cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Herodotos
thumb|Herodotos Herodotos Halikarnassosest (umbes 484 eKr – umbes 425 eKr) oli kreeka ajaloolane, tõenäoliselt Kaaria päritolu.
Elulugu
Herodotos sündis umbes 484. aastal eKr Halikarnassoses. Ilmselt sündis ta jõukasse perre, mistõttu sai võimaluse käia oma aja parimates koolides. Heast kooliharidusest võis Herodotoselt välja kasvada hea kirjutus- ning lugemisoskus. On ka arvatud, et Herodotus võis nooruses hopliidina sõjaväes teenida.
Poliitiliste rahutuste ajal kodulinnast väljasaadetuna põgenes ta mõneks ajaks Samose saarele. 455. eKr ja 444. eKr aasta vahel tegi ta pikki reise, mille kestel õppis hästi tundma Väike-Aasia rannikuala koos selle läheduses asuvate saartega, osa Lähis-Idast, Egiptusest, Küreenet, Süüria-Foiniikia rannikut koos Küprosega, Pontost ja Hellespontost, Traakiat ning Makedooniat.
Herodotose haridust täiendas viibimine Ateenas 440. eKr aastate keskel. Sel ajal sai ta sõbraks Periklese ja Sophoklesega. Ateenas võeti tema töid hästi vastu. Talle kingiti 445. aastal eKr rahva hääletusel 10 talenti.
Kuna Herodotus 424. aastast eKr edasi oma raamatutele lubatud muudatusi ei teinud, on arvatud, et sel ajal ta ka suri, olles siis ligi 60 aastane. Ta olevat Thuriois maetud.
Historiai
Säilinud on Herodotose joonia murdes kirjutatud "Historiai" ("Uurimused"). Aleksandria filoloogid jaotasid teose muusade arvu järgi 9 raamatuks ja need said 2. sajandil m.a.j. muusade järgi nimed. Herodotos on selles kirjeldanud alates ajaloolisest ajast Vanade Idamaade (despootliku Aasia) ja Kreeka orjandusriikide (Euroopa) vahelisi kokkupõrkeid, mille haripunktiks oli Kreeka-Pärsia sõjad; mütoloogilised sündmused on välja jäetud.
Esimene osa teosest (raamatud I–IV) jutustab otsekui sissejuhatuseks lüüdlaste, pärslaste, babüloonlaste, egiptlaste, sküütide, liibüalaste ja kreeklaste ajaloost.
Herodotos on kasutanud oma eelkäijate (logograafide, eelkõige Hekataiose) töid, käsitlenud neid üksikasjalikult ja kriitiliselt. Teises osas (alates V raamatust) on kirjeldatud joonlaste ülestõusu, Dareios I sõjaretke ning Xerxese pealetungi Kreekale.
Teose lõppeb Salamise, Plataia ja Mykale lahingutega. On arvatud, et see teos jäi Herodotusel lõpetamata, kuna ta lubas hiljem käsitleda veel Kreeka reeturi Ephialtese saatust, kuid seda ta teha ei jõudnud.
Teose mõju
Antiikajal ründas Herodotost Plutarchos, kuid kiitva hinnangu andis talle Dionysios Halikarnassosest. Cicero nimetas teda austavalt ajaloo isaks (pater historiae).
Herodotuse teosed sisaldavad vigu, kuigi on tänapäeva autorite arvates siiski usaldusväärsed. Herodotuse arvates polnud faktide detailsus ning täpsus nii oluline kui jutu ilukirjanduslik väärtus. Autori jutuvestmise anne on hilisemates kirjanikes tekitanud vastumeelt ning kriitikat, samas on just see kvaliteet teosele suurt au kogunud. "Historiai" on täis huvitavaid tegelasi ning sündmusi, mis tihti toetuvad rohkem mütoloogiale kui ajaloole.
15. sajandil sai Herodotose ajalooteos Lorenzo Valla ladinakeelse tõlke vahendusel üldtuntuks.
Hopneri kammerkoor
Hopneri kammerkoor on Tallinnas tegutsev kammerkoor. Koori dirigent on Karin Rööp.
Koor on välja kasvanud Tallinna Tehnikaülikooli Vilistlaskammerkoorist.
Koor on Eesti Segakooride Liidu liige.
Jeffrey Dahmer
pisi|Jeffrey Dahmer keskkoolis Jeffrey Lionel Dahmer (21. mai 1960 – 28. november 1994), tuntud ka kui Milwaukee Kannibal (ingl Milwaukee Cannibal), oli Ameerika Ühendriikide sarimõrvar, seksuaalkurjategija, nekrofiil ja kannibal. Ta mõrvas ja tükeldas aastatel 1978–1991 17 poissi ja meest. Dahmeri mõrvad läksid ajaga sadistlikumaks, mõrvade hilisematel aastatel hakkas ta tegelema nekrofiilia, inimsöömise ja ohvrite kehaosade säilitamisega.
Dahmer arreteeriti 22. juulil 1991 pärast seda, kui ta viimane ohver Tracy Edwards mehe korterist põgenes ja tee peal politseiauto kinni pidas. Edwards juhatas politseinikud Dahmeri korterisse, kust nad leidsid polaroidfotosid samas korteris tükeldatud laipadest ning korterit lähemalt uurides muude kehaosade hulgas kaks inimsüdant ja seitse inimkoljut.
Pärast kinnipidamist tunnistas Dahmer end kiiresti mõrvades süüdi ning hiljem mõistis kohus ta süüdi 15 mõrvas. Talle määrati 15. veebruaril 1992. aastal 15 eluaegset vanglakaristust. Dahmer suri vanglas aastal 1994, kui kinnipeetav Christopher Scarver ta mõrvas.
Lapsepõlv
Jeffrey Dahmer sündis Wisconsini osariigis Milwaukees 21. mail 1960. Ta vanemad olid Lionel ja Joyce Dahmer, kes kirjeldasid teda õnneliku ja energilise lapsena. Nad märkasid Jeffrey muutumist pärast seda, kui teda 4-aastaselt opereeriti. Samal ajal sündis ta noorem vend David Dahmer ja pere kolis korduvalt. Ajapikku muutus Dahmer tagasihoidlikuks ja endassetõmbunuks.
Jeffrey isa Lionel oletas, et ravimid, mida Joyce raseduse ajal tarbis, võisid Jeffrey arengule negatiivselt mõjuda. Lionel on ka kinnitanud, et ei täitnud piisavalt oma isakohustusi ega suutnud talle emotsionaalselt piisavalt palju pakkuda. Veel ütles Lionel 1990. aastal Jeffrey kriminaalhooldajale, et kui Jeffrey oli 8-aastane, ahistas teda seksuaalselt naabrite poeg. Jeffrey väidab, et ta ei mäleta millegi sellise juhtumist, ning et teda ei väärkoheldud lapsena ei füüsiliselt ega seksuaalselt.
Jeffrey Dahmer väitis, et mõtted nekrofiiliast ja mõrvamisest algasid siis, kui ta oli 14-aastane, kuigi ta oli juba varajasest east näidanud huvi loomakontide ja loomalaipade vastu. Keskkooli ajal kolis Dahmer oma perega rahulikku linna Ohios. Seal tundis poiss end erakuna ja pöördus alkoholi poole, ta jõi regulaarselt ka koolis. Dahmeril oli kombeks teeselda, et tal olid krambid, kuna see lahutas klassikaaslaste meelt. Ta tegi seda nii tihti, et koolis sooritatud kelmused said tema järgi nime.
