cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kərim Kərimov
thumb|Kerim Kerimov Aserbaidžaani postmargil (aastal 2007) Kerim Kerimov (aserbaidžaani keeles Kərim Əli oğlu Kərimov, vene keeles Керим Алиевич Керимов; 14. november 1917 Bakuu – 29. märts 2003 Moskva) oli aserbaidžaani päritolu Nõukogude insener ja raketiteadlane, suurtükiväe kindralleitnant. Ta oli Nõukogude kosmonautika rajajaid.
Ta sündis aastal 1917 Bakuus inseneriperekonnas. Ta õppis aastatel 1935–1939 Novotšerkasski industriaalinstituudis. Aastal 1942 lõpetas ta Aserbaidžaani Industriaalinstituudi, aastal 1943 Dzeržinski nimelise Suurtükiväeakadeemia.
Teise maailmasõja ajal oli ta seotud reaktiivmiinipilduja Katjuša (ja laengutega talle) väljatöötamisega.
Marder III
Marder III olid Teise maailmasõja ajal sakslaste poolt tšehhide loodud tanki LT-38 veermikule ehitatud tankihävitajad. Sellise nime said 1944. aastal juba varem toodetud kolm mudelit – SdKfz 139, SdKfz 138 Ausf.H ja Ausf. M.
Sd.Kfz. 139 oli relvastatud vene päritolu 76 mm kahuriga, mis pärast täiendamist sai nimeks 7,62 cm PaK 36. Seda masinat toodeti aprillist 1942 kuni 1943. aastani 363 masinat.
Sd.Kfz 138 Ausf. H ja Ausf. M olid mõlemad relvastatud 75 mm kahuriga PaK 40, kuid esimesel masinal oli lahtine kabiin koos kahuriga masina esiosas ning teisel taga. H-mudelit toodeti 1942. aasta novembrist kuni 1943. aasta aprillini 243 ning M-mudelit sealt edasi kuni 1944. aasta maini 975 masinat.
Promeetium
Promeetium (sümbol Pm) on keemiline element järjekorranumbriga 61, haruldane muldmetall.
Kõik ta isotoobid on radioaktiivsed. Pikim poolestusaeg on isotoobil massiarvuga 145, nimelt 17,7 aastat.
Omadustelt on promeetium lantanoid. Tema harulduse ja radioaktiivsuse tõttu on ta omadustest vähe teada.
Promeetium on nimetuse saanud vanakreeka mütoloogia heerose Prometheuse järgi.
Looduses tekib promeetium uraani ja euroopiumi radioaktiivse lagunemise teel, kuid promeetium laguneb omakorda kiiresti samaariumiks. Promeetiumi õnnestus saada väikeses koguses uraani aatomituumade kiiritamisel alles 1945. aastal USAs. Promeetiumi tuvastasid Jacob A. Marinsky, Lawrence E. Glendenin ja Charles D. Coryell.
Iriidium
Iriidium on keemiline element järjekorranumbriga 77.
Tal on 2 stabiilset isotoopi, massiarvudega 191 ja 193.
Omadustelt on iriidium plaatinametall ja sellisena väärismetall. Ta on hõbedane, kõva ja rabe metall, mille tihedus normaaltingimustel on 22,65 g/cm³. See on mõõtmistäpsuse piires võrdne osmiumi tihedusega, ja üks neist kahest on tihedaim lihtaine ja metall. Iriidiumi sulamistemperatuur on 2466 Celsiuse kraadi.
Biomassienergia
Biomassi baasil toodetav energia on alternatiiv fossiilkütusest toodetavale energiale, juhul kui tootmises ei kulu fossiilenergiat rohkem või sama palju, kui bioenergiat saadakse ning biomassi kasvatamine energiaallikana ei vähenda toiduvilja kättesaadavust. Põletamisel eraldunud süsihappegaasi ei arvestata kliimamuutuse põhjustajana, sest see seotakse uuesti fotosünteesil.
Animalist
pisi| Animalist [[John Ferneley Senior oma ateljees hobust maalimas]] Animalist on kunstnik, kes kujutab oma teostel loomi.
Biomassienergia
Biomassi kuivaine keskmine kalorsus on 20 kuni 26 kJ/g. Näiteks tüvepuidul 20,0–20,5 kJ/g, tüvekoorel 20–23 kJ/g.
Animalist
Animalistide kunsti nimetatakse animalistikaks.
Depeche Mode
pisi|Depeche Mode esinemas 2009. aastal Depeche Mode on inglise elektroonilise muusika ansambel, mis asutati Basildonis Essexis 1980. aastal. See on üks edukamaid uue laine (new wave) ja uusromantilisi bände. 2006. aasta seisuga on bänd müünud maailmas umbes 91 miljonit helikandjat (56 miljonit albumit ja 35 miljonit singlit).
Liikmed
pisi|Ansambli liikmed 2006. aastal
Ajalugu
Aastal 1981 andis bänd välja oma esimese albumi „Speak and Spell“. Kohe saatis neid ka edu. Album jõudis Suurbritannias muusikaedetabelis 10. kohale ja lugu „Just Can't Get Enough“ sai hitiks. Pärast esimest turneed lahkus Vince Clarke Depeche Mode'ist, et koos Alison Moyet'ga luua bänd Yazoo ja hiljem Andy Belliga Erasure. Lugude kirjutamise võttis üle Martin Gore, kes oli debüütalbumil kirjutanud lood „Tora! Tora! Tora!“ ja „Big Muff“. Vince Clarke'i hakkas asendama õppinud muusik Alan Wilder. Wilder ei osalenud teise albumi „A Broken Frame“ tegemisel, kuid võeti pärast seda juba ametlikult Depeche Mode'i liikmeks.
Suurem muudatus tuli 1983. Album „Construction Time Again“ oli muusikalt tumedam ja laulusõnadelt sügavamõttelisem. See stiil juurdus 1986 albumil „Black Celebration“. Kuigi Depeche Mode oli jäänud Duran Duran ja U2 varju, tundus see muutuvat isegi eeliseks. Tekkima hakkas suur austajaskond, kes läheks nendega läbi tule ja vee. Albumiga „Music for the Masses“ saabus ka läbilöök USAs. Maailmaturnee kulmineerus kontserdiga 80 000 inimesele Pasadena Rose Bowli staadionil. Kontserdist andi välja kontsertalbum „101“ ja samanimeline dokumentaalfilm.
Aastal 1990 anti välja album „Violator“, mis on seni pundi suurima müügieduga plaat. Singlist „Personal Jesus“ sai nende esimene kuldsingel USAs ja „Enjoy the Silence“'ist nende edukaim singel. Uue albumi reklaamimiseks peeti Los Angelese kaubanduskeskuses autogrammitund, mis meelitas kohale 17 000 poolehoidjat. Aknad löödi sisse ja üritus tuli katkestada. Kohale kutsuti politseibrigaadid ja helikopterid. Turnee „World Violation Tour“ oli aga edukas. Kõigi kontsertide piletid müüdi mõne tunniga välja.
Pärast kolmeaastast vaheaega tuldi välja uue albumiga „Songs of Faith and Devotion“, mis tõusis nii USAs kui ka Suurbritannias muusikaedetabelis esimeseks. Album oli eelmistest palju rokilikum. Albumile järgnes 14 kuud kestnud kontsertreis „Devotional“, mis osutus kõikidele pundiliikmetele kurnavaks. Fletcher pidi viimase osa turneest kaasamängimisest keelduma, lisaks ilmnes Dave Gahani narkosõltuvus. Pärast turnee lõppu, aastal 1995, teatas Alan Wilder enda lahkumisest.
