cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Süsinikkiud
Ajalugu
Suure jõuvaru tugevusega süsinikkiu lõid 1963. aastal W. Watt, L. N. Phillips ja W. Johnson, kes töötasid riiklikus lennundusettevõttes Farnborough’s, mis asub Inglismaal Hampshire’i krahvkonnas. Tootmine patenteeriti Suurbritannia kaitseministeeriumis. Seejärel litsentseeris riiklik teadus- ja arendusettevõte protsessi kolmele Briti firmale: Rolls-Royce (kes juba valmistas süsinikkiudu), Morganite ja Courtaulds. Nad suutsid luua tööstusliku süsinikkiu tootmiseks vajalikud tööstusruumid mõne aastaga. Rolls-Royce kasutas ära uue materjali omadused, et tungida Ameerika turule oma RB-211 lennumootoritega.
Süsinikkiu kõrge hind ja kõikuvad omadused piirasid oluliselt materjali müügivõimalusi. Nõnda otsustas ka Morganite sellest ärist väljuda ja Courtlands jäi ainsaks suurtootjaks Suurbritannias. Ettevõte jätkas süsinikkiu tegemist, arendades kahte peamist turgu: kosmose- ja spordivarustust. Aastatega täiustati tootmise kiirust ja tooteomadusi.
Jaapani valitsus toetas kohalike ettevõtete tootearendust antud valdkonnas ja selle alane edu Jaapanis innustas ka USA ja Euroopa ettevõtteid asjaga tegelema. Turule hakkas lisanduma järjest uusi süsinikkiutüüpe.
1980. aastatel jätkas Courtauld tegevust kui suurim süsinikkiu tarnija spordikaupade turul. Laienemissoovidest kantuna otsustati ehitada tehas Californiasse, kuid plaan ei läinud ootuspäraselt ning lõppes sellega, et 1991. aastal väljus Courtauld süsinikkiu tootmisest.
1970. aastatel leiti katsetustööde käigus uus tooraine, milleks oli petrooleumpigi, mida saadi naftatöötlemisel. Saadud kiud sisaldas umbes 85% süsinikku ja oli suurepärase paindetugevusega.
Süsinikkiu laialdast kasutamist lennundus- ja kaitsetööstuses, aga ka hoonete ehitamisel õigustatakse asjaoluga, et materjal on metalli karedusega võrreldes märkimisväärselt parem. Ehituse käigus saadud süsinikkiudu hakati kasutama Californias 1980. aastal seismiliselt aktiivses vööndis asuvate hoonete tugevdamiseks. Kodumajapidamises kasutatakse materjali reeglina remonditööde käigus, kuid selle populaarsus ja ulatus kasvavad järk-järgult.
Struktuur
Iga süsinikkiuniit on puntras miljoni süsinikniidiga. Üksik niit on õhuke toruke, mille diameeter on 5–8 mikromeetrit ja mis sisaldab ainult süsinikku. Esimesed süsinikkiu diameetrid olid 7–8 mikromeetrit. Hiljem saadi kiu diameetrit vähendada kuni 5 mikromeetrini. Praegu on kasutusel 3–15-mikromeetrise läbimõõduga süsinikkiud. pisi|6 μm diameetriga süsinikniit (pealmine) võrdluses juuksekarvaga (alumine)
Rakendused
Süsinikkiudu kasutatakse enamjaolt materjalide tugevdamisel, eriti materjaliklasside puhul nagu süsinikkiu- ja grafiidipolümeerid. Mittepolümeerseid materjale saab kasutada ka süsinikkiu maatriksina. Tulenevalt metalli karbiidide moodustamisest ja korrosiooni kaalutlustest on süsinik piiramatult edenenud metalli maatriksi ühendite rakendustes. Tugevdatud süsinik-süsink (RCC) sisaldab süsinikku, mille kiud on tugevdatud grafiidist. Tugevdatud süsinik-süsinikku kasutatakse ehituslikult kõrge temperatuuri aladel. Kuid samuti leiab kasutust kõrge temperatuuriga gaaside filtreerimisel ja ka antistaatilise komponendina. Vormitud õhukese kihiga süsinikkiud täiustab märgatavalt polümeeride või termokõvendavate ühendite vastupidavust tulel, sest nad on tihked. Kompaktsete süsinikkiudude kihid peegeldavad tõhusalt kuumust.
Ülemaailmne vajadus süsinikkiu ühendite järgi on hinnatud umbkaudselt 10,8 miljardit USA dollarit aastal 2009, millest vähenes 8–10% eelmisest aastast. Eeldatakse, et aastaks 2012 ulatub see summa 13,2 miljardi USA dollarini ja tõuseb aastaks 2015 kuni 18,6 miljardi USA dollarini, mille iga-aastane kasvuprotsent on 7 või enam. Suurimad nõuded tulevad lennunduse, tuuleenergia ja autotööstuse valdkonnast. Süsiniku efektiivsus võimaldab seda edukalt kasutada puidust, tellistest või raudbetoonist konstruktsioonide tugevdamiseks. Sellise materjaliga tugevdatud konstruktsioonid tugevnevad kokkusurumisel kuni 120% ja painutamisel saab see lisaks 65% tugevust. Lisaks sellele kasutusjuhule kasutatakse süsinikkiudu edukalt ka kivistruktuuride, näiteks talade ja betoonsildade tugede taastamisel. Eraehituses annab vundamendi või seinte tugevdamine söega hoonele suure ohutusvaru.
Ehituse tehnilised omadused ja eelised
Süntees
pisi|Süsinikkiu süntees polüakrüülnitriilist. 1. Akrüülnitriili polümerisatsioon PAN-iks. 2. Tsükliks muutmine madalal temperatuuril. 3. Oksüdeerimine kõrgel temperatuuril ehk karboniseerimine. Pärast seda algab grafineerimisprotsess sealt, kus lämmastik on eemaldatud ja ahelad on ühinenud grafiittasanditeks
Iga süsinikniit on toodetud prekursor polümeerist. Prekursor polümeer on tavaliselt kunstsiid, polüakrüülnitriil (PAN) või petrooleumvaik. Sünteetilised polümeerid nagu kunstsiid ja polüakrüülnitriil (PAN) on ennekõike kedratud lõngaks, kasutades keemilisi ja mehaanilisi protsesse. Esialgu reastatakse polümeeriaatomid sellisesse olekusse, kus tugevdatakse füüsikalisi omadusi. Prekursorite koostisosad ja mehaanilised protsessid, kuidas kedrata, on erinevad erinevate tootjate vahel. Pärast venitamist või ketramist, kuumutatakse polümeerkihid, et eemale peletada mittesüsiniku aatomid. Nii valmibki lõplik süsinikkiud. Süsinikkiude töödeldakse vahel ka täiendavalt, et parandada käitlemise omadusi, siis juba keritakse koonuspoolidele.
