cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alzira
Teine vaatus
Zamoro on äsja juhtinud lahingut konkistadooride vastu ja kinni püütud. Gusmano laseb ta hukka mõista. Alzira vastuseisust hoolimata sunnib Gusmano naist temaga abielluma, lubades Zamoro sel juhul vastada. Küll vastumeelselt, kuid Alzira nõustub (Gusmano aaria: Colma di gioia ho l'anima”)
Kolmas stseen: Pidusaal kuberneri palees
Kui Alzira ja Gusmano pulmad on õige pea algamas, pussitab Hispaania sõdur surmavalt Gusmanot. Alzira suureks üllatuseks on see Zamoro. Enne suremist jõuab Gusmano talle öelda, et Alzira nõustus temaga abielluma vaid Zamoro vabastamise korral. Gusmano andestab Zamorole, õnnistab tema koosolemist Alziraga ja saab oma isalt viimase õnnistuse enne kui ta sureb.
Orkestratsioon
"Alzira" orkestratsiooni kuulub pikoloflööt, kaks flööti, kaks oboed, kaks klarnetit, kaks fagotti, neli metsasarve, kaks trompetit, kolm trombooni, cimbasso, timpan, basstrumm ja taldrikud, väike trumm, triangel, lavatagune puhkpillirühm, lavatagune basstrumm, harf ja keelpillid.
Muusika
Mõlemad Budden ja Parker on vaadelnud, siis Verdi viitab sellele ooperile hiljem oma elus kui proprio brutta ehk väga koledale, mis oli ka helilooja reaktsioon nii libretole kui ka muusikale. Ühes näites, Budden tähendab, et Verdi 1. vaatluse armastusduetti seadistus ei läinud kokku tekstiga.
Mõlemad teadlased nõustuvad, et ooper sisaldab huvitavat muusikat, eriti ansamblid. Kohad, kus Verdi läks kaugemale kui konventsionaalne muusika, ei olnud nii edukad, sest konventsionaalseid momente saadab palju suurem edu kui neid, mis võitlevad juba aktsepteeritud normidega.
Valley maakond (Idaho)
Valley maakond (Valley County) on maakond Ameerika Ühendriikides Idaho osariigis.
Maakonna halduskeskus on Cascade.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 9862.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Krasti
Krasti on küla (mazciems) Lätis Madona piirkonnas Vestiena vallas.
Küla asub valla keskosas Kālezersi järve kaldal. Seal on Zeltkalni ja Kālsi bussipeatus.
Krasti jääb Vestiena maastikukaitsealale. Looduskaitse all on põline tamm, osaliselt jääb külla ka Vestiena mõisa allee.
Sealsed Kālsi kõrtsi muinaskalmed on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.
2002. aastal oli külas 25 elanikku.
90A
90A oli Tallinna esimene eraettevõtte kommertsbussiliin, mis ühendas Tallinna lennujaama ja linnahalli.
Bussiliiin 90A alustas tööd 1. juunil 1994. Liin avati universaalliinina, see ühendas Tallinna tähtsamaid punkte: hotelle "Kungla", "Olümpia", "Viru", "Palace", "Tallinn" ning autobussijaama, Balti jaama, reisisadamat ja lennujaama. Liini teenindas MRP Liinide AS "Scania CR112” ja "Volvo B10M" tüüpi bussidega. Väljumiste intervall oli 20 minutit ja pilet maksis 4 krooni.
Ankinirambe
Ankinirambe on küla Madagaskari põhjaosas Diana piirkonnas.
Küla lähedal on Îlot Long.
Eesti Tekstiilikunstnike Liit
pisi|Eesti Tekstiilikunstnike Liidu aastanäituse avamine. Eesti Tekstiilikunstnike Liit (ETeKL) on loomeliit, üks Eesti Kunstnike Liidu alaliite. Liitu kuulub ligikaudu 100 kutselist tekstiilikunstnikku. Eesti Tekstiilikunstnike Liit on professionaalne tekstiilikunstnike loominguline ühendus, mis asutati 15. veebruaril 1993. Ühingu eesmärgid on Eestis kujunenud tekstiilikunsti traditsioonide põlistamine ja edasiarendamine, ühingu liikmete loomingulise tegevuse toetamine ja ergutamine, tekstiilikunstialase hariduse arendamine ja konsultatsioonide andmine, erialase kunstiõpetuse ja enesetäiendamise korraldamine ning Eesti tekstiilikunsti tutvustamine kodu- ja välismaal, tekstiilikunstiga seotud informatsiooni kogumine ja vahendamine. Liit on korraldanud mitmeid avalikke üritusi ja näituseid, näiteks 1998. aastal leidis aset tekstiilikunsti seminar "Eesti kaasaegne tekstiilikunst ja selle juured" Eesti Kunstiakadeemias.
2023 aasta seisuga kuuluvad liitu Mari Aakre, Signe Aasoja, Virve Aben, Keret Altpere, Malle Antson, Tiiu Baldwin, Pilvi Blankin-Jones, Ainikki Eiskop, Mari Haavel, Ehalill Halliste, Lehti Heapost, Sigrid Huik, Karolin Innos, Vaike Jakobsoo, Eva Jakovits, Aili Jung, Elna Kaasik, Kerly Kaliste, Liisa Kallam, Mariann Kallas, Lija Karolin, Heli Karu, Mare Kelpman, Heli Kelt, Annika Kiidron, Mari-Triin Kirs, Signe Kivi, Aili Kivioja, Lea Koldmets, Eva-Liisa Kriis, Katarina Kruus, Peeter Kuutma, Riste Laasberg, Silja Lamp, Tiiu Laur, Krista Leesi, Liina Leo, Maasike Maasik, Epp Mardi, Ave Matsin, Lylian Meister, Piret Mikk, Siiri Minka, Eva Mustonen, Viivi-Merike Männi, Aet Ollisaar, Ingid Helena Pajo, Miralda Pajumaa, Kadi Pajupuu, Pille Pappel, Mari Parbo, Ene Pars, Erika Pedak, Lea Pedak, Marilyn Piirsalu, Helgi Polli, Tiina Puhkan, Triinu Pungits, Ülle Raadik, Anu Rajamäe, Anu Raud, Sirje Raudsepp, Tuuli Reinsoo, Merike Roodla, Linda Roos-Himma, Ilme Rätsep, Ülle Saatmäe, Kirill Safonov, Riina Samelselg, Eve Selisaar, Tuuli Silber, Malle-Maria Sild, Heleri Aleksandra Sits, Einike Soosaar, Merle Suurkask, Ljudmilla Swarczewskaja, Maret Sõmer, Anneli Säre, Aune Taamal, Kaire Tali, Reet Talimaa, Triin Talts, Liisi Tamm, Erika Tammpere, Maryliis Teinfeldt-Grins, Milvi Thalheim, Kaie Tilk, Svetlana Todurova, Liisa Tomasberg, Mall Tomberg, Anne Tootmaa, Ilja Uhlinov, Tiiu Valdma, Piret Valk, Kerttu Varik, Kadri Viires, Kersi Villand.