Aastal 1996 võttis Dave Gahan heroiini üledoosi ja oli kaks minutit kliiniliselt surnud. Pärast seda läks ta taastusravile ning sealt naastes võttis ühendust Martin Gore'iga, et arutada bändi tuleviku üle. 1997 avaldatigi album „Ultra“, mis debüteeris Suurbritannia muusikaedetabelis esikohal. Seekord keelduti aga turneele minemast.
2004. aasta jõulude paiku teatas bändi ametlik koduleht depechemode.com, et bänd on otsustanud uuesti stuudiosse minna, et salvestada uus album koos produtsendi Ben Hillieriga. 2005. aasta oktoobris lastigi müügilettidele album „Playing the Angel“, millel on ka kolm Dave Gahani kirjutatud laulu. 2006. aasta märtsis esines Depeche Mode Eestis, Tallinnas Saku Suurhallis.
2008. aastal alustas ansambel tööd uue albumi kallal, mis kannab nime „Sounds of the Universe“ ning mis ilmus 2009. aasta aprillis.
2023. aasta 6. augustil esines Depeche Mode neljandat korda Eestis, sedakorda taas Tallinnas lauluväljakul.
Laineenergia
Laineenergia (ka lainete energia) on mehaanilise energia liik, mis vabaneb mere taseme kõikumisel lainetuse tekkimisel.
Selle energeetiliselt mõistliku energiahulga saamine on tehniliselt keeruline. Lainete energiat tuleks koguda mere küllaltki suurelt pindalalt. Ka on lainete energia kasutamise võimalus ajaliselt väga ebaühtlane. Energeetikas lainete energia kasutamine olulist osa ei oma. Tavaliselt kasutatakse merel või väikesaartel olevate väikese võimsusega objektide varustamiseks koostöös elektriakumulaatoritega.
Õepa
Õepa on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Koonga valda.
Õepa küla territooriumil asub Lavassaare järv.
Külas asub ohvrikivi.
Nime saamise lugu
Rahva jutu järel elanud ennemuiste selles külas, kaks väga tigedat vanatüdrukust õde, kes üksteisega alati riielnud ja kiskunud. Viimaks läinud nende tigedus nii kaugele, et üks õde teise pea kirvega otsast ära raiunud ja selle küla vainule aiateiba otsa pannud. Sest ajast saadik on seda küla Õepea külaks hakatud hüüdma. Nime lühendusest on siis viimaks Õepeast Õepa saanud.
Pikk tänav (Tartu)
pisi|Pikk tänav Pärmivabriku juures Pikk tänav on tänav Tartus Ülejõe linnaosas.
Pikk tänav ristub Raatuse tänavaga ja on 1800 meetri pikkune.
Endises Tartu Pärmivabrikus (Pikk 58) tegutseb Tartu Kultuuritehas.
Animalistika
Animalistika on loomade kujutamine kunstiteostes.
Läbi aegade on animalistikat viljelenud suur hulk kunstnikke. Eesti tuntumad animalistid on Paul Burman (1888–1934), Jaan Koort (1883–1935), jt.
Martin Sheridan
thumb|225px|Martin Sheridan 1908. aasta Londoni OM-il Martin John Sheridan (28. märts 1881 Bohola, Iirimaa – 27. märts 1918) oli USA kergejõustiklane ja viiekordne olümpiavõitja.
Martin Sheridan osales kolmedel olümpiamängudel aastatel 1904–1908 ja võitis kokku üheksa medalit. Sheridan oli tippvormis siis, kui ametlikult maailmarekordeid veel ei registreeritud, ning ta tegi aastatel 1902–1911 kettaheites viisteist mitteametliku maailmarekordit.
Iiri päritolu Sheridan kolis USA-sse 16-aastaselt. Ta suri päev enne oma 37. sünnipäeva kopsupõletikku. Sheridan töötas teiste iirlaste eeskujul politseinikuna New York Police Departmentis.
Kambodža kodusõda
Kambodža kodusõda oli konflikt Kambodža Kommunistliku Partei (tuntud kui Punased khmeerid) ja nende liitlase Vietnami Demokraatliku Vabariigi (Põhja-Vietnam) ja Rahvuslik Lõuna-Vietnami Vabastamise Frondi (NLF), mis oli suunatud Kambodža valitsuse jõudude vastu (pärast 1970 oktoobrit Khmeeri Vabariik), mida toetasid Ameerika Ühendriigid ja Vietnami Vabariik (Lõuna-Vietnam) aastatel 1967–1975. Seda kodusõda peetakse üheks osaks Teisest Indohiina sõjast (1960–1975), mis vallutas ka naaberriigi Laose Kuningriigi, Lõuna-Vietnami ja Põhja-Vietnami. Sõjas osales punaste khmeeride poolel umbes 100 000 sõdurit ja Vabariigi poolel umbes 250 000 sõdurit. Hukkus umbes 600 000 inimest ja vigastada sai umbes 1 000 000.
Põhja-Vietnami kaasalöömine oli kavandatud oma baaside kaitseks Ida-Kambodžas, USA soovis aega võita selleks, et võtta tagasi Kagu-Aasia ja kaitsta oma liitlast Lõuna-Vietnami, ning toetas sõda nii rahaliselt, aineliselt kui ka ulatuslike õhu-pommirünnakutega.
Pärast viit aastat võitlust, mis purustas majanduse ja põhjustas näljahäda rahva hulgas, sai vabariiklik valitsus lüüa 17. aprill 1975, kui Punased khmeerid kuulutasid välja Demokraatliku Kambodža.
Saika
Saika on mitme koha nimi:
Saika ehk polaartursk on kala tursklaste sugukonnast.
Pustoška rajoon
Pustoška rajoon on haldusüksus Venemaal Pihkva oblastis.
Rajoonis on Pustoška linn ja 243 küla. Halduslikult jaguneb rajoon Pustoška linna-asunduseks ja 5 vallaks.
Adamiit
Adamiit moodustub peamiselt tsinki ja arseeni sisaldava maagi murenemisel.
Nimetatud prantsuse mineraloogi Gilbert Joseph Adami järgi.
Rabavere
Rabavere on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Misso-Saika
Misso-Saika  on küla Võrumaal Rõuge vallas.
Rasvatihane
pisi|Rasvatihane toitumas Rasvatihane (Parus major) on linnuliik tihaslaste sugukonnast. Ta on Eesti üks tavalisemaid ja tuntumaid linde ning üks põhjalikumalt uuritud linnuliike maailmas. Lisaks on ta Eestis arvukaim talvitaja.
Rasvatihane oli Eesti 2016. aasta lind.
Misso-Saika
Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Misso valda ja kandis nime Saika.
Küla asub Haanja kõrgustikul ning seal juures on järv ja vana Pältre lühterkuusk.
Saika punkrilahing
Saika punkrilahing toimus Saika küla metsas 7. märtsil 1951. aastal metsavendade ja Nõukogude julgeolekujõudude vahel.
Rasvatihane
Süstemaatika
Rasvatihase umbes 30 alamliiki jagunevad rühmadeks major, minor ja cinereus. Rühma major alamliikide alapool on kollane, cinereus ja minor rühmade alamliikide alapool on valkjas.
Levila
pisi|püsti|Rasvatihane [[Tolkuse rabas]] Rasvatihane on laialt levinud Euraasias Briti saartest kuni Jaapani ja Sunda saarteni. Kesk-Aasiat asustab temaga väga lähedane liik turkestani rasvatihane. Eestis on rasvatihane üldlevinud ja arvukas haudelind, tema pesitsusaegset arvukust hinnatakse 300 000 – 400 000 paarile, talvist arvukust 0,6–1,2 miljonile isendile. Tema seisund on meil hinnatud stabiilseks, loenduste tulemused ei näita arvukuse püsivat kasvu või vähenemist.