Tavaline tootmismeetod sisaldab kedratud PAN-kiudude kuumutamist umbes 300 °C juures õhu käes, mis lõhub paljud vesiniksidemed ja oksüdeerib materjali. Oksüdeeritud PAN pannakse ahju, milles on inertgaas, näiteks argoon, ja kuumutatakse kuni 2000 °C-ni, mis ärgitab materjali grafitisatsiooni, muutes molekulaarse sideme struktuuri. Kui kuumutatakse õigetel tingimustel, siis ahelate sidemed küljelt-küljele (redel polümeerid) moodustavad kitsa grafeeni lehed, mis lõpuks ühendatakse ühtseks piklikuks niidiks. Tulemuseks on tavaliselt 93–95% süsinikku. Madala kvaliteediga kiudu võib toota pigi või kunstsiidi prekursori asemel PAN-ist. Süsinik kuumutatakse vahemikus 1500–2000 °C (karboniseerimine), mille tulemusel materjal talub suurt tõmbetugevust (820 000 psi, 5650 MPa või N/mm²). Kui aga süsinikkiud kuumutada 2500–3000 °C (grafineerimine), talub see suurt elastsuskoefitsienti (77 000 000 psi või 531 GPa või 531 kN/mm²).
Tekstiil
Süsinikkiu lähteaineteks on polüakrüülnitriil (PAN), kunstsiid ja vaik. Süsinikkiust lõnga kasutatakse mitmetes töötlemismeetodites: otsesed kasutamisviisid on kiu ketramine, kudumine, punumine jne. Süsinikkiu lõnga hinnatakse joontiheduse kaudu (pikkus ühe ühiku kohta 1 g / 1000 m = 1 tex). Näiteks 200 texi 3000 süsinikkiu niidistikust on kolm korda tugevam kui 1000 süsinikkiudu, aga ka kolm korda raskem. Seda keeret saab kasutada süsinikkiu niidistiku riide või kanga kudumisel. Riide välimus sõltub tavaliselt lõnga tihedusest ja koe valikust. Mõned levinumad koe tüübid on koepindne toimne, satään ja labane kude. Süsinikkiude saab ka silmuskoes kududa või palmida.
Douglas
pisi|Douglas'ite vapp Douglas oli Šotimaalt pärit aadlisuguvõsa.
2015. aasta juunioride jääkeegli maailmameistrivõistlused
pisi|2015. aasta juunioride jääkeegli maailmameistrivõistluste logo Foto: Ave Maria Mõistlik, 6. märts 2015 2015. aasta juunioride jääkeegli maailmameistrivõistlused toimusid 28. veebruarist – 8. märtsini 2015 Tallinnas Tondiraba jäähallis.
Douglas
Suguvõsa esisia oli arvatavasti Theobaldus Flammatius (Theobald der Flemming), keda mainitakse 1147. aastal.
Suguvõsa kanti Rootsi rüütelkonna aadlisuguvõsade loendisse krahvisuguvõsana nr 19. Rootsi liin kanti 1715. aastal Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
2015. aasta juunioride jääkeegli maailmameistrivõistlused
Meeste hulgas esindasid Eestit Robert-Kent Päll, Sander Rõuk, Eiko-Siim Peips, Martin Leedo ja Arne Karl Sternfeld; naiste hulgas Marie Turmann, Kerli Zirk, Kerli Laidsalu, Johanna Ehatamm ja Victoria-Laura Lõhmus.
Douglas
Suguvõsale kuulusid eri aegadel Eesti alal Härgla, Ontika mõis.
Pavel Reifman
Pavel Reifman (29. jaanuar 1923 Uman, Ukraina – 15. jaanuar 2012 Tartu, Eesti) oli filoloogiadoktor, Tartu Ülikooli vene kirjanduse õppetooli emeriitprofessor.
1940. aastal lõpetas Reifman kiitusega keskkooli Leningradis ning alustas õpinguid Leningradi Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonnas. 1941. aasta suvel suundus vabatahtlikuna rindele, kus viibis kuni sõja lõpuni. Demobiliseeriti alles 1945. aastal. 1949. aastal lõpetas ülikooli.
Alates 1963. aastast töötas Tartu Riikliku Ülikooli vene kirjanduse õppetooli dotsendina. 1973. aastal, pärast doktoriväitekirja kaitsmist, sai Pavel Reifmanist vene kirjanduse professor. Alates 1993. aastast filosoofiateaduskonna emeriitprofessor. Pavel Reifman on nelja raamatu ja mitmete artiklite autor, mis on toonud talle kuulsust nende slavistide hulgas, kes tegelevad 19. sajandi keskpaiga ja teise poole vene kirjanduse ajaloo ning vene ajakirjanduse ja kriitika ajaloo uurimisega.
Peamised uurimissuunad: 19. sajandi teise poole vene kirjanduse ajalugu, vene kirjanduskriitika ajalugu, vene ajakirjanduse ajalugu, ühiskondlik-kirjanduslik liikumine vene ühiskonnas 1860. aastatel.
On lugenud järgmisi loengukursusi: 19. sajandi teise poole vene kirjanduse ajalugu, vene ja nõukogude ajakirjanduse ajalugu, vene kirjanduskriitika ajalugu, vene ja nõukogude tsensuuri ajalugu.
Pere
Tema abikaasa oli Larissa Volpert.
Valeria Luiselli
pisi|Valeria Luiselli (2016) Valeria Luiselli (sündinud 16. augustil 1983 Méxicos) on Ameerika Ühendriikides elav Mehhiko kirjanik.
Ta sündis aastal 1983 Méxicos diplomaadi perekonnas ning kasvas üles Costa Ricas, Lõuna-Koreas, Lõuna-Aafrikas ja Indias. Ta lõpetas Mehhiko Rahvusliku Ülikooli filosoofia bakalaureuse- ja Columbia ülikooli doktorikraadiga.
Ta tegi tõlkijana koostööd New Yorgi immigratsioonikohtus, et kaitsta Kesk-Ameerika immigrantide lapsi, kes saabusid USA-sse – kogemuse, mille ta valas oma raamatusse "Los niños perdidos" (Sexto Piso, 2016) ("Kadunud lapsed").
Eesti keelde on tõlgitud tema raamat "La historia de mis dientes" (Sexto Piso, 2013), eesti keeles ilmus sarjas "Punane raamat": "Minu hammaste lugu", aastal 2022, tõlkija Mari Laan.
Isiklikku
Ta elab perega New Yorgis Bronxi linnaosas.
Eduard Sutthoff
Tema vanemad olid kaupmees Johann Sutthoff ja Martha Magdalena von Königsfels.
1823–1826 õppis ta Tartu ülikoolis majandusteadust, korporatsioon Estonia liige.
Ta oli algul firma Carl Sutthoff & Co. osanik, hiljem juht Narvas. 1842–1845 oli ta ka Narva raehärra.
Tema abikaasa oli Marie von Rotkirch.
Mustamäe Kultuurikeskus Kaja
Mustamäe Kultuurikeskus Kaja on kultuurikeskus Tallinnas Mustamäe linnaosas aadressil Eduard Vilde tee 118. Keskust haldab Mustamäe linnaosa valitsus. Keskuse põhimääruse järgi on selle tegevuse eesmärk "luua Mustamäe linnaosa elanikele vaba aja veetmise võimalused, korraldada huvi-, kultuuri- ja sporditegevust, tervisedendust ning noorsootööd, arendada rahvuskultuuri ja seltsitegevust".
Kultuurikeskuse allüksused on Mustamäe Avatud Noortekeskus ja Mustamäe Vaba Aja Keskus.
Charlie Watts
pisi|Charlie Watts 1965. aastal pisi|Charlie Watts 2010. Charles Rober Watts (2. juuni 1941 Bloomsbury, London – 24. august 2021 London) oli inglise muusik, ansambli The Rolling Stones trummar. Ta mängis ansamblis 1963. aastast kuni oma surmani.
