cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Siseaudit
Siseauditi aruanded
Siseaudiitoritel soovitatakse rahuldavat sooritust töö aruandluses tunnustada. Siseauditi juht peab tulemustest aru andma asjakohastele osapooltele. Tema vastutab töö lõpliku aruande väljastuseelse läbivaatamise ja heakskiitmise eest ning otsustamise eest, kellele ja millisel viisil seda levitatakse. Kui siseauditi aruanne väljastatakse organisatsioonivälistele osapooltele, tuleb aruandluses selgelt märkida selle jagamise ja kasutamise piirangud.
Päriskonnalised
Krooksumine
Konnade üks iseäralikumaid tunnusjooni on eriomased häälitsused (krooksumine), mida võib kuulda nii päeval kui ka öösel, eriti aga kudemisperioodil.
Siseaudit
Siseauditi aruanded
Auditiaruandel võib olla kommenteeritud kokkuvõte ehk osa, mis sisaldab tuvastatud konkreetseid probleeme või leide ja nendega seotud soovitusi või tegevuskavasid ning lisateavet. Iga auditi aruande järelduse osa võib sisaldada viit elementi, mida mõnikord nimetatakse ka 5 C-ks:
Päriskonnalised
Paaritumine
Konnade omapärast paaritusasendit kopulatsioonil nimetatakse ampleksiks.
Mehed mustas
"Mehed mustas" on 1997. aastal ulme-/põnevuskomöödia žanris mängufilm, mille lavastas Barry Sonnenfeld.
Siseaudit
Siseauditi aruanded
Koondarvamuse korral peab aruandlus sisaldama:
Päriskonnalised
Süstemaatika
"Loomade elu" jagab päriskonnalised viide alamseltsi, lähtudes selgroolülide liigestumise iseärasustest: kaksilohulised (Amphicoela), tagalohulised (Opisthocoela), erilohulised (Anomocoela), eeslohulised (Procoela) ja võõriklohulised (Diplasiocoela). Raamat eristab 19 sugukonda ja 176 perekonda.
Mehed mustas
Film põhineb samanimelisel koomiksil, mille autor on Lowell Cunningham ja väljaandja Aircel Comics.
Siseaudit
Siseauditi aruanded
Negatiivse koondarvamusepõhjused peavad olema välja toodud.
Auditi aruandes võib kasutada väidet, et tööd on "läbi viidud vastavuses Rahvusvaheliste siseauditeerimise kutsetegevuse standarditega" ainult siis, kui kvaliteedi tagamise ja täiustamise programmi tulemused seda väidet toetavad. Kui lõplikus aruandluses on oluline viga või kajastamata jätmine, siis peab siseauditi juht edastama korrigeeritud informatsiooni kõikidele osapooltele, kes esialgse aruande said.
Mehed mustas
Peaosi mängivad Tommy Lee Jones, Will Smith, Linda Fiorentino, Vincent D'Onofrio ja Rip Torn.
2002. aastal valmis filmile järg "Mehed mustas 2".
Abel Tasman
thumb thumb|Abel Tasmani avastusreisid Abel Janszoon Tasman (1603 Groningen – 10. oktoober 1659 Batavia) oli hollandi meresõitja ja maadeavastaja. Oma avastusreisidel purjetas ta esimesena ümber Austraalia mandri ja jõudis esimese eurooplasena 13. detsembril 1642 Uus-Meremaale. Ta avastas ka Fidži ja Tonga saared.
Tema järgi on nimetatud Tasmaania saar (varem Van Diemeni maa), Tasmani poolsaar Austraalias, Tasmani meri Austraalia ja Uus-Meremaa vahel, Abel Tasmani rahvuspark, Tasmani ringkond ja Tasmani laht Uus-Meremaal.
1932. aasta taliolümpiamängud
1932. aasta taliolümpiamängud (ametlikult III taliolümpiamängud) toimusid 4.–15. veebruaril 1932 USA-s Lake Placidis.
Lake Placid kinnitati olümpialinnaks ROK-i XXVII istungjärgul Lausanne'is 1929. aastal. Teised kandideerinud linnad olid Bear Mountain, Denver, Duluth, Yosemite Valley, Lake Tahoe, Minneapolis (kõik USA) ja Montréal (Kanada).
Korralduskomitee president oli Godfrey Dewey.
Avamine
Olümpiamängud avas New Yorgi osariigi kuberner Franklin D. Roosevelt.
Olümpiavande andis kiiruisutaja Jack Shea (John Amos Shea).
