigi või omavalitsuse tasemel, kuid ka erakonnasisene. Opositsiooni määr varieerub suuresti sõltuvalt poliitilistest oludest. Autoritaarsetes süsteemides on opositsioon tavaliselt alla surutud, samas kui demokraatlikes süsteemides on tegemist tervitatava nähtusega.
Liivamäe
Liivamäe on küla Jõelähtme vallas Harjumaal.
Pal Engjëlli
Vormeli kiitis heaks 1462 Matis koos olnud sinod.
Ürik on hoiul Firenze Laurentiuse raamatukogus. Selle avastas sealt 1915 rumeenia õpetlane Nicolae Iorga.
Poliitiline tegevus
Pärast Skanderbegi surma saatis Veneetsia Pal Engjëlli Albaaniasse, et ta veenaks Skanderbegi naist ja last andma Krujë ja teised nende valduses olevad maad Veneetsiale üle. Sellest tekkisid lahkhelid teiste ülikutega, kes ei olnud Veneetsia mõju all. Näiteks  Lekë Dukagjini tahtis astuda läbirääkimistesse türklastega. Veneetsia ei tahtnud lasta Dukagjinit tema pärusvaldustesse Shkodëri ümbruses, mistõttu Veneetsia ja Dukagjini vahel tekkis relvastatud konflikt.
Mart Kull (1914)
Mart Kull (19. aprill 1914 Vana-Vändra vald – 10. august 2007 Tartu) oli Eesti arstiteadlane.
Ta lõpetas 1932. aastal Vändra Gümnaasiumi.
Ta töötas pikka aega Tartu ülikoolis patofüsioloogia õppejõuna.
Ta on maetud Vändra vanale kalmistule.
Pere
Tema vend Lembit Kull (1921–2019) oli rakendusmatemaatik.
Tema poeg oli arstiteadlane Mart Kull.
Anton Denikin
thumb|300px|Anton Denikin Anton Ivanovitš Denikin (vene keeles Антон Иванович Деникин [ant'on iv'aanovitš den'iikin]; 16. detsember 1872 – 8. august 1947) oli Vene sõjaväelane (kindralleitnant), üks valgekaartlaste relvastatud üksuste Vabatahtlike Armee ja Lõuna-Venemaa Relvajõudude juhte Venemaa kodusõjas.
Noorus
Anton Denikin oli pärit piirivalveohvitseri perekonnast, lõpetas Kiievi jalaväejunkrukooli ja 1899. aastal Nikolai Kindralstaabi Akadeemia.
Hangelind
Hangelind (Plectrophenax nivalis), vana nimetusega lumetsiitsitaja, on linnuliik tsiitsitajalaste sugukonnast.
Teda tuntakse ka lumelõokese nime all. Ta on ainus laululind, keda on korduvalt kohatud põhjapoolusel.
Levila
Hangelind on levinud Euraasia ja Põhja-Ameerika põhjaosas. Eestis on ta harilik läbirändaja ja väikesearvuline talvituja. Sügisene läbiränne kestab septembri lõpust novembri lõpuni, kevadine läbiränne märtsi teisest poolest aprilli lõpuni. Hangelind rändab talveks mererannikule ja põldudele. Hangelind tegutseb rändel salkades, milles harva võib olla sadasid linde. Meil talvituvate hangelindude arvukust hinnatakse 200–1000 isendile.
Anton Denikin
Noorus
Anton Denikin osales Vene-Jaapani sõjas
Hangelind
Välimus
Üldpikkus 15,5–18 cm. Hundsulestikus hangelinnu isaslind on eksimatult määratav. Hangelind tegutseb peamiselt maapinnal. Suured valged tiivalaigud on lennul hästi näha. Kutsehüüde on mitmeid. Laul on tasane sädin, sarnaneb põldlõokese ja kivitäksi lauluga.
Anton Denikin
Noorus
Aastatel 1910–1914 oli Denikin 17. Arhangelski jalaväepolgu komandör, 1914. aastast kindralmajor.
Teenistus I maailmasõja ajal
I maailmasõja eel teenis Denikin Kiievi sõjaväeringkonna staabiülemana, sõjakuberneri kindral Nikolai Ivanovi alluvuses.
Esimese maailmasõja alguses oli Denikin – kindral Aleksei Brussilovi 8. armee kindralkortermeister, kuid omal soovil lasi Denikin end üle viia 4. Küti (raud) brigaadi komandöriks. 1915. aastal edutati ta kindralleitnandiks.