Ta õppis Londonis Harrow' kunstikoolis ja töötas 1960. aastast tarbegraafikuna. Noorena tekkis tal huvi džässi vastu. 1961. aastal asus ta mängima Alexis Korneri bluusiansamblis Blues Incorporated.
Watts liitus Rolling Stonesiga 1963. aasta jaanuaris ning oli ansambli klassikalises koosseisus viimane, kes ansamblis mängima asus. Watts oli ansambli solisti ja frontmäni Mick Jaggeri ning kitarristi Keith Richardsi kõrval üks kolmest, kes mängis ansambli kõikidel stuudioalbumitel.
Rolling Stonesi kõrval mängis Watts oma džässansamblis Charlie Watts Quintet.
1989. aastal võeti Watts Rolling Stonesi liikmena vastu Rock'n'rolli Kuulsuste Halli. 2016. aastal valis ajakiri Rolling Stone ta kõigi aegade parimate trummarite seas 12. kohale.
Cenere
"Cenere" (itaalia keeles 'põrmud') on Febo Mari poolt Itaalia kuningriigis 1916. aastal loodud tummfilm.
Film tugineb 1926. aastal Nobeli kirjandusauhinna pälvinud Sardiinia kirjaniku Grazia Deledda 1904. aastal valminud samanimelisele romaanile.
Rosalia Deriose roll oli Itaalia näitleja Eleonora Duse ainus filmiroll. Duse kirjutas filmi stsenaariumi koos Febo Mariga.
Filmi võtted toimusid Sardiinias 1916. aasta suvel.
Jaroslavli Lokomotiv
pisi|Jaroslavli Lokomotivi võistlusvorm pisi|[[Arena 2000]] Jaroslavli Lokomotiv on Venemaa jäähokiklubi, mis tegutseb Jaroslavlis. See mängib Kontinentaalse Hokiliiga (KHL) Läänekonverentsis Tarassovi divisjonis.
Klubi on asutatud 1959. aastal nimega Jaroslavli JaMZ. Pikka aega (1965–2000) kandis klubi nime Jaroslavli Torpedo. Pärast mitmeid aastaid madalamates liigades jõudis klubi esimest korda Nõukogude Liidu kõrgliigase 1987. aastal.
7. septembril 2011 toimunud lennuõnnetuses hukkus kogu Jaroslavli Lokomotivi meeskond. Selle tõttu klubi hooajal 2011–12 KHL-is ei osalenud. Uuesti alustati liigas mängimist järgmisel hooajal.
Klubi koduväljak asub 9070 pealtvaatajat mahutavas Arena 2000-s.
Alates 2020. aastast on klubi peatreener olnud Andrej Skabielka.
Boiry-Sainte-Rictrude
pisi|Boiry-Sainte-Rictrude kirik
Boiry-Sainte-Rictrude on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Põllumajandusküla asub 11 km Arrasist lõunas tee D919 ääres.
pisi|tühi|
Sügisene seanupp
Sügisene seanupp (Leontodon autumnalis) on korvõieliste sugukonna seanupu perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Taim on Eestis sage.
Accademia Bizantina
Accademia Bizantina on Itaalia vanamuusikaansambel, mis on asutatud 1983. aastal Ravennas ja on spetsialiseerunud 17. ja 18. sajandi muusika ajalooliselt täpsele esitamisele.
1996. aastast juhib ansamblit Ottavio Dantone, kes on 1989. aastast mänginud samas kollektiivis klavessiini.
Aastate jooksul on Accademia Bizantina saavutanud märkimisväärset tunnustust, millele on kaasa aidanud esinemised ja pidev osalemine Euroopa suurtel muusikafestivalidel Salzburgis, Ravennas, Holsteinis ja Luzernis.
Kontserdireisid on ansambli viinud Euroopa maadesse, Jaapanisse, Mehhikosse ja Ameerika Ühendriikidesse.
Ansambel on esitanud Vivaldi, Händeli, Galuppi, Albinoni, Corelli, Pergolesi, Spontini, Purcelli, Haydni, Mozarti, Scarlatti jt teoseid, Bachi kantaate ja klavessiinikontserte.
Ansambliga on esinenud ja koostööd teinud Andreas Scholl, Roberta Invernizzi, Sandrine Piau, Sonia Prina.
Accademia Bizantina on välja andnud ligi paarkümmend CD albumit tuntud plaadifirmadelt nagu Denon, RCA, Arts, Decca, Harmonia Mundi, Archiv.
Eestimaa (film)
"Eestimaa" (venekeelne pealkiri "Эстонская земля") on pärast Eesti okupeerimist 1941. aastal valminud 50 minuti pikkune propagandafilm. Filmi režissöör ja stsenarist on Vassili Beljajev.
Filmi saamislugu
Jaanuaris 1939 lubab Eesti Vabariigi Valitsus Välisministeeriumil tellida Eesti Kultuurfilmilt võõrkeelse propagandafilmi levitamiseks Prantsusmaal, Rootsis, Saksa- ja Inglismaal. Alla on kirjutanud peaministri asetäitja Artur Tupits, majandusminister Leo Sepp ja riigisekretär Karl Terras.
Märtsis 1940 teatab Eesti Kultuurfilm, et ministeeriumiga on kokku lepitud filmi pildilises koostises, peagi teostatakse heliline osa ning film antakse valmina üle 30. aprilliks 1940. Filmistuudiost mitte sõltuvatel asjaoludel tekkis filmi valmimisel aga viivitus: sõjaolude tõttu jõudis filmi ilmutamismasin kohale mitu kuud hiljem ja oli puudus toorfilmist.
Juunis 1940 Eesti okupeeritakse, Eesti Kultuurfilm riigistatakse ja filmi tootmisse kaasatakse Leningradi Kinokroonika Stuudio töötajad. Selle tagajärjel saab umbes 20 minuti pikkusest Eestit tutvustavast filmist Vassili Beljajevi käe all ligi 50-minutiline räige nõukogude propagandafilm. Algne režissöör Juhan Kuslap taandatakse režissööri assistendiks.
Film esilinastub märtsis 1941.
Sisukokkuvõte
Eesti rahva saatust tutvustav film näitab eestlaste elu läbi mitme ajajärgu. Kodanlikust Eestist antakse pilt, milles vastandub rasket tööd tegev lihtne inimene ja jõudeaega nautiv kodanlane. Järgneb Punaarmee sisenemine riiki ja 1940. aasta juunipööre. Uusmaasaajatele jagatakse maad, õpitakse kommunistliku partei ajalugu, tehakse teadust ja puhatakse. Venekeelne diktoritekst aitab nähtavat "õigesti" mõista.
Väidetavalt oli filmist olemas ka eestikeelne versioon, aga Eesti Filmiarhiivis seda ei ole.
Otepää Kultuurikeskus
pisi|Otepää kultuurimaja Otepää Kultuurikeskus on kultuurikeskus Otepääl.
Keskuse juhataja on Sirje Ginter.
Fahrensbach
pisi|Fahrensbachide vapp Fahrensbach (Varresbeck, Varensbach, Farensbach, Францбеков) oli Reinimaalt pärit baltisaksa aadlisuguvõsa.