Eesti Tekstiilikunstnike Liidu Preemiad
Alates 1996. aastast annab Eesti Tekstiilikunstnike Liit välja aasta tekstiilikunstniku ja aasta noore tekstiilikunstniku preemiat (kuni 35aastastele tekstiilikunstnikele või -disaineritele) ning tunnustab aasta tekstiilitegu eelmisel kalendriaastal tekstiilikunsti või -disaini valdkonnas olulist ühiskondlik-kultuurilist mõju omanud teo või tegevuse eest. Aasta tekstiilikunstniku preemia on saanud alates 1996ndast aastast Katrin Pere, Erika Pedak, Elna Kaasik, Ülle Raadik, Krista Leesi, Tiina Puhkan, Mare Kelpman, Peeter Kuutma, Milvi Thalheim, Aet Ollisaar, Anu Raud, Maasike Maasik, Ene Pars, Kadi Pajupuu, Kaire Tali, Lylian Meister, Ülle Saatmäe. 2023. aastal valiti aasta tekstiilikunstnikuks Elna Kaasik. Aasta tekstiilikunstniku nominentideks esitati Aet Ollisaar, Elna Kaasik, Marilyn Piirsalu ja Maryliis Teinfeldt-Grins. Aasta noor tekstiilikunstnik nominendid olid Anu Sirkas, Johanna Mauer, Liisa Torsus, Marion Mölder ja Merily Mikiver. Tunnustuse Aasta noor tekstiilikunstnik 2022 laureaat on Liisa Torsus. Aasta tekstiiliteo preemiale nomineeriti Anne Tootma Saaremaa Kunstistuudio pikaajalise ja eduka arendamise eest läbi 30 aasta, Ave Matsin ürituste sarja "Villaveebruar" algatamise ja korraldamise eest ning Kadi Pajupuu Pallase toimetiste sarjas ilmunud raamatu "MultiWeave. Viis kududa" koostamise eest. Tunnustuse Aasta tekstiilitegu 2022 laureaat on Ave Matsin.
Eesti Tekstiilikunstnike ajakiri Koiliblikas
ETeKL annab välja igakuiselt ajakirja Koiliblikas. Ajakiri annab ülevaate Eesti tekstiilikunsti maastikul toimuvast.
Aastanäitused
Eesti Tekstiilikunstnike Liit korraldab iga aasta traditsioonilist aastanäitust. Varasemad näitused on olnud "Omadega mäel", "Järje hoidja", "Sada", "Mimikri", "Eluoluline" jpm.
Pope
Nüüdisaegne asula on endisaegse Pope mõisa (Popen) keskus. Külas asub ka endine Kuramaa kitsarööpmelise raudtee Pope raudteejaam.
Asulas asuvad vallavalitsus, põhikool, kultuurimaja, raamatukogu, muuseum, postkontor ja luteri kirik. Külas asub looduskaitsealune Pope mõisa allee; eraldi kaitstakse veel nelja allee pärna ja ühte tamme. Ka kaks mõisa juures kasvavat pööki, kaks pärna, kaks jugapuud ja neli tamme ning küla vahel kasvav saar on looduskaitse all.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Pope luteri kirik (sealhulgas sealne tornikell oma maalingutega, altar, kantsel, portaal ustega, orel, orelirõdu ja kirikuliste pingid) ja Pope mõisa hoonetekompleks (sealjuures park, laut, pesumaja, allee, tall, veski, tall – teenijate maja, ait, uus ait, moonakamaja, kutsarimaja, arsti maja, mõisavalitseja maja, mõisniku elumaja ja jahiloss, lisaks veel elumaja ahi, kamin ja viis uksekomplekti).
Asulat on esimest korda maininud 1231. aastal Balduin Alnast. Enne seda asus seal kuralaste linnamägi.
Popes asub teises maailmasõjas hukkunute vennaskalmistu. Külas asub mälestusmärk teises maailmasõjas hukkunud valla elanikele.
436
436. aasta
Tăuții-Măgherăuș
Tăuții-Măgherăuș (ungari keeles Miszmogyorós) on linn Rumeenias Maramureși maakonnas. Linn asub ajaloolises Marmaatia piirkonnas, maakonnakeskuse Baia Mare kesklinnast ligi 9 km läänes.
Linna haldusalasse kuulub kuus küla: Băița (Láposbánya), Bozânta Mare (Nagybozinta), Bușag (Buság), Merișor, Nistru (Miszbánya) ja Ulmoasa (Szilas).
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Tăuții-Măgherăuși elanikest rumeenlasi 82,55%, ungarlasi 11,86% ja teistest rahvustest inimesi 1,21%. Rahvus oli teadmata 4,35%-l elanikest.
Asulat on esmamainitud 1216. aasta. Tăuții-Măgherăuș sai linnaõigused 2004. aastal.
Tăuții-Măgherăușis asub Baia Mare rahvusvaheline lennujaam.
Johann Adam Klein
Johann Adam Klein (1744–1805) oli Tartu justiitsbürgermeister aastail 1799–1805.
Ta oli majaomanik Laial tänaval, sai sündikuks, raehärraks ja linnakonsistooriumi assessoriks 1784.
Ta oli abielus Magdalena Dorothea Fickiga (1762 – 9/21. märts 1816 Anseküla).
Krista Sarv
Ta lõpetas aastal 1992 Abja Keskkooli ja aastal 1999 Tartu Ülikooli ajaloo osakonna arheoloogia alal, 2001. aastal täiendas end Göttingeni ülikoolis. 2006. aastal alustas ta doktoriõpet Tallinna Ülikoolis.
Sarv töötas aastatel 1999–2000 arheoloogiafirmas OÜ Tael. Aastatel 2000–2001 oli ta Tallinna Kultuuriväärtuste Ameti arheoloog, aastast 2001 on ta Eesti Ajaloomuuseumi töötaja.
Krista Sarve uurimisvaldkond on keskaegsed nahkjalatsid ja muu arheoloogiline nahk.
Lübecki Arnold
Lübecki Arnold (saksa keeles Arnold von Lübeck; surnud umbes 1212) oli vaimulik ja kroonik. Ta oli Lübecki Püha Johannese kloostri (saksa keeles St.-Johannis-Kloster) abt. 1171–1209 täiendas ta kroonikat "Chronica Slavorum".
Alden Bieseni ordulinnus
Alden Bieseni ordulinnus oli keskaegne Saksa Ordu suurkomtuuri linnus tänases Belgia Kuningriigis Limburgi provintsis Bilzeni vallas Rijkhoveni küla põhjapiiril.
Aadress: Landcommanderij Alden Biesen, Kasteelstraat 6, 3740 Bilzen, België, +32 (89) 51 93 93, aldenbiesen@vlaanderen.be
Nimekujud
Alden Bieseni peakomtuurkonna prantsuskeelne nimi on "La Grande Commanderie des Vieux-Joncs", algselt lihtsalt Baliviae de Juncis või ladina keeles Ballivia juncetana – Juncise maakonnad.
Asukoht ja paiknemine
Alden Biesen asub nn. Saksa Madalmaades, tasasel platool 88 m. üle merepinna, Demeri jõe ülemjooksu oja allikatel. Tänapäeval jääb ta mööduvast Antwerpen-Liege kiirteest A13 ühe kilomeetri ida poole, Hollandi Maastrichti ja Belgia Hasselti linnade vahele.
Ajalugu
Paiga ajalugu algab legendist, mille järgi leiti Bilseni lähedal asuvast soisest kohast kõrkjate vahelt Neitsi Maarja imettegev kuju. Pühasse paika (Joncs de juncis) otsustati ehitada kabel.
1096 kinkis Ida van Bolen Rijkhovenis talle kuuluva "püha" maa VIII sajandi algul rajatud Munsterbilzeni naiskloostrile.
