cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kasside immuunpuudulikkuse viirus
Struktuur
Viiruse genoom on diploidne. See koosneb kahest identsest üheahelalisest RNAst, mis on ligikaudu 9400 nukleotiidi pikk ja plussahelaga orientatsioonis. Sellel on tüüpiline retroviiruse genoomistruktuur, kaasa arvatud gag-, pol- ja env-geenid. Gag polüproteiin on kleepunud maatriksi, kapsiidi ja nukelokapsiidi valkude külge. Kapsiidi ja nukleokapsiidi vaheline lõikamine vabastab üheksa aminohappe peptiidi, samal ajal kui lõikamine nukleokapsiidi C-otsas vabastab 2kDa fragmendi. Pol polüproteiin transleeritakse ribosomaalse raaminihke kaudu, sama omadus on ka HIV-l. Pol lõikamine viiruse proteaasiga vabastab proteaas pöördtranskriptaasi, desoksüuridiintrifosfataasi ja integraasi. Env polüproteiin koosneb liiderpeptiidist, pinna- ja transmembraandstest glükoproteiinidest. Sarnaselt teiste retroviirustega kodeerib FIV genoomi täiendavaid lühikesi lugemisraame.
Polüproteiini Gagist pärinev kapsiidivalk liigub viiruse südamikku ja maatriksivalk formeerub kestaks lipiidide kaksikkihi sees. Env polüproteiin kodeerib pealmist glükoproteiini ja transmembraanset glükoproteiini. Mõlemad glükoproteiinid on palju glükoseeritud ning teadlased usuvad, et see võib anda viirusele resistentsuse viirust neutraliseerivate antikehade suhtes[7].
Retroviiruse vektor
Nagu HIV-1 on ka FIV kasutusel viirusvektorina geeniteraapias[21]. Nagu teised retroviiruselised FIV-vektorid integreeruvad kromosoomi läbi peremeesraku, kus see võimaldab genereerida pikaajalise stabiilse transgeense ekspressiooni. Samuti saab kasutada vektoreid rakutsüklis ja väljaspool rakutsüklit[21][22]. FIV-vektoreid võib tõenäoliselt kasutada tulevikus, et ravida neuroloogilisi haigusi nagu Parkinsoni tõbi. Vektoreid on juba kasutatud RNAi ülekandmiseks, mis võivad kasutust leida vähiravis[23].
Muud allikad
6. ''"Mapping of Receptor Binding Interactions with the Fiv surace Glycoprotein (SU); Implications Regarding Immune survelliance and cellular Targets of Infection"doi10.4137/RRT.S9429PMC3523734PMID23255871. Retrieved 2017-08-18''
8. "Clinical aspects of feline immunodeficiency and feline leukemia virus infection"doi10.1016/j.vetimm.2011.06.003, retrieved 16 November 2011
9. Current HIV Researchdoi10.2174/157016210790416361PMC3721975
10. doi10.1016/j.jfms.2009.05.006PMID19481037
11. LTCI Product Information, retrieved 28 July 2012
12. T-Cyte Therapeutics, Inc., retrieved 28 July 2012
13. Beardsley, et al. "Induction of T-Cell Maturation by a Cloned Line of Thymic Epithelium (TEPI) Immunology 80: pp. 6005-6009, (Oct. 1983).
14. US patent 7196060, Beardsley, Terry R., "Method to enhance hematopoiesis", published 2005-05-19, issued 2007-03-27
15. doi10.1016/j.jfms.2008.03.002PMID18455463
16. doi10.1079/AHR200487PMID15984343
17. doi10.1136/vr.158.16.561PMID16632531
18. doi10.1016/j.vetmic.2005.02.014PMID15899558
19. doi10.1016/j.jfms.2004.08.005PMID15686976
20. doi10.1016/j.jfms.2008.03.002PMID18455463
21. doi10.1038/nm0398-354PMID9500613
22. doi10.1128/JVI.00958-06PMC1617215PMID16973543
Ruth Alaküla
Ruth Alaküla (sündinud 16. aprillil 1957 Tallinnas) on eesti teleajakirjanik.
Lõpetas Tallinna Muusikakeskkooli ja Tallinna Riikliku Konservatooriumi professor Bruno Luki klaveriklassi pianisti ja kontsertmeistrina.
1991. aastast töötab Eesti Televisioonis kultuuri- ja muusikasaadete toimetaja ja saatejuhina. Olnud ETV muusikasaadete sarja "Muusikaelu" saatejuht ning "MI" autor ja toimetaja.
Dokumentaalfilmi "Laulutaadi hümnid" (2008) produtsent ja stsenarist ning dokumentaalfilmi "Sündinud tantsule" (2010) produtsent ja toimetaja.
Isiklikku
Tema ema oli pianist Vaike Vahi, isa Kaljo Alaküla oli lendur, vabadusvõitleja, majandijuht ja ettevõtja.
Briti-Eesti Kaubanduskoda
Briti-Eesti Kaubanduskoda (British Estonian Chamber of Commerce, BECC) on 1996. aastal asutatud MTÜ, mille eesmärk on ühendada Briti ja Eesti ärikogukondi Eestis. BECCi kontor asub Tallinnas. BECC on Briti Euroopa Kaubanduskoja Nõukogu (Council of British Chambers of Commerce in Europe, COBCOE) ning Eesti Välisinvestorite Nõukogu liige (Foreign Investors Council in Estonia, FICE). BECC korraldab igakuiseid äri- ja kontaktiseminare ning konverentse.
Kodu tänav (Viljandi)
Tänava pikkus on 520 m.
Jõelähtme kalmistu
pisi|Jõelähtme kalmistu värav aprillis 2020 pisi|Jõelähtme kalmistu aprillis 2019
Jõelähtme kalmistu on kalmistu Harju maakonnas Jõelähtme vallas Jõelähtme külas Rebala tee ääres. Kalmistu on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Kalmistu rajati arvatavasti 19. sajandil. Kalmistu pindala on 1,56 ha.
Kuna piirkonna paesesse pinda ei olnud lihtne haudasid kaevata, veeti sinna matmiste tarbeks pinnast juurde. Seetõttu on surnuaia näol tegemist kiviaiaga piiratud tehiskünkaga.
Pakri hoiuala
pisi|350px|Pakri hoiuala territoorium on märgitud tumepunasega Pakri hoiuala on 16. juunil 2005 elupaigatüüpide ja liikide kaitseks loodud hoiuala, mis hõlmab Vihterpalu lahest Vääna-Jõesuuni ulatuvat rannikumere lõiku. Hoiuala hulka ei kuulu Paldiski Lõuna- ja Põhjasadam ega Pakri saarte maastikukaitseala koosseisu jäävad osad.
Kaitstavate elupaigatüüpide hulka kuuluvad jõgede lehtersuudmed, laiad madalad lahed, esmased rannavallid, püsitaimestuga kivirannad, väikesaared ja laiud, rannaniidud, hallid luited, vähe- kuni kesktoitelised kalgiveelised järved, kadastikud, lubjarikkal mullal asuvad kuivad niidud, alvarid, lääne-mõõkrohuga lubjarikkad madalsood, liigirikkad madalsood, vanad laialehised metsad ning soostuvad ja soo-lehtmetsad.
