cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Theravaada
Levik
Kõige rohkem on theravaada budiste Tais, umbes 63 miljonit. Järgnevad Myanmar 51, Sri Lanka 14, Kambodža 14 ja Laos umbes 4 miljoniga. Vähemal määral on theravaada levinud ka Indias, Hiinas, Vietnamis, Bangladeshis, Filipiinidel, Malaisias, Nepalis ja Indoneesias. Hiljuti on theravaada hakanud koguma populaarsust ka läänemaailmas. Theravaada budiste on tänapäeval kokku maailmas umbes 150 miljonit.
Beyoncé Knowles
Lapsepõlv
1990. aastal jätkas Beyoncé oma õpinguid Houstoni Parkeri algkoolis, mis oli muusikakallakuga kool. Seal olles kuulus ta koolikoori. Lisaks on Beyoncé õppinud Houstoni lavakunstikoolis ja Alief Elsiki keskkoolis. Ta oli kaks aastat Püha Johannese Ühinenud Metodisti kiriku koori solist.
Theravaada
Levik
Theravaada järgijate osakaal riigiti:
Beyoncé Knowles
Lapsepõlv
8-aastasel osales Beyoncé koos lapsepõlvesõbra Kelly Rowlandiga konkursil, kus moodustati tüdrukutebändi. Seal nad kohtusid tulevase bändikaaslase LaTavia Robersoniga. Kõik kolm pääsesid edasi ja koos nendega moodustati 6-liikmeline tüdrukutebänd Girl's Tyme.
Theravaada
Levik
Eestis esindab theravaada koolkonda Eesti Theravaada Sangha.
Beyoncé Knowles
Girl's Tyme
Girl's Tyme'i kuulusid Beyoncé Knowles, Kelly Rowland, LaTavia Roberson, Támar Davis ning õed Nikki ja Nina Taylor. Tänu Knowles'ile ja Rowlandile kogus bänd kiiresti tuntust. Produtsent Arne Frager kutsus nad oma California stuudiosse ja sõlmis nendega plaadilepingu. Frager saatis nad tolle aja suurimasse talendisaatesse "Star Search". Girl's Tyme ei võitnud saadet. Beyoncé on hiljem öelnud, et kaotust põhjustas halb loovalik.
Talendisaate kaotuse tõttu otsustas Beyoncé isa Mathew hakata bändi mänedžeriks. Ta vähendas liikmete arvu kuuelt neljale, eemaldades Davise ja õed Taylorid ning tõi nende asemele laulma LeToya Lucketti. 1995. aastal loobus Mathew oma tööst meditsiinivarustuse müügimehena ja hakkas täiskohaga mänedžeriks. Beyoncé ema Tina hakkas kujundama bändi kostüüme.
Destiny's Child
1997. aastal sõlmis Destiny's Child plaadilepingu Columbia Recordsiga ja avaldas oma debüütloo "Killing Time". Lugu lisati samal aastal esilinastunud filmi "Mehed mustas" filmimuusika albumile.
1998. aastal avaldas bänd omanimelise debüütalbumi, mis sisaldas nende esimest suurt hitti "No, No, No". Järgmisel aastal ilmus nende teine album "The Writing's on the Wall", mis sisaldas hitte "Bills, Bills, Bills", "Jumpin' Jumpin'" ja "Say My Name". 2001. aastal võitis "Say My Name" parima R&B-esituse ja R&B-laulu Grammy. 2002. aastaks oli albumit müüdud üle maailma 13 miljonit eksemplari.
2000. aastal lahkusid Luckett ja Roberson erimeelsuste tõttu bändist. Nende asemel tulid Michelle Williams ja Farrah Franklin, kuid viimane lahkus mõne kuu möödudes. Luckett ja Roberson kaebasid Mathew Knowlesi ja oma endised bändikaaslased kohtusse lepingu rikkumise pärast, kuid see lahendati lõpuks kohtuväliselt.
Destiny's Child läks lahku 2006. aastal. pisi|"The formation maailmaturnee" (2016)
Jeemen
Jeemen on riik Lähis-Idas Araabia poolsaarel. Jeemen piirneb põhjas Saudi Araabia ja idas Omaaniga, läänes Punase mere ja lõunas Adeni lahega. Jeemeni territooriumi hulka kuulub ka üle 200 saare, suurim neist on Sokotra.
Haldusjaotus
pisi|350px|Jeemeni kubernerkonnad
Beyoncé Knowles
Soolokarjäär
2006. aastal valisid Eesti Raadio 2 kuulajad välismaa aastahiti kategoorias Beyoncé' hiti "Irreplaceable" 715 häälega 8. kohale. Naistest oli ta Nelly Furtado järel teine.
Jeemen
Haldusjaotus
Jeemen on halduslikult jaotatud 21 kubernerkonnaks (muḩāfaz̧ah) ja keskalluvusega linnaks (Sanaa).
Beyoncé Knowles
Soolokarjäär
pisi|Beyoncé Knowles ([[2009)]]
Jeemen
Ajalugu
Varaseimad asustuse leiud Jeemeni aladelt on ajastust 2400 eKr. Hiljem tekkinud linnad olid Lõuna-Aasiast pärineva mürri ja viirukikaubanduse tähtsad kaubanduskeskused, kust kaubad karavanidega toimetati Ktesiphoni, Süüriasse ja Vahemere maadesse. Tänu edukale kaubandusele õitses piirkond ajavahemikul 1200 eKr kuni 255 pKr.
Beyoncé Knowles
Eraelu
alt=|pisi|Beyoncé (2007) 2006. aastal tunnistas Beyoncé, et ta on põdenud sügavat depressiooni. Seda põhjustasid pika aja jooksul kogunenud pinged, näiteks süüdistas meedia teda Destiny's Childi bändiliikmete Lucketti ja Robesoni lahkumises. Ka läks ta sel perioodil lahku oma lapsepõlvekallimast, kellega oli olnud koos alates 13. eluaastast. Beyoncél kulus aastaid, et depressioon seljatada, talle oli toeks ema.
Jeemen
Ajalugu
Piiblis mainitud Seeba kuningriik arvatakse olevat asunud tänapäeva Etioopia, Jeemeni ja/või Eritrea aladel.
Beyoncé Knowles
Eraelu
Alates 2002. aastast on Beyoncé olnud suhtes räppar Jay-Z-ga. Mõlemad muusikud on väga privaatsed ja nad hoiavad oma suhet avalikkuse eest eemal. Nad abiellusid 4. aprillil 2008. aastal New Yorgis. Nende esiklaps Blue Ivy Carter sündis 7. jaanuaril 2012. aastal. 2017. aastal sündisid neile kaksikud Rumi ja Sir Carter.
Jeemen
Lipp
Jeemeni lipp on punase, valge ja musta horisontaalse triibuga trikoloor. Must sümboliseerib tumedat minevikku, valge säravat tulevikku ja punane verd, mis valati, et saavutada vabadus ja ühtsus.
Toivo Nahkur
Toivo Nahkur (sündinud 5. juulil 1947) on eesti pianist ja pedagoog, Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia professor.
Jeemen
Vapp
Jeemeni vapil on kujutatud kuldset kotkast, kellel on kirjarull küüniste vahel. Rulli peal on riigi nimi araabia keeles. Kotka ees oleval kilbil on kujutatud kohvitaime ja Maribi tamme, mis sarnaneb endise Põhja-Jeemeni sümboliga. Kotkast mõlemal pool on kujutatud lippuvarraste otsas Jeemeni riigilippu.