Hangelind
Elupaik ja pesitsemine
pisi|Hangelinnu munad Hangelind pesitseb tundravööndis. Tema iseloomulikeks elupaikadeks on kivitundra klibused alad, jõgede ja mereranniku kaldajärsakud ja kaljud. Arktikas pesitseb tihti ka asulates. Hangelind saabub pesapaikadele varakult, olenevalt piirkonnast alates märtsi lõpust kuni maikuu esimese pooleni. Emaslinnud saabuvad isaslindudest palju hiljem, enamasti maikuus. Paarid moodustuvad alles mai lõpul-juuni algul. Hangelind rajab pesa kivide alla, kaljulõhedesse, harvem nõlvakule mätta või majade jm ehitiste varjulistesse kohtadesse. Tavaliselt 5–6 munaga kurna leidub juunis ja juuli esimesel poolel. Pojad lahkuvad pesast kahe nädala vanuselt. Suve teisel poolel kujunevad parved. Hangelinnud lahkuvad enamikust pesitsuspiirkondadest septembris.
Anton Denikin
Teenistus I maailmasõja ajal
Venemaa Keisririigi armee kindralleitnant Denikin juhtis Esimese maailmasõja ajal brigaadi, diviisi, korpust.
Hangelind
Toitumine
Talvel söövad hangelinnud peamiselt rohttaimede seemneid, suvel putukaid.
Anton Denikin
Teenistus I maailmasõja ajal
1916. aastal autasustati teda Briljantidega Georgi relvaga ja määrati 8. armeekorpuse komandöriks.
Teenistus pärast veebruarirevolutsiooni
1917. aastal määrati ta Kõrgema Ülemjuhataja staabiülema abiks ja hiljem Läänerinde ja Edelarinde ülemjuhatajaks.
Pärast Kornilovi mässu vahistati ning paigutati koos Lavr Korniloviga Bõhhovski vanglasse, kust ta 1917. aasta novembris põgenes Novotšerkasskisse.
Venemaa kodusõjas
1918. aasta jaanuaris oli Denikin 1. Vabatahtlike diviisi ülem, 1. Kubani sõjaretke ajal oli Denikin kindral Kornilovi Vabatahtlike Armee juhataja asetäitja; pärast Lavr Kornilovi hukkumist ajal Jekaterinodari piiramisel, kui mürsk purustas ta peakorteri ning Kornilov sai surmavalt haavata, sai Denikinist valgekaardi nn Vabatahtlike Armee ülemjuhataja.
Denikin juhatas 2. Kubani sõjaretke ning juhtis võitlust Punaarmee 11. armee vastu. 1918. aasta septembris pärast kindral Aleskejevi surma määrati ta Vabatahtlike Armee Ülamjuhtajaks ja 1918. aasta detsembrist oli Denikin Lõuna-Venemaa Relvajõudude ülemjuhataja. Pärast ebaõnnestunud pealetungi Moskvale 1919. aastal ja lüüasaamist Punaarmee käest andis Denikin ülemjuhatuse üle Peter von Wrangellile. 1920. aastal emigreerus Denikin Inglismaale, kust kolis edasi Belgiasse ning seejärel 1926. aastal Prantsusmaale.
Tegevus emigratsioonis
Välismaal tegeles kirjandustegevusega. Prantsusmaalt emigreerus Denikin 1945. aastal Ameerika Ühendriikidesse. Pärast surma maeti ta algul USA New Jersey osariigi Jacksoni linna ning tema abikaasa Pariisi. 2005. aastal maeti nende põrmud ümber Moskva Donskoi kloostri kalmistule.
Gaeli keel
pisi|290px|Gaeli keele leviala Šotimaal (2011. aasta valdajate loenduse järgi) Gaeli keel (gaeli keeles Gàidhlig, häälda: gaalik) on keldi keelerühma gaeli alarühma kuluv keel, mille lähemad sugulaskeeled on iiri keel ja mänksi keel.
Gaeli keelt kõneldakse põhiliselt Šotimaal, kus seda kõneleb umbes 58 000 inimest ehk umbes 1% elanikest. Kõige rohkem räägitakse gaeli keelt Hebriididel, Välis-Hebriididel räägib seda üle poole elanikest.
2005. aastast on gaeli keel formaalselt Šotimaa ametlik keel inglise ja šoti keele kõrval.
A, B, C, D, E, F, G, H, I, L, M, N, O, P, R, S, T, U.
Artašes Geghamjan
Artašes Mamikoni Geghamjan (Արտաշես Մամիկոնի Գեղամյան) (sündinud 2. detsembril 1949 Jerevanis) on Armeenia poliitik.