Samal ajal mõistis Dahmer, et ta on gei. Pärast seda hakkas ta fantaseerima meeste vägistamisest, teda erutas idee kellegi täielikust kontrollimisest. Pärast keskkooli lõppu sooritaski Dahmer oma esimese mõrva.
Hiline teismeiga
24. juulil 1978 lahutasid Dahmeri vanemad. Jeffrey koju oli korduvalt kutsutud politseinikke vanematevahelise verbaalse ja füüsilise vägivalla tõttu. Enne lahutuse lõppu jäeti Jeffrey üksinda; isa kolis välja ja ema kolis Jeffrey noorema venna Davidiga Wisconsinisse. Jeffreyl ei olnud toitu ega raha. 18. juunil kui Dahmer üksinda kodus oli tõi ta endale külla maanteel hääletanud Steven Hicksi, lubades talle õlut pakkuda. Kui mees lahkuda proovis, peksis Dahmer ta surnuks. Järgmine mõrv võttis aset alles 9 aastat hiljem.
Täiskasvanuiga
Dahmer astus Ohio osariigi ülikooli (ingl Ohio State University, OSU), kuid kukkus esimesel semestril oma alkoholismi tõttu välja. Ta võttis oma isa nõu ja astus 29. detsembril 1978 sõjaväkke. Ta teenis seal kaks aastat, kuni ta alkoholi kuritarvitamise tõttu välja visati.
Pärast sõjaväest lahkumist töötas ta algul võileivapoes ja magas rannal, hiljem kolis Milwaukeesse Wisconsinisse oma vanaema juurde. Dahmeri käitumine eskaleerus veelgi ja ta hakkas oma seksuaalfantaasiaid aina rohkem ellu viima. Ta masturbeeris laste ees ning uimastas ja vägistas mehi. Jeffreyt vahistati korduvalt enesepaljastamise ja avalikus kohas purjus olemise eest ja oma vanaema juures elades mõrvas Dahmer veel kolm meest.
Mõrvad
Esimese mõrva sooritas Jeffrey Dahmer 1978. aastal pärast keskkooli lõppu, kui ta võttis oma auto peale maantee ääres hääletanud Steven Hicksi. Dahmer viis mehe oma vanemate majja, kus nad jõid suures koguses alkoholi ning olid seejärel vahekorras. Kui Hicks lahkuma hakkas, kägistas ja lõi Dahmer teda raudkangiga pähe ning tugev löök tappis mehe. Jeffrey tükeldas ohvri, pakkis jäänused kilekottidesse ning mattis kotid maja taga olevasse aeda. Kui Dahmer sõjaväest naasis, kaevas ta Hicks’i lagunenud säilmed üles, purustas need haamriga ning puistas allesjäänud kehaosad metsa laiali.
Teise mõrva sooritas Dahmer alles üheksa aastat hiljem. 1987.aasta septembris osutus Jeffrey Dahmeri teiseks ohvriks Steven Toumi, keda ta oli kohanud geibaaris. Mehed võtsid hotellis toa ning jõid kanget alkoholi. Hommikul leidis Dahmer väidetavalt Toumi enda kõrval surnuna. Ta oli kaasa võtnud suure kohvri, mille abil sai ta ohvri keha transportida oma vanaema maja keldrisse. Hiljem selgus, et mees oli enne surnukeha tükeldamist ning prügikasti viskamist temaga vahekorras olnud ja tema peale masturbeerinud.
Dahmerile meeldisid eriti afroameeriklastest mehed, keda ta enamasti kohtas geibaarides või muudes kohtumispaikades. Seejärel meelitas Dahmer ohvri oma vanaema maja keldrisse, lubades talle raha või vahekorda. Tegelikult jootis Jeffrey meestele sisse jooki millesse oli segatud uinuteid või narkootikume, kägistas nad ning hiljem astus vahekorda nende laipadega või masturbeeris nende peale. Hiljem tükeldas Dahmer surnukeha ning vabanes kehaosadest. Vahel jättis mees endale ohvritest mälestuseks suguelundeid või pealuid.
Dahmer mõrvas oma elu jooksul kokku 17 poissi ja meest. Mehe sõnul olid kõik ohvrid nõustunud seksuaaltegevustega. Kõige noorem ohver osutus 14-aastaseks.
14-aastane Konerak Sinthasomphone, kelle venda mees oli aasta varem ahistanud, ärkas Dahmeri korteris üles, kui mees läks alkoholi ostma. Poiss jooksis alasti ning üleni verisena tänavale ja juhuslikult olukorda pealt näinud naaber kutsus poisile politsei. Politsei jõudes väitis äsja poest saabunud Dahmer, et poiss on tema seksuaalpartner ning nad on nn romantilises suhtes. Tõestuseks viis Dahmer politseinikud oma korterisse ning näitas neile seksuaalse sisuga polaroide noorest poisist. Politsei lahkus sündmuskohalt arvates, et poiss on täisealine ning et Dahmeri jutt vastab tõele. Dahmer oli poisi ajju süstinud hapet ning kohe pärast politsei lahkumist tappis Dahmer noore poisi järjekordse süstiga.
Dahmerile meeldis ka inimliha süüa, sest see olevat tekitanud temas tunde, et ohvrid jäävad alatiseks temaga.
Arreteerimine
Jeffrey Dahmeri ülestunnistus osutus 145 lehekülje pikkuseks.
Dahmeri isikukultus naiste seas
Jeffrey Dahmer pälvis vaatamata oma hirmutegudele – aga võib-olla just nende tõttu? – paljude noorte daamide tähelepanu. Üks paljudest austajannadest põhjendas oma kirge nii: "Ta tegi kohutavaid asju. Aga sügavalt enda sees pole ta paha poiss."
Surm
Vaatamata meedia suurele huvile vältis Milwaukee linn pärast Dahmeri surma mehe surmaga seotud asjaolude ja tema tegude tagajärgede käsitlemist.
Viited
INDEKSIGA __UUEALAOSALINK__
Jana Maasik
Aastatel 1977–1988 õppis Kehra Keskkoolis. 1991–1998 õppis Tallinna Tehnikaülikoolis ning sai magistrikraadi. Aastatel 1998–2011 oli ettevõtja ning ametnik.
Kirjandusse tuli Jana Maasik 2012. aastal. Trükis on temalt avaldatud kolm romaani ja kuus lasteraamatut.
Kilingi-Nõmme klubi
Kilingi-Nõmme klubi on klubi Pärnu maakonnas Kilingi-Nõmme linnas. Klubi juhataja on Piia Kajando.
Jana Maasik
Teosed
Romaanid:
"Enne lõppu" (Tänapäev, 2020)
"Seotus" (Hea Lugu, 2013)
"Vihmasaatjad" (Tänapäev, 2012)
"Õnnekaare õed ja Vimkavennad" (Tänapäev, 2020)
"Hopspelleri amulett II. Üksik skelett" (Tänapäev, 2019)
"Hopspelleri amulett I. Kõrvetav puudutus" (Tänapäev, 2018)
"Frida ja Lonni üksinda kodus" (Tänapäev, 2016)
"Hanna ja Aleksi lood. Sügis ja talv" (Tänapäev, 2013)
"Hanna ja Aleksi lood. Kevad ja suvi" (Tänapäev, 2012)
Jutud:
Lastejutt „Teekond Revalisse“ (Hea Laps, 2023)
Leoš Janáček
pisi|Leoš Janáček koos abikaasaga 1881. aastal Leoš Janáček [l'eoš j'anaatšek] (ristinimega Leo Eugen Janáček; 3. juuli 1854 Hukvaldy – 12. august 1928 Ostrava) oli tšehhi helilooja, muusikateoreetik, folklorist ja pedagoog. Antonín Dvořáki ja Bedřich Smetana kõrval on ta tuntuim tšehhi helilooja.
