cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sumeri keel
Erinevalt teistest piirkonna keeltest taasavastati sumeri keel alles 19. sajandil.
Paljude ärilise ja juriidilise sisuga tekstide kõrval on savitahvlitel säilinud ka jutustusi poolmüütilise kangelasi Bilgamesi ehk Gilgameši tegemistest, mille põhjal valmis hiljem akadikeelne eepos. On säilinud ka mitmeid teisi sumerikeelseid kirjandusteoseid.
Ivan Jegorovitš Karpov
Ivan Jegorovitš Karpov (1. märts 1917 – 12. märts 1998) oli sotsialistliku töö kangelane (1952) ja Vene NFSV Ülemnõukogu 5. koosseisu liige.
1623
1623. aasta (MDCXXIII) oli 17. sajandi 23. aasta.
Ameerika Ühendriikide põhiseaduse üheksas parandus
Ameerika Ühendriikide põhiseaduse üheksas parandus on Ameerika Ühendriikide põhiseaduse täiendus, mis annab isikule Ameerika Ühendriikides voli täiendavatele põhiõigustele ka siis, kui neid ei ole konstitutsioonis loetletud, kuid millised on tuletatavad sotsiaalse ja demokraatliku õigusriigi põhimõtetest.
Parandus võeti vastu Kongressis 25. septembril 1789 ja ratifitseeriti osariikide tasemel 15. detsembril 1791.
Colgate-Palmolive
pisi| Colgate-Palmolive Company on Ameerika rahvusvaheline tarbekaupade ettevõte, mille peakontor asub New Yorgi Midtown Manhattani linnaosas Park Avenuel. See on spetsialiseerunud majapidamis-, tervishoiu-, enesehooldus- ja veterinaartoodete tootmisele, levitamisele ja müümisele.
Positsioneerimine
Positsioneerimine ehk positsioonimine on turundustehnika, millega üritatakse luua sihtturu jaoks toote, brändi või organisatsiooni identiteet. Toote positsioon seisneb selles, kuidas tarbijad toodet näevad, võrrelduna võistlevate toodetega.
Reeglina esitatakse üht toote omadust kõige tugevamana. Nii näiteks on Volvo positsioon "turvalisim" auto.
Sõltumata positsioneerimisest, võivad tarbijad siiski näha toodet teistmoodi soovitud positsioonist, juhul kui tarbijate kogemused ei lange sihtpositsiooniga kokku.
Positsioneerimist käsitleb Al Riesi ja Jack Trouti raamat "Positsioneerimine: võitlus mõistuse pärast" (ilmus McGraw-Hilli kirjastusel esmakordselt aastal 1981).
Sumeri ajalugu
pisi|Sumer Sumeri ajalugu on ülevaade Sumeri riigi tekkimisest ja kujunemisest.
Vana-Sumer 2700-2300 e.m.a (Ur I, Lagash)
Akad 2275-2094 e.m.a
Sumeri kronoloogias ja nimetustes on teadlaste vahel 100 aastani ulatuvad lahkarvamused.
Ülevaade
5. aastatuhande teisel poolel eKr ilmusid Sumeri alale arvatavasti akgeufratlased ehk ubaidlased (Al-Ubaidi küla järgi, kust on leitud vanimad mälestised), keda peetakse sumerite esivanemateks. Ubaidlased kuivendasid sood, tehes maa põlluharimiseks kõlblikuks. Nad kuivendasid maa ning hakkasid kuduma, nahka ja metalli töötlema, müüri laduma ning saviesemeid valmistama.
4. aastatuhandel eKr arenes Lõuna-Mesopotaamias niisutuspõllundus. Mõnedest küladest said linnad, esimesed olid Eridu ja Uruk. Umbes 3500 e.m.a tekkis Sumeri kultuur.
3. aastatuhande alguses eKr oli Sumeris 12 linnriiki: Adab, Akšak, Bad-tibira, Uruk (Piiblis Erek), Kiš, Lagaš, Larak, Larsa, Nippur, Sippar, Umma ja Ur.
Tähtsamad linnad olid Ur ja Uruk Alam-Mesopotaamias, neist põhja pool Lagaš, veel põhja pool semi linnad Kiš ja Mari.
Uruki, Kiši ja Eridu esimeste teadaolevate dünastiate nimekirjad ulatuvad tagasi 30. ja 29. sajandini eKr, millest pole peaaegu midagi teada.
Umbes 2800 eKr tekkis Vana-Sumeri riik. Esimene teadaolev Sumeri valitseja on Etana, kes elas umbes 2800 eKr ning oli Kiši kuningas. Tema järglane, Uruki kuningas Meskiaggašer rajas 28. sajandil eKr Kišist lõuna pool võistleva dünastia ning saavutas võimu kogu Vahemere ja Z̄āgrose mägede vahelise piirkonna üle. Järgmine valitseja oli tema poeg Enmerkar (umbes 2750 eKr). Seejärel tõusis troonile tema väepealik Lugalbanda. Lugalbanda valitsemisaja lõppedes sai Sumeri juhtivaks valitsejaks Kiši Etana dünastia kuningas Enmebaragesi (umbes 2700 eKr), kes saavutas võidu Eelami üle. Sumeri kultuurikeskuseks sai Nippur.
27. sajandil eKr tõstis mässu Uruki valitseja Gilgameš, kellest hiljem sai müüdikangelane. Ta võitis Kiši väe ning saavutas võimu piirkonna üle. Uri kuningas Mesanepeda sai Sumeri valitsejast võitu ning rajas Uri 1. dünastia (umbes 2600–2400 eKr). Tollest ajast on välja kaevatud tähtsaid mälestisi. Umbes 2500 eKr laiendas Adabi kuningas Lugalanemundu Sumerit Pärsia lahest kuni Vahemere ning Tauruse ja Z̄āgrose mägedeni. Sumeri linnade vahelised konfliktid nõrgestasid maad. Alates 25. sajandist eKr tugevnes Lagaš (valitseja Ur-Nanše umbes 2500 eKr). Lagaši valitseja Eanatum (umbes 2450 eKr) alistas kogu Lõuna-Mesopotaamia. Eanatum põlistas oma võidu Umma üle "raisakotkasteeli" näol. 3. aastatuhandest eKr on Sumeri asulatest leitud india pitsereid, mis osutavad sidemetele Induse kultuuriga.
Umbes 2330 eKr vallutas Sargon I kogu Sumeri ning uueks pealinnaks sai Akad (Agade). Sellest sai alguse Akadi dünastia. Akadimaa ja ülejäänud Sumeri vahelisi lahkhelisid ära kasutades vallutasid Sumeri ja Akadimaa ning tegid sellele dünastiale lõpu gutid (umbes 2220 eKr). Tegemist oli Z̄āgrose mägedest pärineva hõimuga. 22. sajandi eKr teisel poolel domineeris Lõuna-Mesopotaamias Lagaš, mida valitses guttide hõimust pärinev ensi Gudea, kes tegeles innukalt ehitamisega. Ta laskis ehitada hiigeltempli, kasutades naabermaadest pärinevat materjali. Lagašlased jäid guttide võimule lojaalseks, kuid teised linnad eesotsas Uri ja Urukiga tõstsid mässu ning tegid 22. sajandi lõpuks eKr guttide võimule lõpu: 2115 eKr saavutas Uruki valitseja Utuhegal guttide üle võidu. 2109 eKr ühendas kogu Mesopotaamia Uri 3. dünastia (selle rajas kindral Ur-Nammu), mis valitses 3. aastatuhande lõpuni eKr (Uus-Sumeri riik).