Ta lõpetas 1971 Jerevani Polütehnilise Instituudi elektrotehnikainsenerina.
1974–1978 oli ta komsomolitöötaja. 1979–1986 töötas ta Armeenia Kommunistlikus Parteis. 1987–1989 oli ta Armeenia Kommunistliku Partei Jerevani linna Maštotsi rajoonikomitee esimene sekretär, 1989–1990 Jerevani linnapea (linna täitevkomitee esimees).
1990 lahkus ta Armeenia Kommunistlikust Parteist, 1991–1995 juhtis äriettevõtteid.
Aastal 1995 valiti ta Armeenia Rahvusassambleesse (parlamenti). Aprillis 1997 rajas ta Rahvusliku Ühtsuse Partei, mis oma erakorralisel suurkogul 1998. aasta veebruaris valis ta sama aasta presidendivalimiste presidendikandidaadiks. Ta sai nendel valimistel ainult 0,45% häältest, kuid valiti parlamenti taas 1999. ja 2003. aastal. Ta juhib oma erakonna parlamendifraktsiooni.
2003 kandideeris uuesti Armeenia presidendivalimistel.
Ta on abielus ja tal on kaks last.
Võimlemine
pisi|Võimleja [[Paljassaare sadamas. Pildil Girta Aarend, treener Enn Loo. Foto autor: Jaan Künnap.]] Võimlemine on spordiala, mis arendab füüsilist jõudu, koordinatsiooni, kiirust, painduvust ja graatsiat.
FIG-i tunnustatud võimlemisalad on riistvõimlemine ehk sportvõimlemine, iluvõimlemine, sportaeroobika, sportakrobaatika, trampoliinvõimlemine ehk batuudihüpped, tumbling ja parkuur. Riistvõimlemine, iluvõimlemine ja trampoliinvõimlemine kuuluvad suveolümpiamängude võistluskavva. Mõnda ala (nt rühmvõimlemine) FIG ei tunnusta.
Eesti võimlemine
Eestis tegutseb Eesti Võimlemisliit.
Eesti NSV ajal tegutsesid Eesti NSV iluvõimlemise föderatsioon ja Eesti NSV sportvõimlemise föderatsioon.
Bradford L. Gilbert
pisi|Bradford Lee Gilbert Bradford Lee Gilbert (24. märts 1853 – 1. september 1911 Watertown New Yorgi osariik) oli ameerika arhitekt, kes baseerus New Yorgis.
Spontaanne kiirgus
Footoni eraldumise täpne hetk ei ole kvantsüsteemis ennustatav. Küll aga on matemaatiliselt määratletav tõenäosus, millega kvantide emissioon teatud kindlas ajavahemikus aset leiab. Niisugust tõenäosust on näiteks võimalik väljendada ajavahemikuga, mille vältel aatomite või molekulide mingis termodünaamiliselt tasakaalulises kogumis pooled osakesed kvandi emiteerivad.
Meander
pisi|Meander [[Nowitna jõgi|Nowitna jõel USA Alaska osariigis]] pisi|Meandri kujunemine [[soot|soodiks ]] Meander on jõelooge.
Jõed moodustavad meandreid peamiselt alamjooksul laiades lammorgudes. Meandrid hakkavad moodustuma, sest jõe vool on alati turbulentne ning reljeef pole kunagi absoluutselt ühtlase kallakuga. Seetõttu ei saa kujuneda sirgeid jõesänge. Tekkinud looked muutuvad suuremaks, sest jõed voolavad n-ö väliskurvis kiiremini ja erodeerivad sealt setteid, mille tulemusel tekib kõrge kaldaga põrkeveer. Sisekurvis toimub aga aeglase voolu tõttu setete kuhjumine (jõgi säilitab oma laiuse, kuid muudab asukohta). Seega on tegemist positiivse tagasisidega – tekkinud jõelooge soodustab enda edasist arenemist. Meandrid ei saa areneda lõputult, sest ükskord murrab jõgi oma tee sirgemaks ning vanadest meandreist arenevad soodid.
Meandrite moodustumist nimetatakse meandreerumiseks.
Termin "meander" tuleb Väike-Aasia poolsaare edelaosas voolava jõe Büyük Menderese nimest.
Munklus
Munklus on usueluvorm, mis põhineb askeetlikul ilmalikust elust eraldumisel, abielutusel ja võimalikult intensiivsel kultusetoiminguis osalemisel.