Üks hoiuala eesmärke on kaitsta ka hoiualal peatuvaid ja pesitsevaid linnuliike. Nende hulka kuuluvad aul, hahk, hüüp, jääkoskel, kalakajakas, krüüsel, kühmnokk-luik, laululuik, merivart, punajalg-tilder, sinikael-part, sõtkas, tutkas, tuttpütt, tõmmuvaeras, viupart ja väikeluik. Taimeliikidest pööratakse tähelepanu soohiilakale, nõmmnelgile ja emaputkele.
Hoiuala pindala on 19 011 hektarit, millest maismaad 2067,2 ha ja veekogusid 16 943,6992 ha. Samas on näiteks hoiuala kaitsekorralduskavas pindalaks nimetatud ka 21 039 ha.
Pakri hoiuala keskkonnaregistri kood on KLO2000167.
Julius Streicher
Julius Streicher sündis Friedrich ja Anna Streicheri üheksalapselises perekonnas. Tema isa Friedrich Streicher oli kooliõpetaja. Põhikooli lõpetamise järel õppis Julius Streicher õpetajaks ning töötas selles ametis aastatel 1904–1923. Ta võttis osa esimesest maailmasõjast ning teda autasustati korduvalt vapruse eest.
1919. aastal asutas Streicher Saksasotsialistliku Partei (Deutschsozialistische Partei). Tegemist ei olnud mitte vasakpoolse parteiga, vaid antisemiitliku organisatsiooniga. 1922. aasta oktoobris astus Natsionaalsotsialistlikku Saksa Töölisparteisse.
1923. aasta aprillis asutas Julius Streicher antisemiitliku ajalehe Der Stürmer. 1923. aasta novembris võttis ta osa Õllekeldriputšist. Kui Natsionaalsotsialistlik Saksa Töölispartei 1925. aastal legaliseeriti, sai Streicherist Frangimaa gauleiter. 1932–1945 oli ta Riigipäeva liige. 1933. aasta aprillis organiseeris ja koordineeris Streicher juudi poodide ja äride boikotti. 1934. aastal sai Streicher SS Gruppenführeri aukraadi. 1938. aasta aprillis sattus Streicher konflikti Hermann Göringiga, mille tagajärjel ta 1940. aasta veebruaris vabastati parteilistest ametitest. Kuid ta jätkas tegevust ajalehe Der Stürmer toimetajana.
23. mail 1945 võtsid USA sõjaväelased Streicheri Baieri liidumaal Waldringis vahi alla. Nürnbergi protsessil mõisteti Julius Streicher 1. oktoobril 1946 inimsusvastaste kuritegude eest surma. Ta hukati poomise teel 16. oktoobril 1946. Enne hukkamist hüüdis Streicher: "Heil Hitler! Dies ist mein Purimfest 1946. Ich gehe zu Gott. Die Bolschewisten werden eines Tages euch auch hängen." ("Heil Hitler! See on minu purimipüha 1946. Ma lähen Jumala juurde. Bolševikud poovad ka teid ühel päeval üles.").
Streicher oli seitsmes, kes tol päeval hukati. Tunnistajaks olnud ameerika ajakirjanik Howard K. Smith kirjeldas hukkamist nii: "Julius Streicher sisenes melodramaatiliselt kell 02.12. Kui tema käerauad eemaldati ja paljad käed kinni seoti, vaatas see inetu väike mees, kes kandis kulunud ülikonda ja sinakat särki, mis oli kurguni kinni nööbitud, kolme tapalava poole, mis ähvardavalt tema ees kõrgusid. Seejärel vaatas ta ruumis ringi ning lasi oma pilgul lühidalt puhata väikesel tunnistajate rühmal. Nüüd olid tema käed kindlalt selja taha seotud. Kaks valvurit haarasid tal käsivartest ja juhtisid ta esimese võlla juurde sissepääsust vasakul. Ta jalutas rahulikult mõne meetri tapalava esimese astmeni, kuid tema nägu moondus. Kui valvurid peatasid ta astmete ees, et formaalselt temalt tema isiku kohta küsida, tõi ta kuuldavale läbilõikava hüüatuse: "Heil Hitler!" Kui kaja oli vaibunud, ütles Ameerika Ühendriikide kolonel, kes seisis trepi juures, järsult: "Küsige mehelt tema nime." Vastuseks tõlgi küsimusele karjus Streicher: "Nad teavad minu nime väga hästi!" Tõlk kordas küsimust ja süüdimõistetu hüüdis vastuseks: "Julius Streicher!" Kui Streicher oli tapalaval, röögatas ta: "Jumala nimel!" Ta sunniti tegema kahte viimast sammu surmava paiga poole timuka köie all. Streicher pöörati tunnistajate poole ja ta põrnitses neid. Äkki hüüdis ta: "Purim-pidu 1946!" USA ohvitser, kes seisis tapalava juures, ütles: "Küsige mehelt, kas ta soovib lõpetuseks midagi öelda." Kui tõlk oli tõlkinud, hüüdis Streicher: "Ühel päeval poovad bolševikud sind üles!" Kui talle must kott pähe tõmmati, võis teda kuulda summutatud häälel ütlemas: "Adele, mu kallis naine." Järgmisel hetkel avanes luuk kõva paugatusega. Kukkudes viskles mees tugevasti. Kui köis pingule tõmmati, kiikus keha metsikult edasi-tagasi ja tapalava varjatud sisemusest võis kuulda oigamist. Lõpuks läks timukas platvormilt alla musta kardina taha. Toimus midagi, mis lõpetas Streicheri oigamise ja pani köie liikumatult rippuma. Kui see kõik oli möödas, polnud mul tuju timukalt küsida, mida ta oli teinud, kuid eeldan, et ta haaras visklevast kehast ja tõmbas seda järsult allapoole. Kõik me arvasime, et lõpuks Streicher kägistati." Purim, millele Streicher viitas, on juutide kevadpidu, mis tähendab juutide tagakiusaja Haamani hukkamist, mida kirjeldatakse vanas testamendis.
Poway
Poway on linn USA-s California osariigis San Diego maakonnas. Poway piirneb edelas ja läänes San Diego linnaga. Poway kuulub San Diego–Tijuana linnastusse. Poway asub kiirtee Interstate 15 ja maantee California State Route 67 vahel.
Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse järgi 48 841. Aastal 2010 oli elanikke 47 811. 2017. aasta seisuga moodustasid 76,1% elanikest valged, 13,1% aasialased ja 1,2% mustanahalised. Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) 18,5%.
Linna nimetus tuleneb kumiai keelest. Kumiaid elasid selles piirkonnas juba mitusada aastat enne eurooplaste saabumist. Praeguse Poway alale hakkas asula kujunema 19. sajandi viimastel kümnenditel. Algselt oli piirkonnas põhiliseks tegevuseks põllumajandus, kuid vee kättesaadavus oli piirkonnas halb, mistõttu jäi põllumajanduslik tegevus väikesemahuliseks.
Poway sai linnaõigused 12. detsembril 1980.
Poways valitseb poolkõrbeline kliima. Keskmine õhutemperatuur on jaanuaris 7–19 °C ja juulis 17–28 °C. Suvel võib õhutemperatuur tõusta üle 40 °C. Alla nullkraadi langeb õhutemperatuur harva. Aastane keskmine sademete hulk on 304 mm. Kõige enam sajab jaanuarist märtsini (keskmiselt 60 mm kuus). Maist septembrini sajab väga harva.