Kuni 1895. aastani süvenes ta peamiselt rahvamuusika uurimisse. Tema varajane helilooming on saanud mõjutusi selliseilt kaasaegseilt nagu Antonín Dvořák. Hilisemais teoseis võib kohata originaalset rahvaviiside ja modernse helikeele sünteesi, mille varaseimaks näiteks on ooper "Jenůfa" (esietendus 1904 Brnos). "Jenůfa" edu Prahas 1916. aastal avas Janáčekile tee maailma suurtele ooperilavadele.
Harry Õiglane
Harry-Hartwig Õiglane (5. märts 1927 Raudlepa – 17. juuli 1999) oli eesti füüsik.
1945. aastal astus ta Tartu Ülikooli matemaatikat õppima, kuid lõpetas 1950. aastal kiitusega füüsikaosakonnas. 1954. aastal kaitses ta kandidaadiväitekirja teemal "Elektroniteooria vaakumparandused".
Aastail 1976–1981 oli ta TA Füüsika Instituudi direktor. Ta oli õppejõud kõrgkoolides ning ka Tallinna Prantsuse Lütseumis. Ta oli ka Eesti entsüklopeedia peatoimetaja asetäitja.
Ta on tõlkinud Albert Einsteini ja Leopold Infeldi raamatu "Füüsika evolutsioon: ideede arenemine algmõistetest kuni relatiivsusteooriani ja kvantide teooriani" (Eesti Riiklik Kirjastus, Tallinn 1962, 236 lk).
Jana Maasik
Teosed
Novell „Barbara ja tuvi“ (Looming, 2015)
Lastejutt „Kõhru, Kahru, Krussu ja teised“ (Täheke, 2015)
Tunnustus
2020 – Eesti Lastekirjanduse Keskuse ja kirjastuse Tänapäev korraldatud XI noorteromaani võistlus I koht ("Enne lõppu")
2020 – Rahva Raamatu Kuu raamat ("Õnnekaare õed ja Vimkavennad")
2019 – Tartu lastekirjanduse auhind ("Hopspelleri amulett I. Kõrvetav puudutus")
2019 – Eesti Lastekirjanduse Keskuse, ajakirja Täheke ja kirjastuse Tänapäev korraldatud lastejutuvõistluse "Minu esimene raamat" äramärgitud töö ("Õnnekaare õed ja Vimkavennad")
2017 – Eesti Lastekirjanduse Keskuse, ajakirja Täheke ja kirjastuse Tänapäev korraldatud lastejutuvõistluse "Minu esimene raamat" äramärgitud töö ("Hopspelleri amulett I. Kõrvetav puudutus")
2015 – Eesti Lastekirjanduse Keskuse, ajakirja Täheke ja kirjastuse Tänapäev korraldatud lastejutuvõistluse "Minu esimene raamat" äramärgitud töö ("Frida ja Lonni üksinda kodus")
2012 – Eesti Lastekirjanduse Keskuse, ajakirja Täheke ja kirjastuse Tänapäev korraldatud lastejutuvõistluse "Minu esimene raamat" äramärgitud töö ("Hanna ja Aleksi lood")
2012 – kirjastuse Tänapäev romaanivõistluse võitja ("Vihmasaatjad")
Isiklikku
Ta on abielus ja tal on kaks last.
Klass (matemaatika)
Mõned klassid on hulgad, näiteks kõikide paaritute täisarvude klass, mõned mitte, näiteks kõikide ordinaalarvude klass ja kõikide hulkade klass.
Klasse, mis ei ole hulgad, nimetatakse pärisklassideks.
Pärisklass ei saa olla hulga ega klassi element. Hulgateooria Zermelo-Fraenkeli aksiomaatika on nii ehitatud, et pärisklassid jäävad hulkade seast välja. Nii välditakse naiivse hulgateooria paradokse. Nendest paradoksidest saavad tõestused, et üks või teine klass on pärisklass. Näiteks Russelli paradoksist saab tõestus, et kõikide hulkade klass on pärisklass, ja Burali-Forti paradoksist saab tõestus, et kõikide ordinaalarvude klass on pärisklass.
Standardne Zermelo-Fraenkeli aksiomaatika klassidest ei räägi. Klassidest räägitakse üksnes metakeeles kui loogikavalemite ekvivalentsiklassidest.
Von Neumanni-Bernaysi-Gödeli aksiomaatika läheneb asjale teisiti: seal on klassid põhiobjektideks ning hulk defineeritakse klassina, mis on mõne teise klassi element. Pärisklassid on sel juhul need klassid, mis ei ole mõne teise klassi elemendid.
Mõned matemaatilised objektid on "liiga suured", et neid hulkadena vaadelda. Selle asemel vaadeldakse neid klassidena. Sellised on näiteks suured kategooriad ja sürreaalarvude klass.
Sõna "klass" kasutatakse mõnikord sõna "hulk" sünonüümina. Tuntuim on selle sõna tarvitamine terminites "ekvivalentsiklass" ja "jäägiklass". Selline kasutus pärineb ajast, mil klasside ja hulkade vahel vahet ei tehtud.
19. sajandil ja varem mõeldi klasside all õigupoolest tänapäeva mõistes hulki või oli see mõiste ebamäärane.
Eesnimi
Eesnimi on vanemate poolt inimesele sündides antav nimi. Perekonnanimi saadakse reeglina isalt.
Momentvõti
Momentvõti on käsitööriist, mida kasutatakse poltide ja mutrite kindla tugevusega kinnikeeramiseks. Tavaliselt on momentvõti padrunvõtme kujul, mille varre sisse on ehitatud spetsiaalne süsteem. Selle leiutas Conrad Bahr 1918. aastal, mil ta töötas New Yorgi linnavalitsuse veeosakonnas. Momentvõti loodi selleks, et vältida maa-aluste vee- ja aurutorude poltide ülepingutamist.
Jakob Rang
Jakob Rang (15. märts 1884 Pärnumaa, Voltveti vald, Kanaküla, Pika talu – 8. detsember 1958 Stockholm ) oli Eesti laevakapten ja reeder.
Momentvõti
Momentvõtit kasutatakse seal, kus kruvide ja poltide kinnitustugevus on otsustava tähtsusega. See võimaldab mõõta kinnitusvahendile rakendatavat pöördemomenti, nii et see vastaks ettenähtud spetsifikatsioonidele. Momentvõti mõõdab nii pöördemomenti kui ka poldi pinget. Poldi pinge mõõtmine (kaudselt poldi venitamise abil) on see, mida tegelikult soovitakse, kuid sageli on pöördemoment ainus praktiline mõõtmine, mida saab teha.
Makris
Makrise ema õde Semele sai Zeusiga poja Dionysose ja suri enne selle sündi. Pärast Dionysose sündi tõi Zeus poisi Makrisele imetada. Hera sai asjast teada, aga kuna Makrisel endal suurt valikut ei olnud, siis ei karistanud Hera teda rängalt, vaid käskis ta pagendada.
Edaspidi kasvatasid Dionysost Makrise tädi Ino ja tädimees Athamas, keda Hera selle eest hoopis hullemini karistas.
Momentvõti
Momentkruvikeerajal ja momentvõtmel on sarnased mehhanismid.
Jakob Rang
Õpinguid alustas Rang kohalikus vallakoolis. 12-aastaselt siirdus ta koos vanematega Lätimaale Vana-Salatsi valda. Õppinud ära läti keele, jätkas ta õpinguid Salatsis. Hiljem astus ta Heinaste merekooli, mille lõpetas 1. järgu kapteni diplomiga.