Naistepunalised
Naistepunalised (Hypericaceae) on kaheiduleheliste taimede sugukond malpiigialaadsete seltsis.
Rasvatihane
Välimus
Pikkus keskmiselt 15 cm ja kehamass 19 grammi. Rasvatihase paljude Aasia alamliikide alapool on hallikasvalge, kuid kõigil alamliikidel on must lagipea ja kurgualune, ning kurgu alt läbi kõhualuse kuni sabani kulgeb must vööt, mis on isastel selgelt laiem kui emastel. Isased on raskemad, pikemate tiibade ja jooksmega kui emased. Lehtmetsas ööbivad isaslinnud on raskemad kui männikus ööbivad isaslinnud.
Häälitsused
Rasvatihasel on teada üle 40 häälitsuse, mitmest lauluvariandist on tuntumad kolmesilbiline "ti-ti-ta, ti-ti-ta, ti-ti-ta" ("sitsikleit-sitsikleit") või kahesilbiline "ti-ta, ti-ta…". Mida mitmekesisem ja kõlavam laul, seda edukam on isaslind. Laulma hakkab rasvatihane juba varahommikul pimedas, õhtul võib teda kuulda kuni päikeseloojanguni. Kutsehäälitsustest on tavalisemad "pink-pink", "tsi-füüit", "tsitsidä", "sii-sii", "hüit", ärevushüüd kõlab "tšägägä ..." . Pilt:Parus major.ogg pisi|Rasvatihane
Elupaik
Rasvatihane on levinud kõiksugustes puistutes, teda leidub aedadest suurte metsadeni. Siiski eelistab liik pesitseda lehtmetsades, kus leidub piisavalt pesaõõnsusi. Okasmetsades on arvukus madalam. Pesitseb meeleldi ka inimese poolt üles pandud pesakastides ja seepärast on liik ka paljude ornitoloogiliste uuringute mudelliigiks. Paks lumi ja umbes −40 kraadi mõjub rasvatihasele surmavalt.
Naistepunalised
Klassifikatsioon
Naistepunaliste sugukonda klassifitseeritakse järgmised taime perekonnad:
Rasvatihane
Toitumine
Rasvatihane toitub putukatest, nende munadest ja vastsetest. Talvel sööb seemneid, marju ja puuvilju; toitub ka loomakorjustel. pisi|püsti|Rasvatihane pekitükil toitumas
Pesitsemine
Rasvatihane pesitseb kõikvõimalikes õõnsustes ja pesakastides. Emaslind rajab õõnsusesse pesa, mis koosneb samblast, kuivadest kõrtest ja lehtedest. Sisevooderduses kasutab karvu, jõhve, taimevilla ja sulgi. Kurna 3–13 munaga leidub mai algusest kuni juuli teise pooleni. Munad on valged ja kirjatud hajusate roostekarva täppidega. Rasvatihane pesitseb meil üks kuni kaks korda aastas. Rasvatihane on paigalind. Isased kasutavad pesakaste ööbimiseks sagedamini kui emased.
Constantinus II
Constantinus II (täisnimega Flavius Claudius Constantinus; 316 Arles – 340 Aquileia) oli Vana-Rooma keiser aastatel 337–340. Ta oli Constantinus Suure ja tema teise abikaasa Fausta vanim poeg. Constantinuse kaasvalitsejateks olid nooremad vennad Constantius ja Constans.
Wigan Athletic FC
Wigan Athletic FC on Inglismaa jalgpalliklubi. Klubi loodi 1932. aastal Suur-Manchesteri linnkrahvkonnas Wigani linnas.
Klubi kodustaadion on DW Stadium. Klubi mängib Inglismaa tugevuselt teises liigas Football League Championshipis.
Hooajal 2012–2013 võideti Inglismaa karikas, kui finaalis alistati Manchester City tulemusega 1:0. Lisaks on kahel korral võidetud EFL Trophy. Hooajal 2013–2014 osaleti esimest korda Euroopa Liigas.
Mustikalised
Osades süsteemides moodustab see rühm osa kanarbikuliste sugukonnast.
Wigan Athletic FC
Praegune meeskond
''Seisuga 9. august 2019''
Maateaduste mõisteid (D)
Sellele leheküljele on koondatud lingid maateaduslikele artiklitele, mille pealkirjad algavad D-tähega.
Danzigi vabalinn (1807–1813)
Danzigi vabalinn (prantsuse Ville Libre de Dantzig) oli pooleldi iseseisev linnriik, mille rajas Napoleon I Napoleoni sõdade ajal, ja mis kestis 9. septembrist 1807 kuni 22. jaanuarini 1813.
Ajalugu
Preisimaa omandas Danzigi linna teise Poola jagamise käigus aastal 1793. Pärast Friedrich Wilhelm III lüüasaamist Jena ja Auerstedti lahingus (1806) sai Danzig Tilsiti rahu (1807) järgi vabaks linnaks, mille alad võeti Lääne-Preisimaa provintsilt. Danzigi linnriigi kontrolli alla jäi Danzigi linn (tänapäeva Poola linn Gdańsk) ja seda ümbritsevad alad.
Prantslased andsid linna üle 27. mail 1807, vabariik kuulutati välja 21. juulil. Preisimaa, Friedrich August I-se Saksimaa kuningriik ja Varssavi hertsogiriik pidid garanteerima riigi püsimajäämise. Napoleon määras linna juhtima komandör François Joseph Lefebvre, kes oli juhtinud linna vallutamist; tegelikult sai äsjaloodud riigi juhiks kindral Jean Rapp. Linnakodanikud pidid majutama Prantsuse sõjaväelasi ning maksma makse, kui Napoleon valmistus Venemaa vallutamiseks.
Dziaržynskaja
pisi|Dziaržynskaja mäe tipp Dziaržynskaja (valgevene-eesti transkriptsioonis Dzjaržõnskaja; valgevene Гара Дзяржынская, enne 1958. aastat Святая гара (Püha mägi)) on küngas Valgevene kõrgustikul, Valgevene kõrgeim tipp. Kõrgus 345 m.
Danzigi vabalinn (1807–1813)
Ajalugu
Kui prantslased Venemaalt taganema hakkasid, piiras Vene sõjavägi ka Danzigi linna; linna jäänud u 40 000 Prantsuse sõjaväelast olid sunnitud 2. jaanuaril 1814 lahkuma. Preisimaa võimud tegid Danzigist pärast Viini kongressi oma Lääne-Preisimaa provintsi pealinna, sellega oli vabalinna staatusel lõpp.
Grigori Rasputin
thumb|Grigori Rasputin Grigori Jefimovitš Rasputin-Novõhh (vene Григорий Ефимович Распутин (Новых); 22. jaanuar (vana kalendri järgi 10. jaanuar) 1869 Tobolski kubermang, Pokrovskoje küla – 30. detsember ( vkj 17. detsember ) 1916 Petrograd) oli vene talupoeg ja müstik, Venemaa keisri Nikolai II pere usaldusalune.
Dziaržynskaja
Küngas sai praeguse nime Feliks Dzeržinski järgi. Asub Minskist umbes 30 km lääne pool Dziaržynski linna lähedal.