Poways on alustanud tegevust rokkansambel Blink-182.
V liiga 1999
V liiga 1999 oli Eesti jalgpalli tugevuselt kuuenda liiga V liiga esimene hooaeg.
BS
BS võib tähendada järgmist:
Burjaadid
pisi|Burjaadid u aastal 1900 Burjaadid on mongoli rahvas Venemaal Lõuna-Siberis, Mongoolia põhjaosas ja Hiinas. Kõnelevad burjaadi keelt, Venemaal elavad burjaadid räägivad ka vene keelt. Burjaatide üldarv on ligikaudu 620 000.
Venemaal elas 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 461 389 burjaati. Nendest elas Burjaatia Vabariigis 286 839 (30,0% elanikkonnast), Irkutski oblastis 77 667, Taga-Baikali krais 73 941 ja Sahha Vabariigis 7011. Mongoolias elas 2010. aastal 45 087 burjaati. Hiinas on burjaate 40 980.
Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 20 burjaati, neist Tallinnas 12.
Kuni 18. sajandini oli burjaadid karjakasvatajad, hiljem hakkasid üha enam tegelema ka põllumajandusega. Vene riigi koosseisu liideti burjaatide asualad 17. sajandi lõpul. Lääneburjaatide ja idaburjaatide vahel on olulised kultuurilised erinevused. Idaburjaatide hulgas levis 17. ja 18. sajandil laialdaselt budism. Lääneburjaatide seas ei ole budism olnud kunagi levinud, nad on allunud tugevamale vene kultuuri mõjule. Lääneburjaadid võtsid küll ametlikult vastu õigeusu, kuid tegelikult säilis šamanistlik usund nende seas kuni 20. sajandi alguseni.
Matka tee
thumb|Matka tee
Matka tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis.
Matka tee sai nime 22. veebruaril 1955.
Soonurme külanõukogu
Soonurme külanõukogu oli külanõukogu Kohtla-Järve rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Maidla ja Sonda külanõukoguga.
Soomevere külanõukogu
Soomevere külanõukogu oli külanõukogu Viljandi rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Kõo külanõukoguga.
Varssavi Lepingu Organisatsiooni sissetung Tšehhoslovakkiasse
Varssavi Lepingu Organisatsiooni sissetung Tšehhoslovakkiasse (ametlikult operatsioon Danube) oli nelja Varssavi Lepingu Organisatsiooni (VLO) riigi (Nõukogude Liit, Poola, Bulgaaria ja Ungari) vägede sissetung Tšehhoslovakkiasse ööl vastu 21. augustit 1968. Tšehhoslovakkiasse tungis ligi pool miljonit sõdurit, VLO riikidest keeldusid osalemast Rumeenia ja Albaania. Ida-Saksamaalt osales invasioonis vaid paar instruktorit, kuna mõni tund enne sissetungi algust tuli Moskvast käsk Ida-Saksamaalt mitte piiri ületada. Okupatsiooni käigus hukkus 137 Tšehhoslovakkia tsiviilisikut ning 500 sai raskelt haavata.
Sissetungiga katkestati Alexander Dubčeki Praha kevade liberaalsed reformid ning anti võim Tšehhoslovakkia Kommunistliku Partei (KSČ) autoritaarsele tiivale. Selle ajastu Nõukogude Liidu välispoliitikat tunti Brežnevi doktriini nime all.
Sissetung oli rahvusvaheliselt vastuoluline ning tekitas väga vastakaid arvamusi. Kuigi enamik Varssavi pakti riikidest oli sissetungi poolt ning seda toetasid ka mõned kommunistlikud riigid mujal maailmas, oli sellel palju vastaseid. Sissetungi mõistsid kommunistlikest režiimidest hukka Albaania, Rumeenia ning Hiina. Paljud kommunistlikud parteid üle maailma kaotasid populaarsust, kritiseerisid Nõukogude Liitu, lõhenesid või lõpetasid tegevuse. Sissetungist sai alguse sündmuste jada, mis päädis Leonid Brežnevi ja USA presidendi Richard Nixoni rahuga pärast viimase visiiti Hiinasse aastal 1972.
Tšehhoslovakkia invasiooni mõjusid on ajaloolased palju analüüsinud ning seda peetakse üheks külma sõja tähtsamaks sündmuseks. Paljude hinnangul algas sissetungist kommunistlike režiimide allakäik kõikjal maailmas, mis lõpuks viis 1989. aasta Nõukogude režiimi vastaste revolutsioonide ja Nõukogude Liidu lagunemiseni.
Dobroflot
Dobroflot ehk Dobrovolnõi Flot (Добровольный флот, Доброфлот, 'vabatahtlik laevastik') oli 1878. aastal Venemaa keisririigis vabatahtlike annetuste alusel moodustatud laevandusselts.
Pärast 1917. aasta revolutsioone ja Vene kodusõda ei naasnud laevandusseltsi laevad Nõukogude Venemaale. 1922. aastal Vene SFNV-s selts taasasutati Sovtorgfloti koosseisus ning pöörduti rahvusvahelistesse kohtutesse, et saada laevastiku laevad uuesti Vene SFNV laevandusseltsi omandusse.
Dobroflot likvideeriti 1925. aastal ning vara anti üle NSV Liidu Sovtorgfloti koosseisu.
Dobroflot Eestis
Eestis asutati Dobrofloti allorganisatsioon Eesti sadamate kaudu transiitvedusid teostavate nõukogude kaubalaevade teenindamiseks ning sellesse koondusid eesti kommunistlikult meelestatud sadamatöölised, kes 1924. aasta 1. detsembri riigipöördekatse ajal osalesid 1. detsembri riigipöördekatses.
Austraalia kuninglik merevägi
Austraalia kuninglik merevägi (Royal Australian Navy, RAN) on meresõja ja teisi mereväe ülesandeid täitev väeliik Austraalia kaitseväes.
Austraalia kuninglik merevägi loodi 1901. aastal, ühendades Austraalia osariikide mereväed Ühenduse Merejõududeks. Esialgu oli Merejõudude ülesandeks kaitsta Austraalia territooriumi, kuid Suurbritannia mereväe kohalolu vähenemisel Vaiksel ookeanil, muutus ka Austraalia kuningliku mereväe vastutusala suuremaks. Merevägi sai oma praeguse nime 1911. aastal. Tänapäeval koosneb merevägi 43 sõjalaevast ja seal teenib üle 16 000 mereväelase.
Austraalia kuninglik merevägi on osalenud mitmetes sõdades, sealhulgas I ja II maailmasõjas, Malaya kriisis ja Vietnami sõjas. Samuti on merevägi osalenud rahuvalvemissioonidel Ida-Timoris ja Saalomoni saartel.
Austraalia mereväge juhib mereväe ülem, kes allub kaitseväe juhatajale. Seisuga 24. aprill 2022 oli mereväe ülemaks aseadmiral Mark Hammond.
Sudiste külanõukogu
Sudiste külanõukogu oli külanõukogu Viljandi rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Polli külanõukoguga.