Osavõtt
Olümpiamängudel osales 17 riiki 252 sportlasega, neist 21 naist.
Spordialad
Medalialasid oli 14 (esimest korda võisteldi kahebobidel, kavast jäeti välja kelgutamine skeletonidel).
Näidisalad olid jääkeegel, naiste kiiruisutamine ja sõit koerarakenditel.
Tulemused
Olümpiamängude edukaim riik medalite arvult oli USA (6 kuld-, 4 hõbe- ja 2 pronksmedalit).
Edukamad sportlased olid kiiruisutajad John Shea ja Irving Jaffee (USA), mõlemad kaks kuldmedalit.
Noorim olümpiavõitja oli naistest Norra iluuisutaja Sonja Henie (19 aastat 308 päeva), iluuisutamine, meestest Kanada jäähokimängija Albert Duncansson  (20 aastat 134 päeva).
Tähelepanuvääriv osaleja oli neljabobil kuldmedali võitnud ameeriklane Edward Eagan. 1920. aasta Antwerpeni suvemängudel oli ta olümpiavõitjaks tulnud poksi poolraskekaalus. Ta on tänini ainus isik olümpiamängude ajaloos, kes võitnud kuldmedali nii suve- kui ka talimängudel.
Olümpiamargid
25. jaanuaril 1932 lasi USA postiteenistus välja taliolümpiaajaloo esimese postmargi. Punasel kahesendisel margil on kujutatud mäesuusatajat-kiirlaskujat.
Šiiidid
Šiiitide haru tekkimine
Pärast prohvet Muḩammadi surma tekkis muslimite seas lahkarvamus, kes peaks saama Muhammadi järglaseks islamikogukonna eesotsas. Enamuse (kellest said alguse hilisemad sunniidid) toetusel valiti kaliifiks Abū Bakr, tema järel ‘Umar ibn al-Khaţţāb ja ‘Uthmān ibn ‘Affān. Šiiidid peavad aga Muhammadi seaduslikuks järglaseks tema onupoega ja väimeest ‘Alīd, kes koos oma naise Fatima ning poegade Hasani ja Husseiniga moodustas Ahl al-bayt ' i ehk prohveti perekonna.
680. aastal sai kaliifiks Jazid, kuid šiiidid toetasid Husseini. Husseini tapsid valitsuse väed teel Mediinast Al-Kūfah'sse – see märtrisurm saigi alguseks šiiitide usule. Šiiidid jäid muslimite seas vähemusse, neid kiusati taga ning nad arendasid välja "vaga varjamise" (taqiya) põhimõtte, mis lubab neil oma usku varjata, kui seda on ohtlik avalikult tunnistada.
Imaamlus
Šiiitide jaoks on imaam koguduse usujuht, kelle tiitel on pärandatav. Jaffar Al-Zadiqi imaamluse ajal kehtestati doktriin, mille järgi imaami juhib Jumal ning imaam on eksimatu ja veatu. Selline imaamluse staatus on põhjustanud koguduse lõhenemisi, mille tulemusel tekkinud olulisimad rühmitused on imamiidid ehk "kaheteistkümne imaami järgijad" ja ismailiidid ehk "seitsme imaami järgijad". Ismailiitide seas tekkis omakorda hulk väiksemaid sekte, kellest olulisemaks on nizariidid, kelle imaami nimetatakse agaa khaan ' iks.
Šiiitide õpetus
Šiiidid sooritavad palverännakuid Kerbelasse ja Najafi.
Šiiidi muslimid tänapäeval
Šiiidid elavad paljudes maades. Iraan on šiiitlik riik. Aserbaidžaani usklike enamus on šiiidid.
Iraagi muslimitest, keda on riigi elanikkonnast 95%, on umbes 2/3 šiiidid. Ba'athi sunniitidele tugineva režiimi ajal olid nad rõhutud olukorras. Palju šiiite elab veel Pakistanis (20%), Saudi Araabias Ash-Sharqīyah provintsis (10%), Bahreinis (peaaegu 70%), Omaanis ning väiksemate rühmadena mujal Pärsia lahe ääres.
Liibanonis moodustasid šiiidid 1982. aastal Ḩizb Allāh' (ka Hezbollah, Hizbollah, Hizballah, araabia keeles ‮حزب الله‬) ehk Jumala Partei või Allahi Partei.
Gregor Schlierenzauer
pisi|Gregor Schlierenzauer Gregor "Schlieri" Schlierenzauer (sündinud 7. jaanuaril 1990 Innsbruckis) on Austria endine suusahüppaja. Ta on võitnud kõige enam maailma karikasarja etappe – 53.