Grigori Rasputin
Rasputini täpset sünniaega polnud kaua aega täpselt teada, sest ta ise esitas oma vanuse kohta vastukäivaid andmeid. Pakutud on eri kuupäevi ja aastaid vahemikus 1864–1872. Edvard Radzinski andmetel, kes leidis teate rahvaloendusest, ilmneb, et talupoeg Grigori Jefimovitš Rasputin sündis 10. jaanuaril 1869. Selle aasta kirikumeetrika säilinud ei ole, kuid see on siiski kõige tõenäolisem Rasputini sünniaeg.
Päritolu
1905. aastal kohtas Raputin, kelle ravitsejavõimed olid juba avaldunud, Kiievi kloostris suurvürstinna Anastassiat. Too kutsus teda Peterburi ravitsema tsareevitš Alekseid. Aleksei põdes hemofiiliat, mida Peterburi õukonnaarstid ei olnud suutelised tavameditsiini võtetega ravima. Pärast raviprotseduure paranes Aleksei tervislik olukord ja keisri perekonna soovil jäi Rasputin õukonna juurde. Õukonnas viibides ning tihedalt keiser Nikolai II ja keisrinna Aleksandra Fjodorovnaga suheldes omandas Rasputin mõningase mõjuvõimu ka selles, milliseid otsuseid keiser riigivalitsemises vastu võttis ning kuidas ainuisikulisi riiklikke kõrgemaid ametikohti määras. Rasputini osutatava mõjuvõimu ärakasutamiseks olid Peterburis kõrgemate riigiametnike ja keisri õukonnaliikmete tekitatud intriigid, mille soodustamiseks osutati Rasputinile meelehead.
Rasputini eluviis ja tegevus olid vastuolulised ning need tekitasid talle pooldajaid ja ka vastaseid. 1914. aasta juunikuus, kui ta viibis oma kodukohas Siberis, tungis talle noaga kallale ning haavas raskelt kõhupiirkonda religioosne fanaatik Hionia Gusseva (Хиония Гусева), kuid Rasputin paranes üliraskest vigastusest.
Elukorraldus
Alates 1914. aastast elas Grigori Rasputin Peterburi kesklinnas Gorohhovaja tänava 69. majas, samal tänaval Peterburi linnavalitsuse ning Peterburi politseivalitsusega (Gorohhovaja 2). Seal elades nautis ta elurõõme ja tarvitas alkoholi. Samuti võttis ta altkäemaksu: ta kasutas mõjuvõimu keisriperekonna juures, et maksjatelt positiivseid otsuseid välja meelitada.
Suhted keisriperekonnaga
Tsaaripere lähikonda sattus Rasputin peamiselt tänu kahele asjaolule. Esiteks põdes troonipärija Aleksei Nikolajevitš hemofiiliat ning arstid ei andnud poisile paranemislootust. Nii jäi loota vaid pühamehele. Rasputin suutiski ebatraditsiooniliste meditsiinivahenditega troonipärija Aleksei seisundit parandada. See kordus alati, kui poiss tundis end halvasti. Nii pälvis Siberi talupoeg nii tsaari kui ka tsarinna usalduse. Peale selle oli keisrinna Aleksandra Fjodorovna huvitatud müstitsismist ja okultismist ning vajas ebakindluse peletamiseks pühameest (enne Rasputinit oli tal neid olnud juba mitu). Aleksandra Fjodorovna uskus, et Rasputin on Jumalast äravalitud saadik, kelle ettekuulutusi peab igal juhul järgima. Nikolai II oli paljuski oma naise mõju all ning uskus Rasputinit ka ise, siiski ei täitnud tsaar alati ta juhtnööre. Rasputin püüdis mõjutada läbi keisrinna riigivalitsemist ning neid poliitilisi otsuseid ja protsesse, mille keisrinna vastu võtma pidi.
Rasputini mõju riigijuhtimisele
Venemaa eliidi seas tekkis n-ö harimatu talupoja (Rasputin oskas vaevu kirjutada) vastu tugev vastumeelsus, monarhistidki uskusid, et Rasputin hukutab nii tsaariperekonna kui ka riigi. Ta sekkus eriti esimese maailmasõja ajal üha enam poliitikasse, mõjutas keisri otsuseid ministrite ja muude oluliste riigiametnike ametisse määramisel. Kirikuringkonnad süüdistasid teda ketserluses, aristokraatia aga liiderlikkuses. Ilmselt oli mõlemal poolel teatud määral õigus, kuid et Rasputinile kuulus tsaariperekonna absoluutne toetus, ei kõigutanud süüdistused tema võimupositsiooni sugugi.
12. juulil (vkj 29 juunil) 1914 tehti Rasputinile esimene atentaat – teda löödi oma kodukülas noaga kõhtu, Rasputin jäi aga ellu. Nüüdsest uskusid tema austajad veelgi enam tema pühadust.
Rasputini tapmine ja surm
1916. aastal otsustasid monarhistid (Felix Jussupov, suurvürst Dmitri Pavlovitš, Riigiduuma liige Vladimir Puriškevitš, kapten Suhhotin ning arst Lazovet) Feliks Jussupovi (1856–1928) ja Dmitri Pavlovitš Romanovi juhtimisel Rasputini tappa, et "päästa tsaar ja Venemaa". Nad kutsusid Rasputini Jussupovi lossi Peterburis aadressil Moika tänav, maja nr 94 ja ööl vastu 30. detsembrit 1916. aastal tapsid ta seal. Aja jooksul on Rasputini tapmisest esitatud eri versioone, näiteks:
Samaarium
Samaarium (sümbol Sm) on keemiline element järjekorranumbriga 62, haruldane muldmetall.
Ta esineb looduses 7 isotoobina. Nende massiarvud on 144, 147, 148, 149, 150, 152 ja 154.
Omadustelt on samaarium lantanoid. Tema tihedus normaaltingimustel on 7,35 g/cm³. Sulamistemperatuur on 1072 Celsiuse kraadi ja keemistemperatuur 1800 °C.
Aasia ja Vaikse Ookeani Majanduskoostöö
thumb|APEC-i liikmed Aasia ja Vaikse ookeani majanduskoostöö foorum (inglise keeles Asia-Pacific Economic Cooperation; lühend APEC) on Vaikse ookeaniga piirnevate maade – liikmesmajanduste – majandusliku koostöö organisatsioon, mille eesmärgiks on soodustada majanduskasvu, koostööd, kaubandust ja investeeringuid ning suurendada produktiivsust ja heaolu Aasia ja Vaikse ookeani regioonis.
APEC on mittesiduvate kohustuste, avatud dialoogi ja arvamuste võrdse kohtlemise põhimõttel toimuv valitsustevaheline organisatsioon. Erinevalt Maailma Kaubandusorganisatsioonist ja teistest rahvusvahelistest kaubandusorganisatsioonidest puuduvad APEC-i liikmetel lepingutest tulenevad kohustused. Kõik kohustused võetakse vabatahtlikkuse alusel ning kõik otsused võetakse vastu konsensuse saavutamise korral.
APEC-isse kuulub 21 riiki, mis võtavad enda alla ligikaudu 40% maailma rahvastikust, ~55% maailma SKP-st ja ~44% maailma kaubandusest.
Organisatsioon asutati 1989. aastal Austraalia eestvedamisel ja selle loomisel osales 12 riiki.
Iga-aastastel APEC-i liidrite kohtumistel osalevad kõikide liikmesmajanduste valitsusjuhid, välja arvatud Taiwan, keda esindab majandusliider. Kohtumised leiavad igal aastal aset erineva liikmesmajanduse territooriumil ning üheks kuulsamaks traditsiooniks on kohtumisel osalevate riigipeade riietumine ühispildi tegemiseks võõrustajamaa rahvarõivastesse.