Soinaste külanõukogu
Soinaste külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Soinaste külanõukogu moodustati 1945 septembris Tartumaal Ropka vallas. Külanõukogu keskus asus Reola külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Soinaste külanõukogu 1950 septembris Tartu rajooni koosseisu.
1954 juunis Soinaste külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium liideti Lemmatsi külanõukoguga.
Eesti sõjaväelised auastmed
Eesti sõjaväeline auaste on Eesti Vabariigi nimel kaitse- või reservväelasele antav nimetus, mis sõltub tema sõjaväelisest väljaõppest, haridusest, sõjaväelisest ametikohast, tegevteenistuse staažist ning põhiväeliigist.
Kõrgeim võimalik Eesti õhu- ning maaväe auaste on kindral, mereväes admiral.
Sõjaväelised auastmed
120px|pisi| Kaitseväe välivormi mütsimärk
Mähe-Kaasiku tee
Mähe-Kaasiku tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Merivälja ja Pirita asumis.
Mähe-Kaasiku tee sai nime 12. mail 1999. Tänav on saanud nime endise Kaasiku küla järgi, mida täpsustavalt hüüti ka Mähe-Kaasikuks.
Kaskneem
Kaskneem on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Kaskneem uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Alber, Kabanof, Kabanov ja Vasiljev.
1. jaanuaril 2017 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Villem Maidre
Villem Maidre (kuni 1936. aastani Villem Rebane; 15. märts 1903 Laatre vald, Tartumaa – 22. aprill 1990 Melbourne) oli Eesti omavalitsustegelane.
Ta õppis aastail 1924–1928 ja 1935–1937 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Selts Ühendus vilistlane.
Villem Maidre oli aastail 1924–1927 Iigaste algkooli juhataja, 1927–1930 Valga maavalitsuse sekretär, 1930–1938 abiesimees, alates 1938. aastast abimaavanem.
1944. aastal põgenes ta Saksamaale, kust siirdus 1950. aastal Austraaliasse.
Blåmannsisen
Blåmannsisen (saami keeles Ålmåjalosjiegŋa) on liustik Norras, pindalalt Norra mandriosa viies. Ta asub Nordlandi maakonnas Fauske ja Sørfoldi valla piiril, Sulitjelmast põhjas Rootsi piiri läheduses.
Blåmannsisen on platooliustik pindalaga umbes 87 km². Jää paksus on keskmiselt 200–400 m, kohati ületab see 800 m. Kõrgeim tipp on Blåmannen (1540 m). Liustikujää tasakaalujoone kõrgus idanõlval Leirvatneti järve kohal on umbes 1100 m. Madalaim punkt ulatub 810 m kõrgusele.
Liustikult laskub alla mitu liustikukeelt, sealhulgas põhja suunas 12 km pikkune Rundvassbreen, mis ületab jääaluse mäeharja ja suleb tammina Øvre Messingmalmvatni järve, ning ida suunas suur liustikukeel, mis laskub Leirvatneti järve. Kagus ulatub Blåmannsisen Blåmannsisvatneti järveni, kuhu liustikuserva küljest pudeneb tükikaupa jäämägesid. Liustikukeeled ning Blåmannsisvatneti järve kohale jääv liustikuosa on tugevasti lõhenenud. Liustiku lõunaserva ääres asub suur, selgesti väljakujunenud otsamoreeniga moreeniväli, mis on jää alt vabanenud pärast liustikuserva taandumist väikese jääaja maksimumist.
Idasse Rootsi poole voolavad liustikujõed kuuluvad Luleälveni vesikonda, läände suunduvad jõed suubuvad Norra fjordidesse.
Landsat-7 satelliidipiltidelt nähtub, et kuigi liustiku pindala viimasel ajal oluliselt vähenenud ei ole, on akumulatsiooni ja ablatsiooni vahelist pikaajalist piiri tähistav firni joon taandunud alates 2001. aastast 10 aasta jooksul 1 km võrra. 2011. aasta talvel sooritatud mõõtmistest ilmneb, et firnijoone lähedal on liustiku pinna kõrgus merepinnast vähenenud 10 m võrra. Seega kahaneb liustik vertikaalselt, kuigi mitte horisontaalselt.
Blåmannsiseni liustik koos Blåmanneni mäega on nähtav Bodøst (80 km kaugusel) ja selle ümbrusest. Mägi meenutab profiililt kotiga meest ning teda kutsuti mõnikord Viljameheks. Kui lumi kadus mäelt kiiresti, siis pidi tulema hea vilja-aasta. Pärast talvise lume sulamist ilmub nähtavale sinine jää, sellest nimi Blåmannsisen ('Sinise mehe jää').
Vierendeeli sild
Vierendeeli sild on sild, mille peakandjaks on Vierendeeli sõrestik.
Arthur Vierendeeli järgi nime saanud sillatüüpi on ehitatud peamiselt väljaspool Belgiat, sest selliste sildade metallikulu on suur ja nende inseneriarvutused enne arvutite kasutuselevõttu olid tülikad. Sellegipoolest neid ehitati ka Belgias, vahel olid sellise tarinduse valiku põhjuseks esteetilisted kaalutlused.
Esimene sild, mis Vierendeeli projekti järgi ehitati, oli 1902. aastal Avelgemi rajatud 42-meetrise sildeavaga Waterhoeki sild üle Schelde jõe. Sild sai kannatada mõlemas maailmasõjas. 1947. aastal võeti vastu otsus sild taastada kaarsillana.
Hilisemal ajal tema kavandatud sildadest on paljud säilinud ja rekonstrueeritud, sealhulgas tänaseni kasutusel olevad raudteesillad: 1922. aastal Ida-Flandrias ehitatud Grammene ja 1942. aastal Brüsselisse rajatud Laekeni raudteesild.
Hiljem on Vierendeeli sildu projekteerinud ka omal ajal tema käe all Leuveni katoliiklikus ülikoolis õppinud insenerid.
Raudteelaste Kodu
Raudteelaste Kodu (mitteametlikult ka Kaarepere raudteelaste kodu) oli "Raudteelaste Kodu seadusega" (1928) rajatud asutus Tartumaal Kaarepere külas (praegu jääb küla Jõgeva maakonda).
Vierendeeli sild
Väljaspool Belgiat
Vierendeeli sildu on ehitatud mitmes välisriigis: Saksamaal, Hispaanias, Suurbritannias, Prantsusmaal, Jaapanis, Kongo DV-s ja USA-s.
Raudteelaste Kodu
Raudteelaste Kodu asutati muu hulgas selleks, et hooldada abi vajavaid riigi raudteeteenistujaid ja -töölisi ning nende perekondi.
Vierendeeli sild
Väljaspool Belgiat
Los Angelese eeslinnas Glendale'is rajati 1937. aastal kolm üheavalist 29-meetrise sildega Vierendeeli silda.
Raudteelaste Kodu
Raudteelaste Kodu oli Raudteede Talituse heategev asutis, mille ülesandeks:
Vierendeeli sild
Väljaspool Belgiat
1997. aastal avati kahekorruseline 750 meetri pikkune Kap Shui Muni sild Hongkongis. Tarinduselt vantsild, kuid alumise korruse, mis on mõeldud nii auto- kui ka rööbastranspordile, tarinduses kasutati Vierendeeli sõrestiku lahendust.