Rahvastik
Rahvastiku soolist ja vanuselist struktuuri vaadates on näha, et tegemist on noore rahvastikuga.
Sündimus ja suremus
Jeemeni naiste keskmine vanus esimese lapse sünnitamisel on 21,4 aastat ning keskmine laste arv ühe sünnituseas naise kohta on 3,2. Imikusuremus on keskmiselt 41,9 surma 1000 elus sünni kohta.
Jeemeni rahvastiku aastane juurdekasv on 2,17%. Sellest võib järeldada, et Jeemeni rahvastik kasvab.
Migratsioon
Riigi rändeiive promillides on –1,1. Immigrantide osatähtsus riigi rahvastikust on 1,3%. Immigrandid pärinevad peamiselt Somaaliast, Etioopiast ja Sudaanist. Jeemenis oli 2019. aasta seisuga 14 638 Etioopia põgeniku ning 2020. aasta seisuga on Jeemenis 253 755 Somaalia põgeniku.
Rahvastiku paiknevus
Valdav osa elanikkonnast elab Sarawati mägedes, mis asuvad riigi lääneranniku juures.
Majandus
Jeemeni peamised tootmisharud on toornafta tootmine ja nafta rafineerimine, väikesemahuline puuvilla tekstiilide ja nahktoodete tootmine, toiduainete töötlemine, käsitöö, kaubalaevade remont alumiiniumtoodete, tsemendi ja maagaasi tootmine. Põllumajanduses tegeletakse teravilja, puuvilja, köögivilja, kaunvilja, kata, kohvi, puuvilla, piimatoodete, kariloomade (lambad, kitsed, veised, kaamelid), kodulinnude ja kala kasvatamise ning tootmisega. Enamik inimesi töötab põllumajanduses. Vähem kui üks neljandik riigi tööjõulisest elanikkonnast töötab teeninduses, ehituses, tööstuses ja kaubanduses.
Töötute osakaal riigis oli 2018. aastal 12,93%.
Rahvusvaheline kaubandus
Jeemeni väärtuslikumad eksportkaubad on toornafta, kohv, kuivatatud ja soolatud kala ning veeldatud maagaas. Suurimad ekspordi partnerriigid 2017. aastal olid Egiptus, Tai, Valgevene, Omaan, Araabia Ühendemiraadid ja Saudi Araabia.
Jeemenisse imporditakse peamiselt toitu, elusloomi, masinaid ja seadmeid ning kemikaale. Suurimad impordi partnerriigid olid 2017. aastal Araabia Ühendemiraadid, Hiina, Türgi, Brasiilia, Saudi Araabia, Argentina ja India.
Turism
2018. aastal moodustas turism 5,7% Jeemeni sisemajanduse kogutoodangust.
Vincenzo Spadafora
pisi|Vincenzo Spadafora (2018) Vincenzo Spadafora (sündinud 12. märtsil 1974 Afragolas) on Itaalia poliitik. Ta on 5. septembrist 2019 Itaalia spordi- ja noorsoopoliitika minister.
Jeemen
Turism
Kõige enam külastatakse Jeemenis UNESCO maailmapärandi nimistusse kuuluvaid paiku.
Heinrich III
Heinrich III on olnud mitme valitseja nimi:
Jeemen
Turism
Välisministeerium soovitab Jeemenit reisisihtkohana vältida seoses pingelise olukorraga regioonis.
Vincenzo Spadafora
Ta sündis 1974. aastal Afragolas Città metropolitana di Napolis. Pärast keskkooli lõpetamist kolis ta Rooma ja asus tööle UNICEF-i aparaadis.
Jeemen
Terrorism
Jeemenis on väga suur terrorioht.
Vincenzo Spadafora
Ta on 5. septembrist 2019 Itaalia spordi- ja noorsoopoliitika minister.
Jeemen
Al-Qā‘idah Araabia poolsaarel (AQAP)
2018. aasta seisuga oli Al-Qā‘idah terrorirühmitus kõige aktiivsem Lõuna-, Ida- ja Kesk-Jeemenis.
Iraagi ja Levandi Islamiriik (ISIS-Jeemen)
Iraagi ja Levandi Islamiriigi eesmärgiks on asendada Jeemeni valitsus ja Huthi väed Islamiriigiga ning rakendada ISISe šariaadi range tõlgendus.
2018. aasta seisuga tegutses Iraagi ja Levandi Islamiriik peamiselt Jeemeni lõuna- ja keskosas, kus operatiivtöötajad korraldavad rünnakuid Huthi vägede, Šiiia moslemite ning valitsuse rajatiste ja personali vastu.
Islami revolutsiooniline kaardivägi
Islami revolutsiooniline kaardiväe eesmärgiks on levitada Iraani mõjuvõimu ning võidelda Saudi Araabia ja Araabia Ühendemiraadide vastu, toetades Jeemeni Houthi valitsust rahastuse, väljaõppe, logistilise toe ja relvade kaudu, sealhulgas ballistiliste rakettide ja mehitamata õhusõidukite (UAV) tehnoloogia näol.
2005. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
2005. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 40. maailmameistrivõistlused laskesuusatamises, mis toimusid 4. - 13. märtsini Hochfilzenis Austria
Lisaks toimus esimest korda segateatevõistlus, mida hinnati maailmameistrivõistlusteks. Võistlus peeti hooaja viimase maailmakarikavõistluste osana 20. märtsil Venemaal Hantõ-Mansiiskis. Reeglid ei olnud nii standardiseeritud kui hiljem. Stardis võis olla kaks võistkonda iga riigi kohta ja see suusatati 4 × 6 km. Kaks naist esimestes vahetustes ja kaks meest viimastes vahetustes.
Järgmisel aastal olid 2006. aasta taliolümpiamängud hooaja kõrgpunktina graafikus. Seetõttu korraldati 2006. aasta maailmameistrivõistlustel ainult segateatevõistlus, mis polnud veel taliolümpiamängude programmis.
10 km sprint
Kuupäev: 5. märts Osavõtjaid: 116 Lõpetajaid: 114 Maailmameister 2004: Raphaël Poirée Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
12,5 km jälitussõit
Kuupäev: 6. märts Osavõtjaid: 60 Lõpetajaid: 54 Maailmameister 2004: Ricco Groß Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
15 km ühisstardist sõit
Kuupäev: 13. märts Osavõtjaid: 30 Lõpetajaid: 30 Maailmameister 2004: Raphaël Poirée Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
20 km eraldistardist sõit
Kuupäev: 9. märts Osavõtjaid: 116 Lõpetajaid: 115 Maailmameister 2004: Raphaël Poirée Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
4x7,5 km teatesõit
Kuupäev: 12. märts Osavõtjaid: 21 võistkonda Maailmameister 2004: Frank Luck Ricco Groß Sven Fischer Michael Greis Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
7,5 km sprint
Kuupäev: 5. märts Osavõtjaid: 96 Lõpetajaid: 95 Maailmameister 2004: Liv Grete Poirée Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
10 km jälitussõit
Kuupäev: 6. märts Osavõtjaid: 60 Lõpetajaid: 55 Maailmameister 2003: Liv Grete Poirée Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
15 km eraldistardist sõit
Kuupäev: 8. märts Osavõtjaid: 96 Lõpetajaid: 94 Maailmameister 2004: Olga Põljova Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
4x6 km teatesõit
Kuupäev: 11. märts Osavõtjaid: 19 võistkonda Maailmameister 2004: Linda Tjørhom Gro Istad-Kristiansen Gunn Margit Andreassen Liv Grete Poirée Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
4x6 km segateatesõit
Kuupäev: 20. märts Võistluspaik: Hantõ-Mansiiskis Osavõtjaid: 23 võistkonda Lõpetajaid: 22 võistkonda Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Medalid
<br style="clear:both;" />
Eros
Eros on vanakreeka mütoloogias armastuse jumal, Aphrodite ja Arese poeg.