Otepää Kultuurikeskus
Keskuse põhimääruse järgi on selle eesmärkide seas edendada kohalikku seltsi- ja kultuurielu, korraldada kohalikke ja maakondlikke kultuuriüritusi.
Fahrensbach
Reinimaalt liikus Wilhelm I Varresbecki jõe juurest Saaremaale. Mõni aeg hiljem Reinimaal suguvõsa liin katkes. Saaremaalt liikusid suguvõsa esindajad Liivimaale, Kuramaale, Venemaale jm.
Amesbury mürgitamised
Amesbury mürgitamised toimusid 2018. aasta 30. juunil Amesburys, kus umbes kell 10.15 toimetati kriitilises seisundis haiglasse mürgistusnähtudega 45-aastane Charlie Rowley ja umbes kell 15.30 samasuguste nähtudega 44-aastane Dawn Sturgess. Ametivõimude kinnitusel oli kasutatud sama Novitšoki perekonda kuuluvat tugevatoimelist närvimürki, mis mõni kuu varem Venemaa endise luuraja Sergei Skripali ja tema tütre Julija Skripali mürgitamiseks umbes 13 km kaugusel lõunakagus asuvas Salisbury linnas.
Kolme lapse ema Dawn Sturgess suri pühapäeval, 8. juulil, haiglas; Charlie Rowley tuli haiglas teadvusele 10. juulil.
Magnetism
Magnetism on füüsikaliste nähtuste kogum, mis avaldub kehade vastastikuses mõjus magnetvälja kaudu. Aineid, mis on võimelised reageerima neile mõjuvale magnetväljale, nimetatakse magneetikuteks.
Püsimagnetitel on püsiv magnetväli, mida põhjustab ferromagnetism ja mis on ühtlasi ka tugevaim ja tuntuim magnetismi liik. Magnetväljad mõjutavad kõiki materjale, kuid mõju tugevus on erinev. Mõnda materjali tõmbab magnetväli ligi (paramagnetism), mõnda tõukab eemale (diamagnetism) ja teiste puhul on magnetvälja mõju seotud keerulisemate nähtustega (näiteks antiferromagnetism). Materjale, millele magnetväli avaldab tühist mõju, nimetatakse mittemagnetilisteks. Sellised on näiteks vask, alumiinium, gaasid ja plast. Puhtal hapnikul avalduvad magnetilised omadused siis, kui seda vedeldumiseni jahutada.
Materjali magnetilist olekut (või faasi) mõjutavad temperatuur, rõhk, välise magnetvälja mõju ja muud tegurid, nii et ühel materjalil võib esineda mitu magnetilist olekut.
Magnetismi allikad
Magnetismil on kaks allikat:
Et teatud materjalidel on omadus mingis kindlas suunas orienteeruda, märgati juba sadu aastaid tagasi. Vanaaja inimesed teadsid, et kui magnetiidist kivikesi nööri otsa riputada ja lasta neil vabalt pöörelda, siis nad jäävad pidama põhja-lõuna suunale. Seda teadmist kasutasid ka iidsed meremehed.
Magnetilistes materjalides on magneetumise põhjuseks elektronide tiirlemine ümber tuuma ja elektronide loomuomane magnetmoment. Teisteks allikateks on tuumade magnetmomendid, mis on tavaliselt tuhandeid kordi väiksemad elektronide magnetmomendist ja seega magneetumise seisukohast tühised. Tuumade magnetmomendid on olulised teistel puhkudel, näiteks magnetresonantstomograafia puhul.
Tavaliselt on materjalis leiduvad elektronid paigutatud nii, et nende magnetmomendid üksteist tühistaksid. Osaliselt tuleneb see Pauli printsiibist, mille järgi vastupidiste magnetmomentidega elektronid moodustavad paarid või alamelektronkihi. Mõlemal juhul paigutuvad elektronid nii, et üksteise magnetmomente tühistada. Isegi kui elektronkonfiguratsiooni jäävad üksikud elektronid või tühjad orbitaalid, on kogu materjali peale hulk elektrone, mille magnetmomendid on orienteeritud eri suundades, nii et materjal on ikkagi mittemagnetiline.
Diamagnetism
Diamagnetism esineb kõigis materjalides. See on materjali omadus välisele magnetväljale vastu olla ja seetõttu sellest eemale tõukuda. Kuid paramagnetilises materjalis on paramagnetilised, magnetvälja võimendavad, omadused ülekaalus ja diamagnetilised omadused ei ole märgatavad. Diamagnetilises materjalis pole paardumata elektrone, mistõttu elektronid ei saa magnetvälja järgi orienteeruda ja seda võimendada.
Paramagnetism
Materjalid, mille aatom või molekulaarorbitaalidel on paardumata elektrone on paramagnetilised. Paaris elektronid peavad Pauli printsiibi kohaselt orbitaalile paiknema vastassuunaliste spinnidega, mistõttu nad vastastikku oma magnetväljad nullivad. Üksikute elektronide magnetmoment võib olla orienteeritud vabalt valitud suunas. Kui sellisele ainele rakendada välist magnetvälja, orienteeruvad need välise väljaga samas suunas ja võimendavad sellega magnetvälja.
Ferromagnetism
Ferromagnetilistel nagu ka paramagnetilistel materjalidel on paardumata elektrone. Kuid lisaks välise magnetvälja järgi orienteerumisele on nende elektronidel omadus ka üksteise järgi orienteeruda, et saavutada madalam energiatase. Seetõttu säilitavad elektronid orientatsiooni üksteise suhtes ka siis, kui väline magnetväli eemaldada.
Igal ferromagnetikul on üks kindel temperatuur, Curie temperatuur või Curie punkt, millest kõrgemal temperatuuril kaotab aine oma ferromagnetilised omadused. See juhtub, kuna soojuse tekitatav korratus saavutab ülekaalu energiat alandavate ferromagnetiliste omaduste üle.
Nikkel, raud, koobalt, gadoliinium ja nende sulamid on tuntud ferromagnetilised materjalid, millel on kergesti tuvastatavad magnetilised omadused.
Magnetilised domeenid
pisi|Doomenid ferromagnetilises aines
Magnetmoment ferromagnetilise materjali aatomites paneb aatomid käituma sarnaselt pisikeste püsimagnetitega. Nad hoiavad kokku ja organiseeruvad väikesteks enam-vähem sama suunaga regioonideks, mida tuntakse magnetiliste doomenite ehk Weissi doomenitena. Magnetdoomeneid on võimalik vaadelda MFM-mikroskoobiga, mis näitab doomenitevahelisi piire. Mitmete teaduslike eksperimentidega on võimalik demonstreerida magnetväljade olemasolu.
Sattudes magnetvälja mõju alla, doomenite piirid nihkuvad ja magneti järgi orienteerunud doomenid kasvavad suuremaks. Kui magnetväli eemaldada, siis ei pruugi doomenite endised piirid taastuda, mis toob kaasa materjali magneetumise: niimoodi tekivad püsimagnetid. pisi|vasakul|Magneti järgi orienteeritud doomen on suuremaks muutunud Kui magnetvälja mõju on piisavalt tugev, nii et üks doomen neelab kõik teised, siis on materjal magnetiliselt küllastunud. Kui magneeditud ferromagneetikut kuumutada Curie punktini, siis molekulide ergastumise tõttu doomenite organiseeritus kaob ja magnetilised omadused kaovad. Kui materjal maha jahutatakse, siis doomenite organiseeritus taastub, umbes sama moodi nagu külmutatud vedelikult taastub tahkes olekus kristallstruktuur.