Raudteelaste Kodu
Raudteelaste Kodu varanduse moodustasid:
Virge Jõekalda
pisi|Virge Jõekalda pisi|Virge Jõekalda, "EHA" (kuivnõel) / "AFTERGLOW" (drypoint) 100x70 cm Virge (sündinud 24. aprillil 1963 Lüganusel õpetajate peres) on eesti graafik.
Raudteelaste Kodu
1) Riigi Raudteedevalitsusele Vabariigi Valitsuse otsusega 11. juulist 1923. a. raudtee invaliidide kodu asutamiseks üleantud riiklikust maatagavarast planerimise korras eraldatud Kaarepere (Tartumaal) asunduse krundid nr 34, 34-a, 35, 36, 36-a, 45, 46, 47, 48, 48-a, 49, kokku 145 hektaari ja peale selle 21 hektaari suurune metsatükk nr A1 ja 5 hektaari suurune turbaraba Visusti rabast, kõik kokku 171 hektaari ja sellel maa-alal asuvad päraldised ning hooned, välja arvatud meiereihoone ühes ¼ hektaari maa-alaga;
STS-127
STS-127 (ISSi ehituslend 2J/A) oli NASA Space Shuttle'i programmi 127. missioon.
Virge Jõekalda
1981. aastal lõpetas Püssi Keskkooli. Aastatel 1981–1988 õppis Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudis graafika erialal.
Lõpetamise järel on ta tegutsenud vabakutselise kunstnikuna. Aastatel 1995–2007 töötas ka joonistamise ja graafika eriala õppejõuna Eesti Kunstiakadeemias.
STS-127
Missiooniga püstitati uus rekord, sest pärast jaamaga põkkumist, viibis kosmosejaamas ja kosmoses kokku 13 inimest. Endeavour naasis Maale 31. juulil.
Raudteelaste Kodu
2) punkt 1. tähendatud kinnisvara juurde kuuluv elus ja elutu inventar;
Kaur Maran
Kaur Maran (sündinud 2. juunil 1989) on Eesti teadusajakirjanik.
Raudteelaste Kodu
3) 50.000-krooniline majapidamise operatsiooni kapital, mis antakse riigikassast eelarve korras;
Virge Jõekalda
1992. aastast on ta Eesti Kunstnike Liidu ja Eesti Vabagraafikute Ühenduse liige.
Kaur Maran
Alates 2021. aastast on ta loodussaate Osoon toimetaja, sellele eelnevalt töötas teaduajakirjanikuna väljaandes Postimees.
Raudteelaste Kodu
4) abiandmise fond, mis kujuneb Raudteelaste Kodu kinnisvarade majapidamise puhaskasust määratavast osast ja muudest juhuslikkudest sissetulekutest.
Virge Jõekalda
Osalenud enam kui sajal rahvusvahelisel graafikanäitusel 43 riigis, isikunäitusi 56.
Kaur Maran
2012. aastal ilmus Kaur Marani kaasautorlusel ülevaade keskkooli bioloogiast ja geograafiast teoses "Bioloogia ja geograafia raudwara" kirjastuselt Raudwara.
Raudteelaste Kodu
Raudteelaste kodus kasvatati katseloomadesks merisigu.
Virge Jõekalda
Tööd kollektsioonides
Eesti Kunstimuuseum, Tartu Kunstimuuseum, Eesti Rahvusraamatukogu kunstikogu, Viinistu Kunstimuuseum, Tallinna Linna kunstikogu, Mart Lepa kunstikogu, Matti Miliuse kollektsioon, Margus Linnamäe kunstikogu, Sadolini kunstikogu (Eesti).
Museum of Felicien Rops, Namur, Frans Masereel Center, Kasterlee (Belgia); Tuzla International Gallery of Portrait (Bosnia-Herzegovina); Varna Graphic Fund (Bulgaaria); National Centre of Fine Arts of Egypt (Egiptus); Guanlan Art Museum, Xi’an Silk Road Art Collection (Hiina); Artfund of Caixanova, Ourense (Hispaania); Trinity College, Dublin (Iirimaa); Pescara Fund of Exlibris, Cremona Town Museum (Itaalia); Aomor Print Collection, Tama Art University, Tokyo (Jaapan); Gorny Milanovac´ Biennial Fund (Jugoslaavia); Collection of Cyprus Government (Küpros); Montenegro Museum, (Montenegro); Krakow Print Triennial Society, Lodz City Art Gallery, Majdanek Graphic Art Collection, Torun Museum (Poola); Evora Print Collection (Portugal); Florean Museum (Rumeenia); Uzhice City Gallery (Serbia); Aalto Museum, Jyväskylä, Kuopio Art Collection, Kaleva Collection, Oulu, Eero Rantanen Foundation, Orton Galleria (Soome); Ljubljana Agart Print Festival Collection (Sloveenia); Kaliningrad-Königsberg Gallery (Venemaa).
Kaur Maran
Aastal 2015–2016 oli ta reporter Eesti Päevalehes.
Väo elektrijaam
Väo elektrijaam (tuntud ka kui Tallinna elektrijaam, Väo koostootmisjaam) on Tallinna idaservas Väo paekarjääri tühjaks ammutatud osas asuv biokütusel ja turbal töötav koostootmisjaam. Jaam varustab soojusega Lasnamäe ning Tallinna kesklinna piirkondi.
Jaama ehitus algas 2007. aastal ning oli planeeritud valmima 2009. aastaks. Esialgu oli projekti algatajaks Eesti ettevõtja Urmas Sõõrumaa, kes müüs oma osaluse hiljem Dalkiale. Alates 2011. aastast omab ettevõttes enamusosalust Eesti ärimees Kristjan Rahu.
Kaur Maran
Tunnustus
2019. aastal pälvis ta koos Heleri Kurise, Aarne Seppeli ja Endel Kasterpaluga Eesti Meediaettevõtete Liidu auhinna parima digitaalse üksikprojekti ja peaauhinna üleriigiliste lehtede kujunduskonkursi kategoorias, loo eest “Suur lugu: kuidas ameeriklased 50 aastat tagasi Kuu-võidujooksu võitsid”.
Märtsikellukese tee
Märtsikellukese tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis.
Märtsikellukese tee sai nime 19. augustil 2015.
Aleksandr Semjonov
Aleksandr Semjonov (sündinud 18. märtsil 1986 Tallinnas) on eesti loomaarst, veterinaaranestesioloog, metsloomade meditsiini uurija. Spetsialiseerunud ulukloomade anesteesiale ja kirurgiale.
Haridus
2011. aastal lõpetas Eesti Maaülikooli Veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituudi.
2021. aastal kaitses doktoritööd teemal "Evaluation of a fixed- dose combination of Butorphanol-Azaperone-Medetomidine (BAM) for chemical immobilization of African lion, blesbok and cheetah (Butorfanooli-asaperooni-medetomidiini (BAM) fikseeritud annuste kombinatsiooni kasutamine Aafrika lõvi, blesboki ja gepardi keemiliseks immobiliseerimiseks)".
Erialaselt täiendanud end ülikoolides Austrias, Venemaal, Tšehhis, Saksamaal, Suurbritannias, Lõuna-Aafrika Vabariigis ja Tansaanias.
Kogemused
Õppe- ja teadustöö
Õpetab Eesti Maaülikoolis kirurgiat, veterinaaranestesioloogiat, eksootiliste loomade meditsiini ja metsloomade meditsiini.