Teda kujutati peamiselt tiivulise lapse või noorukina, vibu ja nooltega käes, mõnikord ka seotud silmadega.
1825
1825. aasta (MDCCCXXV) oli 19. sajandi 25. aasta.
Dumfries and Galloway
Dumfries and Galloway on tervikomavalitsus Šotimaa lõunaosas. Piirneb lõunas Inglismaa Cumbria krahvkonnaga.
Omavalitsus loodi 1975. aastal mitme endise krahvkonna liitmisel. 1996. aastal muudeti see omavalitsuseks (unitary authority area). Hõlmab kolm traditsioonilist krahvkonda: Wigtownshire, Kirkcudbrightshire ja Dumfriesshire.
2017. aastal elas seal 149 200 inimest.
Hulunbuir
Hulunbuir (hiina 呼伦贝尔) on 2. järgu haldusüksus (ringkonna õigustega linn) Hiinas Sise-Mongoolias. Piirneb idas Mongooliaga ja põhjas Venemaa Taga-Baikali kraiga. Hulunbuir on pindalalt maailma suurim linn.
Haldusüksuse keskus on Hailari linnarajoon.
Heinrich IV
Heinrich IV on olnud mitme valitseja nimi:
Hulunbuir
Hulunbuiris asub Hulun Nuri järv ja osaliselt Bujr nuuri järv, mille suurem osa jääb Mongooliasse.
Haldusjaotus
Hulunbuir jaguneb 13 maakonna tasemel haldusüksuseks: 4 hošuuniks, 3 autonoomseks hošuuniks, 1 linnarajooniks ja 5 maakonnaõigustega linnaks:
Rahvastik
2000. aasta rahvaloenduse andmeil olid Hulunbuiri elanikest 81,85% hiinlased, 8,6% mongolid ja 4,13% mandžud.
163
163. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 110. aastad 120. aastad 130. aastad 140. aastad 150. aastad- 160. aastad - 170. aastad 180. aastad 190. aastad 200. aastad 210. aastad
Aastad: 158 159 160 161 162 - 163 - 164 165 166 167 168
Heinrich V
Heinrich V on olnud mitme valitseja nimi:
Elena Ceaușescu
Elena Ceaușescu (neiupõlvenimega Petrescu; 7. jaanuar 1916 Petrești küla – 25. detsember 1989 Târgoviște) oli Rumeenia diktaatori Nicolae Ceaușescu abikaasa.
Sündinud 20. juulil
''Siin loetletakse 20. juulil sündinud tuntud inimesi.
Helmuth Johannes Ludwig von Moltke
thumb|Helmuth Johannes Ludwig von Moltke Helmuth Johannes Ludwig von Moltke ehk Helmuth Moltke noorem (25. mai 1848 Biendorf – 18. juuni 1916) oli Saksamaa sõjaväelane ja Saksamaa keisririigi kindralstaabi ülem (1906–1914).
Tema onu Helmuth Karl Bernhard von Moltke ehk Helmuth Moltke vanem oli Preisimaa ja Saksamaa kindralstaabi juhataja. Vennapoeg sai nime selle onu järgi.
Prantsuse-Preisi sõjas teenis Helmuth Johannes Ludwig von Moltke 7. grenaderirügemendis ja tema vahvust märgiti ära. 1875–1878 õppis ta sõjaakadeemias. 1880. aastast töötas ta kindralstaabis. 1882. aastal sai ta oma onu, kindralstaabi ülema isiklikuks adjutandiks. 1891. aastal, pärast onu surma sai ta Saksamaa keisri Wilhelm II aide-de-camp 'iks ja pääses nii keisri lähiringkonda. 1890. aastate lõpul oli ta brigaadiülem, seejärel diviisiülem ja 1902. aastal ülendati ta kindralleitnandiks. 1904. aastal sai temast kindralstaabi ülema asetäitja ja 1906. aastal pärast Alfred von Schlieffeni erruminekut kindralstaabi ülem.
Moltke määramine kindralstaabi juhiks tekitas kuulujutte, nagu oleks ta selle koha saanud tänu oma kuulsa onu nimele ja sõprusele keisriga. Sellele kohale oli teisigi väärt kandidaate: Hans Hartwig von Beseler, Karl von Bülow ja vabahärra Wilhelm Leopold Colmar von der Goltz. Väidetavalt oli Beseler Schlieffenile liiga lähedane selleks, et tema ametikoht endale saada, aga Bülow ja von der Goltz olid Wilhelmi meelest liiga iseseisvad.
Moltke pooldas Esimese maailmasõja alguses Schlieffeni plaani järgimist, mis tähendas Saksa vägede hiiglaslikku tiibmanöövrit Pariisile. Kuid esimestel sõjakäikudel saavutatud edust tiivustatuna hülgas ta selle ja püüdis Prantsusmaa pealinnani otserünnakuga jõuda. See tõi kaasa Esimese Marne'i lahingu, kus Saksamaa lüüa sai. Pärast seda Moltke tagandati kindralstaabi ülema kohalt ja ta elas üle närvivapustuse. Tema asemel hakkas Saksa kindralstaapi juhtima Erich von Falkenhayn.
Kaks aastat hiljem ta suri. Surm saabus marssal von der Goltzi matustel, kes oli kaks kuud varem Bagdadis surnud.
Kyūdō
Kyūdō (弓道, otsetõlkes "vibu tee") on jaapani võitluskunst, kus kasutatakse traditsioonilist umbes 2 meetri pikkust Jaapani vibu.
Jaapanis on vibu ajalooliselt kasutatud jahipidamiseks, võitluseks ja religioossetes rituaalides.
Tänapäeval ei ole vibuga jahtimine ja võitlemine enam aktuaalsed, kuid vibusid kasutatakse tseremoniaalsetel eesmärkidel. Kyūdōst on välja kujunenud võitluskunst ja spordiala.
Kyūdōt kutsutakse mõnikord ka liikuvaks meditatsiooniks, kuna liigutused peavad olema sujuvad ja peaksid õigel praktiseerimisel mõjuma harmoneerivalt.
Kyūdō jaguneb eri koolkondadesse, tuntumad on näiteks Heki ryu (kool) ja Ogasawara ryu, kus esimene on võitluslik treening ja teine on tseremoniaalne treening templirituaalide tarbeks. Kyūdōs lastakse vibu seisvas või istuvas asendis, Ogasawara ryu puhul lisandub veel laskmine hobuse seljast.
Teoreetiline mehaanika
Teoreetiline mehaanika ehk absoluutselt jäiga keha mehaanika on klassikalise mehaanika haru, mis uurib absoluutselt jäikade kehade liikumist ja paigalseisu neile rakendatud jõudude toimel. Laias laastus võib teoreetilise mehaanika jagada staatikaks ja dünaamikaks.