Uri dünastia valitsejad nimetasid end "Sumeri ja Akadi kuningateks", hiljem "nelja ilmakaare valitsejateks", mis näitas nende pretensiooni maailmavalitsemisele. Mõnikord nimetasid nad end jumalateks. Uus-Sumeri riigi ajast on säilinud sadu tuhandeid dokumente, mis sisaldavad tööliste nimekirju, tööpäevade arvutusi, tehtud tööde loetelusid jms. Uus-Sumeri riik kestis sadakond aastat (2047–1940 eKr). 21. sajand eKr oli Sumeris stabiilsuse ja õitsengu aeg. 20. sajandi alguses eKr tungisid üheaegselt sisse lääne poolt semi rahvas amoriidid ja ida poolt eelamlased ning riik lagunes. Tekkisid väikeriigid Assuri, Babüloni, Ešnunna, Deri ja Susa (Shūsh) ümber. 20. sajandil eKr oli Sumeri linnade vahel palju sõdu, algul Isini ja Larsa vahel, hiljem Larsa ja Babüloni vahel. Umbes 1900 eKr amoriidid vallutasid Mesopotaamia ning nende pealinnaks sai Babülon. 1790 eKr sai Babüloonia kuningaks Hammurapi ning järgmisel 30 aasta jooksul sai sellest Mesopotaamia tugevaim võim. Sellega lõppes Sumeri ajalugu ja algas Babüloonia ajalugu, kuigi sumeri kultuur etendas Babüloonia ühiskonnas keskset osa.
Sumeri ajalugu täpsemalt
Sumeri kronoloogias on teadlaste vahel 100 aastani ulatuvad lahkarvamused. Sumeris kestis neoliitikum umbes 5900. aastani eKr. Sumeri ajalugu jaotatakse järgmisteks perioodideks:
Sumeri kõrgkultuur sündis niisutuspõllunduse ja kaubavahetuse vajadustest. Põlluharimine leiutati Mesopotaamia naaberaladel, kuid sumeri kõrgkultuur – arvatavalt maailma vanim tsivilisatsioon – sai alguse püüetest hoida kontrolli all Eufrati ja Tigrise üleujutusi. Enne Ubaidi ajajärku oli piirkonnas Samarra ja Halafi kultuur.
Ubaidi ajajärk
Umbes 2500 eKr laiendas Adabi kuningas Lugalanemundu Sumerit Pärsia lahest kuni Vahemere ning Tauruse ja Z̄āgrose mägedeni. Sumeri linnade vahelised konfliktid nõrgestasid maad.
Alates 25. sajandist eKr tugevnes Lagaš (valitseja Ur-Nanše umbes 2500 eKr). Lagaši valitseja Eanatum (umbes 2450 eKr) alistas kogu Lõuna-Mesopotaamia. Eanatum põlistas oma võidu Umma üle "raisakotkasteeli" näol.
3. aastatuhandest eKr on Sumeri asulatest leitud india pitsereid, mis osutavad sidemetele Induse kultuuriga.
Umbes 2330 eKr vallutas Sargon I kogu Sumeri ning uueks pealinnaks sai Akad (Agade). Sellest sai alguse Akadi dünastia.
Akadimaa ja ülejäänud Sumeri vahelisi lahkhelisid ära kasutades vallutasid Sumeri ja Akadimaa ning tegid sellele dünastiale lõpu gutid (umbes 2220 eKr). Tegemist oli Z̄āgrose mägedest pärineva hõimuga.
22. sajandi teisel poolel domineeris Lõuna-Mesopotaamias Lagaš, mida valitses guttide hõimust pärinev ensi Gudea, kes tegeles innukalt ehitamisega. Ta laskis ehitada hiigeltempli, kasutades naabermaadest pärinevat materjali. Lagašlased jäid guttide võimule lojaalseks, kuid teised linnad eesotsas Uri ja Urukiga tõstsid mässu ning tegid 22. sajandi lõpuks eKr guttide võimule lõpu: 2115 eKr saavutas Uruki valitseja Utuhegal guttide üle võidu.
2109 eKr ühendas kogu Mesopotaamia Uri 3. dünastia (selle rajas kindral Ur-Nammu), mis valitses 3. aastatuhande lõpuni eKr (Uus-Sumeri riik). Selle dünastia valitsejad nimetasid end "Sumeri ja Akadi kuningateks", hiljem "nelja ilmakaare valitsejateks", mis näitas nende pretensiooni maailmavalitsemisele. Mõnikord nimetasid nad end jumalateks.
Uus-Sumeri riigi ajast on säilinud sadu tuhandeid dokumente, mis sisaldavad tööliste nimekirju, tööpäevade arvutusi, tehtud tööde loetelusid jms.
Uus-Sumeri riik kestis sadakond aastat (2047–1940 eKr). 21. sajand eKr oli Sumeris stabilsuse ja õitsengu aeg. 20. sajandi alguses eKr tungisid üheaegselt sisse lääne poolt semi rahvas amoriidid ja ida poolt eelamlased ning riik lagunes. Tekkisid väikeriigid Assuri, Babüloni, Ešnunna, Deri ja Susa (Shūsh) ümber. 20. sajandil eKr oli Sumeri linnade vahel palju sõdu, algul Isini ja Larsa vahel, hiljem Larsa ja Babüloni vahel. Umbes 1900 eKr amoriidid vallutasid Mesopotaamia ning nende pealinnaks sai Babülon.
1790 sai Babüloonia kuningaks Hammurabi ning järgmisel 30 aasta jooksul sai sellest Mesopotaamia tugevaim võim. Sellega lõppes Sumeri ajalugu ja algas Babüloonia ajalugu, kuigi sumeri kultuur etendas Babüloonia ühiskonnas keskset osa.
Sumeri ajalugu täpsemalt
Sumeri kronoloogias on teadlaste vahel 100 aastani ulatuvad lahkarvamused.
Sumeris kestis neoliitikum umbes 5900. aastani eKr.
Sumeri ajalugu jaotatakse järgmisteks perioodideks:
Sumeri kõrgkultuur sündis niisutuspõllunduse ja kaubavahetuse vajadustest. Põlluharimine leiutati Mesopotaamia naaberaladel, kuid sumeri kõrgkultuur – arvatavalt maailma vanim tsivilisatsioon – sai alguse püüetest hoida kontrolli all Eufrati ja Tigrise üleujutusi.
Enne Ubaidi ajajärku oli piirkonnas Samarra ja Halafi kultuur.
Ubaidi ajajärk
5. aastatuhandel eKr hakkasid Mesopotaamias elama põlluharijarahvad]] ning arvukad kultuurid sulasid kokku vähesteks. Tekkis palju väikesi ajajärgule nime andnud Ubaidi sarnaseid linnu. Sel ajal tekkisid esimest korda kaubandus ja ebaisikulised suhted inimeste vahel (ühiskond). Ehitati esimesed jumalanna Ninhursagi templid.
Ubaidi ajajärgu keraamikale on iseloomulik geomeetriline ornamentika.
Arvatakse, et aastatuhande teisel poolel ilmusid Sumeri alale alg-eufratlased ehk ubaidlased, keda peetakse sumerite esivanemateks. Ubaidlased kuivendasid sood, tehes maa põlluharimiseks kõlblikuks. Nad kuivendasid maa ning hakkasid kuduma, nahka ja metalli töötlema, müüri laduma ning saviesemeid valmistama.
Uruki ajajärk
Hakkasid kujunema esimesed linnad. Elanikke võis olla kuni 10 000.