Juba kooliajal sõitis Rang mitmel purjekal, pärast kooli aga Tallinna Laevaühisuse laevadel. Esimese maailmasõja algul oli ta kapteniks puksiiril Suurop. Kui Saksa okupatsiooniväed selle ära viisid, teenis Rang edasi puksiiril ja jäälõhkujal Reval (hilisem Jaan Poska). Vabadussõjas osales Rang dessantide maale toimetamises ning sõidutas Johan Laidoneri koos lootsiga vastu Inglise laevastikule, kui see Tallinna reidile lähenes.
Eesti iseseisvuse ajal ostis Rang koos teiste kaptenitega mootorpurjeka Orion, mis kurseeris Tallinna, Stockholmi ja Helsingi vahel. 1934. aastaks oli tal koos kompanjonidega juba 8 aurikut, millel said tööd enam kui sada meremeest.
1940. aastal siirdus Rang Rootsi. Saksa vägede taganemise aegu vedas ta Rootsi üle mere Eesti põgenikke. Rootsis oli Rang Eesti Komitee asutaja ning juhatuse liige, Rootsi Eestlaste Esinduse liige ja ERFi abiesimees.
Ferdinand Alexander Porsche
Tema disainitud on muu hulgas esimene Porsche 911 (Porsche 901).
Jõgeva Linnaraamatukogu
thumb|Jõgeva Linnaraamatukogu endine hoone aadressil Lai tänav 4 pisi|Raamatukogu sisevaade 2012. aastal Jõgeva Linnaraamatukogu on rahvaraamatukogu Jõgeva linnas aadressil Rohu tänav 10. Kuni 31. augustini 2019 asus raamatukogu Jõgeval aadressil Lai tänav 4.
1882–1961
Esimese maailmasõja ajal kuulus Jõgeva linna maalrile August Jõgarile kirjutustarvete ja raamatukauplus koos laenuraamatukoguga. Laenuraamatukogu koosnes peamiselt röövliromaanidest. 1908. aastal alustasid Jõgeva Rahvahariduse Seltsi raamatukogu ehitamist Jõune koolmeistrist kultuuritegelane Villem Sikk ning ärimehed Jürmann ja Joost. Jõgeva Rahvahariduse Seltsi raamatukogu sai valmis aastaks 1913 ja selle esmaseks ülesandeks oli rahva üldise haridustaseme tõstmine. Raha raamatute ostmiseks saadi algselt pidude korraldamisest. Hiljem andis Maavalitsus inventari ja raamatute tarbeks väiksemaid summasid. 1924. aasta eelarves eraldati Jõgeva Rahvahariduse Seltsi raamatukogu laiendamiseks 30 000 Eesti marka. 1931 valiti Jõgeva Rahvahariduse Seltsi juhatuse esimeheks vallasekretär Jaan Tamm. Raamatukogu arengule pöörati üha suuremat tähelepanu. Kasvas valla- ja riigipoolne toetus. 1939. anti Jõgeva Linna Raamatukogu üle Jõgeva Linnavalitsusele. Raamatukogu majanduslik seis muutus stabiilseks ja paranes tunduvalt. Alates 1941. aasta suvest sai raamatukogu juhatajat täispalgale.1945. avati raamatukogu aadressil Pargi tänav 7. 1960. aastal kolis Jõgeva Rajooniraamatukogu vastvalminud Jõgeva Kultuurimaja teisele korrusele aadressil Aia tänav 6. 1961 avati osa fondist lugejatele ja hiljem avariiulid kasutuses kogu fondi ulatuses.
1996–2019
15. märtsil 1996 avati Jõgeva Linnaraamatukogu aadressil Lai tänav 4.
Aastatel 1996–2001 tegutses Jõgeva Linnaraamatukogus kirjanduslik omaloomingugrupp. Tegevuse eestvedajaks oli raamatukogu töötaja Jaana Koppel. Taasiseseisvumisaegsel perioodil jätkas raamatukogu luulet edendavate ürituste korraldamist, mida võib pidada raamatukogu eripäraks. Alates 1997. aastast viis Jõgeva Linnaraamatukogu läbi omaloomingukonkurssi "Betti Alveri jälgedes". 2006. aastast jätkus omaloomingukonkursi korraldamine koostöös Betti Alveri Muuseumiga. 2005. aastal avati avalik internetipunkt (AIP). Jõgeva Linnaraamatukogu laienes, saades juba olemasoleva hoone teisele korrusele suure lugemissaali. Alates 2007. aastast hakati "Ööraamatukogu" raames korraldama kirjanduslik-muusikalist üritust "Öö on öö on öö on võrratu". Raamatukogu propageeris luulet sünteesis laulu, muusika ja kunstiga. Luulekavadega esinesid raamatukogu töötaja Jaana Koppel ja kultuuriseltsi Vanaveski liige Reine Koppel. Tänapäeval on ööraamatukogust kujunenud iga-aastane traditsioon. Jätkusuutlikud on olnud ka kirjanduslikud üritused "Avatud meeltega" ja "Eesti kirjanikud Eesti raamatukogudes".
Alates 2007. aastast läks raamatukogu kaartkataloogilt üle elektroonsele laenutusele raamatukogude info- ja kataloogisüsteemis RIKS.
2019–...
Sügiseks 2019 valmis Jõgeva Põhikooli kompleksis raamatukogu uus hoone. Jõgeva Linnaraamatukogu avas aadressil Rohu tänav 10 uksed 2. septembril 2019.
Statistikat läbi aegade
1955. aastal oli raamatukogus 942 lugejat ja 12 338 raamatut. Laenutusi teostati 18 254. Aastatel 1960–1968 kasvas raamatute arv 19 770. Lugejaid oli kokku 1006.
1988. aastast alates tõusis lugejate arv pidevalt, jõudes 1997. aastaks 3281ni.
Raamatukogu fondi suurus oli 1997. aastaks 41 666 teavikut. 1997. aastal oli laenutuste arv juba 124 118.
Aastaid 2000–2005 saab pidada raamatute laenutamise kõrgajaks. Fondi suuruseks oli 48 742 teavikut ja tehti 143 007 laenutust. 2007. aastal oli raamatukogus 3605 lugejat, mis on aegade suurim lugejaskond. 2008. aasta oli murranguline ja lugejate arv vähenes. 2010. aasta seisuga on fondi suurus 52 641 teavikut ja raamatukogul on 3118 lugejat.
Jaan Koorti tänav (Tartu)
Jaan Koorti tänav on tänav Tartus, Uus-Ihastes.
Ta algab Eduard Wiiralti tänavalt ja lõpeb Pallase puiesteel, millest teisel pool jätkub ta Kiigemäe tänavana.
Tänava pikkus on umbes 670 meetrit.
Tänava nimi on pandud eesti kunstniku Jaan Koorti (1883–1935) auks.
Salme tänav (Tartu)
See algab umbtänavana Karlova pargi servast ja lõpeb Tehase tänaval.
Tänava pikkus on umbes 1210 meetrit.
Tänava algusosas asuvad Karlova mõisa hooned ning Tartu Ülikooli Salme tänava õppehoone.
Kuni 14. maini 1936 oli tänava nimi Vladimiri tänav (Wladimirstraße).
Kumna Kultuuriait
Kumna Kultuuriait on kultuurikeskus Harju maakonnas Harku vallas Kumna külas. Asutuse tegevjuht on Kaja Rasman.