Kyūdō
Nagu kõikides traditsioonilistes budo- või Jaapani sõjakunstiliikides, jaguneb ka kyūdō kaheks: tehnika ja filosoofia.
Teoreetiline mehaanika
Teise definitsiooni järgi on teoreetiline mehaanika aksiomatiseeritud õpetus nii kehade liikumisest ja jõududest kui ka liikumise põhjustest. See on osa teoreetilisest füüsikast, mis seab klassikalise mehaanika rangele matemaatilisele alusele. Erinevalt eksperimentaalfüüsikast, kus füüsikalisi nähtusi uuritakse vaatluse ja katse abil, uurib teoreetiline mehaanika mehaanilisi nähtusi matemaatiliste mudelite ja abstraktsioonide abil.
Kyūdō
Dojo ja reeglid
Dojo ehk treeningusaal/maja on koht, kus kehtivad teatud käitumisreeglid. Enne sisenemist (vahel ka enne matile astumist) võetakse jalanõud jalast. Sisenedes kummardatakse kami (püha seina) poole. Reegleid on erinevaid, kuigi suures osas on need kattuvad ja loogilised. Reeglid tuleb endale selgeks teha juba väga varakult treeningute alguses, sest treeningutel on väga tähtis distsipliin.
Reeglid ja organiseeritud liikumine aitavad vältida vigastusi. Näiteks peab alati ootama, kuni kõik on lasknud oma kaks noolt (loe allpool) ja siis märku andma, kes nooli ära tooma läheb. Tavaliselt toob üks treeningukaaslane korraga ära kõik lastud nooled.
Kui lastakse makiwara peal (loe allpool), võivad reeglid mõningal määral varieeruda.
Riietus
Kyūdōs kasutatakse spetsiaalse õmblusega lühikeste käistega valget pluusi (gi) ja tavaliselt laiu musti pükse (hakama). Jalas on valged sokid (tabi).
Vibu (yumi, 弓) Traditsiooniliselt tehakse kyūdō vibud bambusest ja meistrid on oma teadmised suguvõsas pärinud põlvest põlve edasi andes. Nii vibu kui ka noolte pikkus oleneb kasutaja pikkusest, kuid tavaliselt on pingule tõmbamata vibu umbes 210 cm pikkune.
Nool (ya, 矢) Tavaliselt lastakse ühe sessiooniga välja kaks noolt. Nooled on erinevad ja neid tuleb kasutada kindlas järjestuses. Nooltel tehakse vahet sulesüdamiku suuna järgi sulgede liimingu juures. Ühel noolel on sulesüdamik vasakul pool, teisel paremal. Nooli kutsutakse haya (甲矢) ja otoya (乙矢).
Makiwara (巻藁) Makiwara ehk õlerull on märklaud, mida enamasti kasutavad algajad. Laskmiskaugus on võrdeline vibu pikkusega, s.t 2-meetrise vibu korral 2 meetrit.
Mato (的) Mato on edasijõudnute märklaud, mis on laskjast minimaalselt 26 meetri kaugusel. Vabaõhutreeningutel toetub mato liivahunnikule.
Välislingid
(ingliskeelsed)
Leedi Alexandra Etherington
Leedi Alexandra Clare Etherington (sündinud 20. juunil 1959) on Fife'i hertsogi ainus tütar.
Leedi Alexandra Carnegie abiellus 11. mail 2001 Mark Fleming Etheringtoniga ning kannab nüüd tiitlit leedi Alexandra Etherington. Neil on tütar Amelia Mary Carnegie Etherington (sündinud 2001).
Müürileht
Müürilehe asutas 2007. aastal Tartu Genialistide Klubi juht Ivar Põllu. Müürilehe esimene number ilmus Tartu linna rahalisel toetusel 12. veebruaril 2008 tiraažiga 1000.
Müürileht ilmub alates 2014. aasta veebruarist kord kuus (v.a juulis ja augustis) tiraažiga 4500.
Alates 2018. aastast annab Müürilehte välja Sihtasutus Kultuurileht. Kuni 2017. aasta lõpuni andis Müürilehte välja MTÜ Tartu Kultuuritehas, ajalehe väljaandmist toetasid Kultuuriministeerium, Eesti Kultuurkapital, Tartu linn, Telliskivi Loomelinnak ja Viru Keskus.
Toimetus ja kolleegium
Müürilehe kolleegiumisse kuuluvad Ahto Külvet, Berk Vaher, Ellen Murula, Gustav Kalm, Keiu Virro ja Margus Kiis.
Müürilehe peatoimetaja on Aleksander Tsapov, tegev- ja sotsiaaliatoimetaja Henri Kõiv, disaini- ja muusikatoimetaja Mariliis Mõttus, kirjandus- ja teadustoimetaja Maia Tammjärv.
Koostöö ja kaasautorsus
Müürileht on teinud koostööd niisuguste omaalgatuslike meediatega nagu kunstikriitikablogi Artishok, alternatiivmuusika veebiväljaanne Rada7, maastikuarhitektuuriajakiri Õu, urbanistide ajakiri U ning veebiraadiod Karlova Raadio ja Generaadio. Autorid on olnud Ülo Pikkov, Mehis Heinsaar, Aare Pilv, Hasso Krull, Anne Türnpu, Tõnis Vilu, Lauri Sommer, Andres Maimik, Katrin Maimik jpt.
Müürileht ootab kõigi inimeste kaastööd, milles on ajakohaseid ideid ja nende veenvaid põhjendusi, mis on kirjutatud loetavas eesti, vene või inglise keeles ning milles puudub arutu idiootsus ja troonib silmapaistev mõtteselgus. Palavalt oodatud on artiklid ühiskonna, kultuuri, teaduse ja laiemalt elu kohta. Kuna ainult tekst ei ole määrav, on oodatud ka illustratsioonid, fotod, koomiksid, plakatid ja muud ajaleheformaati sobivad väljendusvormid.
164
164. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 110. aastad 120. aastad 130. aastad 140. aastad 150. aastad- 160. aastad - 170. aastad 180. aastad 190. aastad 200. aastad 210. aastad
Hannoveri kuningriik
pisi|Hannoveri kuningriik 1815. aastal pisi|100-taalrine pangatäht 1857. aastast
Hannoveri kuningriik (saksa Königreich Hannover) loodi oktoobris 1814 Viini kongressil, kui George III-le tagastati pärast Napoleoni ajastut tema Hannoveri territooriumid. See järgnes endisele Braunschweig-Lüneburgi kuurvürstkonnale (mitteametlikult Hannoveri kuurvürstkond) ja ühines 1815. aasta juunis koos 38 teise suveräänse riigiga Saksa Liitu. Kuningriiki valitses Welfide kõrvalharu Hannoveri dünastia, 1837. aastani personaalunioonis Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigiga. Kuna selle monarh elas Londonis, tegeles Hannoveri kuningriigi valitsemisega asekuningas (tavaliselt Briti kuningliku perekonna noorem liige).