Antiferromagnetism
pisi|Spinnide orientatsioon antiferromagnetilises materjalis
Talumatud seadused
Talumatud seadused (inglise keeles Intolerable Acts) olid 1774. aastal Suurbritannia parlamendi poolt vastu võetud seadused karistuseks Bostoni teejoomise eest 16. detsembril 1773.
Mõistet "talumatud seadused" kasutatakse peamiselt USAs, Suurbritannias kasutatakse terminit "sunniseadused" (Coercive Acts).
Seadusi oli neli:
Magnetism
Ferrimagnetism
pisi|Spinnide orientatsioon ferrimagnetilises materjalis
Talumatud seadused
Paljud kolonistid nägid seadusi nende õiguste rikkumisena, seaduste tõttu kasvasid britivastased meeleolud ka ülejäänud kolooniates peale Massachusettsi, kuna kolonistid kartsid, et ka nende õigused võivad olla tule all. 20. oktoobril 1774 kuulutas Kontinentaalkongress välja Kontinentaalassiotsiatsiooni (Continental Association) lepingu Briti kaupade boikoteerimiseks, mis sisaldas ka punkti, et kui seadusi aasta jooksul ei tühistata, siis lõpetatakse eksport Suurbritanniasse. Kongress tõotas rünnaku korral Massachusettsit toetada, mis tähendas, et kui Iseseisvussõda 19. aprillil 1775 Lexingtonis ja Concordis (Massachusetts) algas, olid sellega seotud kõik 13 kolooniat.
Magnetism
Ferrimagnetism
Nagu ferromagnetid säilitavad ferrimagnetid magneetumuse ka välise välja mõju puudumisel. Sarnaselt antiferromagnetitega osutavad nende naaberelektronpaaride magnetmomendid vastassuundades. Need kaks omadust ei välista teineteist, sest ideaalse geomeetrilise paigutuse korral on mingil kogumil ühes suunas orienteeritud elektronidel suurem mõju, kui vastassuunas orienteeritud kogumil.
Enamik ferriite on ferrimagnetid. Esimene avastatud magnetiline aine, magnetiit on ferriit ja ferrimagneetik. Seda peeti algselt ferromagnetiks, kuid Louis Néel, ferrimagnetismi avastaja, lükkas selle ümber.
Superparamagnetism
Kui ferromagnet või ferrimagnet on piisavalt väike, siis see käitub nagu üksik magnetspinn, mis käitub Browni osakesena. See reageerib magnetväljale põhimõtteliselt nagu paramagnet, kuid oluliselt suurema võimsusega.
Elektromagnet
pisi|vasakul|Elektromagnet
Elektromagnet on magnet, mille magnetvälja põhjustab elektrivool. Kui vool välja lülitada, kaob ka magnetväli.
Teised magnetismi vormid
Vähem tuntud magnetismiliigid on molekulaarmagnetism, metamagnetism, spinn-klaas ja molekulipõhine magnet.
Magnetväli
pisi|Rauapuru näitab magnetvälja jõujooni, mis kulgevad magneti põhjapooluselt lõunapoolusele
Magnetismi fenomeni vahendab magnetväli. Elektrivool või magnet-dipool tekitab magnetvälja ja väli avaldab selle mõjusfääri jäävatele objektidele magnetjõudu. Magnetism ilmneb alati, kui elektriliselt laetud osakesed liiguvad, näiteks elektrivooluna. Magnetvälja põhjustab ka elektronide kvantmehaaniline spinn. Magnetväljas liikuvatele osakestele mõjub Lorentzi jõud.
Karbanioon
Karbanioon on teatud tüüpi orgaanilises reaktsioonis esinev aktiivne intermediaat (väga reaktsioonivõimeline ja lühiealine), milles süsiniku aatomil on vaba elektronpaar ja negatiivne laeng.
Karbanioon omab trigonaalset püramidaalset geomeetriat.
Edmar Tuul
Edmar Tuul (sündinud 24. märtsil 1990 Tallinnas) on eesti dirigent, kultuurikorraldaja ja koolijuht.
Haridus
Edmar Tuul lõpetas 2007. aastal Tallinna Muusikakooli trompeti erialal (õpetaja Peep Zink), lisaks õppis ta seal kaks aastat fagotti. 2009. aastal lõpetas ta Tallinna Reaalkooli ja alustas õpinguid Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis fagoti erialal (õpetaja Tarmo Velmet) ja orkestri dirigeerimise erialal (õpetaja Hando Põldmäe), kus õppis 2011. aastani. 2017. aastal sai Edmar Tuul bakalaureusekraadi Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias kooridirigeerimise erialal (juhendaja professor Tõnu Kaljuste).
Edmar Tuul on osalenud rahvusvahelistel dirigeerimise meistrikursustel: Järvi Akadeemias, Berliinis, Grazis, Gstaadis jne. Ta on täiendanud end dirigentide Tõnu Kaljuste, Neeme Järvi, Kristjan Järvi, Paul Mägi, Gennadi Roždestvenski, Colin Mettersi, Achim Holubi, Lukas Groeni ja Leonid Grini käe all.
Töö
Edmar Tuul oli aastatel 2014–2018 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia Sinfonietta orkestri mänedžer. Aastatel 2018–2019 töötas ta Nõmme Linnaosavalitsuses linnaosa vanema kultuurinõunikuna.
Aastatel 2020–2021 oli Tuul Tapa Valla Kultuurikeskuse (koosseisus: Tapa Kultuurikoda, Tamsalu Kultuurimaja, Lehtse Kultuurimaja, Tapa Muuseum, Porkuni Paemuuseum) direktor.
2021. aasta detsembri lõpust töötab Edmar Tuul Viimsi Muusikakooli direktorina ja selle töö kõrvalt mitme kollektiivi dirigendina.
Ta on 2018. aastast Eesti Meestelaulu Seltsi juhatuse liige ja kuulub Eesti Sümfooniaorkestrite Liidu juhatusse (2022–2025).
Muusikaprojektid
2011. aastal osales ta noorteorkestriga Reaalmažoor ooperis „Katuselt“, mis toodi lavale koostöös Teatriga NO99. 2015. aasta mais oli Edmar Tuul abidirigent Eesti viimase aja suurimas muusikalises lavastuses Pärt/Wilson „Aadama passioon“ (peadirigent Tõnu Kaljuste). 2016. aastal debüteeris Tuul The Baltic Sea Philharmonicu ees, olles dirigent Kristjan Järvi assistent seoses orkestri kontserditurneega "Baltic Sea Landscapes".
2022. aasta 23. veebruaril Saaremaal Kuressaares toimunud valgusetendusel „Õhtu ilu“ oli Edmar Tuul muusikajuht ja peadirigent.
Edmar Tuul oli 2022. aasta Gaudeamuse (Vilnius) Eesti kava "Looduse vägi" üks kunstilistest juhtidest.
Levon Tevanjan
Levon Samvel Tevanjan (sündinud 13. septembril 1975 Jerevanis Armeenias) on armeenia multiinstrumentalist ja helilooja.
Elulugu
Juba varases nooruses mängis Tevanjan klaverit ja armeenia rahvapille. 1997. aastal lõpetas ta Jerevani Komitase-nimelise konservatooriumi Ararat Petrosjani klassis. Ta on õppinud ka džässi helilooja ja professor Tsovak Hambardzumjani juures.