Sel ajal kujunes esimene kirjasüsteem, mille tekkimisega seostatakse üleminekut ajaloolist ajastut. Et linnades olid templid kasutusel ladudena, siis kirja oli tarvis raamatupidamiseks. See piktograafiline kiri on vanem nii hiina kui ka egiptuse kirjast.
Sel ajal võeti kasutusele ratas, puri ja ader.
Vana-Sumeri ajajärk
See ajajärk jaotatakse Jemdet Nasri perioodiks (kuni umbes 2900. aastani eKr ja varadünastiliseks perioodiks (umbes 2900–2300 eKr).
Sumer koosnes mitmest linnriigist. Iga linnriiki juhtis kohalik preesterkond. Need linnriigid võitlesid omavahel ülemvõimu pärast Mesopotaamias. Sumeri kuningate nimistu teatab ilma suurema usaldatavuseta, kuidas valitsejad, kelle tiitlid olid en, ensi või lugal, valitsesid sadu aastaid, et siis kaotada võim mõnele naabrile.
Oli kümneid vähemalt 10 000 elanikuga linnu, mille asukad töötasid päeval põllul ja tulid õhtul linna tagasi. Põlluharimise kohustusest vabad inimesed tegutsesid templis või pidasid linlastena uusi ameteid: pottsepad, sõdurid, kaupmehed jne.
Kaubandusele Akadimaal asuva Kišiga lisandus kaubandus kaugemate riikidega (Ebla Süürias), Meluhha Induse orus, Dilmun tänapäeva Bahreinis, Magan tänapäeva Omaanis).
4. aastatuhandel eKr arenes Lõuna-Mesopotaamias niisutuspõllundus. Mõnedest küladest said linnad, esimesed olid Eridu ja Uruk. Umbes 3500 eKr tekkis Sumeri kultuur.
3. aastatuhande alguses eKr oli Sumeris 12 linnriiki: Adab, Akšak, Bad-tibira, Uruk (Piiblis Erek), Kiš, Lagaš, Larak, Larsa, Nippur, Sippar, Umma ja Ur.
Tähtsamad linnad olid Ur ja Uruk Alam-Mesopotaamias, neist põhja pool Lagaš, veel põhja pool semi linnad Kiš ja Mari.
Uruki, Kiši ja Eridu esimeste teadaolevate dünastiate nimekirjad ulatuvad tagasi 30. ja 29. sajandini eKr, millest pole peaaegu midagi teada.
27. sajandil eKr tõstis mässu Uruki valitseja Gilgameš, kellest hiljem sai müüdikangelane. Ta võitis Kiši väe ning saavutas võimu piirkonna üle. Uri kuningas Mesanepeda sai Sumeri valitsejast võitu ning rajas Uri 1. dünastia (umbes 2600–[[2400 eKr). Tollest ajast on välja kaevatud tähtsaid mälestisi. Umbes 2500 eKr laiendas Adabi kuningas Lugalanemundu Sumerit Pärsia lahest kuni Vahemere ning Tauruse ja Z̄āgrose mägedeni. Sumeri linnade vahelised konfliktid nõrgestasid maad.
Alates 25. sajandist eKr tugevnes Lagaš (valitseja Ur-Nanše umbes 2500 eKr). Lagaši valitseja Eanatum (umbes 2450 eKr) alistas kogu Lõuna-Mesopotaamia. Eanatum põlistas oma võidu Umma üle "raisakotkasteeli" näol.
3. aastatuhandest eKr on Sumeri asulatest leitud india pitsereid, mis osutavad sidemetele Induse kultuuriga.
Guttide võim
Akadimaa ja ülejäänud Sumeri vahelisi lahkhelisid ära kasutades vallutasid Sumeri ja Akadimaa ning tegid sellele dünastiale lõpu gutid (umbes 2220 eKr). Tegemist oli Z̄āgrose mägedest pärineva hõimuga.
22. sajandi teisel poolel domineeris Lõuna-Mesopotaamias Lagaš, mida valitses guttide hõimust pärinev ensi Gudea, kes tegeles innukalt ehitamisega. Ta laskis ehitada hiigeltempli, kasutades naabermaadest pärinevat materjali. Lagašlased jäid guttide võimule lojaalseks, kuid teised linnad eesotsas Uri ja Urukiga tõstsid mässu ning tegid 22. sajandi lõpuks eKr guttide võimule lõpu: 2115 eKr saavutas Uruki valitseja Utuhegal guttide üle võidu.
Uus-Sumeri ajajärk
2109 eKr ühendas Uri 3. dünastia (selle rajas kindral Ur-Nammu), mis valitses 3. aastatuhande lõpuni eKr, kogu Mesopotaamia (Uus-Sumeri riik). Selle dünastia valitsejad nimetasid end Sumeri ja Akadi kuningateks, hiljem nelja ilmakaare valitsejateks, mis näitas nende pretensiooni maailmavalitsemisele. Mõnikord nimetasid nad end jumalateks.
Uus-Sumeri riigi ajast on säilinud sadu tuhandeid dokumente, mis sisaldavad tööliste nimekirju, tööpäevade arvutusi, tehtud tööde loetelusid jms.
Defeatem
Defeatem on Eesti metalbänd, mis loodi 11. novembril 2010. aastal Valgas.
Sumeri ajalugu
Uus-Sumeri ajajärk
Võim Mesopotaamia üle libises sumeritel käest ära. Akadimaa linnad tugevnesid, lõpuks aga valitses Babülooniat Babülon.
Defeatem
Albumid
2010 – Death From a Nightmare (Album)
2015 – Absolute Destruction (EP)
Sumeri ajalugu
Sumeri allakäik
20. sajandi alguses eKr tungisid üheaegselt sisse lääne poolt semi rahvas amoriidid ja ida poolt eelamlased ning riik lagunes. Tekkisid väikeriigid Assuri, Babüloni, Ešunna, Deri ja Susa (Shūsh) ümber. 20. sajandil eKr oli Sumeri linnade vahel palju sõdu, algul Isini ja Larsa vahel, hiljem Larsa ja Babüloni vahel. Umbes 1900 eKr amoriidid vallutasid Mesopotaamia ning nende pealinnaks sai Babülon.
Defeatem
Albumid
2021 – Cut The Wire (Album)
Singlid
2019 – Bring It On
Sumeri ajalugu
Sumeri allakäik
1790 eKr sai Babüloonia kuningaks Hammurabi ning järgmisel 30 aasta jooksul sai sellest Mesopotaamia tugevaim võim. Sellega lõppes Sumeri ajalugu ja algas Babüloonia ajalugu, kuigi sumeri kultuur etendas Babüloonia ühiskonnas keskset osa.
Defeatem
Singlid
2020 – Juba Linnukesed
2021 - Sometimes...
Jonas Sjöstedt
pisi|
GMM Grammy
pisi| GMM Grammy Public Company Limited (Tai: จีเอ็มเอ็ม แกรมมี่ või G"MM' Grammy) on Tai suurim meediakonglomeraatide meelelahutusettevõte. Ta väidab, et Tai meelelahutustööstuses on 70 protsenti. Grammy kunstnike hulka kuuluvad Thongchai McIntyre, Silly Fools ja Loso. Lisaks muusikaärile tegeleb ettevõte kontserditootmise, artistide juhtimise, filmi- ja telesaadete tootmise ning kirjastamisega.