1216, 25. veebruaril pühitses krahv von Looni ja kloostri abtissi poolt asutatud valminud kabeli sisse tollane Eestimaa piiskop Theoderich (Dietrich von Treyden), kes sellal järjekordselt Õhtumaades viibides pidas vahepeal Lüttichi (Liege) piiskopkonnas abipiiskopi ametit, kuna Eestimaal piiskopiameti pidamine selle vallutamatuse tõttu Rooma ristiusu kirikule veel võimatu oli. Aastatel 1213–1216 tegutses tsistertslane Theoderich, olles samas ka Väinasuu (Dünamünde) kloostri abt, Paderborni piiskopi õukonnas, seejärel Kölni peapiiskopkonnas, Lüttichi diötseesis ja Dortmundis. Tema ülesandeks oli kõikjal kloostrite, kirikute, altarite jmt. sisseõnnistamine. Theoderich ise hukkus 1219. aasta juunis ristisõdade käigus Lindanise lahingus Eestis.
1220 algab otseselt Alden Bieseni ajalugu, kui krahv Arnold III von Loon (Arnould VI) ja tema õde Mathildis (Mechtild), Munsterbilzeni (Münsterbilsen) naiskloostri abtiss kinkisid ristisõjaajastuideaalidest lähtuvalt Saksa ordule Rijkhovenis asuva kabeli koos ümbritsevate maadega. Samal aastal kinnitas annetuse ka tollane Lüttichi piiskop Hugues de Pierrepont. Sellel annetuskirjal on tunnistajatena ära märgitud paljud tollased lähema piirkonna tähtsamad võimumehed: piiskopid, hertsogid ja krahvid. Ürikus öeldakse, et "see annetus, sealhulgas kõik kabeli tulud ja ülalpidamised, tehti toetusena neile, kes juhivad sõda Jumala auks ning hoolitsevad vaeste ja haigete eest".
See tehing pani aluse terve komtuurkonna rajamisele, sest ordu ehitas sinna hospidali ja see kujunes ajapikku 12 väiksemast komtuurilinnusest (komtuurkonnast) arenenud peakomtuurkonna majanduslikuks, religioosseks ja kultuuriliseks keskuseks. Ordu omandas ka veel lisaks maid juurde Rijkhovenis ja selle ümbruses. Kõige varasematest ehitistest ei ole midagi säilinud peale väljakaevatud XIII sajandi algusest pärinevate kolmelöövilise kabeli jäänuste.
Koolivalmidus
Koolivalmidus on kooliküpsus koos koolis õppimise alustamiseks vajalike oskuste ja teadmistega. Kooliküpsuseks nimetatakse sotsiaal-emotsionaalset, füüsilist ja vaimset valmisolekut kohanemiseks koolis.
Alden Bieseni ordulinnus
Ajalugu
1220. aasta paiku liitus Saksa orduga Rutger van Gemerti nimeline aadlik, kes andis ordule üle ka oma maavaldused. Sellest kujunes Alden Bieseni alluvuses omaette osastiskomtuurkond.
Koolivalmidus
Mõiste
Koolivalmidus on lapse tervislik, sotsiaalne, motivatsiooniline ja vaimne valmisolek minna mänguliselt põhitegevuselt üle suunatud ning kõrgema taseme õpitegevusele. Koolivalmidus sisaldab kognitiivseid, sotsiaalseid ja füüsilisi oskusi, mis seda üleminekut toetavad. Eristatakse koolivalmiduse psühho-füüsilist, vaimset ja sotsiaalset aspekti. Psühho- füüsiline aspekt on lapse tervis, koormustaluvus ja töövõime. Vaimne aspekt hõlmab vaatlusoskust (oskus kuulata, uurida, koondada tähelepanu), oskus eristada olulisi tunnuseid, ruumi- ja ajakujutlused, oskus järjestada ja võrrelda, jutustada. Sotsiaalne aspekt kätkeb õpimotivatsiooni (soov õppida ja täita õpetaja nõudmisi). Lapse koolivalmidust ei saa hinnata ainult kognitiivsete oskuste alusel, kuna kognitiivsed oskused (kuivõrd oskab laps lugeda, arvutada või kirjutada) ei ole ainsad, mida koolis vaja läheb. Sama olulised on lapse tervis ja füüsiline suutlikkus pikalt pingis istuda ja kooliteed käia, lapse sotsiaalsed oskused: teha koostööd õpetajaga, alluda juhistele, mida jagatakse tervele klassile, suhelda klassikaaslastega. Koolivalmiduse mõiste sisu sõltub ühiskonna ootustest koolimineja arengule ja riigis kehtivast hariduskorraldusest.
Koolivalmiduse hindamine
Koolivalmidust hinnatakse tavaliselt lasteaia viimases rühmas 6–7-aastastel lastel. Esimene hindamine on sügisel eesmärgiga täpsustada lapse kujunevat koolivalmidust, et õppeaasta jooksul toetada just enam arendamist vajavaid valdkondi. Teine hindamine on kevadel, mille põhjal koostatakse lapsele koolivalmiduse kaart. Koolivalmidust hindavad lasteaiaõpetajad ja tugispetsialistid. Koolieelse lasteasutuse riikliku õppekava järgi on lapse arengu hindamise aluseks eeldatavad üldoskused ning õppe- ja kasvatustegevuse valdkondade tulemused (mänguoskused, tunnetus- ja õpioskused, sotsiaalsed oskused, enesekohased oskused). Lapse arengu eeldatavad tulemused esitatakse seitsmes valdkonnas (mina ja keskkond, keel ja kõne, eesti keel kui teine keel, matemaatika, kunst, muusika, liikumine). Koolivalmidust hindavad õpetajad ja tugispetsialistid eri vahendite ja meetoditega. Paljudes lasteaedades kasutatakse Kontrollitud Joonistamise Vaatluse testi. See on rühmatest, mis hindab lapse teadmisi ja sotsiaalseid oskusi.
Lasteasutuse õppekava läbinule annab lasteasutus välja koolivalmiduskaardi, milles on kirjeldatud lapse arengu tulemused. Vanem esitab koolivalmiduskaardi kooli, kus laps asub täitma koolikohustust.
Kui laps ei ole koolivalmis
Põhikooli- ja gümnaasiumiseadus sätestab, et Eesti Vabariigis on koolikohustuslik isik, kes on saanud enne käimasoleva aasta 1. oktoobrit 7-aastaseks. Kui laps ei ole oma terviseseisundi või individuaalse arengu tõttu koolikohustuslikku ikka jõudes saavutanud õpingute alustamiseks vajalikku koolivalmidust, võib koolivälise nõustamismeeskonna soovitusel asuda ta koolikohustust täitma ühe õppeaasta võrra hiljem.
Alden Bieseni ordulinnus
Ajalugu
1250. aasta paiku astus Saksa ordusse Daniel de Fouron, kes annetas sellele samuti oma maad ja vasallid. Nende valduste baasil asutati Sint-Pieters Voereni (Fouron-Saint-Pierre, Sancti Pétri ad furam) osakomtuurkond. Samal 1250. aastal kiitis annetuse heaks Limburgi hertsog Waleram IV ja 26. juunil 1252 ka Brabanti hertsog, senjöör Henri III de Dalhem.
1254 jätsid ordurüütlid ajutiselt Alden Bieseni maha ja kolisid üle Lüttichisse (Luik, Liege), kus piiskop Heinrich von Geldern (Henri de Gueldre) andis neile kasutada maja Beaurepart-en-Isle's, kus tänapäeval asub piiskopiseminar. 1259 läksid rüütlid üle aadressile rue de la Waye (Wache) Pont-d'Île lähedal ja pidasid oma jumalateenistusi seal lähedal Saint-Gangulphe kirikus. Rüütlite Lüttichis viibimise ajal õnnestus neil saada mitmeid märkimisväärseid annetusi, mille abil neil õnnestus seal asutada uus Sint-Andrease komtuurkond (Grand-Pasteur). Pärast seda pöördusid nad Alden Biesenisse tagasi.