Turrialba
Turrialba on asula Costa Ricas Cartago provintsis.
Asula geograafilised koordinaadid on.
Turrialba elanike arv on 32 752 (2010, arvutuslik).
Kirbla raudteejaam
pisi|Kirbla jaamahoone aastal 1932 pisi|[[Rapla–Virtsu raudtee kaart]] Kirbla raudteejaam oli raudteejaam Rapla–Virtsu raudteel; tänapäevase haldusjaotuse järgi Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Kirbla külas. Jaam asus Rapla raudteejaamast 66,9 km kaugusel.
Toila Saksa sõdurite kalmistu
Toila saksa sõdurite kalmistu on kalmistu Jõhvi kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Toila alevikus Toila vallas.
Kirbla raudteejaam
Jaama hooned lammutati XX sajandi kaheksakümnendatel aastatel, säilis üksnes jääkelder.
Toila Saksa sõdurite kalmistu
Kalmistu asub Toila-Oru pargis panga peal ja sinna on maetud Teises maailmasõjas 1944. aasta suvel ja sügisel Narva taandumislahingutes ja Sinimägede lahingutes langenud või haavadesse surnud umbes 2000 sõdurit. Kalmistu taastati aastatel 2001–2002 ja õnnistati sisse 10. augustil 2002.
Kalmistule on plokkidesse XVIII ja XIX maetud ka eesti väeosades langenuid, nende hulgas Oskar Ruut.
Upper Manhattan
pisi|[[Grant's Tomb]] Upper Manhattan (Ülem-Manhattan ei ole eesti keeles ametlik nimi) tähistab New Yorgi linnaosa Manhattani kõige põhjapoolsemat piirkonda. Selle lõunapiiri on määratletud erinevalt, kuid üldiselt peetakse selleks Central Parki lõppu, tänavajoonel: West 110th Street, Central Park North ja Tito Puente Way.
Naabruskonnad
Upper Manhattan hõlmab tavaliselt:
Ajalugu
19. sajandi teisel poolel tõid IRT Ninth Avenue Line ja teised kõrgendatud raudteed inimesi varem maalähedasse Upper Manhattani piirkonda. Kuni 20. sajandi lõpuni oli piirkond vähem mõjutanud gentrifikatsioonist, mis oli teistes New Yorgi piirkondades juba 30 aastat toimunud.
Vaatamisväärsused ja puhkealad
Nagu teisedki suurlinna elamupiirkonnad, ei ole piirkond New Yorgi turismikeskus. Siiski leiduvad seal sellised vaatamisväärsused või puhkealad nagu Grant's Tomb, Riverside Park, Apollo Theatre, Fort Tryon Park ja The Cloisters, Sylvia's Restaurant, Hamilton Grange, Morris-Jumel Mansion, Minton's Playhouse, Riverbank State Park, Sakura Park, Sugar Hill, Riverside Church, National Jazz Museum in Harlem ja Dyckman House.
Harilik vanill
pisi|Harilik vanill (Vanilla planifolia) Harilik vanill (Vanilla planifolia) on käpaliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Harilik vanill on pärit Kesk-Ameerika soojadest ning niisketest rannikumetsadest.
Ronitaimede perekonda vanill kuulub umbes 90 liiki ja selle nimetus tuleneb hispaaniakeelsest sõnast vainilla, mis tähendab väikest kauna.
Hinnatud vürtsina on vanill ainuke majanduslikult väärtuslik orhideeline, olles kalliduselt teine maitsetaim safrani järel.
Botaanilised tunnused
Monopodiaalselt harunev reeglina epifüüdina kasvav taim võib ronida kuni 10–20 meetri kõrgusele. Sõrmejämeduse varre küljes on umbes 20 cm pikkused nahkjad lihakad lehed, mis on elliptilise kujuga ning asetsevad üksteisest üsna kaugel. Lehtedega samast sõlmekohast väljakasvavad õrnad helerohelised õhujuured kinnituvad tugipuule, kuid osad võivad kasvada maapinnani välja ning juurduda.
Lehekaenlast areneb lühikese varrega õisik, milles on kobaras koos 10–15 kollakasrohelist õit. Keskmise suurusega tagasihoidlikud õied on umbes 10 cm läbimõõduga, õielehed on sarnase kujuga, südamik kannuseta, toruja huulega. Õied sisaldavad küll emakat ja tolmukaid, kuid iseviljastumine ei ole õie ehituse tõttu võimalik, looduses tolmeldavad õisi Melipona perekonda kuuluvad mesilased ja mõned koolibri liigid. Ühel põõsal võib olla ligi 60 õit, mis arenevad viljadeks alles siis, kui taim on kolmeaastane. Vanill kannab umbes 40. eluaastani kuni 50 vilja aastas. Õitsemine toimub hommikupoolsel ajal ning väga kiiresti – õis püsib avatuna kõigest mõne tunni. Risttolmlemise tulemusena hakkavad taimel kasvama viljad ja vanilli viljas arenema väikesed idanemisvõimelised seemned. Viljaks on vanillitaimel kupar, mis oma kujult ja väljanägemiselt meenutab pigem kauna, mistõttu nimetatakse vilju kõnekeeles vaniljekaunadeks. 20–25 cm pikkused seemnekuprad valmivad 6–9 kuud ja nendest valmistataksegi maitseainet.
Ajalugu
Esimest korda mainivad vanilli asteegid 15. sajandil, kes avastasid taime, kui vallutasid Mehhikos totonaco indiaanlaste alad. Vanillist sai asteekide jaoks oluline kultuurtaim ja vanilli lisati näiteks muidu mõrule kakaole maitse parandamiseks ja kasutati ka maksevahendina. Euroopasse jõudis vanill 16. sajandil, kui hispaanlased tõid selle kaasa oma vallutusretkedelt Mehhikosse. Asteekide valitseja Montezuma juures said nad maitsta kakaoubadest valmistatud jooki tlilxochitl ' it, kuhu oli lisatud ka vanilli. Vanill muutus Euroopas väga populaarseks ning seepärast püüti seda ka kasvatada, kuid taimed ei viljunud. Probleemi lahendas 1841. aastal 12-aastane Bourboni (praegu Réunion) saarel elav pärisori Edmond, kes tulemusliku kunstliku tolmeldamise avastamise eest sai tänutäheks vabaduse ning uue nime Albius, mis viitas vanilliõie valgele värvusele.
Raviomadused
Vanilli kodumaal usuti taime rahustavasse, meeleolu ja suguiha tõstvasse toimesse, see uskumus tuli kaasa ka Euroopasse. Nagu paljude teiste ürtide puhul, nii usuti ka vanilli seedimist soodustavasse mõjusse. 20. sajandi algul leiti, et tänu vanilli tugevale aroomile saab sellega peita teiste rohtude ebameeldivat maitset. Tänapäevani on säilinud veendumus, et vanill rahustab ja aitab kaasa ainevahetusele ning on avastatud ka vanilli suur oksüdantide sisaldus, mida saab rakendada vabade radikaalidega võitlemisel. Muuhulgas leiabki vanill kasutust aroomteraapias ja kosmeetikatoodetes.
Maitsetaim
Klassikalistest vürtsidest on vanill üks nooremaid, kuid samal ajal ka tuntumaid ja kasutatavamaid maitsetaimi. Kõige levinum on vanill köögis nii soolaste kui ka magusate roogade maitsestamisel. Tööstuslikult kasutatakse vanilli šokolaadide, jäätiste, erinevate piima- ja pagaritoodete valmistamisel, lisatakse likööridele, maitseteedele ja -kohvidele. Töödeldud kuprad – vanillikepikesed – on 10–20 cm pikkused, otstest veidi keerdus, värvilt tumepruunid, peaaegu mustad ja katsudes pehmed, elastsed ning veidi õlised. Vanillikepikesed purustatakse peeneks vahetult enne kasutamist ja lisatakse otse toidule. Terveid kupraid saab korduvalt kasutada suhkru või piima maitsestamiseks, kui vanillikaunad pärast kasutamist pesta ja kuivatada.