Jonas Sjöstedt
Tor Jonas Sjöstedt (sündinud 25. detsembril 1964 Göteborgis) on Rootsi poliitik, publitsist ja endine metallitööline. Aastatel 2012–2020 oli ta Vasakpartei esimees ja 1995–2006 Euroopa Parlamendi liige. Pärast 2010. aasta valimisi on ta olnud Riksdagi liige.
Elukäik
Sjöstedt kasvas üles Göteborgis, kuid hüdroenergia valdkonnas insenerina tegutsenud isa töö tõttu pidi pere korduvalt kolima. Sjöstedt elas lapsepõlves muuhulgas ka Sundsvallis, Västeråsis ja Vänersborgis.
Tema poliitikahuvi tärkas varakult ja 1978. aastal astus ta kommunistlike noorte organisatsiooni.
1990. aastal asus ta elama Umeåsse, kus töötas Volvo veoautode montöörina ning oli aktiivne ametiühingutegelane. pisi|
1994. aastal pälvis ta üleriigilist tähelepanu, kui lõi kaasa Euroopa Liitu astumise vastases kampaanias. Kui Rootsi siiski Euroopa Liiduga ühines, kandideeris 1995. aastal Euroopa Parlamenti ja osutus koos kahe teise vasakparteilasega valituks. Ta valiti tagasi ka 1999. ja 2004. aasta Euroopa Parlamendi valimistel. Euroopa Parlamendis kuulus ta Euroopa Ühendatud Vasakpoolsete ja Põhjala Vasak-Roheliste (GUE/NGL) fraktsiooni. Euroopa Parlamendi saadikuna vedas ta 2003. aastal Rootsis euro kasutuselevõtu vastast kampaaniat, mis osutus edukaks. 2006. aastal loobus ta europarlamendiliikme kohast, kuna kolis elama Ameerika Ühendriikidesse.
Aastatel 2006–2010 elas Sjöstedt New Yorgis, kus tema diplomaadist abikaasa Ann Måwe töötas Rootsi Alalises Esinduses ÜRO juures. New Yorgis elades lõi Sjöstedt kaasa erakonna Socialist Party USA rohujuuretasandi tegevuses. Samal ajal debüteeris ta ka kirjanikuna, üllitades muuhulgas Euroopa Parlamendi olustikus toimuva kriminaalromaanide triloogia. Samuti on ta kirjutanud ajaloo teemadel.
Tagasi Rootsis, valiti ta 2010. aastal Riksdagi liikmeks.
2012. aasta 6. jaanuaril valiti ta Vasakpartei esimeheks. Parteijuhina on ta korduvalt tõstatanud teema, et tuleks keelustada hoolekandeteenuste osutamise eest saadav kasum.
2020. aasta jaanuaris teatas Sjöstedt kavatsusest mais Vasakpartei juhi kohalt tagasi astuda. Tema abikaasa on alates 2019. aastast Rootsi suursaadik Vietnamis ning Sjöstedt plaanis Vietnamisse pere juurde kolida. Koroonapandeemia lõi tema plaanid segamini, partei kongress lükati edasi 2020. aasta oktoobrisse ning Sjöstedt juhtis erakonda oktoobrini. 31. oktoobril toimunud parteikongressil valiti erakonna uueks juhiks Nooshi Dadgostar.
Ostrov
Ostrov (vene keeles 'saar') on linn Venemaa Pihkva oblastis, Ostrovi rajooni keskus.
Asub Velikaja jõel (selle keskel asuva saare järgi on linn nime saanud).
Ostrov asutati 14. sajandil, linnaõigused sai 1777. aastal.
Linnas asuvad 240. lennuväe teadusuuringute ja instruktorpolk ning 29. raadioelektroonilise sõjapidamise üksikpolk.
Miškino
Miškino on mitme asula venekeelne nimi Venemaal:
Esindamata Rahvaste Organisatsioon
right|300px|thumb|ERO lipp Esindamata Rahvaste Organisatsioon (lühend ERO; inglise keeles Unrepresented Nations and Peoples Organization (UNPO)) on valitsusväline rahvusvaheline organisatsioon, mis ühendab maailma põlisrahvaid, kelle enesemääramisõigus on suuremal või vähemal määral piiratud ning kellel seetõttu ei ole võimalik olla esindatud Ühinenud Rahvaste Organisatsioonis.
ERO asutati Haagis 11. veebruaril 1991 12 rahva, ERO asutajaliikmete esindajate (üks neist oli Linnart Mäll) poolt. Sellele eelnes 5.–6. septembril 1990 Tartus toimunud viie rahva esindajate nõupidamine, mille tulemusena moodustati ERO korraldav komitee ja võeti vastu ERO esimene memorandum. Praegu asub Tartus ERO Tartu Koordineerimiskeskus.
Tänase seisuga kuulub ERO-sse üle 50 liikmesrahva. Kuus endist ERO liiget on saavutanud täieliku iseseisvuse ning võetud vastu ÜRO-sse: Eesti, Läti, Armeenia, Gruusia, Belau ja Ida-Timor.
Intuitsioonipump
Intuitsioonipump on mõtteline eksperiment, mis mingi seisukoha kaitsmisel kasutab esmapilgul veenvat, kuid siiski kahtlast analoogiat.
Intuitsioonipumbaks on nimetatud ka Frank Jacksoni Mary toa nimelist mõtteeksperimenti, ning John Searle'i Hiina tuba.
Vene Õigeusu Kirik Välismaal
pisi|VÕKV peakorter New Yorgis Vene Õigeusu Kirik Välismaal (lühend VÕKV; vene keeles Русская православная церковь заграницей, РПЦЗ Russkaja pravoslavnaja tserkov zagranitsei, RPTsZ; inglise keeles Russian Orthodox Church Outside Russia, ROCOR) on Vene Õigeusu Kiriku koosseisus olev poolautonoomne õigeusu kirik. Kiriku keskus asub Ameerika Ühendriikides New Yorgis.
Vene Õigeusu Kirik Välismaal asutati 1920. aastal vene emigrantide vaimulikuks juhtimiseks. Moskva ja kogu Venemaa patriarhi Tihhoni määruse järgi (nende VÕKV piiskopkondade ajutisest autokefaaliast, millel on võimatu pidada ühendust kiriku keskusega) juhib VÕKV piiskoppide Sinod ja sellel valitud esihierarh kuni selle ajani, mil olukord Venemaal muutub ning saab jälle võimalikuks ühtne juhtimine. Taasühinemine toimus 17. mail 2007.
VÕKV-l on 17 piiskoppi (neist 5 emeriitpiiskoppi), umbes 600 kogudust (peamiselt Ameerika Ühendriikides, Kanadas, Lõuna-Ameerikas, Austraalias ja Saksamaal), 39 kloostrit.
Juudi keel
Juudi keeleks on nimetatud peamisi juutide kõneldavaid keeli.
Tavaliselt (näiteks ENE-s) on juudi keeleks nimetatud germaani keelte hulka kuuluvat jidiši keelt (jidišit). Viimasel ajal on nimetus "juudi keel" kõrvale jäetud, sest see võib jätta mulje, nagu oleks juutidel ainult üks keel. Tegelikult on juutide keel olnud algselt hoopis heebrea keel, mille üht varianti (ivriiti) kõneldakse praegu Iisraelis, ning ka romaani keelte hulka kuuluv ladiino keel ehk espanjool.
Piiblis on juudi keeleks ühes kohas nimetatud heebrea keelt (2. Kuningate raamat 18:26,28):
Oktoober 2009
Oktoober 2009, kroonika
2009. aasta oktoober algas neljapäeval ja lõppes 31 ööpäeva pärast laupäeval.