1992-2010 töötas ta solistina riiklikus ansamblis Tkzar. 2000. aastal esindas ta Armeeniat Saksamaal toimunud EXPO maailmanäitusel. 2000. aastast mängib Tevanjan ansamblis Shoghaken ja 2011. aastast esineb ka soolomuusikuna. Ta on Armeenia Riikliku Filharmoonia traditsiooniliste pillide orkestri peadirigent ja solist.
Levon Tevanjan valdab paljusid armeenia rahvapille (blull, švi, tav švi, duduk, pku, papazuk, zurna) ja klaverit. Ta on andnud arvukalt klaverikontserte, esitades Armeenia heliloojate loomingut ja džässimprovisatsioone.
Tevanjan on korduvalt külastanud ka Eestit. 2003. aastal astus ta üles Viljandi Pärimusmuusika Festivalil. 2009. aastal esines ta loengu ja kontserdiga (koos ansambliga Tevanyan Quartet) Tartu Ülikoolis. 2018. aastal andis ta kontserdi Tartu Ülikooli aulas festivali Orient et Occident raames. Samuti on ta esinenud koos Riia sümfooniaorkestriga.
Muusiku ja heliloojana on Levon Tevanjan osalenud mitmete filmide muusikalises kujunduses, nagu "Ararat" (lavastaja Atom Egojan), "Miss Maria" (lavastaja Shahriar Bahrani) ja "Quick March" (lavastaja Arman Chilingarja).
Menkaura
Menkaura ehk Menkaure (kreekapäraselt Mykerinos, vanaegiptuse Mn-k3w-Rˁ) oli Vana-Egiptuse vaarao 4. dünastiast. Ta valitses umbes 2532–2504 eKr. Ta oli Hafra ja kuninganna Hamerernebti I poeg ning tõusis valitsejaks pärast Džedefra poja Baka (Bicherise) surma. Menkaura isikust ja valitsusajast on väga vähe teada, kuid temast on säilinud mitmeid kunstiliselt silmapaistvaid kujusid.
Tema ainuke teadaolev abikaasa oli Hamerernebti II, kes tõenäoliselt oli ühtlasi tema õde.
Alfred Sammet
Ta tegeles rahvaluule kogumisega, lavastas Kullamaal üle 40 näitemängu, oli sealse haridusseltsi asutajaliige, maalija ja muusikahuviline.
Tunnustus
Talle avati oktoobris 2018 Kullamaal mälestuskivi, tekstiga "Kullamaa konstaabel, kultuuriloolane Alfred Sammet, sündinud 16 XI 1908, hukatud 4 VII 1941 NKVD poolt".
Pere
Tema vend oli Paul Sammet.
Jaak Kalm
Ta lõpetas 1960. aastal Tartu 8. Keskkooli.
Liivakell
pisi|püsti pisi|püsti|Albrecht Düreri puulõige "Der Tod und der Landsknecht", 1510 Liivakell on lihtne seade mõne minuti kuni tunni pikkuste ajavahemike mõõtmiseks.
Jaak Kalm
Kalm oli Eestimaa Kommunistliku Partei Tartu rajoonikomitee liige.
Liivakell
Liivakell koosneb kahest ahendi kaudu ühendatud klaaskolvist, milles on peen liiv. Aega mõõdetakse ülemisest kolvist alumisse voolanud liiva hulga järgi. Aja mõõtmise alguseks pööratakse liivakell ümber, nii et liiva täis kolb on üleval. Kogu liiva ülemisest kolvist alumisse voolamise aeg on enam-vähem muutumatu ja oleneb liiva hulgast ning ahendi ava läbimõõdust. Liivakelli on kasutatud näiteks meditsiiniliste protseduuride kestuse mõõtmiseks.
Jaak Kalm
Peale Tartu KEKi sulgemist tegutses Kalm ettevõtjana puidutööstuse valdkonnas.
Liivakell
Liivakella päritolu pole teada. Vanimad liivakella kujutised on ligi 2500 aastat vanadel joonistel. Liivakella tunti vanas Egiptuses. Teated liivakellade kasutamisest aja mõõtmiseks laevadel pärinevad 14. sajandist. Tänapäeval liivakelli praktiliseks ajamõõtmiseks peaaegu ei kasutata, võib-olla ainult mõni perenaine muna keetmise aja mõõtmiseks. Kujutavas kunstis on liivakell aja kulgemise sümboliks.
Primordialism
Primordialism on idee, mille järgi indiviidide etnilise identiteedi määrab põlvnemine, sest ühte rahvusrühma kuuluvate inimeste vahel on põlvkondadeülesed "primordiaalsed" sidemed. Sellist vaadet vastandatakse konstruktivismile, mille järgi etniline identiteet kujuneb keele- ja kultuurikeskkonnas ning võib olla dünaamiline, ent samastatakse essentsialismiga, mille järgi etniline identiteet on olemuslik ja muutumatu. Primordialistide ja nende kriitikute seas varieeruvad arvamused küsimuses, kas ja mil määral on primordiaalsed sidemed geneetilised ja kaasasündinud ning mil määral seotud kultuurikeskkonna stabiilsusega.
Mõiste päritolu
Nii primordialismi mõiste pooldajate kui ka kriitikute seas leidub neid, kes leiavad, et esimesena kasutas terminit primordialism 1957. aastal sotsioloog Edward Shils, kes selle mõiste abil kirjeldas perekonnasiseseid suhteid. Shilsi järgi ei saa perekonnaliikmete vahelisi suhteid tõlgendada kui mistahes indiviididevahelisi suhteid, vaid neil on omaette kvaliteet, mida "saab kirjeldada vaid primordiaalsena" ja mis tuleneb "veresidemest".
Mõiste tähendusvälja laiendas hiljem kultuuriantropoloog Clifford Geertz, kelle järgi inimese side kogukonnaga tuleneb tema sündimisest sellesse kogukonda, kuna ta omandab paratamatult kogukonna keele ja sotsiaalsed praktikad. Geertzi järgi on indiviidide sidemed teatud rühmadega "loomulikud" ega tulene sotsiaalsest suhtlusest. Säärane vaimne side on Geertzi järgi olemas kõigis ühiskondades ja käib kaasas kõigi indiviididega, ehkki primordiaalsete sidemete tugevus võib individuaalsel tasandil, ühiskonnati või läbi aegade varieeruda.
Geertzi primordialismi-mõistet on tõlgendatud, omistades sellele kolm olulist tunnust:
Seega peaks taolise Geertzi teooriast lähtuva rahvuse primordiaalse tõlgenduse järgi tegemist olema mitteanalüüsitava emotsionaalse sidemega.
Teise tõlgenduse järgi on Geertzi seisukohad kokku võetud järgnevalt:
Selle tõlgenduse järgi tunnistab Geertz ühiskonna mõju primordiaalsete sidemete kujunemisel.