1257. aasta bullaga kinnitas paavst Aleksander IV kõik vabadused, immuniteedid ja indulgentsid, mille tema eelkäijad on andnud Saksa ordule. 1258. aastal pöördus paavst Aleksander IV bullaga kõigi peapiiskoppide, piiskoppide ja teiste kirikuvõimude poole, milles nägi ette, et Saksa Ordu rüütlitele kuuluvalt varalt ei tohi maksu nõuda.
Koolivalmidus
Koolipikendus ehk koolikohustuse alguse edasilükkamine
Koolipikenduse taotlemiseks tuleb vanemal pöörduda lähima Rajaleidja keskuse poole ja esitada taotlus. Taotlust menetleb kooliväline nõustamismeeskond, kuhu kuuluvad Rajaleidja keskuse kolme eriala spetsialistid (sotsiaalpedagoog, logopeed, eripedagoog või psühholoog) ning kaasatakse tervishoiu-, sotsiaal- ja haridusvaldkonna esindajad. Menetluse käigus kohtutakse lapsega ja lapsevanemaga ning viiakse läbi vestlused ja uuringud lapse koolivalmiduse täpsemaks hindamiseks. Taotluse menetlemine algab, kui kõik vajalikud dokumendid on esitatud, ja kestab sellest ajast kuni 30 tööpäeva. Taotlusele on vaja lisada lapse individuaalne arenduskava või pedagoogi koostatud iseloomustus või koolivalmiduskaart (selle olemasolul). Taotluse esitamise ja nõustamismeeskonna töö kohta saab infot Innove kodulehelt.
Alden Bieseni ordulinnus
Ajalugu
1292. aasta 13. detsembril suri Alden Bieseni linnuskloostris (hospidalis) Lüttichi piiskopi sufragaan Kuramaa piiskop Edmund von Werth, kes pidas piiskopiametit üle 30 aasta, kuuludes samal ajal Saksa ordusse. Werth elas turvaliselt enamjaolt Saksamaal ja korraldas sealt Kuramaa piiskopkonna asju, käies Liivimaal kohapeal vaid 3-4 korda. Kunagise linnusekiriku altari ees kivisillutise keskel on säilinud suur Edmundi hauaplaat (331*168 cm), mis on ka vanim allesolev tähis suurkomtuurkonnast. Hauaplaadil endal on daatum 1280, mis viitab sellele, et Werth laskis omale matuseplatsi juba varakult valmis vaadata.
Koolivalmidus
Koolipikendus ehk koolikohustuse alguse edasilükkamine
Kooliväline nõustamismeeskond soovitab koolikohustust täitma asuda ühe õppeaasta võrra hiljem, kui:
Alden Bieseni ordulinnus
Ajalugu
1304 detsembris koostatud kirjas andis senjöör Jean de Gronsveld Alden Bieseni komtuurkonnale üle mitmed oma mõisad ja muud varad Sint-Pieters Voereni piirkonnas koos oma läänimehe Arnoldi poja Henri Vandevelde de Campisega.
Koolivalmidus
Koolipikendus ehk koolikohustuse alguse edasilükkamine
1) lapse tunnetus- ja õpioskused, sotsiaalsed ning enesekohased oskused ei ole õpingute alustamiseks vajalikul määral välja kujunenud või
Alden Bieseni ordulinnus
Ajalugu
1317. aastaks oli Biesen saanud omaette orduprovintsi, mida nimetati "Ballei" (balley, ballivus) keskuseks. Lähtuvalt oma ülesehitusest kujunes see jõukaks haldusüksuseks ja seetõttu oli sel ka ordusiseselt tähtis positsioon
Koolivalmidus
Koolipikendus ehk koolikohustuse alguse edasilükkamine
2) laps vajab haigusest, traumast või tervisehäirest tulenevalt pikaajalist ravi ning lapse terviseseisund ei võimalda tal igapäevases õppetöös osaleda.
Alden Bieseni ordulinnus
Ajalugu
1361 lahkus ordu aga Bieseni komtuurkonnast Maastrichti, et rajada sinna paremini kaitstavasse kohta 1362 uus filiaal. Vana "Ballei" nimetati sellest ajast Alden Bieseniks, et eristada seda uuest residentsist Nieuwen Biesenist, mis sai kiiresti ordurüütlite eelistatumaks elukohaks. Vana keskus jäi arvatavasti ülemkomtuuri (Landkomtur) suveresidentsiks. Vanad hooned ei leidnud enam suuremat kasutust ja hakkasid järk-järgult lagunema.
1468. aastani asus Nieuwen Bieseni komtuurkonna keskus Maastrichti lähedal Sittard-Geleeni vallas Biesenhofi ("väike Biesen") ruudukujulises mõisahoones.
1543 hakati ülemkomtuur Winand von Breilli ajal kabeli kõrval asetsevatele vanade hoonete vundamentidele rajama uut klassikalises "Maaslandi renessanss-stiilis" vallikraavidega ümbritsetud vesilinnust. Selleks ehitati kõigepealt välja väravaga kagutiib, seejärel kirde ja edelatiib, kastell suleti viimasena loodetiivas oleva esindusliku suure saali valmimisega. Selle 1566 valminud voluutviil oli ilmselt esimene omataoline Maaslandis (Maasimaal). Samal aastal valmisid ka sisehoovi kirdenurgas asuv trepp ja kellatorn, mis tähistasid Johann von Goeri juhtimisel peapalee ehitustööde lõppu. Vaatamata rangele kastelli-fordi kujule, mille linnuse põhiplaan jättis, meenutas see vägagi vana feodaalselt ehitusstiili. Hiliskeskaegsed vormid pidid oma väljanägemisega rõhutama ja edasi andma ordu suveräänseid õigusi oma komtuurkonnas.
XVI-XVII sajandini ehitati linnus ordu poolt ümber mugavamaks lossiks.
XVII sajandil ehitati linnuse kõrvale uus suur kabel (kirik). Ehitust alustati komtuur Frambert de Lichtenbergi, kes suri 1605, ajal ja lõpetati 1656 surnud Saksa-Rooma riigimarssali ja Saksa ordu suurkomtuuri, Geleeni krahvi Godefroid Huyn ajal. Vana kolmelööviline teravvõlvidega kabel lammutati ja ehitati uus suurte akendega valgusküllane lihtne pikihoone, kuid siiski jäi vanast kabelist alles väike kooripoolne osa. Koori kõrval säilinud võlvide juures on Neitsi Maarja kuju aastaarvuga 1637. Külgseintel on säilinud ka vanad võlvkaarte alused, millele toetuvad uued laepilastrid ja katusejoone all jookseb ka friis, mis on kaunistatud orduristide, lõvipeade ja Bocholti komtuuride vappidega.
XVIII sajandi II poolel kujundas üks viimaseid ordukomtuure lossi ümber hilisbarokkstiilis peakomtuuriresidentsiks koos juurderajatud Inglise stiilis aia ja pargiga.
1809 sekulariseeriti Saksa ordu valdused Napoleon I käsul.
1819 mõõdistati Alden Bieseni lossi valdused – heinamaad, põllud, metsad, juurviljaaiad ja lilleaiad-pargid – oksjoni tarbeks. Maade kogupindala oli 157 bonnieri.
1831 pakkus Lüttichi piiskop valduse omandamise eest 350 000 franki, et avada seal piiskopkonna teine seminar.
Suurkomtuurkonna arhiivide asukoht ei ole teada. 1902. aastal teatas uurija Joseph Cuvelier, et osa komtuurkonna arhiivist asub Düsseldorfi Riigiarhiivis, ning sisaldab 1172 akti aastatest 1230–1713.