Tegeleb eksootiliste loomade ja ulukloomade anesteesia uurimisega.
Sulbi külanõukogu
Sulbi külanõukogu oli külanõukogu Võru rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Sõmerpalu külanõukoguga.
32-bitine arvutiarhitektuur
32-bitises arvutiarhitektuuris on täisarvud, mäluaadressid või teised andmeüksused kuni 32 bitti (4 baiti) laiad. Samuti põhinevad 32-bitised protsessorid ja ALU (Arithmetic logic unit) arhitektuurid sama suurtel registritel, aadressisiinidel ja andmesiinidel.
Täisarvude salvestamise piirangud
32-bitine register suudab talletada 232 väärtust. Täisarvuliste väärtuste jaotumine 32 biti sisse sõltub täisarvude esitusviisist. Kaks kõige levinumat esitusviisi on (märgita) kahendsüsteem, kus saab esitada arve 0 kuni 4 294 967 295 (232–1) ja kahe täiend ehk –2 147 483 648 (–231) kuni 2 147 483 648(231).
Tähtis tähelepanek 32-bitise mäluaadressi puhul on see, et see suudab otse ligi pääseda maksimaalselt 4 GiB adresseeritavale mälule (praktikas on see piir madalam).
Ajalooline ja tehniline perspektiiv
Mälu, digitaalse elektroonika vooluringid ja juhtmestik olid kallid 32-bitiste arhitektuuride esimestel aastakümnenditel (1960.–1980. aastad). Vanematel 32-bitistel protsessorite perekondadel (lihtsamatel ja seetõttu ka odavamatel) võis olla palju kompromisse ja piiranguid, et kulusid vähendada. Selleks võis olla näiteks 16-bitine ALU või välised (ka sisemised) siinid, mis on kitsamad kui 32-bitti, piirates mälu suurust või nõudes rohkem tsüklikorduseid käsu kättesaamiseks, täitmiseks ja/või tagasi kirjutamiseks.
Sellest hoolimata nimetati neid protsessoreid 32-bitisteks, kuna neil olid endiselt 32-bitised registrid ja käsud, mis olid võimelised käsitsema 32-bitiseid suurusi. Näitena võib tuua 1970ndate Motorola 68000, mis oli 16-bitise baasdisainiga, aga selles olid 32-bitised registrid ja 32-bitine käsustik. Nii disainitud süsteeme nimetati ka 16/32-bitisteks. pisi|Eelväljaanne XC68000 kiibist (Motorola), mis valmistati 1979
Uuemate 32-bitiste protsessorite disain ei ole enam niivõrd orienteeritud kulude vähendamisele. Näiteks 32-bitisel Pentium Pro protsessoril on 36 biti laiune väline aadressisiin, andes suurema aadressiruumi kui 4 GB, ning 64 biti laiune andmesiin, peamiselt selleks, et tagada tõhusama käskude ja andmete eelhanke.
Arhitektuurid
Suuremad 32-bitised üldotstarbelised arvutiarhitektuurid on näiteks IBM System/360 ja selle 32-bitiseid järeltulijaid, DEC VAX, NS320XX, Motorola 68000 perekond, x86 arhitektuuri 32-bitine versioon Intel IA-32 ja 32-bitised versioonid ARM, SPARC, MIPS, PowerPC ja PA-RISC arhitektuuridest. Manusandmetöötluses kasutatavad 32-bitised arhitektuurid on näiteks 68000 perekond ning ColdFire, x86, ARM, MIPS, PowerPC ja Infineon TriCore.
Rakendused
x86 arhitektuuris tähendab 32-bitine rakendus tarkvara, mis üldjuhul (kuid mitte alati) kasutab 32-bitist lineaarset aadressiruumi (või lamedat mälumudelit), mis on võimalik 80386 ja hilisemate kiipidega. Antud kontekstis nimetati rakendusi 32-bitisteks, et eristada neid rakendustest, mis olid kirjutatud 16-bitiste DOS-i, Microsoft Windowsi ja OS/2 jaoks protsessoritel 8088/8086 ja/või 80286. Nendel 16-bitistel mikroprotsessoritel oli segmenteeritud aadressiruum, kus rohkem kui 64 kilobaidi koodi ja/või andmete adresseerimiseks pidi programmid üle minema ühelt segmendilt teisele. Kuna see on väga aeganõudev võrreldes teiste operatsioonidega, võib sellest kannatada jõudlus. Lisaks on segmentidega programmeerimine üsna keeruline; spetsiaalseid mälumudeleid ning võtmesõnu far ja near tuli kasutada ettevaatlikult, mitte ainult assemblerkeeles, vaid ka kõrgtaseme keeltes nagu Pascal, kompileeritud BASIC, Fortran, C jne.
80386 ja selle järeltulijad toetavad täielikult 16-bitiste segmentidega 80286-t, aga ka 32-bitiseid aadressinihkeid (kasutades uusi 32-bitise laiusega põhi registreid). Kui põhiaadress kõikidel 32-bitistel segmentidel muuta 0-ks ja segmentide registreid ei kasutata otse, siis segmentatsioon võib ununeda ja protsessor hakkab näima olevat tavalise lineaarse 32-bitilise aadressiruumiga. Operatsioonisüsteemid nagu Windows või OS/2 hoolitsevad selle eest, et oleks võimalik kasutada nii 16-bitiseid (segmenteeritud) programme kui ka 32-bitiseid programme. Eelnev võimalus eksisteerib vaid tagasiühilduvuseks ning seda kasutatakse uue tarkvara arendamiseks.
Pildid
Digitaalsete piltide korral võivad 32 bitti viidata ülisuure ulatusega pildivormingutele, mis kasutavad 32 bitti iga kanali jaoks – kokku 96 bitti piksli jaoks. Pildid, kus kanal kasutab 32 bitti, on mõeldud esindama väärtusi, mis on heledamad kui valge; neid väärtusi saab sel juhul kasutada, et täpsemini säilitada heledaid piirkondi siis, kui vähendada pildil olevat valgust või kui seda on näha läbi tumeda filtri või tuhmi peegelduse.
Näide selle kohta oleks peegeldus õliloigust; kuigi on näha vaid osake peegeldusest võrreldes peegli pinnaga, on heledate valguste peegeldused nähtavad säravate valgete aladena ja mitte tuhmide hallide kujudena.
Viited
Artikli materjal on pärit https://en.wikipedia.org/wiki/Free_On-line_Dictionary_of_Computing enne 1. Novembrit 2008 https://en.wikipedia.org/wiki/GNU_Free_Documentation_License tingimustel.
Merekeele nõukoda
Merekeele nõukoda on merendusterminoloogiaga tegelev Eesti ühiskondlik organisatsioon (komisjon, nõukoda).
Nõukoda loodi 1973. aastal Eesti Meremuuseumi juures, kandes siis nime merendusterminoloogia komisjon.
Aastast 2002 koguneb nõukoda Veeteede Ameti ruumes. Merekeele nõukoda on isikute vabatahtlik ühendus, mis tegutseb aruandevabalt oma liikmete kulu ja kirjadega.