Toiduvalmistamisel kasutatakse : Kuna naturaalne vanill on kallis tooraine, siis juba 1874. aastal suudeti luua sünteetiline vanill, mida on tunduvalt odavam ja lihtsam toota.
Kasvatamine toataimena
Orhidee Vanilla on saadaval ka poodides, kuid kodustes tingimustes kasvatamiseks on taim üsna kapriisne. Kõige paremini püsib kasvuhoones, sest vajab pidevalt niiskust, 20–28-kraadist temperatuuri ja palju valgust. Soovitatav on iga päev piserdada neid veega ning 2–3 korda nädalas kasta. 2–3 aasta järel tuleks taim ümber istutada ja kasutada istutamiseks epifüütide mullasegu.
Chandra Crawford
Chandra Crawford (sündinud 19. novembril 1983 Canmore'is) on Kanada endine murdmaasuusataja, olümpiavõitja (2006). Torino olümpiamängudel sai ta kõigile suure üllatusena ülekaalukalt kuldmedali vabastiili sprindisõidus.
Tema õde Rosanna on laskesuusataja.
Maailmakarikavõistlustel
Chandra Crawford osales karjääri jooksul 84 maailma karikavõistluste etapil ja jõudis viiel korral esikolmikusse. Kaks etappi ta võitis.
Ambatoharana saar
Ambatoharana saar ehk Vazaha saar (malagassi keeles Nosy Ambatoharana, Nosy Vazaha) on saar Madagaskaril Sava piirkonnas Masoala poolsaare idaranniku lõunaosas. Geograafilised koordinaadid on 15°50' S,	50°18' E.
Jõelähtme Laulusõbrad
Jõelähtme Laulusõbrad on Harju maakonnas Jõelähtme vallas tegutsev segakoor. Koori dirigent on Leili Värte.
Koor asutati 2007. Aastani 2010 kandis koor nime Jõelähtme Ühendatud Segakoor.
Koor on Eesti Segakooride Liidu liige.
Hermitage Capital Management
Hermitage Capital Management on investeerimisfond ja varahaldusettevõte, mis on spetsialiseerunud arenevatele turgudele. Ettevõtte asutasid 1996. aastal William Browder ja Edmond Safra.
Hermitage Capital investeeris suurtesse Venemaa ettevõtetesse, nõudis neilt läbipaistvust ja võitlust korruptsiooniga ettevõtete sees. Hermitage oli üks suuremaid välisinvestoreid Venemaal.
Ettevõtte asutaja William Browder kuulutati 2005. aastal ohuks Venemaa riiklikule julgeolekule ja tal keelati riiki sisenemine. Venemaa süüdistab ettevõtet, selle juhti Browderit ja tema kaastöölisi maksudest kõrvalehoidmises. Browderi väitel hakati teda Venemaal taga kiusama pärast seda, kui ta tuli välja süüdistusega raha kõrvaletoimetamisest Venemaa riigikassast. Browder süüdistab Venemaa miilitsatöötajaid ja maksuametnikke pettuses, korruptsioonis, dokumentide võltsimises ning Hermitage'i varade omastamises. Hermitage'i väitel on 2007. aasta juunis Venemaa Siseministeeriumi ametnike poolt Hermitage Moskva kontorist ära võetud dokumente kasutatud kolme fondi omandisuhte ümberregistreerimiseks ja 230 miljoni dollari suuruse võltsitud maksutagastuse hankimiseks.
2009. aasta novembris suri kahtlastel asjaoludel eeluurimisvanglas Browderi juriidiline esindaja ja nõuandja Sergei Magnitski, keda oli 11 kuud süüdistuseta kinni peetud. Magnitski enda kirjade kinnitusel keelati talle Butõrka vanglas meditsiiniabi. Hermitage'i väitel on peaprokuratuur Juri Tšaika juhtimisel Magnitski surma uurimist takistanud. Hermitage'i kaastöölisi on Venemaal pekstud ja röövitud.
Emajõe tänav
Emajõe tänav (saksa keeles Embachstraße, varem Ufer-Straße) on tänav Tartus Supilinnas. Emajõe tänav asub Emajõe paremal kaldal. See algab Kroonuaia tänavalt (Kroonuaia silla juurest) ja kulgeb Emajõe kallast mööda kuni Kartuli tänavani. Tänava pikkus on umbes 560 meetrit. Teisel pool Kroonuaia tänavat jätkub tänav Vabaduse puiesteena.
Katherine Maher
thumb|Vikipedistid kohtumisel Katherine Maheriga [[meta:WikiConference India 2016|WikiConference India 2016 ajal]] pisi|Katherine Maher õnnitleb Ukraina Vikipeediat 15. sünnipäeva puhul Katherine Roberts Maher (sündinud 18. aprillil 1983) on endine Wikimedia Foundationi (WMF) tegevjuht. Ta juhtis WMFi alates 2016. aasta juunist kuni 2021. aasta aprillini.
Noorus ja haridus
Katherine Maher kasvas üles Wiltoni linnas Connecticuti osariigis USAs. Ta õppis Wiltoni keskkoolis. 2003. aastal lõpetas ta Kairo Ameerika Ülikooli araabia keele instituudis araabia keele intensiivkursuse, mis Maheri sõnul oli isiksust kujundav kogemus, mis jättis temasse sügava armastuse Lähis-Ida vastu. Samuti õppis ta Institut français d’études arabes de Damas'is (L'IFEAD) Süürias. Sel perioodil viibis ta pikemalt ka Liibanonis ja Tuneesias. 2005. aastal kaitses Maher bakalaureusekraadi New Yorgi Ülikoolis Lähis-Ida ja islami uuringute alal.
Karjäär
Pärast kaht internikohta Välissuhete Nõukogus (Council on Foreign Relations) ja Eurasia Groupis alustas Maher 2005. aastal tööd HSBCs, töötades maailma eri paigus – Londonis, Saksamaal ja Kanadas – osana firma rahvusvahelisest juhikoolitusprogrammist.
2007. aastal kolis Maher tagasi New Yorki, kus töötas 2007–2010 UNICEFis innovatsiooni ja kommunikatsiooni alal. Ta oli üks UNICEF innovatsioonimeeskonna asutajaist, mis keskendub tehnika abil inimeste elujärje parandamisele. Sel töökohal reisis Maher mööda ilma, tegeldes rasedate tervise, AIDSiennetuse ja noorte kaasamise tehniliste probleemidega. Üks tema esimesi projekte UNICEFis hõlmas MediaWiki laienduste testimist selle ligipääsetavuse parandamiseks puuetega inimestele Etioopias. Teine projekt sai USAidi Development 2.0 Challenge'i grandi, juurutamaks mobiilitelefonide kasutamist laste toitumuse jälgimiseks Malawis.
2010–2011 töötas Maher National Democratic Institute'is (NDI) IKT programmijuhina. 2011–2013 oli ta Maailmapangas IKT innovatsioonispetsialist. Maailmapangas konsulteeris ta tehnika kasutamist rahvusvahelise arengu ja demokratiseerimise jaoks, tegeldes IKT rakendamisega juhtimise vastutustundlikkuse ja läbipaistvuse parandamiseks, keskendudes mobiiltelefonide ja teiste tehnikavahendite rollile kodanikuühiskonna ja institutsionaalse reformi edendamisel, eriti Lähis-Idas ja Aafrikas. Ta oli Maailmapanga väljaande Information and Communications for Development 2012: Maximizing Mobile peatüki "Making Government Mobile" üks kaasautoreid.