1971. aastal toimunud põleng kahjustas tugevalt hooneid ja kuigi sisustus suudeti enamjaolt päästa, hinnati taastamistööde vajaduseks kokku u 20 miljonit dollarit. Sinna summa sisse arvestati ka viimaste inglise-stiilis aedade tagasiostmine viimastelt eraomanikelt.
2000. aastal Alden Bieseni kinnistu-valdus inventariseeriti, seejärel restaureeriti täielikult ja kujundati sinna rahvusvaheline konverentsikeskus. Endisesse hospiitsi (surijate hooldekodu) asutati õllekoda.
Alden Bieseni komtuurkonnad
Alden Bieseni ordu peakomtuurile allus keskaja lõpuks 12 sealt lähtuvalt asutatud väiksemat komtuurkonda:
Lisaks oli ka veel üks kõige noorem – otse Alden Biesenist käsutatav Tüüringis asuv Aschaffenburgi komtuurkond, kuid see liideti 1749 maakomtuur Damian Hugo Philipp von Schönborni-Buchheimi ajal Alden Bieseniga.
443
443. aasta
Alden Bieseni ordulinnus
Ehitus
Tegemist on ehitusstiililt peaaegu ruudukujulise põhiplaaniga vallikraavidega ümbritsetud vesilinnus-kastelliga, mille kõigis nurkades on ümartornid ja mis moodustab pealinnuse. Pealinnus asetseb nurkadega põhiilmakaarte suundades kerge nihkega vastupäeva. Pealinnuse kaguküljelt viib sild üle vallikraavi algselt peaaegu sama suurde eeslinnusesse (I eeslinnus). Eeslinnuse kirdekülje (ja pealinnuse idanurga) vastas paikneb omakorda sama suur ruudukujuline piiratud õuega kirikuga hoonekompleks, mis võis moodustada veel omakorda nn II eeslinnuse või eelkindlustuse. Ka I eeslinnus oli vallikraavidega ümbritsetud.
Tänapäevane seisukord
Lossikompleks on pärast 1970. aastate põlengut XVIII sajandi alguse stiilis restaureeritud ja rekonstrueeritud. Lossikompleks on avatud külastajatele.
Obsessiiv-kompulsiivne isiksushäire
Obsessiiv-kompulsiivne isiksushäire ehk anankastne isiksus on isiksushäire, mille peamised tunnused on muretsemine korra pärast, perfektsionism, eriline tähelepanu detailidele, aga ka äärmine vajadus kontrollida ennast, suhtlust teistega ja ümbritsevat keskkonda. Selle isiksushäirega inimestel on tihtipeale ka töönarkomaania. Neil on raske lõõgastuda, neil on tunne, et nad pole piisavalt kiired ja eesmärkide saavutamiseks on vaja rohkem pingutada. Nad võivad planeerida tegevusi minutilise täpsusega, mis tuleneb vajadusest kontrollida keskkonda, ja neile ei meeldi, kui toimub midagi ootamatut, mida nad ei saa kontrollida.
Obsessiiv-kompulsiivse isiksushäirega inimesed on väga hõivatud reeglitest, regulatsioonidest ja korrast. Nad võivad olla väga jäigad selles osas, kuidas asju peab tegema. Lisaks tunnevad nad pinge- ja ärevustunnet, kui midagi jääb tegemata või pole tehtud õigesti. Nende jaoks on kõige tähtsam teha õigeid otsuseid. Oma mõttelaadilt on anankastsed isiksused keskendunud detailidele ja seetõttu võib tööülesannete täitmine muutuda väga raskeks, kuna ta pühendub mõnele üksikule aspektile ja selle viimistlemisele, kuid ei suuda suurt ülesannet lõpule viia. Iseloomulik võib olla pidev nimekirjade koostamine, kuid nende praktikasse rakendamine on vähene. Tihti on obsessiiv-kompulsiivse isiksushäirega inimese jaoks töö kõige olulisem ja ta kulutab oma ülesannetele nii palju aega, et kannatavad lähisuhted. Tööülesannete delegeerimine talle ei sobi, kuna enda arvates oskab vaid ta ise neid õigesti teha. Kui ta jätabki midagi teistele teha, on ta kontrolliv ja kangekaelne nõudes, et asju tehtaks nii, nagu tema ütles. Teatud tööülesannete puhul võib sellistest isiksusjoontest olla väga suur kasu, kuid lähisuhetes on tal raske partneriga koos elada ja töötada. Obsessiiv-kompulsiivse isiksushäirega inimesel on raske oma emotsioonidega toime tulla ja ta võib oma toimingute ebaõnnestumistele, rutiini rikkumisele ja teistele inimestele reageerida vihaga. Endale seatud eesmärke ei ole tal nii kerge täita ning ta tunneb, et on saamatu ja endas pettunud, mis võib viia depressioonini. Sellise isiksusega inimene hindab väga kõrgelt ka moraalseid ja eetilisi väärtusi, on tundliku südametunnistusega ning moraalsetes otsustustes kõhklev ja jäik.
Pagėgiai
Pagėgiai (saksa keeles Pogegen) on linn Leedu edelaosas, Pagėgiai omavalitsuse halduskeskus. Linn asub Väike-Leedus Gėgė jõe kaldal, merepinnast 28 meetri kõrgusel.
Obsessiiv-kompulsiivne isiksushäire
RHK-10
Rahvusvahelises haiguste klassifikatsioonis (RHK-10-s) on obsessiiv-kompulsiivset isiksushäiret nimetatud anankastseks isiksuseks (F60.5). Arst saab diagnoosida isiksushäire täiskasvanud inimesel, kui tal esinevad paljud, aga mitte kõik jooned koos pikaajaliselt, püsivalt ning paljudes olukordades ja keskkondades. Anankastse isiksuse tunnused on järgmised:
Pagėgiai
Haridust annavad gümnaasium ja algkool, linnas on ka raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on luteri kirik (aastast 1933) ja katoliku kirik (1930)
Obsessiiv-kompulsiivne isiksushäire
DMS-IV
Ameerika Psühhiaatrite Assotsiatsiooni (APA) väljaantav psühhiaatriliste haiguste klassifikatsioon Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders määrab obsessiiv-kompulsiivse isiksushäire isiksushäirete C-klastrisse. Sümptomid, millest peab pikema aja jooksul enamikus olukordades esinema vähemalt neli, on määratletud järgnevalt:
Milloni alatüübid
Isiksushäireid süvitsi uurinud Ameerika Ühendriikide psühholoog Theodore Millon liigitas vältiva isiksushäire neljaks alatüübiks.
Pagėgiai
Ajalugu
Esimest korda mainitakse aastal 1281, toona elasid seal skalvid. Aastal 1875 ehitati läbi asula Memeli ja Tilsiti vaheline raudtee. Kahe maailmasõja vahelisel ajal kuulus Memeli piirkonda.
Sultana (laev 1863)
pisi|Sultana päev enne plahvatust, mis nõudis 1168 inimelu Sultana oli sõuratastega aurulaev, mida opereeriti Põhja-Ameerika pikkuselt teisel jõel Mississippil. Selle põhjamineku tõttu hukkus 1865. aasta 27. aprillil 1168 inimest.
Tavaliselt sõitis see Saint Louise ja New Orleansi vahet. Kuigi laev oli projekteeritud vaid 376 reisija mahutamiseks, oli sellel seekord 2137 reisijat, kui laeva neljast katlast kolm plahvatas. Puidust laev põles veeliinini ning uppus Memphise lähedal 27. aprillil 1865. Tegu oli Ameerika Ühendriikide kõige ohvriterohkema laevaõnnetusega.