Nõukoja esimees oli pikka aega Uno Laur. Aastail 2011-2020 oli esimees Peedu Kass, auesimees oli (kuni surmani 2018. aastal) Uno Laur. Alates 2020. aastast on merekeele nõukoja esimees Peeter Veegen.
Avaldatud teosed
1996. aastal andis nõukoda koos Eesti Entsüklopeediakirjastusega välja "Mereleksikoni".
Detsembris 2008 andis nõukoda välja "Inglise-eesti meresõnaraamatu".
Merekeele nõukoda on osalenud terminibaaside korrastamises, uuendades ja täpsustades merendusterminite esitust näiteks Estermis ja IATEs, aga ka statistikasõnastikus.
Koostöös Veeteede Ametiga täiendavad mõned merekeele nõukoja liikmed jooksvalt Merevikit.
KOKO Arhitektid OÜ
KOKO Arhitektid OÜ on Eesti arhitektuuribüroo.
Büroo asutasid aastal 2000 Tallinnas Raivo Kotov ja Andrus Kõresaar. Bürood asutama õhutas neid Hannoveris toimunud EXPO 2000 üritusel Eesti paviljoniga pälvinud tähelepanu. Büroo loodud projektides (sh rekonstrueerimisprojektides) on uus ja vana liidetud isikupärasel viisil tervikuks.
Suigu külanõukogu
Suigu külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Suigu külanõukogu moodustati 1945 augustis Pärnumaal Are valla territooriumil. Külanõukogu halduskeskus asus Suigu külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Suigu külanõukogu 1950 septembris Pärnu-Jaagupi rajooni koosseisu.
Suigu külanõukogu likvideeriti 1954 juunis, selle territoorium liideti Are külanõukoguga.
Surju külanõukogu
Surju külanõukogu oli külanõukogu Pärnu rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945 Tahkuranna vallas. Külanõukogu pindala oli 335 km² (1977).
Muda-ristirohi
Muda-ristirohi (Senecio congestus, sünonüümid Senecio palustris, Senecio tubicaulis, Senecio arcticus, Cineraria palustris, Tephroseris palustris; eesti keeles varem ka raba-ristirohi) on korvõieliste sugukonda ristirohu perekonda kuuluv taimeliik.
Muda-ristirohi sarnaneb Eesti taimedest soo-ristirohuga, ent ta on üheaastane, lehed ebakorrapäraselt hambulise servaga või sopilised, vars näärmekarvadest pihkane ja udemelis-viltjas.
Muda-ristirohi on looduslikult levinud hajusalt, tsirkumpolaarselt. Liigi arvukus Euroopas väheneb. Eestis jõuab areaali põhjapiirile. Kasvab veekogude kallastel, turbaaukudes, lodumetsasihtidel. Nüüdisaegseid leiukohti Eestis pole teada. Viimati herbariseeritud 1982. aastal Piirissaarelt. 2019. aastal taimede uue levikuatlase välitöödel kontrolliti paljusid varasemaid leiukohti, ent tulemusteta.
Taim on kantud Eesti punasesse raamatusse (2018) kategoorias "Väljasuremisohus".
Jaan-Juhan Oidermaa
pisi|Jaan-Juhan Oidermaa 2022. aastal Jaan-Juhan Oidermaa on teadusajakirjanik ja korralduslik juht Eesti Rahvusringhäälingu teadusuudiste portaalis Novaator.
Tunnustus
Aastal 2020 tunnustas Eesti teadusajakirjanike selts teda tubli tegija auhinnaga Ökuli muna. Esile tõsteti tema usinust, millega ta toob eesti lugejani maailma teadlaste mõtted ja tööd, olles võrreldaval tasemel maailma tippteadusajakirjadega. Samuti oskuslikku multimeedia kasutamist lugeja tähelepanu püüdmisel kireval ja killustunud meediamaastikul.
Aastal 2021 pälvis ta Eesti teaduse populariseerimise teise koha auhinna kategoorias "parim teaduse ja tehnoloogia populariseerija".
2022 – Eesti Teaduste Akadeemia medal "panuse eest Eesti Rahvusringhäälingu portaali Novaator arendamisse ning teaduste akadeemia kolme minuti loengute korraldamisse. Ta on portaali ja selle taga oleva toimetuse üles ehitanud professionaalseks teaduse kajastamise keskkonnaks, mis on võrreldaval tasemel maailma tipp-populaarteadusajakirjadega. Akadeemia kolme minuti loengute ettevõtmisse tõi ta mõne aasta eest juurde olulise dimensiooni, õpetades konkursi osalejaid kirjutama arvamusartiklit.".
Neiuvaiba tee
Neiuvaiba tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis.
Neiuvaiba tee sai nime 16. oktoobril 1998. Tänav on saanud nime lodutaime neiuvaiba järgi.
LasnaPiknik
LasnaPiknik on Tallinnas Lasnamäel toimuv tänavafestival. Festivali eesmärk on ühendada Lasnamäel elavaid eesti- ja muukeelseid elanikke ning ärgitada neid koostööle ja julgustada nende kodanikuaktiivsust. Festivali korraldab MTÜ Lasnaidee. Esimene festival toimus 2014.
DMOZ
DMOZ (ehk domeeninimi directory.mozilla.org) on veebilinkide mitmekeelne avatud sisuga kataloog. Seda haldavat portaali ja kommuuni nimetatakse Avatud lähtekoodiga projektiks (ODP). DMOZi omanik on AOL, ent selle sisu loovad ja haldavad vabatahtlikud toimetajad.
DMOZ koostab portaalide loendeid hierarhilise ontoloogia skeemi alusel. Sarnase teemaga loendid on jagatud teemadeks ja need omakorda alamteemadeks.
Projekti info
DMOZ lõid Ameerika Ühendriikides 1998. aastal Sun Microsystemsi töötajad Rich Skrenta ja Bob Truel. Algselt oli selle nimi Gnuhoo. Sun Microsystemsi võrguturbetoodete müügijuht Chris Tolles hakkas 1998. aastal kaasasutajaks koos Bryn Dole'i ja Jeremy Wenokuriga. Skrenta programmeeris tini eelkäija ja Unixi süsteemidele mõeldud populaarse Useneti uudisteriideri TASS. Gnuhoo kataloogi teemade algne jaotus põhines tolleaegsetel Useneti uudisegruppide ülesehitusel.
Venoge
Venoge suubub põhja poolt Genfi järve. Jõgi on 38 km pikk, kogulangusega 390 m ja valgalaga 236 km2.
Jõgi on Lausanne'i ringkonna ja Morges'i ringkonna piiriks, samuti Saint-Sulpice'i valla ja Préverenges'i valla piiriks.
Kalabariia (perekond)
Klassifikatsioon
Kalabariia perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üks maoliik :
Varem arvati kalabariia liivaboalaste alamsugukonda, nüüd alamsugukonda Calabriinae.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Calabaria reinhardtii seisuga 18.11.2013.
Golovin (aadlisuguvõsa)
On teateid, et suguvõsa liikmed olid 15. ja 16. sajandil Moskva suurvürstiriigi teenistuses.
1726 kanti suguvõsa esindaja Ivan Golovin (1672–1737) Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Kai Havertz
Kai Lukas Havertz (sündinud 11. juunil 1999 Aachenis) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib Premier League'i klubis Londoni Arsenal ja Saksamaa jalgpallikoondises poolkaitsjana.