2013–2014 oli Maher ühiskondliku tegevuse direktor Washingtonis asuvas sihtasutuses Access Now. Seal keskendus ta küsimusele, kuidas mõjutavad inimesi küberturvalisuse, moraalsuse ja riigivastase laimu alased seadused, mis tugevdavad riiklikku tsensuuri ja pärsivad dissidentlust. Sihtasutus Access Now on üks internetivabaduse deklaratsioonile allakirjutanuist.
Wikimedia Foundation
2014. aasta aprillist 2016. aasta märtsini oli Maher kommunikatsioonijuht California osariigis San Franciscos asuvas Wikimedia Foundationis. Sellal andis ta muuhulgas The Washington Postile intervjuu USA autoriõiguse teemal.
2016. aasta märtsis sai Maherist pärast eelmise tegevjuhi Lila Tretikovi tagasiastumist Wikimedia Foundationi ajutine tegevjuht. Juunis määrati Maher tegevjuhiks.
WMFi tegevjuhina keskendus Maher ülemaailmsele digitaalsele kaasamisele, millega tugevdatakse ja kaitstakse inimeste õigusi informatsioonile.
Ta teatas 2021. aasta veebruaris, et paneb aprillis WMFi tegevjuhi ameti maha.
Isiklikku
Maher elab San Franciscos California osariigis USAs. Lisaks inglise keelele kõneleb ta ka araabia, prantsuse ja saksa keelt.
Lõpe klubi
Lõpe klubi on klubi Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Lõpe külas. Klubi juhataja on Kristel Rohumägi.
Klubi asutati 1969.
Õunapuu-võrgendikoi
Õunapuu-võrgendikoi (Yponomeuta malinellus) on võrgendikoilaste sugukonda kuuluv liblikas.
Ta on Euroopas levinud viljapuukahjur. Ta elab peamiselt õunapuudel, harvem pirnipuudel.
Koi talvitub röövikuna. Kevadel ja suve algul söövad röövikud puude pungi ja lehti ning mässivad lehed ja hiljem terved oksad paksu võrgendisse. Kollakasrohelised röövikud kogunevad võrgendist kootud pesadesse. Juulis koovad nad igaüks endale hõbevalge kookoni, mille sees nad nukkuvad. Juuli lõpul või augustis kooruvad nukkudest liblikad. Liblikas muneb okstele kuni sajast munast koosnevaid kogumikke ning katab need näärmenõrega, mis moodustab oksaga värvuselt sarnaneva tugeva kilbi. Kilbi all munadest koorunud röövikud taluvad isegi kuni −37 kraadini ulatuvat pakast.
Gusau
Gusau on linn Nigeerias, Zamfara osariigi ja Gusau valla keskus.
Gusau asub Sokoto jõe kaldal.
Aastal 2010 elas Gusaus World Gazetteeri arvutuste järgi 147 404 inimest. Suurem osa elanikest on hausad, on ka fulbesid, jorubaid, ibosid ja teisi.
Gusaus kehtib alates 1999. aastast šariaat.
Linna läbib raudtee.
Vahetult linnast ülesjõge asub Gusau pais, mille abil paisutatakse tarbevett Gusau ja selle ümbruskonna elanike jaoks. Aastal 2006 hukkus paisu purunemise tagajärjel 40 inimest ja hävis umbes 500 maja.
Smilgiai vald
Smilgiai vald (leedu keeles Smilgių seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Panevėžysi rajoonis.
Paljasmaa raudteepeatus
pisi|[[Rapla–Virtsu raudtee kaart. Paljasmaa raudteepeatus asus Vigala ja Rumba peatuste vahel]] Paljasmaa raudteepeatus oli raudteepeatus Rapla–Virtsu raudteel; tänapäevase haldusjaotuse järgi Rapla maakonnas Märjamaa vallas Paljasmaa külas. Peatus asus Rapla raudteejaamast 49.4 km kaugusel.
Smilgiai vald
Valla pindala on 13 181 hektarit. 2011. aasta seisuga elas vallas 1661 inimest. Valla keskus on Smilgiai alev (2011. aasta seisuga 544 elanikku). Vallamaja asub aadressil Panevėžio g. 15. Vallavanem on Zita Dabužinskienė.
Aastal 2008 liideti Algirdiškiai küla Naujamiestise vallaga.
pisi|Nauradai pisi|Mukolas ja Mukoliukas pisi|Perekškliai seltsimaja pisi|Puziniškise mõisa peahoone pisi|[[Salomėja Nėrise mälestuskivi Sujetais]]
Lisaks küladele on vallas ka mitmed huutorid:
Adaki saar
pisi|Adagdaki vulkaan Adakil. pisi|Tundramaastik Adaki saarel. Adak (aleuudi Adaax) on saar Põhja-Ameerika läänerannikul Aleuudi saarestikus, üks Andreanofi saartest.
Ayerbe
Ayerbe on linn Hispaanias Aragóni autonoomses piirkonnas Huesca provintsis.
Adaki saar
Adaki saar jääb Ameerika Ühendriikide Alaska osariigi territooriumile.
Ayerbe
pisi|tühi|Asukoht Huesca provintsis pisi|tühi|Ayerbe
Adaki saar
Saare pindala on 711 km². Saar on mägine, kõrgeim tipp on 1196 m kõrgune Moffetti mägi. Saare põhjatipus asub 610 m kõrgune Adagdaki vulkaan.
1997. aastani asus saarel teise maailmasõja ajal rajatud USA mereväe baas. Saarel on lennuväli, mis on USA läänepoolseim lennuväli. Alaska Airlinesil on regulaarlennuühendus King Salmoni ja Anchorage'iga. Saare ranniku lähedal asub USA ballistiliste rakettide kaitsekilpi kuuluv Sea-Based X-Band Radar.
2000. aasta rahvaloenduse ajal elas saarel 316 inimest. Ainuke asula on saare põhjaosas asuv Adak.
Harry Lambton Carr
Harry Lambton Carr (28. november 1899 Arhangelsk, Venemaa – 19. märts 1988 Hindhead, Surrey, Suurbritannia) oli Suurbritannia luuraja.
Carr sündis Arhangelskis Briti ettevõtja perekonnas. 1919. aastal oli ta Briti ekspeditsioonikorpuse tõlk Arhangelskis, seejärel töötas aastatel 1920–1941 Soomes Suurbritannia konsulaadis ja saatkonnas kui passiohvitser ja Suurbritannia välisluure SIS (ehk MI6) töötaja. Alates 1941. aastast töötas ta Suurbritannia Stockholmi saatkonnas ja välisluure peakorteris Londonis.
Briti luures vastutas Carr tegevuse eest Nõukogude Liidus ja Skandinaavias. Muuhulgas allus talle otseselt Eesti, Läti ja Leeduga tegelev Alexander McKibbin. Luuretegevuse arendamiseks okupeeritud Eestis, Lätis ja Leedus otsustasid Carr ja McKibbin kasutada pagulasi, kelle värbamiseks võeti Briti luuresse tööle professor Stasys Zymantas Leedust, Läti lennuväe ohvitser Rudolfs Silarajs ning Eestist kolonel Alfons Rebane. Rootsi luures tegi brittidega Baltimaade suunal koostööd Curt Andreasson, kes omakorda võttis tööle leitnant Arkadi Valdini.