Seevastu politoloog John Coakley ei nimeta Shilsi ega Geertzi primordialismi mõiste kasutusele võtjateks ega esimesteks teoreetikuteks, ehkki nende teoseid käsitleb. Coakley arvates ei saakski ei Shilsi ega Geertzi pidada primordialistiks, sest esimene kirjeldas vaid subjektiivsena tajutavaid veresidemeid ja sugulussidemete tähtsust. Hilisemates uurimustes rahvusidentiteedi teemadel ei püüdnud Shils Coakley väitel näidata, et "rahvusluse juured on primordiaalsed". Ka Geertz ei püüdnud Coakley arvates näidata, et rühmaliikmete vahelised sidemed on objektiivselt loomulikud ja "antud", vaid kõigest rühmaliikmete endi poolt eeldatud olevat "antud". Coakley on märkinud, et kuigi primordialistlikku vaadet on kohati püütud kaitsta Shilsi ja Geertzi seisukohtade kaitsmisega, ei ole taolise argumentatsiooni sisuks olnud "neile omistatud "primordialistlike" vaadete aktsepteerimine".
Iseloomustus
Primordialistliku teooria olemuse osas levivad vastakad arvamused. Radikaalse primordialistliku vaate järgi määravad rahvusrühmade identiteedi bioloogilised tunnused ja geenid. Primordialismi kriitikud antropoloog Jack David Eller ja sotsioloog Reed M. Coughlan leiavad, et taolise radikaalse järelduseni võib viia Geertzist lähtuv primordialistlik vaade, mille järgi etniline identiteet on seletamatu, ent samas olemuslik emotsionaalne omadus, mis toob kaasa rahvuslike emotsioonide müstifitseerimise ja selle pinnalt omakorda radikaalsed järeldused.
Samas leiab näiteks politoloog Henry E. Hale, et primordialistid ei ole üldjuhul sel määral dogmaatiliste veendumustega, nagu nende kriitikud näivad arvavat. Ta rõhutab, et primordialistlikke vaateid esindavad uurijad üldjuhul ei arva, et rahvus on määratud veresideme või geenidega, vaid leiavad pigem, et enda teatud rahvusrühmadega seostamine on küll tunnetuslik, aga selle tunnetuse aluseks olevad rühmade tunnused on pika aja jooksul välja kujunenud ja stabiilsed.
Ka politoloog Murat Bayar leiab, et primordialismile on omane mitte niivõrd vaade, et rahvus on looduse või geenide poolt määratud, vaid pigem arusaam etnilise identiteeti püsivusest. Teisisõnu, kui rahvusrühma identiteet on välja kujunenud, see üldjuhul ega väga kergelt ei muutu. Bayari arvates leiavad primordialistid, et kuigi emakeel, religioon või kultuur ei ole geenidega edasi antavad, on nende kujunemisprotsess primordiaalselt ette antud, kuivõrd indiviidid ei saa valida, millistele vanematele või millisesse kultuurikeskkonda nad sünnivad. Seda asjaolu ei ole võimalik hilisemate individuaalsete valikutega tagantjärele enam muuta.
Seevastu Elleri ja Coughlani järgi tähendab primordiaalsetele sidemetele kui tunnetusele ja samaaegselt nende olemusliku primordiaalsuse asemel konstrueeritusele keskendumine kaugenemist Geertzi välja pakutud primordiaalsuse tähendusest.
Samuti primordialismi suhtes kriitiline John Coakley, kes käsitleb primordialismi rahvuslusega seotud mõistena, on selle termini kasutuskontekstide selgitamiseks välja pakkunud kolmest omavahel seotud mõistest koosneva kontseptuaalse mudeli, mille moodustavad Loonud taolise mudeli, järeldab Coakley, et analüütiline primordialism on problemaatiline, sest uurijaid, kes tugineks esimesele mõistele, sisuliselt ei eksisteeri, ent teisel mõistel puudub "analüütiline selgus". Coakley tõlgendusskeemi aluseks on veendumus, et kui primordialistideks nimetatavad uurijad ei esinda mitte seisukohta, et rahvusrühma liikmeid ühendavad objektiivsed veresidemed, vaid leiavad, et indiviididele on omane uskuda taoliste veresidemete eksistentsi, siis ei ole taoliste "primordialistide" vaated tegelikult "primordialistlikud".
Primordialism kui essentsialism
Mitmed uurijad peavad primordialismi ühtlasi essentsialistlikuks. Näiteks poliitikateoreetik Aletta Norval käsitleb primordialismi ja essentsialismi sisuliselt ühtse vaatepunktina etnilisele identiteedile, samas kui teine ja seega eristuv vaade on instrumentalism ja kolmas konstruktivism. Daniele Conversi ja William Safrani järgi tähendab primordialism essentsialismi tähenduses ideed, et rahvusrühmad on selgelt tuvastatavad sisemiselt homogeensed subjektid.
Oxfordi ülikooli kirjastuse sotsioloogiatudengitele koostatud õppematerjal käsitleb primordialismi ja essentsialismi sünonüümidena, mõlema mõiste ühise definitsiooni järgi on kultuur staatiline ja muutumatu ning rahvusrühmad on kujunenud arvukate tunnuste baasil, kusjuures neid tunnuseid on täiesti või peaaegu muutumatult edasi kantud põlvest põlve.
Seos konstruktivismi ja instrumentalismiga
Rahvust mõtestatakse teoreetilistes analüüsides sageli üksteisele vastanduvate kategooriate kaudu. Nõnda vastandatakse primordialismi sageli konstruktivismile või instrumentalismile. Säärane lihtsustatud vastandamine ja kategooriate kasutamine võimaldab uurijatele markeerida omaenda uurimistööde teoreetilisi lähtealuseid ja paigutada need teiste uurijate tööde taustale.
Bayar ja Hale on näidanud, et primordialismi ja konstruktivismi vastandus keerleb peamiselt küsimuse ümber, kas etniline identiteet on stabiilne või muutlik. Kui primordialismi pooldajad usuvad, et etniline identiteet kinnistub väljakujunemise järel, siis konstruktivistid leiavad, et individuaalne identiteet on muutlik. Konstruktivistid arvavad vastupidi primordialistidele, et rahvusrühmadele iseloomulikud tunnused ei ole stabiilsed ning rühmad on püsivad ja eristuvad üksteisest seetõttu, et rühmade liikmed tajuvad nendevahelisi piire. Kriteeriumid, mille järgi hinnatakse üksikisikute kuuluvust konkreetsesse rahvusrühma võivad seejuures aja jooksul muutuda.
Samas on Hale’i järgi ka konstruktivistide seas eriarvamusi, kas etniline identiteet on püsiv, kui ta on välja kujunenud, või võib aja jooksul muutuda. Bayari arvates võib ka primordialistide arvates individuaalne identiteet teiseneda, juhul kui indiviidid on ära lõigatud etnilist identiteeti taastootvatest põlvnemisliinidest, nagu juhtus näiteks Aafrikast Ameerikasse viidud orjadega, keda ei koondatud teisel mandril mitte vastavalt oma algsetele hõimudele, vaid erineva päritoluga aafriklased paigutati samadesse farmidesse.
Hale leiab, et primordialismi-konstruktivismi vastandus ei ole kohane, sest üldjoontes leiavad ka primordialistlikku vaadet esindavad teoreetikud, et etnilised identiteedid on konstrueeritud ehk teisisõnu, arusaam põlvkondadeülesest ühendavast sidemest on rühmasisene ettekujutus, mitte objektiivselt eksisteeriv asi iseeneses. Samuti võivad konstruktivistid möönda, et väljakujunenud identiteet on suhteliselt püsiv. Teineteisest põhimõtteliselt eristuvad vaid need konstruktivistid, kes usuvad, et indiviididel on võimalik identiteeti väga lihtsalt ja korduvalt vahetada, ning need primordialistid, kes leiavad, et identiteedi muutmine on võimatu, sest inimesed kipuvad mõtlema primordiaalsetes kategooriates. Ka Bayar leiab, et primordialistide ja konstruktivistide vahel puudub põhimõtteliselt vastuolu etnilise identiteedi konstrueerituse osas.