Pagėgiai
Ajalugu
Aastal 1923 sai Pagėgiaist linn. Tol ajal oli seal ligi 4000 elanikku. Teise maailmasõja ajal asus linnas koonduslaager „Oflager-53“ (Buchenwaldi koonduslaagri filiaal).
Obsessiiv-kompulsiivne isiksushäire
Põhjused
Arvatakse, et obsessiiv-kompulsiivset isiksushäiret põhjustab geneetiliste ja sotsiaalsete tegurite kombinatsioon.
Ravi
Obsessiiv-kompulsiivset isiksushäiret ravitakse tavaliselt psühhoteraapia või kognitiivse käitumisteraapia abil. Isiksushäirega kaasnevate sümptomite leevendamiseks võidakse kasutada medikamentoosset ravi, näiteks meeleolu stabilisaatoreid impulsiivsuse ja kõikuva tuju, Bensodiasepiine või beetablokaatoreid ärevuse ning selektiivseid serotoniini tagashaarde inhibiitoreid või muid antidepressante depressiooni, obsessiiv-kompulsiivsete sümptomite või söömishäirete. Psühhootilisi või paranoilisi sümptomeid ravitakse madala doosi antipsühhootikumidega.
Epidemioloogia
Ühe Ameerika Ühendriikides 2004. aastal tehtud uuringu järgi esineb obsessiiv-kompulsiivset isiksushäiret 7,9% rahvastikust, mis teeb sellest levinuima isiksushäire. 2014. Meestel esineb seda isiksushäiret kaks korda tõenäolisemalt kui naistel.
Pyhä-Luosto rahvuspark
Pyhä-Luosto rahvuspark (soome keeles: Pyhä-Luoston kansallispuisto) on Soome rahvuspark, mis asub Sodankylä ja Pelkosenniemi vallas Lapi maakonnas.
Rahvuspark asutati 2005. aastal, kui Soome vanima, 1938. aastal asutatud Pyhätunturi rahvuspargiga liideti Luosto mäekuru. Rahvuspargi pindala on 142 ruutkilomeetrit.
Pyhä-Luostos asub Soome lõunapoolseim tundur. Tundrud on Alpidega sarnanevate mägede jäänused, mis on umbes 2 miljardit aastat vanad. Mägedel kasvavad männimetsad, mis on enam kui 200 aastat vanad. Kõrgeimad tundrud on Noitatunturi (540 m) ja Ukko-Luosto (514 m).
2019. aastal külastas Pyhä-Luosto rahvusparki üle 169 000 inimese.
Radagast
Radagast on istari tõugu võlur, tegelane J. R. R. Tolkieni loomingus.
Riiulid
"Riiulid" on Andres Vanapa 1994. aastal ilmunud romaan.
Romaani peategelaseks on härra Ajao, kogu elu lugemisele pühendunud eraklik raamatukoguhoidja ("loostaja"), kes saab tööd (nähtavasti) Tallinnas asuvas eraraamatukogus. Ta päevad on täidetud lugemise, uute raamatute sortimise ja riiulitele jagamisega, kusjuures seda tehes ei lähtu ta mitte alfabeetilisest järjekorrast, vaid arvestab teoste/autorite/ilmumisaegade/õhustiku jm sobivusega. Nõnda tekibki olukord, kus raamatuid suudab raamatukogust leida vaid Ajao ise. Härra Ajao ei viibi hoones üksi: hoone eest kannab hoolt Ajaosse platooniliselt armunud proua ja keldris elab alkoholilembene katlakütja. Romaan lõpeb sümboolselt: härra Ajaole kukub raamaturiiulite vahel pähe entsüklopeedia ja ta sureb.
Mogollon
thumb|Mogollon (1914) Mogollon on kummituslinn Mogolloni mägedes New Mexico osariigis USA-s.
Mogollon asutati kaevanduslinnana 19. sajandi lõpus.
1250 René-Lévesque
pisi|1250 René-Lévesque 1250 René-Lévesque on 47-korruseline pilvelõhkuja (226 m), mis asub Kanada Québeci provintsi suurimas linnas Montréalis. See on linna kõrgeim ehitis.
Tõmbekeskuste Eesti
Tõmbekeskuste Eesti nime sai regionaalminister Siim Kiisleri poolt 2012. aasta oktoobris algatatud omavalitsusreform.
Omavalitsusreformi seaduseelnõu nägi ette, et omavalitsused ühinevad vabatahtlikult piirkonnas väljakujunenud olulisemate tõmbekeskustega, mille tulemusel tekib Eestisse pärast 2017. aasta kohalike omavalitsuste volikogude valimisi kuni 63 senisest tugevamat ja võimekamat omavalitsust.
Soome õigussüsteem
Soome õigussüsteem kuulub Skandinaavia õigussüsteemi hulka ja on eriti lähedane Rootsi õigusele, mis on seotud Rootsi ja Soome ühise minevikuga. Seega sarnaneb Soome õigussüsteem mingil määral teiste Põhjamaade õigussüsteemidega.
Soome õigusallikate süsteem hõlmab vanu seaduste koodekseid, mis on vastu võetud eri aegadel. Kohtupraktikal ja doktriinidel on suur roll Soome õiguses, kuna Skandinaavia seadusloome on kesine ja kodifitseerimata.
Kohtupraktika ei ole iseseisev õigusallikas, vaid aitab õigusnorme tõlgendada. Riigikohus võtab praktika ühtlustamiseks vastu pretsedentotsuseid ning madalama astme kohtud järgivad neid. Skandinaavia riikide õiguslikku mõtlemist iseloomustab orienteeritus praktikale ja pragmaatilise lähenemisele, mis on tavaõigussüsteemi iseloomulik tunnus. Seega, Skandinaavia riikide seadus sarnaneb tavaõigusega, kuigi see on lähedane Mandri-Euroopa seadusele.
Soome õiguse arenguetapid
Soome õigussüsteemi etappide areng jaotub kolme perioodi vahel: Rootsi Kuningriigi provints, Vene impeeriumi autonoomne vürstiriik ja iseseisvusaeg, kui Soome ühines Euroopa Liiduga.
Rootsi Kuningriigi provints (1150–1809)
Rootsis tegutsesid kahte tüüpi madalama astme kohtud: linnakohtud, mis põhinesid Saksa eeskujul ja tegutsesid kooskõlas raekodadega, ning osavalla kohtud. Soomes kehtis see kohtusüsteem kuni 1993. aastani, seejärel lõi riik ühtse kohtusüsteemi – ringkonnakohtud.
Vene impeeriumi autonoomne vürstiriik (1809–1917)
Sel perioodil kehtis Soomes jätkuvalt Rootsi õigus. Säilitati ka seisuslikud eesõigused, mis tühistati lõplikult 1995. aastal seoses põhiseaduse uuendamisega. Seda tehti pärast seda, kui 1863. aastal sai soome keel keelemääruse alusel võrdsed õigused rootsi keelega. Sellega kaasnes riigi kodanikele õigus kasutada nii rootsi kui ka soome keelt kohtus ja asjaajamises. See ajajärk aitas kaasa riigi iseseisvumisele. Soomel oli oma valitsus, haldussüsteem, esindusorgan, rahvusvaluuta, haridussüsteem ja kohtusüsteem. Juriidiline dogmaatika mängis olulist rolli riigi ülesehitamisel ja õiguskorra tagamisel aastatel 1920–1930.