Gregor Schlierenzauer elab Austrias Fulpmes. Silmapaistev sportlane oli ta juba õpilasena, kui astus klubisse SV Innsbruck-Bergisel. Gregori mänedžer on tema onu Markus Prock, mitmekordne kelgutamise maailmameister ja kolme taliolümpiamängude medali omanik.
21. septembril 2021 teatas ta oma sportlaskarjääri lõpetamisest.
Tippsportlaskarjäär
Gregor tuli Kranjis 2006. aastal normaalmäel juunioride maailmameistriks. Sama aasta suvistel Grand Prix' võistlustel täiskasvanute seas sai ta kaks teist ja ühe kolmanda koha.
Maailma karikasarjas debüteeris ta märtsis 2006 Oslo osavõistlusel, kus võitis oma esimesed punktid, saades 24. koha. Alates hooajast 2006/2007 kuulus ta Austria meeskonna põhikoosseisu. Hooaja 2006/2007 avavõistlusel sai ta neljanda koha. Nelja hüppemäe turneel sai ta üldkokkuvõttes Anders Jacobseni järel teise koha, võites seal kaks etappi, olles ise kõigest 16-aastane. 2007. aasta maailmameistrivõistlustel Sapporos võitis ta meeskonnavõistluses suurel mäel kuldmedali.
Maailma karikasarjas
Gregor Schlierenzauer on osalenud ( <FONT COLOR=Purple>seisuga 7. märts 2017</FONT> ) 220 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse 88 korral, neist 53 etappi on ta võitnud.
Norfolki saare lipp
See koosneb kolmest vertikaalsest laiust (kahest rohelisest ja nende vahel olevast valgest) ja keskmisel laiul olevast araukaaria kujutisest. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 1:2.
Külgmised rohelised laiud sümboliseerivad Norfolki taimestiku rikkust.
Lipp sarnaneb Kanada lipuga, kuna kasutab samuti kahte värvi vertikaalseid laide, mille vahel on valge laid kohalikule loodusele iseloomuliku taime kujutisega. Keskmine triip on äärmistest laiem, kuid mitte nii lai kui Kanada lipul, kus ta hõlmab poole lipu laiusest, vaid triipude laiuse suhe on 7:9:7.
Norfolki saare lipp võeti kasutusele 17. jaanuaril 1980. Vastav seaduseelnõu esitati 7 kuud varem, kusjuures lipu kavandi autor on teadmata. Lipu seadus ei sätesta, kuidas araukaaria täpselt välja näeb, ei tema suhtelist suurust ega okste arvu, erinevalt Liibanoni lipust, kus keskmisel laiul oleva puu suurus on täpselt määratletud.
Araukaaria võeti Norfolki sümboolikas kasutusele 1856. aastal Norfolki vapil.
Rahapesu
Rahapesu on protsess, mille käigus üritatakse kuritegelikul teel saadud vara päritolu muuta näiliselt legaalseks. Rahapesu kohustuslikud tunnused on eelkuritegu ja eelkuriteo toimepanemise teel saadud varaga tehtavad varjamistegevused.
Rahapesu ja selle tõkestamine Eestis
1. juulil 1999 jõustus Eestis rahapesu tõkestamise seadus ja alustas tegevust Rahapesu Andmebüroo. 1. jaanuaril 2004 nimetati seadus ümber rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise seaduseks (RTRTS). 1. jaanuaril 2008 jõustus uus rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise seadus (RahaPTS). 26. novembril 2017. aastal jõustus põhjalikult muudetud RahaPTS
Kriminaliseerimise kohustus
Rahapesu karistatakse Eestis karistusseadustiku § 394 alusel, antud sätte näol on tegu blanketse ehk välisviitelise normiga, mis tähendab, et see sisustatakse rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise seaduse (RahaPTS) § 4 kaudu. Eesti õiguses on KarS § 3941 alusel karistatav ka rahapesu kokkulepe. Rahapesu objekt on kuritegelikul teel saadud vara, mis saab toimida majandusliku väärtuse kandjana.