Ivan Prokofjevitš Karpov
Ivan Karpov sündis 1904. a Peterburi kubermangu Podlesje külas, asus NKVD kooli õppima ta 1935. aastal ja järgnevalt tegutses NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariadi operatiivtöötajana ja SARKi rajooniosakonna ülemana. Aastatel 1943-1954 oli Ivan Karpov Arhangelski oblasti riikliku julgeoleku valitsuse ülema asetäitja. Eesti NSV Ministrite Nõukogu juures asuva Riikliku Julgeoleku Komitee esimees 1954–1961, seejärel lahkus Eestist.
Teine Moosese raamat
Moosese teine raamat ehk Exodus kuulub Vana Testamendi esimesse osasse, Toorasse. Raamat kirjeldab heebrealaste põgenemist Moosese juhtimisel Egiptuse vangipõlvest.
2. Moosese 13
Ja Issand rääkis Moosesega, öeldes: 2 "Pühitse mulle kõik esmasündinud, kõik Iisraeli laste emakodade avajad inimestest ja kariloomadest - need olgu minu!" 3 Ja Mooses ütles rahvale:"Mõelge päevale, mil te tulite välja Egiptusest, orjusekojast, sest vägeva käega tõi Issand teid sealt välja! Sellepärast ei tohi hapnenut leiba süüa! 4 Täna, aabibikuus, te lähete välja. 5 Ja kui Issand sind viib kaananlaste, hetiitide, emorlaste, hiivlaste ja jebuuslaste maale, mille ta vandega su vanemaile on tõotanud sulle anda, maale, mis piima ja mett voolab, siis pead sa selles kuus pidama seda teenistust. 6 Seitse päeva söö hapnemata leiba ja seitsmendal päeval olgu Issand püha! 7 Hapnemata leiba söödagu seitse päeva; ärgu nähtagu su juures hapnenut ja ärgu nähtagu haputaignat kogu su maa-alal! 8 Ja sel päeval seleta oma pojale, öeldes: See on ühenduses sellega, mis Issand mulle tegi, kui ma Egiptusest lahkusin. 9 See olgu sulle nagu märgiks käe peal ja meeldetuletuseks silmade vahel, et Issanda Seadus oleks su suus; sest Issand tõi sind vägeva käega Egiptusest välja. 10 Seda seadlust pead sa täitma määratud ajal aastast aastasse! 11 ja kui Issand sind on viinud kaananlaste maale, nagu ta sulle ja su vanemaile on vandunud ja on andnud selle sulle, 12 siis vii Issandale kõik, kes avavad emakoja; ja kõik isased esmikud su kariloomade kandest olgu Issanda päralt! 13 Iga eesli esmik lunasta ühe tallega; aga kui sa teda ei lunasta, siis murra tal kael! Ja lunasta iga inimese esmasündinu oma poegade hulgas! 14 Ja kui su poeg sinult tulevikus küsib, öeldes: "Mida see tähendab?", siis vasta temale: "Vägeva käega tõi Issand meid välja Egiptusest, orjusekojast. 15 Siis kui vaarao oli kalgilt meie mineku vastu, tappis Issand kõik esmasündinud Egiptusemaal, inimeste esmasündinuist kariloomade esmasündinuteni. Seepärast ma ohverdan Issandale kõik emakoja avajad isased ja lunastan kõik oma poegade esmasündinud. 16 See olgu märgiks su käe peal ja naastuks su silmade vahel; sest vägeva käega tõi Issand meid Egiptusest välja!" 17 Aga kui vaarao oli lasknud rahva minna, siis ei viinud Jumal neid mööda vilistide maa teed, kuigi see oli ligem, sest Jumal mõtles, et sõda nähes rahvas kahetseb ja pöördub tagasi Egiptusesse. 18 vaid Jumal laskis rahva pöörduda kõrbeteed Kõrkjamere poole; ja võitlusvalmilt läksid Iisraeli lapsed Egiptusemaalt välja. 19 Ja Mooses võttis enesega kaasa Joosepi luud, sest tema oli Iisraeli lapsi vandega kohustanud, öeldes: "Jumal hoolitseb kindlasti teie eest. Siis viige ka minu luud siit enestega kaasa!" 20 Ja nad läksid teele Sukkotist ning lõid leeri üles Eestamisse, kõrbe äärde. 21 Ja Issand käis nende ees, päeval pilvesambas, andes neile valgust, et nad said minna päeval ja öösel. 22 Ei lahkunud pilvesammas päeval ega tulesammas öösel rahva eest.'''
Miškan
2020. aastal on Miškan soome-ugri kultuuripealinn.
Suur Karujõgi
Suur Karujõgi (inglise Great Bear River) on jõgi Põhja-Ameerikas.
Lähtub Suurest Karujärvest, läbib Saint Charlese kärestikke, suubub paremalt Mackenzie jõkke.
Saaristomeri
pisi|Saaristomeri Saaristomeri on skääriderohke mereala Läänemeres, mis asub Edela-Soome ja Ahvenamaa vahel. See hõlmab Turu saarestiku ning ka Ahvenamaa idaosa.
EXPO 2020 Dubai Eesti paviljon
EXPO 2020 Dubai Eesti paviljon tähendab Eesti paviljoni Dubais toimuval maailmanäitusel EXPO 2020 (mis on koroonapandeemia tõttu edasi lükatud 2021.–2022. aastale).
Eesti osalemise maailmanäitusel Dubais otsustas Vabariigi Valitsus 22. novembrisl 2018.
Eesti läheb Dubai maailmanäitusele esimest korda ajaloos riigi ja ettevõtete koostöös. Maailmanäitusel osalemist korraldab Sihtasutus EXPO 2020 Dubai Eesti Esindus, mis on asutatud 25. veebruaril 2019. Sihtasutuse asutasid:
Ikaría
Ikaría (kreeka keeles Ικαρία) on Kreekale kuuluv saar Egeuse mere kaguosas Sámose saarest 19 km edelas.
EXPO 2020 Dubai Eesti paviljon
Eesti rendib korraldajatelt kahekorruselise hoone, mille kummalgi korrusel on 400 m2 põrandapinda.
Esimene korrus on avatud kõikidele külastajatele ning sealse ekspositsiooni selgroog on e-Eesti edulugu. Riiki ja ettevõtteid tutvustav ekspositsioon on jagatud kolme ossa: digitaalsed lahendused, nutikad lahendused ja loodusega kooskõlas elamine. Esimesel korrusel on avatud ka tänavatoitu pakkuv kohvik.
Ikaría
Saare pindala on 257 km². Saar on mägine, kõrgus kuni 1041 meetrit. Piirneb lõunas Ikaría merega.
Elanike arv on 2011. aasta Kreeka rahvaloenduse andmetel 8423. Aastal 2001 oli elanike arv 8312.
EXPO 2020 Dubai Eesti paviljon
Mais 2020 otsustas Maailmanäituste Büroo (BIE) koroonapandeemia tõttu maailmanäituse ühe aasta võrra edasi lükata: uus toimumisaeg on 1. oktoobrist 2021 kuni 31. märtsini 2022. Ürituse nimi EXPO 2020 Dubai jääb kehtima ka uue ajakava puhul.
Ikaría
Saare keskasula on Ágios Kírykos.
Amalie Magdalena von Nassau-Siegen
Amalie Magdalena von Nassau-Siegen (2. september 1613 Siegen – 24. august 1669 Sulzbach) oli Nassau-Siegeni krahvitar.
Tema isa oli Nassau-Siegeni krahv Johann VII ja ema Margaretha von Holstein-Sonderburg-Plön.