Personaalunioon Ühendkuningriigiga lõppes 1837. aastal pärast kuninganna Victoria troonileasumist, kuna naised ei saanud pärida Hannoveri trooni, seega sai Hannoveri valitsejaks tema onu. Hannover toetas Austria-Preisi sõjas kaotanud poolt ja vallutati 1866. aastal Preisimaa poolt, muutudes hiljem Preisi provintsiks. Koos ülejäänud Preisimaaga sai Hannover 1871. aasta jaanuaris pärast ühendamist Saksa keisririigi osaks. 1946. aastal lühiajaliselt taaselustatuna kui Land Hannover, ühendati liidumaa järgnevalt mõne väiksema liidumaaga ja moodustati praegune Alam-Saksi liidumaa Lääne-Saksamaal, hiljem Saksamaal.
Ajalugu
Hannoveri territoorium oli varem olnud vürstkond Saksa-Rooma riigis, enne kui see 1708. aastal kuurvürstkonnaks ülendati, kui Hannover moodustas Braunschweig-Lüneburgi hertsogkonna dünastiliste üksuste liidu, väljaarvatud Braunschweig-Wolfenbütteli vürstkond.
Pärast troonileasumist 1714. aastal asus Hannoveri dünastiast Georg Ludwig Suurbritannia troonile kui George I ja Hannover ühendati Suurbritanniaga personaaluniooni. Hannoverlased, kes võitlesid brittide kõrval 1812. aasta sõjas, jäid Kanadasse. 1803. aastal Napoleoni sõdades vallutasid Hannoveri Prantsuse ja Preisi armeed. 1807. aasta Tilsiti rahu ühendas selle Preisimaa territooriumitega ja moodustas neist Vestfaali kuningriigi, mida valitses Napoleoni noorem vend Jérôme Bonaparte. Prantsuse kontroll kestis 1813. aasta oktoobrini, kui territooriumi vallutasid Vene kasakad. Leipzigi lahing varsti pärast seda tähendas Napoleoni klientriikide otsustavat lõppu ja kuurvürstkond anti Hannoveri dünastiale tagasi.
1814. aasta Viini kongressi sätted mitte ainult ei taastanud Hannoveri, vaid ülendasid selle iseseisvaks kuningriigiks ja selle kuurvürst George III sai Hannoveri kuningaks. Uus kuningriik oli ka palju suurem, saades suuruselt neljandaks riigiks Saksa Liidus (Preisimaa, Austria ja Baieri järel) ja suuruselt teiseks Põhja-Saksamaal.
George III ei külastanud oma kuueaastase valitsemise ajal kuningriiki kunagi. Olles alistunud dementsusele enne Hannoveri ülendamist, on ebatõenäoline, et ta oleks kunagi aru saanud, et ta on omandanud täiendava kuningriigi, ega võtnuks mingit rolli selle juhtimises. Hannoveri tegevjuhtimist teostas tavaliselt asekuningas, kes George III valitsemise lõpuaastatel ning kuningate George IV ja William IV valitsemisajal, aastatel 1816–1837, oli George III noorem poeg Adolphus Frederick. Kui Victoria järgnes 1837. aastal Briti troonile, lõppes Suurbritannia ja Hannoveri 123-aastane personaalunioon. Hannoveris rakendatud Saali tavaõigus välistas naise troonileasumise, kui mõni dünastia meessoost liige oli elus; seega asus Victoria asemel uue kuningriigi troonile tema onu Hannoveri dünastia meesliinis Ernst August, nüüd George III vanim elusolev poeg, kui Hannoveri kuningas; noorem vend ja pikaaegne asekuningas Adolphus Frederick läks Suurbritanniasse tagasi.
Austria-Preisi sõja (1866) ajal püüdis Hannover koos mõne muu Saksa Liidu liikmesriigiga neutraalset positsiooni säilitada. Hannoveri hääletus 14. juunil 1866 Liidu vägede mobiliseerimise kasuks Preisimaa vastu ajendas Preisimaad sõda kuulutama. Sõja tulemuseks oli iseseisva Hannoveri kuningriigi lõpetamine ja selle annekteerimine Preisi kuningriiki kui Hannoveri provints. Koos ülejäänud Preisimaaga sai sellest 1871. aastal Saksa keisririigi osa.
Pärast Georg V Hannoverist põgenemist 1866. aastal kogus ta Hollandis ustavaid vägesid (Welfenlegion). Lõpuks saadeti nood 1870. aastal laiali. Sellegipoolest keeldus Georg tunnistamast tema valduste ülevõtmist Preisimaa poolt ja väitis, et oli ikka veel seaduslik Hannoveri kuningas. Tema ainus poeg Ernst August von Hannover päris selle nõude pärast Georgi surma 1878. aastal. Ernst August oli ka esimene liinis Braunschweigi hertsogkonna troonile, mille valitsejad olid olnud Hannoveri dünastia noorem haru. 1884. aastal see haru Ernst Augusti kauge nõo Wilhelmi surmaga hääbus. Ent kuna Ernst August keeldus loobumast oma nõudest annekteeritud Hannoverile, otsustas Saksa keisririigi Bundesrat, et ta häirib keisririigi rahu, kui ta tõuseks Braunschweigi troonile. Seetõttu valitses Braunschweigi 1913. aastani regent, kuni tema poeg, samuti Ernst August, abiellus Saksa keisri tütre Viktoria Luisega ja vandus Saksa keisririigile truudust. Hertsog loobus siis oma nõudest Braunschweigile oma poja kasuks ja Bundesrat lubas nooremal Ernst Augustil võtta Braunschweigi valdus kaasavaralaadse hüvitisena Hannoveri eest.
Saksa-Hannoveri Partei, mis mõnikord toetas Reichist lahkumist, nõudis Reichstagis provintsile eraldi staatust. Partei eksisteeris kuni keelustamiseni natsivalitsuse poolt.
Taassünd ja kaasaegne ajalugu
pisi|260px|Hannoveri kuningriigi kaart (aastani 1866), taasloodud 1946. aastal kui Land Hannover
Preisimaa agoonias ja ametliku lõpetamise äärel (1947) kasutasid Hannoveri poliitikud 1946. aastal ära võimaluse ja toetasid, et Liitlaste Kontrollkomisjon Saksamaal (Briti haru) taaselustaks Hannoveri riikluse, luues Preisi Hannoveri provintsi kui Land Hannoveri. Riik nägi end kuningriigi traditsioonis. Selle peaminister Hinrich Wilhelm Kopf mängis keskset rolli, kui vaid mõni kuu hiljem asutati Hannoveri mitme väiksema riigiga liitmisel Alam-Saksi liidumaa, Hannoveri linn selle pealinn. Endise Hannoveri territoorium moodustab 85% Alam-Saksi territooriumist ja liidumaa jätkab vana Hannoveri vapi kasutamist.
Usuliste organite ümberkorraldamine Hannoveris
Luteri kirik oli Hannoveri kuningriigi riigikirik, kuningas oli selle summus episcopus (Luterliku kiriku ülemjuhataja). Piirkondlikud konsistooriumid jälgisid kirikut ja vaimulikke. Need olid Aurichis, samaaegselt luterlik ja kalvinistlik konsistoorium, kus domineerisid luterlased (Ida-Friisimaa), ning luterlikud konsistooriumid Hannoveris (endine Braunschweig-Lüneburgi kuurvürstkond), Ilfeldis (Hohnsteini krahvkond, Hannoveri eksklaav Ida-Harzi mägedes), Osnabrückis (endine Osnabrücki piiskopkond), Otterndorfis (eksisteeris 1535–1885, Land Hadelni jaoks), samuti Stades (eksisteeris 1650–1903, 1885. aastani endise Bremen-Verdeni jaoks ilma Hadelnita, seejärel kogu Stade ringkonna jaoks). Iga konsistooriumi eesistujaks oli peasuperintendent.