Esimene APEC-i liidrite kohtumine leidis aset 1993. aastal USA-s, kui riigi president Bill Clinton kutsus organisatsiooni valitsusjuhid kohtumisele Blake'i saarele.
2014. aasta liidrite kohtumine toimub Hiinas Pekingis.
Organisatsiooni peakontor asub Singapuris.
Ajalugu
APEC-i rajamise ideed esitles esimesena 1989. aasta jaanuaris endine Austraalia peaminister Bob Hawke, kes tegi Lõuna-Koreas Soulis peetud kõnes ettepaneku efektiivsemaks majandusliku koostöö saavutamiseks Vaikse ookeani rannikuriikide vahel. Sama aasta novembris toimus Austraalia pealinnas Canberras kohtumine, mille eesistujaks oli Austraalia välisminister Gareth Evans. Kohtumisest võtsid osa 12 Aasia ja Vaikse ookeani riigi ministrid: Austraalia, Brunei, Indoneesia, Jaapan, Kanada, Korea Vabariik, Malaisia, Uus-Meremaa, Filipiini vabariik, Singapur, Tai ja USA. Kohtumise tulemusel moodustati Aasia ja Vaikse ookeani majanduskoostöö foorum (APEC) ning lepiti kokku järgnevate kohtumiste toimumised Singapuris ja Lõuna-Koreas.
Pikavere (Lääneranna)
Pikavere on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Aasia ja Vaikse Ookeani Majanduskoostöö
Ajalugu
1991. aastal liitusid organisatsiooniga Hiina Taipei (Taiwan), Hongkong ja Hiina Rahvavabariik, 1993. aastal lisandusid Mehhiko ja Paapua Uus-Guinea, 1994. aastal Tšiili ning 1998. aastal Peruu, Venemaa ja Vietnam. Aastatel 1989–1992 toimusid APEC-i kohtumised mitteametlikus vormis juhtivate ametnike ja ministrite tasandil. 1993. aastal kehtestas endine USA president Bill Clinton iga-aastase APEC majandusjuhtide kohtumise tava ehk riigipeade foorumi.
Pikavere (Lääneranna)
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Koonga valda.
Aasia ja Vaikse Ookeani Majanduskoostöö
Liikmesmajandused
Praegu kuulub APEC-i koosseisu enamik Vaikse ookeani rannikuriikidest, kokku 21 liiget. Liikmesuse kriteeriumiks on eraldiseisev majandus, mitte riik. Seetõttu kasutab APEC oma liikmetele viidates terminit "liikmesmajandus", mitte "liikmesriik". Selle tulemusena kuulub organisatsiooni liikmete hulka ka näiteks Taiwan, mis kuulub ametlikult Hiina Rahvavabariigi alla ja osaleb APEC-is nime Hiina Taipei all, ning ka Hongkong, mis ühines APEC-iga kui Briti koloonia, kuid on praeguse seisuga Hiina Rahvavabariigi Hongkongi erihalduspiirkond.
Pikavere (Lääneranna)
Külas asub kultuurimälestisena arvele võetud Pikavere vennastekoguduse palvemaja.
Aasia ja Vaikse Ookeani Majanduskoostöö
Liikmesmajandused
Lisaks liikmesmajandustele on APEC-il ka kolm ametlikku vaatlejat: Kagu-Aasia Maade Assotsiatsioon (ASEAN), Vaikse ookeani saarte foorum (SPF) ja Vaikse ookeani majanduskoostöö nõukogu (PECC).
Pikavere (Lääneranna)
Silma paistavad kiviaiad, mis on muinsuskaitse all.
Aasia ja Vaikse Ookeani Majanduskoostöö
Laienemisvõimalused
APEC-iga liitumiseks on soovi avaldanud India, ning lisaks veel 11 riiki, kelle hulka kuuluvad Bangladesh , Pakistan , Sri Lanka , Laos , Mongoolia , Macau , Costa Rica , Columbia , Ecuador , Kambodža ja Panama.
Kesk-Aafrika Vabariik
Kesk-Aafrika Vabariik on merepiirita riik Aafrika mandri keskosas. Riik piirneb põhjas Tšaadiga, idas Sudaani ja Lõuna-Sudaaniga, lõunas Kongo Demokraatliku vabariigi ja Kongo Vabariigiga ning läänes Kameruniga.
Aasia ja Vaikse Ookeani Majanduskoostöö
APEC-i kolm sammast
1994. aastal Indoneesias Bogoris toimunud liidrite kogunemisel võtsid liikmed eesmärgiks saavutada vaba ja avatud kaubandus ning investeeringute liikumine aastaks 2010 arenenud tööstusriikide jaoks ja aastaks 2020 areneva majandusega riikide jaoks. Eesmärgiks võeti kaubandus- ja investeerimispiirangute vähendamine ning toodete, teenuste ja kapitali vaba liikumise edendamine. Kokku lepitud eesmärke hakati kutsuma „Bogori eesmärkideks“; need ilmestavad hästi APEC-i liikmete hulgas levinud veendumust, et vaba ja avatud kaubandus ning investeeringud on vajalikud regiooni kasvupotentsiaali hindamiseks ning majanduslike ja sotsiaalsete väljundite tugevdamiseks kõigis APEC-i liikmesmajandustes.
Kesk-Aafrika Vabariik
Haldusjaotus
pisi|Kesk-Aafrika Vabariigi haldusjaotus
Aasia ja Vaikse Ookeani Majanduskoostöö
APEC-i kolm sammast
APEC-i kolm sammast on:
APEC-i kriitika
APEC-it on aastaid kritiseeritud esialgselt eesmärgilt – vabakaubanduse edendamiselt – kõrvalekaldumises ning selles, et keskendutakse rohkem muudele teemadele, näiteks terrorismile ja tervishoiule. Lisaks on APEC-i tähtsust õõnestanud kahepoolsete kaubanduslepingute sõlmimine kannatamatute liikmesriikide vahel, kaubanduskonfliktid USA ja Hiina vahel ning poliitilised pinged mõningate võtmeriikide – Hiina, Jaapani ja Lõuna-Korea vahel.
Kesk-Aafrika Vabariik
Haldusjaotus
Kesk-Aafrika Vabariik jaguneb 14 prefektuuriks, kaheks majandusprefektuuriks ja pealinnaks:
Seenlillelised
Seenlillelised (Monotropaceae) on kaheiduleheliste taimede sugukond kanarbikulaadsete seltsis.
Deegu
Deegu ehk tavadeegu (Octodon degus) on väike näriliseliik deegulaste sugukonnast.
Välimus
Deegu kerepikkus on 15 cm, pikkus koos sabaga 25 cm. Ta on süüria kuldhamstrist suurem, kuid meriseast väiksem.
Deegu on hallikaspruun. Neil on mustad silmad ja vertikaalselt asetsevad ümarad kõrvad.
Deegu laboriloomana
Deegude organism ei seedi suhkruid, seega kasutatakse neid laboriloomana, et testida suhkurtõveravimeid.
Deegu lemmikloomana
Deegusid toodi Euroopasse ja Põhja-Ameerikasse algul laboriloomadena, hiljem said neist populaarsed lemmikloomad. Eestis on deegud suhteliselt vähe levinud. Deegu on meeldiva ja sõbraliku iseloomuga lemmikloom, meenutades väliselt veidi liivahiirt, kellest ta on veidi suurem. Kohati meenutab ta ka tšintšiljat. Looduses teevad deegud pesa kivide alla ja tihedatesse põõsastesse, kus asuvad ka nende toidulaod, seega tasub neile sarnaseid tingimusi võimaldada lemmikloomanagi.