27. märtsil 1649 abiellus ta Stockholmis Pfalz-Sulzbachi hertsogi Christian Augustiga.
Vana-Makedoonia
Vana-Makedoonia (vanakreeka keeles Μακεδονία) oli antiikaja Kreeka ajalooline maa Egeuse merest põhjas.
Ajalooline Kreeka piirkond Makedoonia asetses Tessaaliast ja Chalkidike poolsaarest põhjas. Läänes piirnes see Illüüriaga, idas Traakiaga. Looduslikult jagunes Makedoonia kaheks ebavõrdse suurusega osaks: Ülem-Makedooniaks, mägismaaks, kus elas makedoonlaste põhimass, ja Alam-Makedooniaks, mis oli väike tasandik Egeuse mere rannikul Haliakmoni jõe ja Axiose jõe alamjooksu piirkonnas. Makedoonlaste etniline kuuluvus ei ole praeguse ajani täiesti selge, nähtavasti olid nad suguluses illüürlaste, traaklaste ja kreeklastega. Säilinud allikate järgi ei pidanud kreeklased makedoonlasi küll helleniteks, aga mitte ka muukeelseteks barbariteks. Makedoonlaste ühiskondlik areng jäi palju maha Vana-Kreeka eesrindlikest maakondadest. Nende elulaadil oli palju ühist Tessaalia, Aitoolia ja teiste Vana-Kreeka põllumajanduspiirkondade vähe arenenud hõimude omaga.
Algne Makedoonia riik
Makedoonia ühendati järk-järgult ühe aristokraatliku dünastia võimu alla. Selle kuningate võim oli üsna piiratud. Kohalik sugukondlik aristokraatia säilitas laialdase iseseisvuse ja valitses mägirajoonides ning ülikute mõju riigis oli suur.
pisi|vasakul|[[Kreeka-Pärsia sõjad (499 eKr–449 eKr )]] pisi|vasakul|Algsed Makedoonia alad 6. sajandi teisel poolel eKr laienes Makedoonia kuningate võim suuremale osale maast. Sajandi lõpul, Ahhemeniidide Pärsia impeeriumi hiilgeajal, pidi Makedoonia end Kreeka-Pärsia sõdade ajal mõneks ajaks Pärsia kuningast sõltuvaks tunnistama. Seda sõltuvust kasutas Makedoonia oma valduste ümardamiseks Traakia ja Kreeka põhjaalade arvel. Xerxes I sissetungi ajal laskis Makedoonia Pärsia kuninga Kreekasse suunduvad väed läbi oma territooriumi ja pidi isegi andma nende koosseisu Makedoonia väesalku.
Aastal 481 eKr toimus Korintose maakitsusel kongress, kuhu kutsuti kõikide vabade linnriikide esindajad ja sõlmiti liidulepingud peamiselt Peloponnesose poolsaare, Atika ja Euboia saare linnriikide vahel. Mereliidu sõlmimise järel tihenesid Makedoonia ja Ateena sidemed, kuid pikkamisi tekkis nende vahel vastuolusid. Ateena ja Makedoonia huvid põrkusid Egeuse mere põhjarannikul, kus kumbki neist püüdis kindlustuda. Ent majanduslikult mahajäänud maana pidas Makedoonia kasulikuks mõneks ajaks Ateena I mereliitu astuda. Ateena ostis Makedooniast selle peamist väljaveokaupa laevaehituspuitu.
Peloponnesose sõja eel ja ka selle ajal ajas Makedoonia kahepalgelist poliitikat, kord ateenlasi abistades, kord soodustades nende lüüasaamist Traakias ja aidates kaasa Amphipolise kaotusele. Ateena lüüasaamine Sitsiilias ja Ateena I mereliidu järkjärguline lagunemine soodustasid Makedoonia tugevnemist ja tema välispoliitika elavnemist.
5. sajandi teisel poolel eKr, eriti aga sajandi lõpul oli Makedoonia juba suur, kuid nõrga keskvõimuga riik. Makedoonia ülikkond võttis väliselt omaks hellenistliku kultuuri. Makedoonia valitseja Archelaos (413–399 eKr) saatis olümpiamängudele atleete ja kutsus õukonda kreeka luuletajaid ja kunstnikke (Euripides, Zeuxis) ning tõi pealinna üle Alam-Makedooniasse Pellasse. Archelaose ajal ehitati palju teid, mis kergendasid ühenduse hoidmist Makedoonia mägipiirkondade vahel ja soodustasid riigi tsentraliseerimist. Archelaos tugevdas ka sõjaväge, tema valitsusajal kasvas Makedoonia mõju Chalkidikel ja Tessaalias.
pisi|[[Kórinthose sõda|Kórinthose sõja (395–387 eKr) eelne Teeba hegemoonia Kreeka aladel, 362 eKr. Sinisega märgitud muud Kreeka riigid: Makedoonia, Epeiros ja Kreeta]] Archelaose surma järel püüdis Makedoonia endistviisi tugevdada oma mõju Egeuse mere looderannikul ja Tessaalias. Kujunevale Makedoonia suurriigile tuli kasuks see, et kreeka linnriigid elasid sel ajal läbi kriisi. 4. sajandi esimestel aastakümnetel eKr, kui Kreekas käisid kodusõjad, kasutasid Makedoonia valitsejad olukorda oma huvides ära, kordamööda liitudes omavahel vaenutsevate Ateena, Sparta ja Teebaga. Ateena püüdis edutus sõjas Chalkidike kreeka linnade liiduga Olynthose juhtimisel uuesti omandada Amphipolist.
Kuningate Aleksander II (valitses 371–369 eKr) ja Perdiccas III (valitses 368–359 eKr; suri sõjas illüürlastega) surm võimaldas aastal 359 eKr troonile tulla Philippos II-l. Algul määrati ta regendiks, alaealise kuninga [[Amyntas IV] eestkostjaks. Hiljem aga saavutas ta selle, et sõjavägi kuulutas kuningaks tema enda.
Philippose sõjaväereform
Philippos korraldas Makedoonias sõjaväereformi, üldistades nii Makedoonia kui ka Kreeka sõjalised kogemused. Reformil oli erakordselt suur tähtsus antiikmaailma ajaloos. Sõjaväereformi idee sai Philippos kuulsalt Teeba väejuhilt ja riigimehelt Epameinondaselt. Reformiga loodi tingimused jõudude kontsentreerimiseks pealöögi suunas ning jala- ja ratsaväe eri liikide koostööks. Philippos täiustas Makedoonias ajalooliselt kujunenud väeliike. Reformitud armee peamiseks löögijõuks oli tugevasti relvastatud jalaväeüksus, makedoonia faalanks. Faalanks koosnes mitmest tuhandest raskelt relvastatud sõdurist, kes rivistati üles tihedasti üksteise kõrvale ristkülikukujuliselt, 8–24 viirgu üksteise selja taga. Kui viirgude arv sügavuti kasvas, siis faalanksi rinde ulatus vastavalt kahanes. Sõdurid-falangistid olid relvastatud mõõkade ja suurte täisnurksete kilpidega. Faalanksi kuue esimese viiru sõduritel olid peale selle odad, sarissad. Esimese viiru sarissad olid tavalised, umbes 2 meetri pikkused, igas järgnevas viirus aga pikemad, küündides viimaks arvatavalt 6 meetrini. Odade erineva pikkuse tõttu said mitme esimese viiru sõdurid tegutseda üheaegselt, pistes oma odad ees olevate sõdurite vahelt läbi rivi ette. Faalanksi front oli kohutav odaotstest kirendav ja suurte kilpidega kaitstud löögirühm. Faalanksist läbimurdmine oli sõjaasjanduse tollast taset arvestades peaaegu võimatu. Et aga tagumiste sõdurite odad läksid läbi esimeste viirgude sõdurite vahelt, siis oli faalanksil lahingus väga raske manööverdada. Tiibadelt ja seljatagant oli faalanks vaenlase rünnaku vastu vähe kaitstud. Philippos võttis seda arvesse ning kaitses faalanksit tiibadelt ja seljatagant ratsaväe ja kergesti relvastatud jalaväega. Kõik kolm väeliiki tegutsesid lahingus kooskõlastatult. Makedoonia ratsavägi jagunes raske-, kesk- ja kergeratsaväeks ning jalavägi raske-, kesk- ja kergejalaväeks. Iga väeliik sai põhjaliku rivilise ja lahingulise väljaõppe. Sõjaväereform nõrgendas Makedoonia aristokraatiat, kes teenis raskeratsaväes, mis oli olnud varem Makedoonia armee põhijõud. Nüüd sai põhijõuks raskelt relvastatud jalaväelaste faalanks, mis moodustati talupoegadest. Keskvõimu tugevdas ka armee komplekteerimine territoriaalsel põhimõttel. Makedoonia aristokraadid muutusid oma maade pooliseseisvatest valitsejatest kuninga õukondlasteks, kes elasid alaliselt õukonnas ja moodustasid privilegeeritud raskeratsaväe.