1848. aastal demokratiseeriti luterlikud kogudused presbüteeriumide (saksa: Kirchenvorstände, ainsus Kirchenvorstand; sõnasõnalt: kiriku juhatused) sisseviimisega, mille valivad kõik täiskasvanud meessoost koguduseliikmed ja mis juhivad iga kogudust koostöös pastoriga, kes enne oli ainujuht. Selline presbüteeriumide sisseviimine oli üsna hierarhiliselt struktureeritud luterlikus kirikus mõnevõrra revolutsiooniline. 1864. aastal veenis Hannoveri hariduse, kultuuri ja usuasjade minister (1862–1965) Carl Lichtenberg Ständeversammlungi (sõnasõnalt: seisuste koosolekut, Hannoveri parlamenti) võtma vastu uue seaduse luterliku kiriku põhiseaduse kohta. Põhiseadus nägi ette riigisinodi (koguduseliikmete parlamendi, saksa: Landessynode). Kuid selle esimene istung toimus alles 1869. aastal, kui pärast 1866. aasta Hannoveri kuningriigi anneksiooni soovisid Hannoveri luterlased Preisi valitsusest eraldiseisvat organit, kuigi see piirdus ainult luterlike küsimustega.
Pärast Preisi vallutust 1866. aastal, 19. septembril, päev enne ametlikku Preisi anneksiooni toimumist ja viimast summus episcopust kuningas Georg V maapaos, ühinesid kuningriigi kuus konsistooriumit täna veel eksisteeriva kirikuorgani moodustamiseks (Hannoveri evangeelne luterlik kirik). Kogu-Hannoveri konsistoorium, Landeskonsistorium (liidumaakonsistoorium), moodustati piirkondlike konsistooriumide esindajatest.
Kuna kalvinistlikel kogudustel endisel Preisi Ida-Friisimaal oli luterlastega ühine katusorganisatsioon ("Coetus") ja reformeeritud kirikule endises Bentheimi krahvkonnas, toona riigikirik, olid kirikuorganid loodud vaid Bentheimile (saksa: Königlich-Großbrittanisch-Hannoverscher Ober-Kirchenrath, inglise: Royal British-Hanoverian Supreme Church Council), olid kalvinistlikud kogudused mujal Hannoveris mõnevõrra kahetsusväärses olukorras. Kuigi mõned hugenoti-päritolu kalvinistlikud kogudused olid organiseeritud Alam-Saksi Liitu (saksa: Niedersächsische Konföderation). Luterlik kirik Hannoveri riigikirikuna jälgis ka kalvinistlikke diasporaakogudusi väljaspool Ida-Friisimaad ja Bentheimi. 1848. aastal nägi uus Hannoveri seadus ette ka presbüteeriumid nendele kalvinistlikele kogudustele, mis sobis täpselt kalvinismi presbüteerse struktuuriga.
Katoliiklased moodustasid Hannoveris üldise vähemuse, kuid endistes vürstlikes piiskopkondades piirkondlikult enamuse. 1803. ja 1814. aasta anneksioonidega muutus Hannover kolme kristliku usulahuga riigiks. 1824. aastal leppisid Hannover ja Püha Tool kokku integreerida diasporaakogudused, mis asusid valdavalt protestantlikes piirkondades, kus kuni selle ajani teostas järelevalvet Rooma-Katoliku Põhjamisjonite Apostlik Vikariaat, endiste vürstlike piiskopkondade olemasolevatesse diötseesidesse, mille territooriumid laienesid seega diasporaa aladele.
Juudid elasid kogu Hannoveris diasporaas. 1806. aastani ei lubatud neil mõnes piirkonnas elada. Vestfaali ja Prantsuse anneksioonidega 1807. ja 1810. aastal said kõigist meessoost elanikest hiljem taastatud Hannoveris võrdsete õigustega Vestfaali või Prantsuse kodanikud, kuigi 17. märtsil 1808 piiras Napoléon Bonaparte juutide õigusi Prantsuse-annekteeritud territooriumil oma niinimetatud décret infâme abil. Juudi kogudused allutati vastavalt Prantsuse piirkondlikele juudi konsistooriumidele või Kuninglikule Vestfaali Iisraeliitide Konsistooriumile. Kui Hannover 1813. aastal sõltumatuse ja suveräniteedi taastas, jättis selle valitsus juudid nende õiguslikust võrdsusest ilma. Väites, et see oli Prantsuse või Vestfaali riik ja mitte Hannover, kes juudid emantsipeeris, võttis valitsus õigusliku alusena vastu Johann Smidti manipuleeritud sõnastuses Saksa Liidu otsuse juutide õigustest.
Paljudes diasporaa piirkondades pidasid juudid seda ühtviisi edusammuks ja koormaks, rabide ja religiooniõpetaja, sünagoogide või koolide kaudse finantskoormuse tõttu. Kohalikud omavalitsused palusid nüüd, et juudi kogudused loovad sünagoogid ja juudi hariduse õpilastele. Maarabid, kes juhatasid maarabinaate, täitsid samaaegselt usu- ja riiklikke funktsioone, nagu juudi põhikoolide järelevalve ja juudi religiooni õpetamine kõigis koolides. Hannoveri kuningriik oli seega üks väheseid riike Saksa Liidus, kus rabid omasid sarnast poolriiklikku autoriteetset positsiooni juutide suhtes, nagu näiteks luterlikud vaimulikud luterlaste suhtes.
Hannoveri kuningad
1813. aastal sai George III tagasi oma Hannoveri territooriumid ja 1814. aasta oktoobris moodustati Viini kongressil iseseisev Hannoveri kuningriik. Personaalunioon Ühendkuningriigiga lõppes 1837. aastal kuninganna Victoria troonileasumisega, kuna Saali tavaõigusel põhinev Hannoveri troonipärimisseadus välistas naise tiitli pärijana, kui elus oli veel mõni meessoost pärija (Ühendkuningriigis eelistati meest vaid tema õdede ees). 1866. aasta Austria-Preisi sõjas annekteeriti Hannover Preisimaa poolt ja sellest sai Hannoveri provints.
Territoorium ja haldusjaotus
pisi|Piirimärk
Viini kongress algatas territoriaalse kohandamise Hannoveri ja Preisimaa vahel, et moodustada rohkem külgnevad piirid. Hannover kasvatas oma territooriumi märgatavalt, omandades vürstliku Hildesheimi piiskopkonna, Ida-Friisimaa, Alam-Lingeni krahvkonna ja vürstliku Münsteri piiskopkonna põhjaosa. Hannover annekteeris ka territooriumid, mida kuurvürst valitses eelnevalt personaalunioonis, nagu Bremen-Verdeni hertsogkonnad ja Bentheimi krahvkond. See kaotas Saksi-Lauenburgi osi Elbest kirdes, mis läksid personaaluniooni Taaniga, välja arvatud Amt Neuhaus. Kaotati veel väikseid eksklaave idas.
Ülemfoogtkonnad jagunesid foogtkondadeks (saksa: Ämter, ainsus Amt), mida juhtis foogt (Amtmann, mitmus Amtleute). Ülemfoogtkonnad, nimetatud keskuste järgi, olid järgmised:
Hannoveri haldusjaotus ülemfoogtkondadeks ja foogtkondadeks jäi muutumatuks 1. aprillini 1885, kui nad asendati Preisi-stiilis ringkondade (Regierungsbezirke) ja kreisidega (Kreise).