Koodon
Koodon (inglise codon) on ühele aminohappele vastav mRNA molekuli nukleotiidikolmik (triplett) geneetilises koodis.
Kabala segakoor
Kabala segakoor on Rapla maakonnas Rapla vallas Kabalas tegutsev segakoor.
Koori dirigent on Marike Uusjärv. Abidirigent on Anu Siniroht.
Ambatoharana
Ambatoharana on mitme koha nimi Madagaskaril:
Kabala segakoor
Koor on Eesti Segakooride Liidu liige.
Rio Grande metsakaitseala
pisi|Džiipidega läbitav tee üle 3837 m kõrguse Stony kuru Weminuche ürgloodusala servas Rio Grande metsakaitseala asub Ameerika Ühendriikides Colorado osariigis ja on 7530 km² suur.
Rio Grande metsakaitseala asub 9 Kagu-Colorado maakonna territooriumil. Mets hõlmab San Luisi oru, mis on üks maailma suurimaid põllumajanduslikke mägipiirkondi, samuti ühe suurima mägedes asuva kõrbe.
Rio Grande metsakaitseala keskus asub Monte Vistas. Lisaks on Del Nortes, La Jaras ja Saguaches kaitseala kohalikud kontorid.
Rio Grande metsakaitseala territooriumil asub 4 ürgloodusala. Kõik nad asuvad osaliselt teistel metsakaitsealadel.
Rio Grande metsakaitsealal 3005 m kõrgusel merepinnast asub Platoro Dami ilmajaam. Seal sajab aastas keskmiselt 688 mm sademeid. Kõige rohkem sajab märtsis (91 mm) ja augustis (82 mm), kõige vähem juunis (26 mm) ja mais (35 mm). Lund sajab aastas keskmiselt 603 mm, kõige rohkem märtsis (138 mm). Juuli ja august on ainsad kuud, kus kunagi lund ei saja.
Kaleva (lennuk)
thumb|Kaleva 1930. aastatel Kaleva (registritunnusega OH-ALL) oli Soome lennufirma Aero Junkers Ju 52/3m tüüpi reisilennuk, mis lendas liinil Tallinn–Helsingi ning mille Nõukogude Liidu sõjalennukid 1940. aastal Soome lahe kohal Keri saare lähedal alla tulistasid.
Lennukist
Lennuk Junkers Ju 52/3m tehasenumbriga 5494 ehitati 3. juulil 1936 teise samatüübilise lennukina Soome lennufirmale Aero OY, kus sai registritunnuseks OH-ALL ja nime Kaleva. Algul oli Kaleva vesilennuki pontoontelikuga, kuid juba sama aasta lõpul saadeti lennuk Saksamaale ümberehitusse tavalise ratasteliku paigaldamiseks, et see saaks maanduda maismaa lennuväljadel, samuti ka moodsal Helsingi Malmi lennuväljal. Lennuk oli taas kasutusel 25. veebruarist 1937. Samal aasta sügisel sooritas OH-ALL erakorralise maandumise Turu lennuväljal, seoses keskmise, kere ninaosas paikneva mootori rikkega. Talvesõja lõpul oli OH-ALL kasutusel Soome lennuväes. Soome lennundusajalugu jäädvustav kunstnik Kari Vertanen on jäädvustanud Kaleva 1998. aasta õlimaalil.
Lennuki allatulistamine
14. juunil 1940 oli Soome reisilennuk Kaleva lennanud plaanilise liinilennu marssruudil Stockholm-Turu-Helsingi-Tallinn. Umbes kell 13.55 startis Kaleva, lennureisi numbriga 1631, Tallinna lennuväljalt tagasi-teekonnale Helsingisse. Pardal oli 2 meeskonnaliiget, 7 reisijat ja umbes 270 kg pagasit. Pärast kursi võtmist Soomele, lendasid Kaleva kõrvale 2 Nõukogude keskmaa pommituslennukit SB-2, mis avasid vaheldumisi Kaleva pihta umbes 50 kuni 100 meetri kauguselt kuulipildujatule. Kaleva sööstis tabamuse tõttu vasakusse mootorisse ja mitte ainult, umbes kell 14.06, selililennuasendis leekides ja suitsedes mõni kilomeeter Keri saarest kirde pool, Soome lahe vetesse. Kõik lennuki pardal olnud inimesed said surma. Kaleva vettekukkumist nägid Eesti sõjaväe vaatluspost Keri saarel ja kohalikud kalurid.
Kalurid sõitsid kolme paadiga lennuki kukkumiskohale ja korjasid paatidesse veepinnal õlilaigus ulpivaid esemeid ning rahatähti. Kalurite veest üles korjatud rahatähed, esemed ja veel veepinnale hulpima jäänud diplomaatilise posti konfiskeeris aga kell 14.47 samas veepinnale tõusnud Nõukogude allveelaeva Štš-301 (Щ-301) meeskond relva ähvardusel. Kell 14.58 lendas põhja suunast Keri saare kohale Soome hävituslennuk Brewster (piloot Ilmari Juutilainen), et otsida kadunuks jäänud reisilennukit. Hävituslennuk lendas kukkumiskohast kolm korda üle. Viimasel ülelennul avati Nõukogude Liidu allveelaevalt lennuki pihta kuulipildujatuli. Seejärel lendas hävituslennuk tagasi Soome suunas. Allveelaevale koguti veest korjatult umbes 100 kg diplomaatilist posti ja hulk eri riikide rahatähti. Allveelaevalt anti üleskorjatud saak üle Nõukogude Balti laevastiku Uragan-tüüpi valvelaevale Sneg, mis toimetas selle Kroonlinna.
Surmasaanute nimekiri
Surma said kõik lennuki pardal olnud inimesed – kaks meeskonnaliiget ja seitse reisijat:
Lennuki allatulistamise põhjustest
OH-ALL allatulistamise motiivid pole siiani selged. Väidetavalt püüdis Nõukogude Liidu juhtkond nii saada kätte diplomaatidega kaasas olnud olulisi dokumente ja diplomaatilist posti või ka takistada president Konstantin Pätsi võimalikku Eestist lahkumist. Kaleva allatulistamisega näitas Nõukogude Liit igatahes, et on kehtestanud Eesti suhtes väljakuulutamata blokaadi. Selle kuriteo järel lakkas Eesti ja Soome vaheline lennuliiklus paari päeva jooksul täielikult. Soome raadioluure püüdis kinni ja dešifreeris allveelaevalt Štš-301 saadetud raadioteate ning oli lennuki allatulistamise asjaoludega tegelikult kursis.
Ei Eesti ega Soome esitanud Nõukogude Liidule tsiviillennuki allatulistamise pärast, mis oli ilmselgelt rahvusvahelise õiguse rikkumine, ametlikku protesti. Reisilennuki allatulistamise põhjust ei avaldanud ka Nõukogude Liit.
Huvitaval kokkusattumusel uppus allveelaev Štš-301 aasta hiljem, mitte kaugel Kaleva allakukkumiskohast, Soome laevade paigaldatud miinitõkkes.
Tänapäeval
thumb|[[Kaleva mälestusmärk Keri saarel]] 1993. aastal avati reisilennuk Kaleval surmasaanud reisijate mälestuseks Keri saarel mälestusmärk.
Kaleva vrakki pole hoolimata põhjalikest otsingutest leitud. Tõenäoliselt lasi Nõukogude okupatsioonivõim Ju-52-e vraki hiljem uurimiseks üles tõsta ja kui asitõendi hävitada.