Sotsiaalne käitumine
Deegu on väga intelligentne loom, ta tunneb peremehe ära hääle järgi. Ta eristab väga hästi hääli ja helisid, mistõttu on ta võõraste seltsis ebakindel. Deegul on hea mälu. Deegut ei tohiks haarata ülalt, sest looduses ründavad teda sealt vaenlased. Ta ei püsi paigal, seega ei saa teda kaua aega järjest hellitada ega käes hoida, kuigi ta armastab inimese seltskonda. Kuna deegu on karjaloom, siis üldiselt ta inimest ei hammusta.
Seenlillelised
Mõnes süsteemis moodustab see rühm osa kanarbikuliste või ka uibuleheliste sugukonnast.
Kesk-Aafrika Vabariik
Haldusjaotus
Suuremad linnad on Bangui, Bimbo, Mbaïki ja Berbérati.
Suuremad rahvusrühmad on gbajad, bandad ja mandžad. Enamik inimestest tegeleb põllumajandusega.
Varane ajalugu
Millalgi 1000 eKr ja 1000 pKr vahel levisid Oubangui keeli kõnelevad rahvad Kamerunist ida suunas Sudaani, asudes ka tänapäeva Kesk-Aafrika Vabariigi aladele. Samal ajal asus märksa väiksem hulk bantukeelseid sisserändajaid elama KAV edelaossa ning kesksudaani keeli kõnelejad Oubangui jõe äärde.
Selle rahvasterände tulemusena kõneleb enamik KAV tänapäevastest asukatest Oubangui keeli või bantu keeli, mis kuuluvad Niigeri-Kongo perekonda. Väiksem osa kõneleb kesksudaani keeli, mis kuuluvad Niiluse-Sahara perekonda.
Välismaailma mõjud
Enne 19. sajandit jäid tänapäeva KAV asukad islami levikualast Sudaanis kaugemale ning seepärast oli neil suhteliselt vähe kontakte monoteistlike usundite ja põhjamaiste majandustega. 19. sajandi esimestel kümnenditel jõudsid piirkonda islami kaupmehed ning arendasid suhteid kohalike juhtidega, et neil aladel kaubelda ja asulaid rajada.
Muslimi kaupmeeste saabumine 19. sajandil kulges üsna rahumeelselt ja sõltus kohalike toetusest, kuid pärast sajandi keskpaika hakkasid saabuma araabia orjakauplejad koos hästirelvastatud sõduritega. Bobangi rahvast said mõjukad orjakauplejad, kes müüsid orje Ameerikasse, kasutades rannikuni jõudmiseks Oubangui jõge. Ligikaudu 1860. aastast kuni 1910. aastani tühjendasid Sudaanist, Tšaadist, Kamerunist, Põhja-KAV-s asuvast Dar al-Kutist ning Kagu-KAV Nzakara ja Zande osariikidest pärit orjakaupmehed KAV idaosa pikaks ajaks inimestest.
Prantsuse koloniaalvõim
1889. aastal rajasid prantslased Oubangui jõe äärde Banguisse asula. 1890–91 saatis De Brazza ekspeditsioone üles piki Sangha jõge tänapäeva edela-KAV-s kuni Oubangui keskjooksuni Tšaadi järve suunas ning itta piki Oubangui jõge Niiluse suunas, lootes laiendada Prantsuse Konge piire kuni teiste Prantsuse Aafrika-kolooniateni. 1894. aastal fikseeriti Prantsuse Kongo piirid Belgia kuningale Leopold II-le allunud Kongo Vabariigiga ja Saksa Kameruniga. 1899. aastal lepiti kokku Prantsuse Kongo piir Sudaaniga piki Kongo-Niiluse veelahet. Nii ei pääsenudki prantslased igatsetud Niiluseni.
Kui eurooplased olid leppinud kokku Prantsuse Kongo piirid, tuli Prantsusmaal otsustada, kuidas katta omandatud territooriumi hõivamise, administreerimsie ja arendamise küllaltki suured kulud. Leopold II kontsessioonidega firmade väidetav edu Kongo Vabariigis veenis Prantsuse valitsust andma 1899. aastal 17 erafirmale suuri kontsessioone Oubangui-Shari piirkonnas. Vastutasuks õiguse eest ekspluateerida neid maid kohalikke kaupu ostes ja Euroopa importtoodangut müües, lubasid firmad maksta Prantsusmaale renti ja kontsessioonialasid arendada. Firmad palkasid nii Euroopast kui ka Aafrikast agente, kes sageli kasutasid aafriklaste tööle sundimiseks jõhkraid meetodeid.
Samal ajal hakkas Prantsuse administratsioon sundima kohalikke elanikke makse maksma ja riigi heaks tasuta töötama. Firmad ja valitsus tegid kohalike töölesundimisel kohati koostööd. Mõned Prantsuse ametnikud teatasid eravägede, omaenda kolleegide ja sõjaväe kuritarvitustest, kuid katsed neid inimesi vastutusele võtta nurjusid peaaegu alati. Kui KAV-s toimunud jõhkrustest jõudsid Prantsusmaale teated, mis põhjustasid avalikku halvakspanu, algatati uurimisi ning tehti mõned nõrgad reformikatsed, ent reaalne olukord jäi sisuliselt samaks.
Prantsuse koloniaalvõimu esimese kümnendi vältel (umbes 1900–1910) laiendasid Ubangi-Shari ala valitsejad orjakauplemist ning kohaliku toodangu müüki Euroopasse. Nad kasutasid ära oma lepinguid Prantsusmaaga, hankimaks rohkem relvi, millega saada rohkem orje; suur osa Ubangi-Shari idaosast tühjenes sel ajal inimestest. Pärast seda, kui prantslased kohaliku pealikud võimult kukutasid, vähenes orjakauplemine järsult.
Alsunga vald
Alsunga vald (läti Alsungas pagasts) on vald Lätis Kuramaal Kuldīga piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Ēdole, Īvande ja Gudenieki vallaga, Lõuna-Kuramaa piirkonna Saka vallaga ning Ventspilsi piirkonna Jūrkalne ja Zirase vallaga.
Kesk-Aafrika Vabariik
Prantsuse koloniaalvõim
1911. aastal anti Sangha ja Lobaye jõe basseinid Saksamaale lepinguga, millega prantslased said vabad käed Marokos. Ubangi-Shari lääneosa jäi Saksa võimu alla kuni Esimese maailmasõjani, mille järel Prantsusmaa need alad Kesk-Aafrika vägesid kasutades tagasi vallutas.
Alsunga vald
Ajalugu
Aastal 1935 oli Alšvanga valla pindala 240 km² ja seal oli 3365 elanikku. 1945 moodustati selle aladele Grāveri, Bērzkalni, Kraumaņi ja Alšvanga külanõukogud, vald ise aga likvideeriti aastal 1949. Aastal 1950 sai Alsunga töölisasula staatuse, aastal 1961 kujunes sellest aga alev. Samal aastal liideti aleviga likvideeritavad Grāveri ja Kraumaņi külanõukogud, mis moodustasid Alsunga alevi maaterritooriumi. Aastal 1997 liideti sellega osa Jūrkalne külanõukogu maadest, maaterritooriumi koosseisu läks aga osa Gudenieki külanõukogust. Aastal 1991 kaotas Alsunga alevi staatuse, Alsunga alevi maaterritoorium ja Alsunga küla ühendati aga Alsunga vallaks. Vallaga samades piirides moodustati 2009. aastal Alsunga piirkond (1. järgu haldusüksus).