Nagu konstruktivism, nii ka instrumentalism võib olenevalt vaatepunktist kas primordialismile vastanduda või sellega kooskõlas olla. Instrumentalism vastandub primordialismile selles mõttes, et esimest vaadet esindavad uurijad leiavad, et indiviidid võivad muuta oma identiteeti vastavalt asjaoludele. Nende seotus teatud rahvusrühmadega ei ole seega kivistunult paika pandud. Instrumentalistid kipuvad rahvuse tähtsusele indiviidide jaoks omistama ka vähem emotsionaalset tähtsust kui primordialistid. Bayar seevastu leiab, et instrumentalism haakub primordialismiga selles mõttes, et indiviididel on olenevalt olukorrast kasutada teatud kindel valik primordiaalselt määratud etnilisi tunnuseid, millest nad saavad vastavalt vajadusele valida sellised, mis on neile parajasti kasulikud.
Seos perennialismiga
John Coakley on, tuginedes Anthony Smithi rahvuslust käsitlevatele uurimustele, kokkuvõtvalt välja toonud seitse rahvuslusuuringutes levinud paradigmat, mille hulka kuulub ka primordialism kui teoreetiline selgitus rühmasisesele solidaarsusele, mis tugineb primordiaalsetele sidemetele, mis inimesi liidavad, kusjuures primordialistid võivad tõlgendamisprotsessi käigus lähtuda kas geneetilistest sidemetest või kultuurilisest sarnasusest Shilsi ja Geertzi tähenduses. Perennialism on üks ülejäänud kuuest paradigmast ja selle järgi on konkreetsed rahvusrühmad muutumatult eksisteerinud väga pika ajaperioodi jooksul, kusjuures kohati võib nende eksistentsi viia tagasi antiikaega. Coakley leiab, et primordialismi ja perennialismi mõisted on omavahel tihedalt seotud ja käivad rahvuslust käsitlevates uurimustes käsikäes. Nende erinevus seisneb Coakley väitel peamiselt selles, et perennialism keskendub eelkõige ajalisele mõõtmele, samas kui primorialism loomuliku ja iseenesestmõistetavana tajutavatele omadustele.
Puudulik rakendatavus sotsiaalteaduslikes uurimustes
Eller ja Coughlan on primordialismile ette heitnud seda, et tegemist ei ole terminiga, mida oleks võimalik sotsioloogilistes uurimustes rakendada. Kui Geertzi nägemus primordiaalsetest sidemetest viitab neile kui hoomamatutele mitteanalüüsitavatele emotsioonidele, siis Elleri ja Coughlani hinnangul on arvukad uurimused sotsioloogias, antropoloogias ja psühholoogias näidanud, et sel juhul on tegemist sisutu ja empiiriliselt mittekaitstava terminiga.
Sellele vastukaaluks on Bayar nimetanud mitmeid empiirilistel andmetel põhinevaid uurimusi, mis primordialistlikku vaadet toetavad. Näiteks on näidatud, et inimesed kipuvad eelistama sugulasi mittesugulastele ja lähedasi sugulasi kaugematele sugulastele. Samuti on leitud bioloogilisi aluseid nepotismile. Näidatud on ka, et inimesed kipuvad eelistama koostööd teha endale sarnase fenotüübiga inimestega. Ka sotsiaalsete tegurite mõju primordiaalsete sidemete kujunemisele on mõõdetav. On leitud, et ühine keel, religioosne taust, geograafiline asukoht ja kultuur soodustavad koostööd samasse rahvusgruppi kuuluvate indiviidide vahel. Sarnastele tunnustele tuginemine soodustab indiviidide toimetulekut, sest nii saavad inimesed pidada üksteise käitumist võrdlemisi etteaimatavaks.
Etnilise identiteedi stabiilsus
Konstruktivistid on püüdnud ümber lükata ka primordialistide väiteid etnilise identiteeti püsivusest. Näidetena on välja toodud, et Aafrikas kujunesid koloniaalajastul välja uued rahvusrühmad uue identiteediga ja rahvusrühmade piirid on hägustunud Ameerika Ühendriikide immigrantide kogukondades. Lisaks on näiteks John Coakley väitel moodsad rahvused tekkinud "rahvuslaste" tegevuse tulemusena. Nad kujutavad ennast rahvuse "isadena" ja rõhutavad rahvuse iidsust, kusjuures olulise rolli omandavad selles protsessis rahvuslastest ajaloolased, kes kujunemismüüte konstrueerivad. Seega loovad Coakley väitel just rahvuslased selle põlvkondadeülese sideme, mis rahvusrühma kuulujaid peaks ühendama.
Samas on vastuseks väidetud, et Aafrikas kujunesid uued identiteedid tuginedes hõimusisestele sarnasustele, sealhulgas ühisele põlvnemisele, keelele, kultuurile ja territooriumile, seega uusi rahvusrühmi ei loodud täiesti meelevaldselt. Seega ei saa poliitiliselt mõjukad isikud konstrueerida uusi rahvusrühmi luues neid ühendava müüdi, vaid müüdid, millele tuginetakse, peavad lähtuma ajaloolisest reaalsusest, mida massid teadvustavad ja tunnistavad. Ka ei ole Ameerika immigrantide kogukondade piirid hägustunud mitte ülalt alla suunatud identiteedipoliitika tulemusena, vaid seetõttu, et segaperekondade järglastel on võimalus tugineda laiemale valikule etnilistele tunnustele, mis üldiselt on siiski piiratud nende perekondliku taustaga. Näiteks võib Iiri ja Itaalia immigrantide järglane pidada ennast iiri-ameeriklaseks ja/või itaalia-ameeriklaseks, aga ta pigem ei hakka ennast pidama indiaanlaseks. Lisaks on primordialistlikku vaate üks eeldusi, et etnilised identiteedid on kunagi välja kujunenud, enne kui nad on saavutanud püsiva stabiilse seisundi, seega võivad konstruktivistide esitatud näited käia kusagil toimuva kujunemisprotsessi kohta, mis aga ei lükka ümber seda, et kusagil mujal on mingite teiste rahvusrühmade identiteet püsinud sajandeid muutumatuna.
Püsik-põrsashein
Püsik-põrsashein (Hypochaeris radicata) on korvõieliste sugukonda arvatud taimeliik.
Eestis on taime vaid Lõuna-Eestis ja seal paiguti.
2019. aasta meeste Euroopa meistrivõistlused võrkpallis
2019. aasta Euroopa meistrivõistlused võrkpallis olid meeste Euroopa meistrivõistlused võrkpallis, mis toimusid 31. korda. Võistlusi korraldas Euroopa Võrkpalliliit CEV. Finaalturniir toimus neljas riigis: Prantsusmaal, Sloveenias, Belgias ja Hollandis. Kokku kvalifitseerus võistlustele 24 Euroopa võrkpallikoondist, sealhulgas ka Eesti võrkpallikoondis.