Armee
Hannoveri kuningriik säilitas armee pärast Napoleoni sõdu. 1832. aastal andis Hannoveri kuningas Wilhelm IV oma vägedele Briti armee mundrid, kuid need erinesid kergelt originaalsetest Briti mundritest. Kui personaalunioon Ühendkuningriigiga 1837. aastal lõppes ja Ernst August sai Hannoveri krooni, asendas ta mundrid Preisi armee stiilis mundritega, mis sisaldas kaardiväele Pickelhaube kiivrit. 1866. aastal kandsid nad rohkem Austria stiilis mundrit, ainult kaardivägi kasutas Preisi stiilis mundrit. Austria-Preisi sõja ajal Hannoveri armee võitles ja võitis preislasi Langensalza lahingus selle marsil lõunasse Austria suunas. Siiski piirati see hiljem ümber ja sunniti Preisimaale alistuma.
Standard, lipp ja vapp
Pärast personaaluniooni lõppu Suurbritanniaga 1837. aastal säilitas Hannover Briti kuningliku vapi ja standardi, juurutades vaid uue krooni (Briti mudeli järgi).
165
165. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 110. aastad 120. aastad 130. aastad 140. aastad 150. aastad- 160. aastad - 170. aastad 180. aastad 190. aastad 200. aastad 210. aastad
Aastad: 160 161 162 163 164 - 165 - 166 167 168 169 170
166
166. aasta
Aastakümned: 110. aastad 120. aastad 130. aastad 140. aastad 150. aastad- 160. aastad - 170. aastad 180. aastad 190. aastad 200. aastad 210. aastad
Aastad: 161 162 163 164 165 - 166 - 167 168 169 170 171
Heinrich VI
Heinrich VI on olnud mitme valitseja nimi:
1823
1823. aasta (MDCCCXXIII) oli 19. sajandi 23. aasta.
1822
1822. aasta (MDCCCXXII) oli 19. sajandi 22. aasta.
Mõiste
pisi|alt=Diagram|[[Puu mõiste on üldistus, mille aluseks on mitmete näidete sarnased omadused. Sellise üldistusega lihtsustatakse reaalsust, kuid see võimaldab abstraktset mõtlemist]] Mõiste all mõeldakse filosoofias ja loogikas enamasti mõtlemise (lihtsaimat) abstraktset ühikut.
(Tavakeeles mõeldakse mõiste all mõnikord ka terminit.)
Mõistete abil mõeldakse asjadest (objekte) neid iseloomustavate tunnuslike omaduste ja suhete kaudu.
Mõiste abil kokku liigitatavat asjade rühma nimetatakse kategooriaks.
Mõisted on vaid inimestevahelises suhtlemises.
Mõiste ontoloogiline staatus
Filosoofias puudub üksmeel selle suhtes, kas mõisted kuuluvad vaimu juurde (on vaimuseisundid, vaimuobjektid või võimed) või on nad abstraktsed objektid.
Arthur Schopenhaueri järgi on abstraktsed mõisted mittekaemuslikud kujutlused, "mida mõistus loob suhteliselt vähesel hulgal ühekorraga ja alatiseks, kuid mis ometi hõlmavad, sisaldavad ja esindavad kõiki tegeliku maailma loendamatuid objekte" ehk teisiti öeldes, mõisted on "kujutluse kujutlused".
Mõiste budismis
Mõiste ehk mõtestamine (sanskriti keeles saṃjñā ‘kokkuteadmine’; paali keeles saññā; tiibeti keeles ’du shes; hiina keeles 想 xiang; jaapani keeles sō) on budismis psühholoogiline termin, üks viiest isiksuse koostisosast, mis tähistab mõistelist mõtlemist.
Mõiste tasemel toimub tajutu äratundmine, analüüs ja mõtestamine, mis on vahetult seotud teadvusega, kus toimub millegi konkreetse, näiteks kuju või värvuse äratundmine või emotsioonide, näiteks hirmu või viha tekkimine jne.
Abhidharmas räägitakse kuut liiki mõistetest vastavalt võimete arvule. Mõnikord tähistab mõiste ka teadvust tervikuna kui meele toimimise viisi. Samuti esineb mõiste mõtte kui mõtluse ja keskendumise objekti tähenduses.
Mõistete ajaloolisus
Filosoofia ajaloo uurimise hermeneutilise suuna puhul rõhutatakse mõisteajaloolise lähenemise vajalikkust, kuna mõisted muutuvad koos muutustega filosoofias, eriti selgelt iseloomulike filosoofia ajaloo epohhide vahetumisega. Seega ei pruugi üks mõiste olla läbi filosoofia ajaloo tõlgenduslikult kattuv sama mõistega mõnes muus filosoofia ajaloo epohhis (nt antiigi vabaduse mõiste ei kattu ilmselt uusaja filosoofia vabaduse mõistega).
Mõiste määratlus
Psühholoogias mõistetakse mõistete all teatud mentaalseid partikulaare. Nende abil seletatakse
Mõistetega võidakse seletada ka osutamist (reference) ning keeleliste tähenduste avalikkust.
Mõiste teooriad
Psühholoogias on mõiste olemuse kohta kolme tüüpi teooriaid: "prototüübiteooriad" (näiteks James A. Hampton), "eksemplariteooriad" ja "teooriateooriad" (näiteks Alison Gopnik ja Andrew Meltzoff). Näiteks koera mõiste puhul opereeritakse vastavalt koera prototüübiga, koera eksemplaridega või teooriaga (või definitsiooniga) koera kohta.
Neid teooriaid püütakse ka ühitada hübriidteooriaks.
Kas mõisted on loomulik liik?
Edouard Machery väidab, et mõisted ei moodusta loomulikku liiki, sest mõned kõrgemad tunnetusülesanded, mille lahendamiseks peetakse vajalikuks mõisteid, nõuavad mitut liiki mentaalseid representatsioone, mis vastavad ka erinevatele mõiste teooriatele. Ka Gualtiero Piccinini ja Sam Scott jõuavad järeldusele, et mõistete liik lõheneb mitmeks loomulikuks liigiks, nii et ei pea olema ühtset mõiste teooriat. Nemad aga näevad murdekohti mujal, sealhulgas mittekeeleliste ja keeleliste ülesannete eristuse juures.
Suure-Jaani kirik
Suure-Jaani Johannese kirik on kindluskirik Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Suure-Jaani linnas aadressil Järve tänav 4. Varem jäi kirik Suure-Jaani kihelkonda.
Suure-Jaani kirik on kultuurimälestis.
Evangelist Johannesele pühitsetud kirik kuulub EELK Suure-Jaani Johannese kogudusele.
David Carnegie, neljas Fife'i hertsog
David Carnegie, neljas Fife'i hertsog (sündinud 3. märtsil 1961) on James Carnegie, kolmanda Fife'i hertsogi ja leedi Caroline Worsley ainus poeg. Edward VII järeltulijana on ta Briti troonipärimisjärjekorras.
Suure-Jaani kirik
Katoliiklikul ajal oli Suure-Jaani kirikul kaks abikirikut või kabelit. Üks asus Vastemõisa lähedal ja kandis rahvasuus Risti kiriku nime, teine asus Aimla mõisa lähedal (Aimla kabel). 1599. aasta Poola revisjonides Aimla kabel enam märkimist ei leia, kuid Risti kabel oli sel ajal veel kasutuses.