Kesk-Aafrika Vabariik
Prantsuse koloniaalvõim
pisi|[[Charles de Gaulle Banguis 1940. aastal]] 1920–1930 rajati teedevõrk, propageeriti tulusamaid põllukultuure ning loodi mobiilsed terviseteenused võitluseks unitõvega. Mitmel pool riigis rajati protestantlikud misjonijaamad. Siiski juurutati ka uusi sunniviisilise töö vorme, kui Prantsuse võimud võtsid suurel arvul kohalikek tööle Kongost ookeani äärde viiva raudtee ehitusel, kus paljud töölised surid kurnatusse ja haigustesse.
Alsunga vald
Ajalugu
Aastal 2021 liideti Alsunga piirkond Kuldīga ja Skrunda piirkonnaga uueks Kuldīga piirkonnaks. Senisest piirkonnast kujunes üks uue omavalitsusüksuse valdadest.
Loodus
Vald asub Lääne-Kurzeme kõrgustikul, lääneosa ka Rannikumadalikul. Tähtsaimaks jõeks on Užava jõgi. Suurim järv on 76 hektari suurune Zvirgzdi järv.
Kesk-Aafrika Vabariik
Prantsuse koloniaalvõim
1925. aastal avaldas prantsuse kirjanik André Gide raamatu "Voyage au Congo" ("Reis Kongosse"), milles kirjeldas raudtee-ehituse tagajärgi. Ta paljastas vägivalla, mida Ubangi-Shari lääneosas kasutasid keskaafriklaste vastu tööandjad nagu Sangha-Ubangi Metsanduskompanii. 1928. aastal puhkes läänealadel suur ülestõus: Kongo-Wara mäss ehk "kõplavarresõda", mis kestis mitu aastat. Selle, sõdadevahelisel ajal ehk Aafrika suurima kolonialismivastase ülestõusu ulatust varjati Prantsuse avalikkuse eest hoolikalt, kuna see andis tunnistust tugevast vastuseisust Prantsuse koloniaalvalitsusele ja sunnitööle.
Alsunga vald
Kaitsealused objektid
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Alsunga linnus, Alsunga katoliku kirik, selle orel, Kalniņi muinaskalmed, Todaiži (Leiškalni) linnamägi ja selle juures asuv asulakoht ning linnamägi Dižgabalkalnsi mägi. Kohaliku kaitse all on Jaungaiļi muinaskalmed ehk Päikesemägi, Ķīši muinaskalmed, Mazreģi keskaegne kalmistu ja Grīnbergi muinaskalmed.
Kesk-Aafrika Vabariik
Prantsuse koloniaalvõim
1930. aastatel arenesid piirkonnas puuvilla-, tee- ja kohvikasvatus ning teemandi- ja kullakaevandus. Mitu puuvillafirmat said monopolid puuvillatootmisele suurel alal ning võisid põllumeestele hinda dikteerida, mis tagas aktsionäride tulu. 1940. aasta septembris võtsid gollistidest Prantsuse ohvitserid Ubangi-Shari oma kontrolli alla.
Alsunga vald
Kaitsealused objektid
Endine piirkonna omavalitsus on kultuuriväärtuslike objektidena ära toonud veel Almāle mõisa teenijatemaja ja aida, Alsunga apteegi ja kirikuõpetaja maja, Irbese, Rudumi ja Lapi kalmistute kellatornid, Reģi mõisa park ja hoonetekompleks, represseeritutele püstitatud mälestuskivi, Almāle allee, Seadusemägi, Balande külatänav, Vēži allee ja vana suitide tee.
Kesk-Aafrika Vabariik
Sõltumatus (1960)
1. detsembril 1958 sai Ubangi-Shari koloonia autonoomia Prantsuse emamaa kontrolli all ning võttis uueks nimeks Kesk-Aafrika Vabariik. Riigi rajaja ning valitsusnõukogu eesistuja Barthélémy Boganda suri salapärases lennuõnnetuses 1959. aastal, kaheksa päeva viimaseid koloniaalvõimu aegseid valimisi.
13. augustil 1960 saavutas KAV iseseisvuse ning kaks Boganda lähimat abilist Abel Goumba ja David Dacko hakkasid võimu pärast võitlema. Prantslaste abiga tuli Dacko võüimule ning lasi Goumba peagi arreteerida. 1962. aastaks oli president Dacko rajanud üheparteisüsteemi.
pisi|püsti|[[Jean-Bédel Bokassa, KAV isehakanud keiser. ]]
Alsunga vald
Asustus
Alsunga piirkond oli rahvaarvu väiksuselt Läti teine 1. järgu haldusüksus. 2010. aasta alguses oli rahvaarv 1623. Alsunga vald on osa suitide asualast.
Arvestuslikel andmetel oli 1. jaanuaril 2011 Alsunga piirkonna elanikest lätlasi 95,34%, leedulasi 1,47%, venelasi 1,35% ja muust rahvusest inimesi 1,84%.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Kesk-Aafrika Vabariik
Bokassa ja Kesk-Aafrika Keisririik (1965–1979)
1979. aasta aprillis protestisid üliõpilased Bokassa seaduse vastu, mille kohaselt pidid kõik õpilased ostma koolivormi firmast, mis kuulus ühele tema naistest. Valitsus surus protestid jõuga maha, tappes sadakond last ja teismelist. Bokassa võis olla osa tapmiste eest isiklikult vastutav. 1979. aastal juhtis Prantsusmaa Bokassa-vastast riigipööret, taastades Dacko võimu ja KAV nime. Seejärel kukutas kindral André Kolingba 1. septembril 1981 omakorda Dacko.
KAV Kolingba võimu all
1990. aastal, saanud inspiratsiooni Berliini müüri lagemisest, aktiviseerus KAV-s demokraatlik liikumine. 1990. aasta mais kirjutasid 253 silmapaistvat kodanikku alla kirjale, mis nõudis Rahvuskogu kokkukutsumist, kuid Kolingba keeldus ja lasi mitu opositsionääri vahistada. USA ja Prantsusmaa survel ning riikide ja organisatsioonide rühma GIBAFOR (Prantsusmaa, USA, Saksamaa, Jaapan, EL, Maailmapank ja ÜRO) algatusel nõustus Kolingba lõpuks põhimõtteliselt vabade valimistega 1992. aasta oktoobris, mida aitas korraldada ÜRO valimisorganisatsioon.
Kasutanud valimisrikkumisi ettekäändena võimule jäämiseks, sattus president Kolingba GIBAFORi tugeva surve alla, rajamaks ajutise riikliku poliitikanõukogu ning loomaks valimiskomisjoni, kuhu kuuluksid kõigi erakondade esindajad.
Kui valimised 1993. aastal (tas rahvusvahelise abiga) lõpuks toimusid, juhtis esimeses ringis Ange-Félix Patassé ning Kolingba oli alles neljas pärast Abel Goumbat ja David Dackot. Teises voorus kogus Patassé 53% häältest ja Goumba 45,6%. Enamik Patassé toetajaid olid Gbaya, Kare ja Kaba seast seitsmes tihedalt asustatud prefektuuris riigi loodeosas, Goumba toetus tuli aga suuresti kümnest hõredamalt asustatud prefektuurist lõunas ja idas. Patassé erakond Mouvement pour la Libération du Peuple Centrafricain (MLPC) ehk KAV Rahva Vabastusliikumine kogus ka liht-, ehkki mitte absoluutse häälteenamuse parlamendis, mistõttu Patassé vajas koalitsioonipartnereid.