Iseseisvusaeg ja Euroopa Liiduga liitumine (1917)
Soome iseseisvuse periood oli keeruline: sellega kaasnesid poliitilised rahutused, kodusõda ja sõjajärgne poliitiline vastasseis. Alates 1918. aastast hakati riigis vastu võtma olulisi seadusakte, mis olid mõeldud riigi sotsiaalsete tingimuste stabiliseerimiseks. Esimene Soome põhiseadus ilmus 17. juulil 1919. Vaatamata sellele, et 6. detsembril 1917 võttis riik vastu Soome iseseisvuse deklaratsiooni, oli Soomel juba olemas oma rahvuskultuur ja kogemus riigi asjade ajamisel.
Sõjajärgne periood mõjutas riigi industrialiseerimist ja seejärel üleminekut postindustriaalsesse ühiskonda. Soomest sai Skandinaavia heaoluriik, kus realiseerus õigusriigi põhimõte. Ühiskonnale oli tagatud vähemalt minimaalne sotsiaalkindlustus ning elu- ja hariduskvaliteet. Alustati seadusandlike normide struktuuri muutmist. Hakkasid ilmuma ressursinormid, mis nägid ette teatud rahaliste vahendite andmist juhtorganitele, kuid need ei sisaldanud täpseid juhiseid selle kohta, kuidas neid jaotada. Sellega kaasnesid probleemid, mille tõttu ei olnud korrakaitsel piisavalt aega, et järgida selgeid loogilisi reegleid.
Peale seadusandlike aktide hakati Soome õiguses kasutama ka praktilist ja teoreetilist kohtupraktikat, töötades välja õigusdogmaatika. Sõjajärgsel perioodil pöörati rohkem tähelepanu töö- ja sotsiaalõigusaktidele, mis tänapäeval moodustavad põhiosa Soome õigussüsteemist. Soome õigusaktide väljatöötamise tähtsaks etapiks peetakse Euroopa inimõiguste konventsiooni rakendamist 1990. aastal ning see tõi kaasa riigi õigusaktide uuendamise. Soomes astus Euroopa Liitu 1995. aastal ja sellega kaasnevad õigusaktid mängisid suurt rolli Soome tänapäevase õiguse kujunemises. Euroopa Liidu õigusaktid on mõjutanud oluliselt Soome seadusi ja eriti avalikku õigust.
Special Activites Center
Special Activites Center (SAC; tõlkes umbes Eriülesannete keskus) on Ameerika Ühendriikide Luure Keskagentuuri (CIA) Operatsioonide direktoraadi osakond, mis tegeleb varjatud operatsioonidega, mida ametlikult nimetatakse eriülesanneteks. Kuni 2016. aastani kandis osakond nime Special Activities Division (SAD; 'eriülesannete osakond')
Special Operations Group (SOG)
Special Operations Group (tõlkes Erioperatsioonide grupp; SOG) on SAC-i alamosakond, mis tegeleb riskantsete sõjaliste või varjatud operatsioonidega, millega Ameerika Ühendriikide valitsus ei soovi end avalikult siduda. Seetõttu ei kanna SOG liikmed eraldusmärke ega muid esemeid või mundreid, mis võiksid neid USA valitsusega seostada. Missiooni avastamisel võib USA valitsus eitada igasuguseid seoseid avastatud üksusega ja teadlikkust nende ülesandest. SOG-d peetakse ühtlasi üheks kõige salastatumaks Ameerika Ühendriikide valitsusassutuseks.
SOG viib läbi suunatud rünnakuid nagu reidid, varitsused, sabotaaž, sihttapmised ja mittekonventsionaalne sõjapidamine (nt partisanide või teiste riikide sõjaväelaste treenimine ja lahingus juhtimine). SOG liikmed on väljaõppinud luurekontrollohvitserid ja eriväelased, kes valitakse enamasti teiste USA erisihtüksuste (nt DEVGRU, Delta Force) ja erivägede (nt Force Recon, Rohelised baretid) veteranide hulgast.
SOG liikmed (inglise keeles ametinimetustega Paramilitary Operations Officers ja Specialized Skills Officers) on peamised CIA autasude ja teenetemärkide kavalerid, ning moodustavad enamuse CIA peakorteri memoriaalseinal olevatest tähtedest, mis tähistavad ametikohustuste täitmisel hukkunud agente. Tähelepanuväärsete SOG liikmete hulka kuuluvad Sigade lahe dessandi ettevalmistamisel osalenud Félix Rodríguez, esimese ameeriklasena 2001. aastal alanud Afganistani sõjas hukkunud Johnny Micheal Spann, Teises maailmasõjas võidelnud ja Vietnami sõja ajal Saigoni luurejaama ülem olnud William Colby.
Political Action Group (PAG)
Political Action Group (tõlkes u Poliitiliste ülesannete grupp; PAG) tegeleb varjatud ülesannetega, mille hulka kuuluvad psühholoogilised (sh propaganda), küber-, majanduslikud ja poliitilised mõjutusoperatsioonid. Eelmainitud vahendeid kasutatakse Ameerika Ühendriikide välispoliitiliste eesmärkide saavutamise toetamiseks.
Tähelepanuväärsemad PAG-i agendid on 1970. aasta Watergate'i skandaali üks võtmeisikuid E. Howard Hunt, Liibanoni sissirühmituse Hezbollah' poolt vangistatud (ja vangistuses hukkunud) William Francis Buckley, Iraani šahhi Moḩammad Reẕā Pahlavī võimule aitamises osalenud Kermit Roosevelt Jr. (Theodore Roosevelti pojapoeg) ja CIA plaanitud 1954. aasta Guatemala riigipöördes (koodnimega operatsioon PBSUCCESS) osalenud David Atlee Phillips.
Tiibet
USA abi Tiibeti vastupanuliikumisele lõpetati pärast 1972. aasta Richard Nixoni visiit Hiinasse, mis normaliseeris USA ja Hiina suhted.
Kuuba
17. aprillil maabunud dessantvägesid juhtisid SAC/SOG liikmed Grayston Lynch ja William Robertson, õhust toetasid partisaniüksusi kaheksa CIA poolt hangitud B26-pommituslennukit, mida juhtisid partisanide seast valitud piloodid, kes õpetati välja USA õhuväelaste poolt. Kolmepäevase võitluse järel suruti dessant Kuuba relvajõudude poolt maha. Eri allikate kohaselt kaotasid Kuuba relvajõud (langenute või vigastatutena) 2000–5000 võitlejat. Sõjategevuse käigus hukkus ka neli Ameerika Ühendriikide Alabama õhurahvuskaardi lennuinstruktorit, kui nende B26-pommituslennukid alla tulistati.
Boliivia
1960. aastate lõpus saatis CIA Boliiviasse SOG üksusi, et need treeniks ja abistaks Boliivia relvajõude kommunistliku sissirühmituse Boliivia Rahvusliku Vabastusarmee (Ejército de Liberación Nacional; ELN) vastases võitluses. ELN oli hästi relvastatud ja saavutas algselt mägise Camiri regiooni rasketes maastikutingimustes Boliivia relvajõudude üle mitmeid võite. SOG.i üksuste peamiseks eesmärgiks sai 1960. aastate keskpaigas Boliiviasse saabunud Che Guevara tabamine. 9. oktoobril 1967 tapsid Boliivia sõdurid Guevara SOG liikme Félix Rodrígueze käsul pärast ülekuulamist.
Ponitz
Ponitz on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis.
See on eriti kuulus oma Gottfried Silbermanni barokkoreli ja suurejooneliselt ekstsentrilise renessanssmõisahoone poolest. Ponitzi osad on Zschöpel, Merlach, Guteborn ja Grünberg.