Ta liitus 11-aastaselt Leverkuseni Bayeri noorteakadeemiaga. Debüüdi klubi põhimeeskonnas tegi ta 15. oktoobril 2016 liigamängus Bremeni Werderi vastu. Temast sai 17 aasta ja 126 päeva vanuselt Leverkuseni kõige noorimaks debütant Bundesligas. Esimese värava klubi meeskonnas lõi ta 2. aprillil 2017 mängus VfL Wolfsburgi vastu. Sellega sai ta Leverkuseni kõige noorimaks väravalööjaks Bundesligas.
14. aprillil 2018 sai Havertz 18 aasta ja 307 päeva vanuselt kõige nooremaks mängijaks, kes on Bundesligas jõudnud 50 mänguni. Hooajal 2018–19 lõi ta Saksamaa kõrgliigas 17 väravat, millega sai liiga läbi aegade noorimaks mängijaks, kes on ühel hooajal nii palju väravaid löönud. 2019. aasta detsembris sai ta 20 aasta, kuue kuu ja nelja päeva vanuselt kõige nooremaks mängijaks, kes on Bundesligas jõudnud 100 mänguni. Hooajal 2019–20 jäi tema arvele Bundesligas 12 väravat.
Puuluup
Puuluup on 2014. aastal loodud Eesti nu-folk-ansambel, milles mängivad Ramo Teder (sooloartistina tuntud ka kui Pastacas) ja antropoloog Marko Veisson.
Kai Havertz
Suvel 2023 osteti ta 70 miljoni euro eest Londoni Arsenali.
Debüüdi Saksamaa jalgpallikoondises tegi ta 9. septembril 2018 sõprusmängus Peruu vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 9. oktoobril 2019 sõprusmängus Argentina vastu.
Sèvresi portselanivabrik
pisi|Vaas 1817. aastast Sèvresi portselanivabrik on portselanesemeid valmistav ettevõtte Prantsusmaal Sèvresis.
Ettevõtte asutas Madame de Pompadour 1756. aastal. Vabrikus on töötanud mitmed tuntud kunstnikud, teiste seas Auguste Rodin.
Grammene raudteesild
pisi|Grammene raudteesild [[Ida-Flandrias (foto 2006)]] pisi|Grammene silla detailvaade (foto 2012)
Grammene raudteesild (prantsuse Pont Vierendeel de Grammene) on raudteesild üle Leie jõe Grammene külas Deinze vallas Ida-Flandrias. See on tarinduselt Vierendeeli sild.
Sild on üheavaline ja tehtud terasest. Sillafermi kokkupanekul on kasutatud neetühendust.
Sild ehitati 1922. aastal.
Taastamine ja rekonstrueerimine
Teises maailmasõjas sai sild kahel korral kannatada. Mõlemal korral sild taastati.
1990. aastate algul plaaniti sild asendada, kuid avaliku arvamuse vastuseisu tõttu sellest loobuti.
Sild rekonstrueeriti 1994. ja 2014.aastal.
Rahasüsteem
Rahasüsteem on turumajanduse vältimatu osa, mis loob raamistiku turul tegutsevate subjektide omavahelistele suhetele, kujundab ühiskondlike suhete arengut ja rikkuse jagunemist ning määrab riigi jätkusuutliku arengu piirid. pisi|"Rahalill" – taksonoomiline diagramm, mis kujutab eri rahasüsteemide ja keskpanga suhteid. Autor: Linnemann Bechi ja Rodney Garratt Raha emissioon ja riigi areng sõltub rahasüsteemi haldamiseks loodud asutuste tegevusest. Vana-aja linnriikides täitis seda funktsiooni tempel, keskaja militaarriikides lääniisand ja territoriaalriikides on see ülesanne jagunenud keskpanga, seadusandliku ja täitevvõimu teostavate asutuste vahel. Modernses riigis lisandusid neile veel erapangad ja muud makseid vahendavad ettevõtted.
Kaup-raha
Ajalooliselt kõige vanem raha on kaup, millel on tarbimisväärtus ja mille järgi on turul nõudlust. Peenrahana kasutati teravilja, kuivatatud puuvilju (datlid jms), soola, tubakat (Ameerikas), kakao ubasid (Aafrikas), värvaineid (näit. ooker) jms. Suuremate tehingute puhul olid maksevahendiks loomad, loomanahad, metallitükid või kangid jms. Inimese rikkust hinnatigi karja suurusega.
Kokkuleppeliselt kasutati rahana ka esemeid, millel polnud otseselt tarbimisväärtust, näiteks merekarpe, vääriskive ja -metalle jms, mis tihti aeti nööri otsa ja riputati mugavaks kaasaskandmiseks kaela. Sellest arenes ajapikku välja tava demonstreerida oma rikkust kallitest materjalidest tehtud ehetega.
Kuningaraha
Standardse suuruse ja kujundusega metallist müntide kasutuselevõtuga pandi alus riiklikule, ühtsele rahasüsteemile, kusjuures nende valmistamiseks kasutati nii väärismetalle (elektrum, hõbe, kuld), kui ka tavalisi metalle (vask, raud kui ka metallisulameid (pronks jms). Mündi kujundamisel pressiti sellele algul valitseva jumaluse, hiljem aga valitseja enda kujutis.
Kuna raha emiteerija andis sellele suurema nimiväärtuse, kui kasutatud materjalil tegelikult oli, siis pakkus see raha emiteerijale võimalust saada selle emissioonist täiendavat maksevõimet ja seeläbi muidugi ka kasu. Seda kasu märgitakse inglise keeles sõnaga seigniorage. Kui müntide valmistamisel kasutatava materjali väärtus oleks selle nimiväärtusest suurem, siis kaoks need kiirelt käibelt ja leiaksid teistsuguse kasutusotstarbe – just nii juhtus 2007. aastal Indias, kus käibelt kadusid roostevabast terasest mündid.
Esindusraha
Esindusraha (ingl. Representative money) mõiste märgib ükskõik millist asja, mida kasutatakse väärtusmõõduna ja väärtuskandjata turumajanduslikes tehingutes. Esindusraha rollis on kasutatud tarbimisväärtuseta asju, nagu limuskite karbid, märgistatud saviplõnnid, kivist rattad, murtud puupulgad jms. Paberraha tuli väärismetallist müntide asemel kasutusele valdavalt kahel põhjusel: väärismetallidest müntidega on röövimise ohu tõttu ohtlik ringi liikuda ja valitsejatel polnud piisavas koguses väärismetalle, et rahuldada müntide vajadust. Olemuslikult väärtusetu paberraha usaldusväärsuse tagamiseks tuli luua süsteem, milles raha omanikul on igal ajahetkel õigus vahetada tema valduses olev raha seadusega fikseeritud väärtuses tagatiseks oleva kauba vastu. Alates paberraha kasutuselevõtust oli selle tagatiseks (kui 1935. aastani) hõbe, hiljem kuld – siit ka nimetused "hõbedastandard" ja "kullastandard". XX sajandil kehtestasid mõned riigid nn topeltstandardi, s.t paberraha tagatiseks oli nii hõbe kui ka kuld korraga. Kuid eri aegadel ja kohtades on arutletud ka selle üle, kas tagatiseks võiks olla puhas vesi, nafta, süsinik jms kaubad.