Makedoonia alade laienemine
pisi|Makedoonia alade ja sõltlasalade laienemine, 441 eKr ja 336 eKr Esimestel valitsemisaastatel alistas Philippos Makedoonia loode- ja kirdepoolsed naabrid, seejärel vallutas Amphipolise, mis oli endiselt Egeuse mere põhjaosa tähtsaim sadam, ja Pangaioni mägismaa ühes sealsete kullakaevandustega. Seejärel laiendas ta oma valdusi Egeuse mere rannikul Traakia arvel.
Ateena II mereliidu lagunemise järel olid Ateena jõud nõrgestatud ning pärast seda, kui Ateena oli kaotanud hegemoonia, püüdis Teeba uuesti laiendada oma mõjuvõimu Kesk-Kreekas. Teeba süüdistas naabermaakonda Fookist, et fookislased olevat üles kündnud Delfi templile kuuluva püha maa. Fookislastelt nõuti, et nad maa Delfile tagasi annaksid ning suurt trahvi maksaksid. Fookislastele osutasid diplomaatilist toetust Sparta ja Ateena, kes kartsid Teeba tugevnemist. Fookislaste juhtideks olid kohalikud aristokraadid Philomelos ja Onomarchos. Teeba kuulutas Fookisele püha sõja, milles Teebaga olid liidus ka tessaallased. Püha sõda kestis vahelduva eduga ligi kümme aastat (356–346 eKr).
Aastatel 355–354 eKr piiras Philippos ateenlaste kontrolli all olevat Methone linna ja lõpuks alistas selle. Aastal 353 eKr tungis ta Tessaaliasse, võites 7000 fooklast Onomarchuse venna all, kellel õnnestus Philippost kahes järgnevas lahingus lüüa.
Hegemoonia kehtestamine Kreekas
pisi|[[Philippos II valitsetud (359 eKr–336 eKr) alad]] Aastal 352 eKr sekkus Philippos juba omal algatusel suurte jõududega "pühaduserüvetajate" fookislaste vastasesse pühasse sõtta ja saavutas täieliku võidu. Varjates end religioosse kohustusega karistada pühaduseteotajaid, õiendas ta võidetutega karmilt arveid ja kindlustas lõplikult oma võimu Tessaalias. Kuulus Tessaalia ratsavägi läks Makedoonia sõjaväe koosseisu. Philippos naasis Tessaaliasse aasta 352 eKr suvel armeega, mis koosnes 20 000 jalaväelasest ja 3000 ratsaväelasest, kaasa arvatud kõik Tessaalia üksused.
Järgneva Crocuse Välja lahingu võitmine tagas Philipposele tohutu prestiiži. Kasutades olukorda, kus kreeka linnade peatähelepanu oli tõmmatud pühale sõjale, vallutas Philippos Egeuse mere põhjaranniku. Philippos jätkas rannikuäärsete kreeka linnade vallutamist. Aastal 349 eKr alustas ta suurima rannikulinna Olynthose piiramist. Aastal 348 eKr vallutas ta selle ja tegi maatasa. Samuti purustas ta tugeva Chalkidike kreeka linnade liidu, mille eesotsas see kaubalinn oli olnud. Makedoonia ja sellega ühenduses olevad piirkonnad olid Makedoonia võimu all kindlustatud. Viimane tugev vastane, kes takistas Makedoonia võimu lõplikku kindlustamist Egeuse mere põhjaosas, oli kõrvaldatud. Ateena kaotas peaaegu kõik oma tugipunktid Egeuse mere põhjaosas ja isegi Euboia saar, millega Ateenal olid varem olnud tihedad sidemed, sattus sõltuvusse Makedooniast.
Ateena ja Makedoonia poliitilises vastasseisus kujunesid Ateenas välja Makedoonia partei ja Makedoonia-vastane partei eesotsas tulihingelise patrioodi, Vana-Kreeka suurima kõnemehe Demosthenesega ning oraatorite ja poliitikategelaste Hypereidese ja Lykurgosega. Makedoonia partei kutsus avalikult üles vallutussõjale Pärsia vastu, kes oli Antalkidase rahu tulemusena kindlustanud oma positsiooni Egeuse merel ja sekkus pidevalt poliitilisse võitlusse Kreekas. Seepärast hakkas Pärsia materiaalselt abistama Demosthenest ja tema pooldajaid, kes kutsusid kreeklasi üles kasutama tugevat Ateena sõjalaevastikku ühiseks sõjaks Makedoonia vastu. Kummagi partei juhid süüdistasid vastasparteid kodumaa reetmises ja selle eest raha vastuvõtmises, ühed – Makedoonia Philipposelt, teised – Pärsia kuningalt.
Kuhjunud pinged paisutasid Delfi konflikti sõjaks Philipposega ja mõlemad erakonnad olid sunnitud taotlema sõja lõpetamist. Aastal 346 eKr otsustas rahvakoosolek Eubulose visal nõudmisel alustada rahuläbirääkimisi. Philippos esitas ateenlastele ultimaatumi, nõudes kõikide püha sõja ajal asetleidnud territoriaalsete ja poliitiliste muudatuste tunnustamist. Ateenale jäi Egeuse mere põhjaosas ainult Traakia Chersonesos. Ateena saatkonna juhi Philokratese järgi hakati aastal 346 eKr sõlmitud rahu nimetama Philokratese rahuks. Ateena oli ühtlasi sunnitud sõlmima Philipposega liidu.
Aastal 342 eKr juhtis Philippos suurt sõjakäiku põhjas sküütide vastu, vallutas Traakia kindlustatud asustuse Eumolpia ja nimetas selle enda järgi Philippopoliseks. Aastal 340 eKr alustas Philippos Perinthuse piiramist, mis jätkus ka 339 eKr, mis mõlemad lõppesid edutult.