Slovetšne
Slovetšne (ukraina keeles Словечне) on küla Ukrainas Žõtomõri oblastis Ovrutši rajoonis. Elanike arv on 1725. Pindala on 3,631 km².
Rītupe
pisi|Rītupe jõgi [[Kārsava juures]] Rītupe (vene keeles Утроя) on jõgi Lätis ja Venemaal Pihkva oblastis, Velikaja jõe lisajõgi. Jõe pikkus on 176 km.
Christian Mortensen
Mortensen sündis Taanis, kuid 1903. aastal immigreerus ta USA-sse ja töötas seal lihttöölisena mitmetes ametites. Alates 1973. aastast elas ta vanadekodus. Ta abiellus vaid väga lühikeseks ajaks ja tal ei olnud ka lapsi. Mortensen suitsetas sigarit ja nautis rikkalikke söömaaegu. 1997. aastal, pärast maailma vanima inimese Jeanne Calmenti surma, lootis Mortensen saada vanimaks elusolevaks inimeseks, kuid seda ei juhtunud, sest ameeriklane Sarah Knauss, kes elas 119-aastaseks, oli temast tol ajal aasta vanem.
Social Register
Social Register on Ameerika Ühendriikide edukate ja silmapaistvate isikute nimekiri, keda peetakse ühiskonnas eriti mõjukateks. Seda hakati koostama aastal 1887.
Christian Mortensen
Shigechiyo Izumit, Jaapani ülipikaealist, peetakse üldiselt maailma vanimaks elanud meheks. Et tema sünniga seoses on tekkinud kahtlused, siis võib Mortensen osutuda vanimaks meheks.
Social Register
Nimekirja väljaandmist alustas New Yorgi kolumnist Louis Keller. Hiljem omandas selle väljaandmise õiguse Malcolm Forbes. 2014. aastal ostis väljaande Christopher R. Wolf.
Tartu rahutused: valik jutte
"Tartu rahutused: valik jutte" on Tartu-aineline proosakogumik.
Raamat ilmus 2009. aastal. Kogumiku on toimetanud ja koostanud Berk Vaher ning välja andnud Petrone Print OÜ.
Raamat koondab proosapalu järgmistelt Tartus elavatelt või Tartuga mõnel teisel kombel seotud kirjanikelt: Mehis Heinsaar, Sven Vabar, Kärt Hellerma, Piret Bristol, Maimu Berg, Vahur Afanasjev, Berk Vaher, Meelis Friedenthal, Dagmar Lamp, Marta Karu, Põim Kama, Ervin Õunapuu, Jaan Kaplinski, Urmas Tilga, Leelo Tungal, Anna-Maria Penu, Epp Petrone, Kristjan Sander, Katrin Ruus, Urmas Vadi, Tiit Aleksejev. Iga autor on raamatus esindatud ühe looga, mille tegevuspaigaks Tartu, mille tegelased tartlased või/ja mis muidu autori jaoks tartulik.
Iga loo eel seisab paarilauseline järgneva jutu autorit tutvustav lõik ning päevapilt.
"Tartu rahutused" on järjekorras teine eri autorite kirjatükke koondav Tartu-teemaline tekstikogu, mis avaldatud 2000. aastatel. Varem on ilmunud Berk Vaheri ja Krista Ojasaare toimetatud proosapalu ja luuletusi koondav teos "Tartu on unenägu" ning 2012. aastal anti Sven Vabari koostamisel ja toimetamisel välja jutukogumik "Mitte-Tartu".
Bernhard Frederking
pisi Bernhard Christian Ernst Frederking (18/30. juuli 1819 Arnstadt – 24. detsember 1899/5. jaanuar 1900 Tartu) oli Tartu raehärra aastail 1877–1889.
Ta tuli Liivimaale 1849. aastal ja sai Tartu kodanikuks. Seal oli ta kaupmees, Suurgildi vanem (1877) ja vabrikant.
22. oktoobril/4. novembril 1850 abiellus ta Tartus Alwine Hoffmanniga (4/16. jaanuar 1822 Tartu – 24. mai/6. juuni 1900).
Diabaly
Diabaly on linn ja vald Niono cercle's Ségou piirkonnas Malis. Valla pindala on umbes 1538 ruutkilomeetrit ning see hõlmab lisaks linnale ka 28 ümberkaudset küla. Aastal 2009 elas Diabaly vallas 35 266 inimest. Diabaly linn on Nionost 50 kilomeetrit põhjas.
8. septembril 2012, Põhja-Mali konflikti ajal, pidasid Mali sõjaväelased Diabalys asunud kontrollpunktis kinni 17 Mauritaaniast tulnud islami jutlustajat. Neile esitati kahtlustus terrorismile kaasa aitamises ning 16 neist hukati. Diabaly langes 14. jaanuaril 2013 nädalaks ajaks mässuliste kontrolli alla.
Saint Joseph's Oratory
pisi|Saint Joseph's Oratory Saint Joseph's Oratory of Mount Royal (prantsuse keeles Oratoire Saint-Joseph du Mont-Royal) on Kanada rahvaarvult teises linnas Montréalis asuv roomakatoliku basiilika. Rahvuslikuks pühamuks peetav kirik on riigis suurim.
Oratooriumi asutas 1904. aastal André Bessette oma kaitsepühaku Joosepi auks. Sakraalehitist tarindati kuue aastakümne käigus paljude arhitektide ja tuhandete tööliste ühise teostuse ja leidlikkuse kaudu. See on tuntud oma monumentaalse suuruse, uusrenessansliku fassaadi ja kontrastse art déco interjööri poolest.
Ruuben Kaalep
Ruuben Kaalep (sünninimi Ruuben Saal ; sündinud 21. septembril 1993 Tallinnas ) on eesti poliitik ja luuletaja. Ta on XIV Riigikogu noorim liige ja esimene ametivande andnud Riigikogu liige, kes on sündinud pärast Eesti taasiseseisvumist.
Ruuben Kaalep oli üks Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna idee loojaid ja asutajaid. Ta on ka noorteühenduse Sinine Äratus asutajaliige ning oli selle esimees aastail 2013–2014 ja 2016–2019. Ta on iga-aastase vabariigi aastapäeva tõrvikurongkäigu üks algatajaid ja juhte.
Kaalepi maailmavaade on rahvuslik ja etnofuturistlik. Ta on rõhutanud rahvuslaste ülemaailmset koostööd, põlisrahvaste enesemääramise põhimõtet ning konservatiivse looduskaitse olulisust. Kaalepi poliitilist tegevust on saatnud mitmed skandaalid, mistõttu on meedias tema vaateid nimetatud ka paremäärmuslikeks ja natsionaalsotsialistlikeks.
Luuletajana on Ruuben Kaalep avaldanud peamiselt kindlalt struktureeritud värsimõõduga riimluulet mitmekesise temaatikaga.
Lapsepõlv ja haridustee
thumb|1,5-aastane Ruuben koos vanematega Tartus [[Kassitoomel, 1995]] Ruuben Kaalepi ema on õpetaja, giid ja rahvaluuleuurija Irene Saal, isa oli filoloog ja luuletaja Ain Kaalep ning vanaisa oli metsandusteadlane ja vabadusvõitleja Juhan Kaalep. Ruuben Kaalepil on õde Elo Kaalep ning poolõed Rahel ja Triin Kaalep. Tema isapoolne täditütar on bioloog Lee Põllumaa ja tädipoeg arhitekt Uku Põllumaa. Tema emapoolne vanatädi oli kergejõustiklane Alma Kullerkupp, vanaonu hammasatleet Voldemar Kuristik.