Kristlik munklus
Teatud tunnuste põhjal võiks ka Jeesust askeediks pidada. Jeesus elas täielikus vaesuses ning hoiatas ka teisi enesele maise vara kokkukuhjamise eest (Mt 6:19; Lk12:6–21). Mk 2:18–29 viitab, et Jeesuse jüngrid võtsid hiljem omaks paastumistava, kuid Jeesusel vaatamata 40-päevasele kõrbes elamisele ja nälgimisele korrapärast paastumistava polnud. Samuti käitus Jeesus võrreldes Ristija Johannesega pigem tavainimese moodi.
Kristliku munkluse juured peituvad varakatoolses askeesis. Munkluse idee kodumaaks peetakse Egiptust või Süüriat. Ristiusu munklus sugenes 3.-4. sajandil pKr.
Traditsiooniliselt nimetatakse munkluse isaks egiptlast Antoniust (251-355/356 pKr), kellest lähtub eremiitlus.
Munkluse arenguloos järgneb Antoniusele Pachomius, kes rajas umbes 320. aastal pKr Tabennisi juures esimese kloostri ja pani seal alguse koinobiitlikule munklusele.
Juured Süürias
Teateid munkluse kohta Süürias on mitmetest allikatest, näiteks Theodoretase "Historia Religiosa", mis annab ajaloolise ülevaate. Tema kirjutisest on teada Nisibise Jakob – munk, kes elas mägedes ja loobudes riietest, kandis kitsekarva mantlit. 308. aastal pKr sai ta Nisibise piiskopiks. Tuntud oli ka Julian Saba (surnud 367 pKr), kes koos õpilastega viis läbi askeetlikke harjutusi. Lisaks kirjutab Hieronymus askeedist nimega Malchus. Nende näidete ja aastaarvude varal võib järeldada, et Süüria munklus sai alguse 4. sajandi esimesel poolel pKr.
Hieronymuse järgi on Süürias munkluse rajajaks Hilarion, kellelt pärinevad esimesed mõjutused munkliku askeesi suunas. Hilarion elas Palestiinas, kui oli laiemalt askeedi ja prohvetina tuntud, mis talle muuhulgas ka Süüriast järgijaid tõi.
Süüria munklus tundis vormide ja keskuste mitmekesisust – headeks näideteks on sambapühak Simeon, kes aastast 429 pKr 30 aastat samba otsas palvetas ja paastus; või nn "sissemüüritud" Nisibise küngastel, kes lasid end teatud ajaks koopa sisse müürida, et olla kogu maailmast ära lõigatud.
Juured Pärsias
Pärsia piirkonnas on raskem munkluse algeid jälgida, ajalooline materjal on suures osas läbi põimitud legendidega. Organiseeritud munkluse isaks Mesopotaamias ja Pärsias tuleks pidada Mar Augenit, kes kandis munkluse ideid Egiptuse pinnalt üle Mesopotaamiasse. Tema kohta säilinud materjali kohta on aga võimatu öelda, kas see on ajalooliselt pädev või mitte. Ühed ajaloolased asetavad teda 5. sajandisse, teised hoopis 11. sajandisse. Kloostreid on Pärsias esimest korda mainitud aastatel 326 ja 328 pKr.
Antonius ja eremiitlus
Ei saa kindlalt öelda, et Antonius oleks esimene eremiit olnud, Egiptuse anahoreetidest on ta aga tuntuim, kuna Athanasius kirjutas temast "Vita Antonii". Antoniusest lähtub eremiitluse traditsioon. Tema eluloo kirjeldus on üsnagi tüüpiline – askeet põgeneb kõrbesse, et seal edukalt võidelda kiusatuste ja deemonite vastu. Sõna "eremiit" tuleb kreeka sõnast eremos ἔρημος 'kõrb', 'üksildane paik'. Antoniuse kuulsus tõmbab ligi õpilasi, nii tekib tema ümber eremiitide kolooniad.
Pachomius
Vanakristliku munkluse teiseks põhivormiks eremiitluse kõrval oli klooster, mida ühise elu (kreeka keeles κοινός βίος koinos bios) tõttu ühe katuse all nimetatakse ka koinobiitluseks. Oma esimese kloostri rajas ta 320. aastal pKr Ülem-Egiptusesse Tabennisi külla. Mõne aja pärast olid tema juhatuse all üheksa munga- ja kaks nunnakloostrit. Esimese nunnakloostri juhatajaks oli Pachomiuse lihane õde.