Makedoonia agressiivse poliitika mõjul hoogustas Makedoonia-vastast tegevust Demosthenes, kutsusdes üles võitlusele makedoonia barbarite vastu. Tekkis liit, kuhu kuulusid Ateena, Korintos, Argos ja mõned teised polised. Järjekordsel Delfi amfiktüoonia koosolekul tegi Ateena esindaja Aischines ettepaneku alustada püha sõda Delfi naaberlinna Amphissa vastu, mille elanikud olid osa püha maad üles kündnud. Sõjapidamine otsustati teha ülesandeks Philipposele. Viimane tõi kiiresti oma sõjaväe Kesk-Kreekasse. Tekkis vahetu sõjalise kallaletungi oht Teebale ja Ateenale. Teeba astus liitu Ateenaga, et Philippose armee tagasi tõrjuda. Liiduvägi, kuhu kuulusid ateenlased, teebalased, korintlased, megaralased ja mõned teised, astus vastu Makedoonia armeele, mis paiknes Fookises. Aastal 338 eKr võitis Philippos Kreeka liitlasväge Boiootias Chaironeia lahingus ja sõlmis järgmisel kahel aastal kõigi polistega peale Sparta lepped, millega need läksid Makedoonia ülemvõimu alla. Makedoonia-vastane koalitsioon lagunes, Philippos saatis Boiootia liidu laiali ja paigutas Teeba kantsi Kadmeiasse Makedoonia garnisoni. Teeba muudeti seega Makedooniast sõltuvaks. Ateena säilitas iseseisvuse ja talle jäi alles osa temale kuulunud saari, kuid ta pidi loovutama Philipposele oma viimased tugipunktid Chalkidikel ja Traakia Chersonesosel. Ateena kaotas seega täielikult kontrolli Musta mere väinade üle, mille kaudu Musta mere põhjarannikult Ateenasse vilja veeti.
Pärast rahu sõlmimist Teeba ja Ateenaga tungis Philippos oma sõjaväega Peloponnesosse, kus ta polistevahelist vaenu ära kasutades ühendas oma jõud Argose, Messeenia ja teiste riikide väesalkadega oma põlise vastase, nõrgenenud Sparta vastu. Sparta jäi ilma kõigist välisvaldustest ja tema territoorium piirdus nüüd ainult Lakoonikaga.
Philippos II alistas Kreeka ja teda peetakse Makedoonia sõjalise monarhia tegelikuks rajajaks. Philippos oli võimsaim Makedoonia kuningas enne oma poega Aleksander Suurt. Ta tõi peaaegu kõik kreeka linnriigid oma võimu alla. Philippos II juhtimisel loodi Korintose liit, mis ühendas suurema osa tollasest Kreeka maailmast. Philippos II rajas võimsa Makedoonia armee ja oli sel ajal Kreeka suurimaid mehi.
Enne surma tegi ühendatud Kreeka hegemoon Philippos Pärsia kuningale ettepaneku vabastada Väike-Aasia kreeka linnad. Pärsia keeldus, misjärel läks 10 000-meheline Makedoonia armee aastal 336 eKr kogenud väepealike Parmenioni ja Attalose juhtimisel üle Hellespontose, ja leidnud sealsete kreeklaste poolehoidu, alustas Väike-Aasias piiratud ulatuses sõjategevust. Ent peatselt Philippos II tapeti ja sõda jäi seisma.
Pärast Philippos II mõrva sai Vana-Makedoonia kuningaks tema poeg Aleksander Suur ehk Makedoonia Aleksander (elas 356–323 eKr; valitses 336–323 eKr). Kuigi ta oli troonile tulles vaid 20-aastane, oli ta juba kogenud väejuht. 18-aastaselt, aastal 338 eKr, oli ta juhtinud edukalt Makedoonia ratsaväge Chaironeia lahingus ja isa oli usaldanud talle vastutavaid riigiameteid.
Makedoonia suurriik
Aleksander Suure esialgne eesmärk oli kindlustada Makedoonia võim Kreekas ja suurendada riigi maa-ala Aasiani. Selleks oli vaja sõdida Traakiaga, alistada Tessaalia ja Ateena, purustada Teeba ning tugevdada hegemooniat Korintose liidus. Sõja algne eesmärk oli kättemaks pärslastele Kreeka-Pärsia sõdade ja Ateena purustamise eest rohkem kui sada aastat varem.
Väike-Aasia vallutamine
Aastal 334 eKr ületas Aleksander Suur Dardanellid ja tungis seega Ahhemeniidide Pärsia aladele. Tema sõjaväes oli rohkem kui 30 000 hästi väljaõpetatud jalameest ja 5000 ratsanikku. Makedooniasse ja Kreekasse jättis ta oma asevalitsejaks Antipatrose, ustava ja kogenud väepealiku. Granikose lahingus purustas Aleksander Pärsia Väike-Aasia provintside väed ja liikus edasi piki Väike-Aasia rannikut. Aleksandrile alistus Pärsia provintsi pealinn Sardis ja Aleksander sai selle varakambri enda valdusse. Seejärel liikus ta lõuna poole piki Joonia mere rannikut. Halikarnassoses pidas ta esimese paljudest edukatest piiramistest, sundides viimaks oma vastased, palgasõdurite kapteni Rhodose Memnoni ja Pärsia Kaaria satraabi Orontobatese, mööda merd taganema. Halikarnassosest liikus Aleksander edasi mägisesse Lüükiasse, alistades kõik rannikulinnad.
Kiliikias astus Aleksander vastu Pärsia suurkuningale Dareios III-le, kelle üle ta saavutas aastal 333 eKr Issose lahingus täieliku võidu. Seejärel otsustas ta vallutada terve Pärsia impeeriumi. Aastal 332 eKr, pärast Tüürose piiramist ja Gaza vallutamist, kuulus kogu Vahemere idarannik Aleksandri võimu alla.
Egiptuse vallutamine
pisi|400px|Aleksander Suure impeeriumi piirid [[334 eKr|334–323 eKr]] Edasi suundus Aleksander Egiptusse, mis talle vastupanuta alistus. Seal rajas ta Aleksandria linna, mis sai hiljem hellenistliku maailma suurimaks metropoliks. Pärsia satraap võttis Aleksandri pidulikult vastu ja andis talle aastal 332 eKr üle võimu ja riigikassa. Egiptuse preestrid kuulutasid Aleksandri vaaraoks.
Mesopotaamia vallutamine
Egiptuse alistamise järel algas sõja teine järk. Aleksander liikus Mesopotaamiasse, ületas Eufrati ja seejärel ka Tigrise. Aastal 331 eKr lõi ta Gaugamela lahingus Dareios III väge. Dareios III põgenes ja hukkus järgmisel aastal oma lähikondlaste käe läbi. Gaugamela lahingus kaotas Pärsia suurriik oma peamised sõjajõud. Aleksander vallutas ühe tähtsama linna Babüloni, samuti Elami ja Susa.
Babüloonia tervitas Aleksandrit ning Babüloni preestrid kuulutasid ta Babüloonia kuningaks. Aleksander andis käsu taastada pärslaste hävitatud Marduki tempel. Pärsia satraap jäi Babüloonia üle Aleksandri nimel edasi valitsema, kuid talt võeti õigus käsutada sõjaväge ja juhtida rahandust. Susas langesid Aleksandri kätte hiiglaslikud varandused ja osa Pärsia kuninga kassast. Aleksander abiellus hiljem korraga kahe Pärsia printsessiga: Dareios III tütre ja tema eelkäija Artaxerxes III Ochose tütrega. Abiellumine kahe eelmise Pärsia kuninga tütrega pidi kindlustama veelgi tema õigusi nende järglasena. Ka esimesena naitud baktriatar Roxane jäi kuningannaks, nii et Aleksandril oli viimaks ametlikult kolm naist.