David Carnegie, neljas Fife'i hertsog
Ta on abielus Caroline Buntinguga ning neil on kolm last:
Alan Altraja
Alan Altraja (sündinud 31. detsembril 1965) on eesti arst ja arstiteadlane, Tartu Ülikooli kopsukliiniku juhataja, pulmonoloogia professor.
Suure-Jaani kirik
Ajalugu
pisi|left|Suure-Jaani kirik ja [[Suure-Jaani paisjärv]] Suure-Jaani kirik on ehitatud enne 1300. aastat ja on seega vanim Viljandimaa kivist maakirik. Vestfaali ehitusmõjudega hoone müürid on laotud vaheldumisi paest ja maakivist, portaalides ja aknapiiretes on kasutatud ka tellist.
Pühakoja moodustas kolme võlvikuga kolmelööviline pikihoone (mille võlvid hävisid Liivi sõjas) ja ristkülikukujulise põhiplaaniga kooriruum. Kirikul puudus käärkamber, kuid oli olemas tugev läänetorn, mis oli iseloomulik orduala kirikutele – läänetorni ülaosa sai kasutada redupaigana.
Lääneportaali arhivoldi tipus paikneb evangelist Johannest sümboliseeriv kotkapea. Kaheastmelisena kujundatud põhjaportaalil paiknevad samuti tüvisevõrudega kaunistatud sambad, kuid kapiteelid on ilma dekoorita.
Hoone sisemuses paikneb tornialune võlvkoda. Pühakoja külgaknad olid algselt hilisromaani stiilimõjude tõttu kitsad, hiljem on nad pikemaks ja laiemaks raiutud.
Torni ülaosas paikneb riivpalgiga suletav uks, mis viitab kiriku kaitse-eesmärgile. Kirikutorni viinud müüritrepp algas koori põhjaseinas ning hargnes kaheks – letnerile viinud otseharu viib nüüd kantslisse, paremale viiv trepiharu läbis pikihoone idaseina, jõudis võlvipealsele ja sealt edasi tornini.
Liivi sõja ajal jäi Suure-Jaani kirik varemeisse, ning varemeis oli ta ka veel 1613. aastal.
Hoone taastamise käigus ehitati seinu kõrgemaks ja rajati puust võlvid. Ka tornile lisati üks korrus.
1703. aastal Põhjasõjas põles kirik maha ning hoone täieliku taastamiseni jõuti alles 1767. aastal.
Üsna pea pärast sõda 1728. aastal oli kirikul juba olemas puust kellatorn, kuhu pandi vahepeal peidus olnud tornikellad.
Kiriku taastamisel enam võlve ei taastatudki. 1767. aastal rajatud puitlagi on kirikus tänapäevani.
Tõenäoliselt 19. sajandi viimasel veerandil sai Suure-Jaani kirik uusgooti stiilis sisustuse. Altarimaal "Kristus ristil" (Guido Reni järgi) mille autor on teadmata, kuna initsiaalid lõuendil pole loetavad, valmis ilmselt 1887. aastal.
1804. aastast pärinev oreliprospekt (orelimeister Stein Pärnust) jäi alles ka pärast uue oreli ehitamist vendade Kriisade poolt 1937. aastal.
Kirikutorni eeskoja lõunaseinal paikneb korduva lõhkumise tõttu kirikuaiast ära toodud ratasrist. Sellel on nimi Anne Ratccsep, pesukurika kontuurkujutis ja daatum 1598. See on allesolevaist ratasristidest vanim. Erandlikult on rist püstitatud mitte perekonnapea, vaid naise hauale. Kohalik pärimus räägib Annest kui hoolekandjast katkuhaigete üle. Teise pärimuse järgi on tegemist Anni talu peremehele (ratassepp? rätsep?) püstitatud hauatähisega.
Kooriruumis seisab valgest ja hallist lihvitud marmorist urnikujuline mälestusmärk kindral Hans Heinrich von Fersenile. Tekst urnijalamil ütleb, et mälestusmärk sisaldab krahvi südant.
Kirikutornis paikneva väiksema kella üht külge kaunistab suur ja loomutruu kalareljeef ning teisel pool kuninganna Kristiina rindportree. Tornikell on valatud 1652. aastal Johan Putensi valukojas Stockholmis.
Rahvapärimusi
pisi|Suure-Jaani kirik talvel
Kõige kõrgema torniga kirik
Mindud targalt nõu küsima, mida torniga teha.
Eks tark õpetand: Tehke torn lühemaks!
Mehed kohe ametisse. Võtnud pikad käiad, sidunud ümber torni ülemise otsa, sikutanud, sikutanud. No eks viimaks saanud jagu: torni ülemine ots kõige kukega tulnud praginal maha. Häda vaevaga saanud mehed kuke eest ära joosta, muidu oleks kukk neid surnuks löönud.
Kiriku leidmine
Suure-Jaani kirik leitud ennevanasti suure metsa seest sambla alt; ainult torni ots paistnud vähe väikese kuhja moodi välja. Hakatud sealt kaevama ja leitud, et kirik all. Torn ja puuvärk olnud küll mäda, aga müürid olnud veel päris terved. Pika peale hakand inimesed sinna ümber asuma ja kirik ehitatud jälle üles.
WOWOW
Saatejaam edastab peamiselt mängufilme, animesarju ja ameerika telesarju.
August Kitsapea
August Kitsapea (22. juuli 1904 Raiküla vald, Harjumaa – 10. veebruar 1966 Sydney) oli Eesti sõjaväelane (major).
Elukäik
Lõpetas Tallinna Tehnikumi eeltehnikumis III aasta esimese semestri, mis vastas keskkooli 6. klassile. Asus 7. septembril 1921 Sõjakooli õppima. Lõpetas selle 1924. aastal ja ülendati nooremleitnandiks. Asus teenima Lennuväerügementi.
Õppis lennuväerügemendi õppejaoskonnas lendurite kursusel, mille lõpetas 1925. aastal. Viidi seejärel üle Tartus asunud eskadrilli nr 1 lenduriks, mis 1. aprillist 1927 nimetati eskadrilliks nr 5. Õppis alates 1927 Tartu Ülikoolis majandusteadust, kuid õpingud jäid aasta pärast pooleli. Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
1929. aastal lõpetas Tallinnas asunud eskadrillis nr 9 lendurinstruktorite kursuse ning töötas järgmisel aastal mõned kuud sama eskadrilli instruktorina. 1. juulist 1930 viidi üle Tartus loodud Üksikusse Lennuväedivisjoni nr 2 ning määrati I salga ülema kohale. 1932. aasta suvel kuulus lendurite hulka, kes tõid Inglismaalt Eestisse Avro 626 tüüpi õppelennukid. 20. oktoobrist 1936 määrati ÜLD nr 2 tehnikajaoskonna ülema kohale. 20. juulist 24. oktoobrini 1939 oli lähetuses Inglismaal, et vastu võtta sealt ostetud Supermarine Spitfire ja Westland Lysanderi tüüpi lennukid. Alanud sõja tõttu jäid lennukid saamata. 24. aprillist 1. juunini 1940 viibis Saksamaal seoses sealt ostetud luurelennukite Henschel Hs 126B-1 kojutoomisega.