Kodusõda alates 2003. aastast
François Bozizé moodustas valitsuse, kuhu kuulus enamik popositsioonierakondadest. 2005. aasta mais toimusid vabad presidendivalimised, mille Patassé võitis. 2006. aasta novembris palus ta Prantsuse sõjalist abi riigi põhjaosas linnu vallutanud mässuliste vastu. 2011. aastal valiti ta tagasi, kuid neid valimistulemusi peeti üleüldiselt võltsituiks. pisi|Rwanda sõdur põgenikelaagri lähedal
2012. aasta novembris vallutas mässuliste koalitsioon Séléka linnu riigi põhja- ja keskosas. 2013. aasta jaanuaris sõlmisid nad Bozizé valitsusega rahu, saades kohad valitsuses. Rahu katkes, kui mässulised ründasid pealinna. Bozizé põgenes riigist ja presidendivõimu haaras Michel Djotodia. Septembris 2013 saatis Djotodia Séléka ametlikult laiali, kuid paljud mässulised keeldusid relvi maha panemast.
Novembris 2013 hoiatas ÜRO, et KAV-s on genotsiidioht Peamiselt muslimitest koosnev Séléka ja kristlaste maakaitsevägi "anti-balaka" ("anti-matšeete") korraldavad vastastikuseid kättemaksurünnakuid tsiviilelanikele. Umbes pooled KAV elanikest on põllupidajatest kristlased ning 15% nomaadidest muslimid, mistõttu konflikti mõjutab ka võitlus maa pärast.
13. detsembril 2013 teatas ÜRO, et hukkunud on 610 inimest. Veerand rahvastikust, ligi 1 miljon inimest, olid kodust põgenenud.
2013. aasta jõuludel puhkes sõjategevus pealinnas Banguis. Kuus Aafrika Liidu rahuvalvejõu tšaadlasest sõdurit tapeti ning presidendipalee lähistelt leiti 20 laibaga massihaud.
18. veebruaril 2014 kutsus ÜRO peasekretär Ban Ki-moon ÜRO Julgeolekunõukogu saatma kohe KAV-i 3000-mehelist üksust takistama tsiviilelanike tapmist. Ta pakkus välja kuueosalise plaani, mille raames saadetakse riiki 3000 rahuvalvajat lisaks sinna juba saabunud 6000 Aafrika Liidu ning 2000 Prantsuse sõdurile.
Rahvastik
pisi|250px|Kesk-Aafrika Vabariigi elanike arv (1961–2003) tuhandetes
Alates iseseisvumisest on rahvaarv peaaegu neljakordistunud. 1960. aastal elas riigis 1 232 000 elanikku ja 2009. aastal 4 422 000.
Keskmine eluiga on 49,68 aastat (meestel 48,45 ja naistel 50,95 aastat; 2010. aasta hinnang). Rahvastiku keskmine vanus on 19,1 aastat. .
ÜRO hinnangul on 11% 15–49-aastastest HIV-positiivsed. 2007. aastal suri hinnanguliselt 11 000 inimest HIV-i või AIDS-i.
39% elanikkonnast elab linnades.
Loodus
Suurem osa maastikust on tasane savann. Maa metsasus on umbes 8%. Kesk-Aafrika Vabariik oli 2008. aasta hinnangute kohaselt maailma vähima valgusreostusega maa.
Maa edelaosas asub Dzanga-Sangha rahvuspark. Maal elab aafrika metsaelevante (Loxodonta cyclotis) ja rannikugorillasid (Gorilla gorilla gorilla).
Majandus
Kesk-Aafrika Vabariigis on 2007. aasta seisuga 1,926 miljonit tööjõulist. 2001. aasta seisuga on töötus 8%.
Väliskaubandus
Kesk-Aafrika Vabariigi tähtsaimad ekspordiartiklid on teemandid puit, puuvill, kohv ja tubakas. Kesk-Aafrika Vabariigi tähtsaimad ekspordipartnerid on Belgia (32,57%), Hiina (10,49%), Indoneesia (10,36%), Maroko (10,24%), Kongo DV (6,87%), Prantsusmaa (5,79%) (2009).
Kesk-Aafrika Vabariigi tähtsaimad impordiartiklid on toit, tekstiilid, petrooleumitooted, masinad, mootorsõidukid, kemikaalid ja ravimid. Kesk-Aafrika Vabariik tähtsaimad impordipartnerid on Lõuna-Korea (19,29%), Prantsusmaa 11,95%, Ameerika Ühendriigid (7,78%), Kamerun (7,39%), Holland (6,77%) (2009).
Dahomee vabariik
Dahomee vabariik (prantsuse: République du Dahomey) oli 11. detsembril 1958 asutatud Prantsusmaa autonoomne koloonia. Enne autonoomsuse saavutamist oli Dahomee vabariik olnud Prantsuse Dahomee. Dahomee sai iseseisvaks 1. augustil 1960.
Riik nimetati 1975. aastal Benini lahe järgi Beniniks (laht oli saanud nime tänapäeva Nigeeria aladel olnud Benini impeeriumi järgi). Nimi "Benin" oli neutraalne kõigi riigi rahvaste suhtes, "Dahomee" tuletas paljudele meelde kunagist fonide Dahomee kuningriiki.
Emmu
Emmu on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Koonga valda.
Hermann Rorschach
Hermann Rorschach (8. november 1884 – 2. aprill 1922) oli Šveitsi psühhiaater ja psühhoanalüütik, kes on tuntud eeskätt oma 1921. aastal loodud psühholoogilise projektiivtesti järgi, mida hiljem hakati nimetama Rorschachi tindiplekitestiks.
Testi eesmärgiks oli testitäitjas esile tuua tema isiksuse teadvustamata osad, mis kandusid üle esitatud stiimulitele. Rorschachi testis näidatakse inimesele ühekaupa kümmet abstraktset tindiplekki ning palutakse öelda, mis objekte või kujutisi piltidel nähakse.
Elulugu
Rorschach sündis Šveitsis Zürichis. Koolikaaslaste seas oli ta tuntud kui Klecks ehk "tindiplekk", kuna talle meeldis kleksograafia ehk tindiplekipiltide tegemine.
Rorschachi isa, kes oli kunstiõpetaja, julgustas teda loovale eneseväljendusele läbi maalimise ja joonistamise. Keskkooli lõpus ei suutnud Rorschach otsustada, kas valida kunstniku või teadlase karjäär. Ta kirjutas kirja saksa bioloogile Erns Haeckelile ja sai soovituseks minna õppima teadust. Sellest ajendatuna asus ta õppima meditsiini Zürichi ülikoolis. Rorschach õppis psühhiaater Eugen Bleuleri käe all, nagu seda oli teinud varem ka Carl Jung. Tol perioodil intellektuaalsetes ringkondades populaarsust kogunud psühhoanalüütik tuletas Rorschachile meelde tindiplekke oma lapsepõlvest. Huvitudes sellest, miks erinevad inimesed näevad sama tindipleki peal tihti väga erinevaid asju, hakkas ta arstiõpingute kõrvalt näitama koolilastele tindiplekke ning analüüsima saadud vastuseid.
Aastal 1857 oli saksa doktor Justinus Kerner avaldanud populaarse luuleraamatu, kus iga värss oli inspireeritud juhuslikust tindiplekist. On spekuleeritud, et Rorschach oli sellest raamatust teadlik. Lisaks oli tindiplekke kasutanud loovustestina varem ka prantsuse psühholoog Alfred Binet.