Pachomius kirjutas kloostrireegli, mis jättis suure jälje kloostrielu ajalukku – näiteks Benedictusele Nursiast avaldas see suurt mõju. Põhilised ideed olid kolmest aspektist vaadatuna ühiselu kloostris: jumalateenistus, elamine ja elatise teenimine üheskoos. Kui eremiidid elasid vaesuses, ei tohtinud koinobiitidel olla mingit isiklikku omandit – kõik vajaliku andis neile klooster.
Munkluse algus õhtumaal ja levik
Üleminek eelkristlikust askeesist kristlikule toimus ladina kirikus 4. sajandi teisel poolel ja levis suhteliselt kiiresti kogu kiriku alal. Kuna rändasketism igal pool tunnustust ei leidnud, tegeleti läänes hoolega selle vormi "kodustamisega" ja paiksemaks muutmisega.
Lääne eripärade hulka kuulus aristokraatia suur huvi munkluse toetamise vastu, mis mungaelule teatud mõttes aristokraatse hõngu andis, kloostrite elanikke oli siiski ka madalamast soost. Teine eripära oli piiskoppide suur aktiivsus.
Põhjuste hulka munkluse kiireks levikuks ja soojaks vastuvõtuks läänes võiksid kuuluda askeesi ideaali pooldamine aristokraatlikes ringkondades, kloostri ja piiskopi lähedased suhted ning munkluse idee ja ideaali nägemine kristluse lahutamatu osana. Sellest lähtuvalt toimus 4.-6. sajandil üldine munkluse võidukäik, millele suuresti aitas kaasa munkade endi entusiasm. 5. sajandil toimus suurem kloostrite organiseerumine.
Benedictuse reegel
Tähtsaimaks kloostriseadustikuks võib pidada Nursia Benedictuse reeglistikku, mille ta kirjutas oma munkade kogukonnale Monte Cassinos. See levis 7. sajandi lõpuks Inglismaale ja sinodid nõudsid tungivalt selle kasutuselevõttu kõigis kloostrites. Karl Suure ajal võeti see kasutusele ka Karolingide impeeriumis ja 10./11. sajandi vahetuseni toimus kõigis kloostrites elu Benedictuse reegli järgi.
Uued ordud 11. ja 12. sajandil
Benediktlaste kloostrid olid küll valdavad, kuid sellele lisaks oli ka teisi munkluse vorme – kuhugi polnud kadunud näiteks eremiitlus. 11. sajandi jooksul tekkis tõsine eremiitlik liikumine, tol ajal räägitakse "koinobiitluse kriisist"; n-ö "tagasi kõrbesse"-liikumisest. Eremiitluse mõju võib märgata mitmete isikute ja nende asutatud kloostrite juures, näiteks Johannes Gualbertus, Kölni Bruno ja teised.
Tsistertslased
Tsistertslased eraldusid benediktiini ordust 11. sajandil, ordu asutamise põhipõhjustajaks võib pidada Mosleme’i Robertit, kes 1098 asutas 21 mungaga uue kloostri. Nende eesmärgiks oli pöörduda tagasi rangemate reeglite juurde, nagu benediktlased olid neid algusaegadel järginud.
12.-13. sajandiks olid nii benediktlased kui tsistertslased niivõrd laienenud, et "koloniseerimisruum" ordudele oli täidetud. Majanduslikult olid nad edukal järjel ja ei elanud enam vaesuses. Tsistertslastest lähtuvad väiksemad ordud nagu 1119 templirüütlid, kelle ülesandeks Palestiinasse palverändajaid kaitsta ja johanniidid 1070, kes ravisid haigestunud palverändajaid.
12. sajandi lõpuks aga oli tsistertslaste laienemine ja edu jõudnud oma tippu ning algas vaikne stagnatsioon.
Premonstraatlased
Ordu sai alguse üldisest kirikureformist, mille algatas paavst Gregorius VII (1073–1085) kristluse uuendamiseks. Selle reformi ideaalidest haaratuna elas Norbert Xantenist (u. 1080–1134) koos mõne kleeriku ja ilmikuga alates 1120. aastast Prémontrés, Põhja-Prantsusmaal. Elati evangeeliumi eeskujul, püha Augustinuse eeskuju järgi. Nende eeskuju järgisid ka naised. Kõik nad elatusid oma kätetööst ja kogunesid ühisele jumalateenistusele. Norberti initsiatiivist arenes tema järglase, abt Hugo (surnud 1161/1164) ajal välja organiseeritud ordu. Rajaja järgi hakati premonstraatlasi nimetama ka norbertiinlasteks. Oma suurima leviku ajal 1200. aasta paiku oli ordul üle 500 kloostri kogu Euroopas ja Pühal Maal, neist u 150 Saksamaal.