RahaPTS § 4 lg 1 kohaselt:
(1) Rahapesu on kuritegelikust tegevusest saadud vara või selle asemel saadud vara:
2017. aasta 27. novembril jõustus praeguse rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise seaduse uus redaktsioon, millega võeti Eesti õigusesse üle nn IV rahapesu tõkestamise direktiiv. Eestile tuleb rahapesu karistatavuse nõue erinevatest rahvusvahelistest õigusaktidest. Allikad, millest Eesti juhindub rahapesuvastases võitluses:
Institutsioonid
Selleks, et oleks tagatud Eesti finantssüsteemi usaldusväärsus ja läbipaistvus, on oluline, et rahapesu ja terrorismi rahastamise valdkonda pidevalt jälgitakse. Eestis vastutavad rahapesu vastase võitluse eest mitmed institutsioonid. Institutsioonid, kes Eestis tegelevad rahapesu tõkestamisega on rahapesu andmebüroo (RAB), Finantsinspektsioon ja uurimisasutused, sealhulgas maksu- ja tolliamet, prokuratuur, kaitsepolitsei ja kohtud. Rahandusministeeriumil lasub kohustus seadusandliku tausta ja tegevuse koordineerimise eest. Rahandusministri juhtida on ka rahapesu tõkestamise alane valitsuskomisjon, mille ülesanneteks on muu hulgas ka rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise alase poliitika väljatöötamine ja riikliku riskihinnangu koostamine.
Milline roll on igal institutsioonil rahapesu vastases võitluses:
Kaitstav õigushüve
Kars § 394 eesmärk on pärssida kuritegelike struktuuride mõjuvõimu kasvu ja majandussüsteemi kuritegelikku päritolu rahavoogude negatiivse mõju eest. Rahapesuna võib KarS § 394 lg 1 mõttes mõista selliseid RahaPTS § 4 lg-s 1 kirjeldatud tegusid, mis suunavad legaalsesse majandus- või rahakäibesse kuritegelikke vahendeid sellises mahus ja viisil, mis rahakäivet kahjustab. Kuriteokoosseisuna on KarS § 394 paigutatud KarS-i 21. peatüki (majandusalased süüteod) 5. jakku (rahapesualased süüteod). Ka seadustehnilise paigutuse kohaselt peab rahapesu kahjustama eelkõige riigi majanduse normaalset toimimist. Kui rahapesu määratleda majandussüüteona, siis see tähendab, et rahapesu mõiste ei hõlma ainult konkreetsete isikute varaliste õiguste sfääri puudutavaid tegusid, vaid peab hõlmama ka majanduse normaalse toimimise kahjustamist.
KarS § 394 piiritlemine KarS §-st 202
Majanduse kahjustamise nõue on üks viise, mil moel on võimalik piiritleda KarS §-s 394 ja KarS §-s 202 sätestatud varavastast süütegu. KarS § 202 käsitleb süüteo toimepanemise tulemusena saadud vara omandamist, hoidmist ja turustamist. Kars § 394 eesmärk on riigi rahandus- ja majandussüsteemi kaitsmine kuritegeliku varaga manipuleerimise eest, selle alla ei kuulu igasugune kuritegelikult saadud vara kasutamine, mille käigus on varjatud vara tegelik päritolu. Majanduse normaalse toimimise kahjustamist ei esine kuritegeliku päritoluga vara käitlemisel, mille eesmärk on vaid isiklik tarbimine. Rahapesuga ei ole tegemist olukorras, kus kuritegelikul teel omandatud vara suunatakse lihtsalt vahetusse lõpptarbimisse (nt tarbeesemete ostmine). Kui KarS § 202 puhul on nõutav esemeline identsus, siis rahapesu puhul sellist nõuet ei ole. Esemeline identsus tähendab seda, et nii algobjekt kui ka rahapesu objekt peavad olema samad. Rahapesu objekti nimetatakse saastunud ehk kontamineeritud varaks. Eristatakse algobjekti ja surrogaati – algobjekt on saadud vahetult kuritegeliku tegevuse tulemusel ning selle vahetamist muusse vormi (nt sularaha sissemakse arvelduskontole) nimetatakse surrogaadiks ehk rahapesu objektiks. Rahapesule on eriomane, et saastatus võib väärtusekandjaid mööda edasi kanduda ning seejuures võib algobjekt või surrogaat edasise surrogatsiooni korral saastuda, lakates sellega olemast rahapesu objekt. Näiteks saab tuua narkokuriteo tulemusena saadud sularahakupüüri, millega sooritati pangas sissemakse. See lakkab olemast rahapesu objekt ning saastunuks osutub kontol olev raha. Selline omadus eristab rahapesu kuritegu KarS §-s 202 sätestatud kuriteost.
Self-laundering
Self-laundering tähendab rahapesu kuriteo toimepanemist eelkuriteo toimepanija ehk kurjategija enda poolt. RahaPTS § 4 lg 1 punkti 2 kohaselt on rahapesuga tegemist ka siis, kui tegu on kuritegelikust tegevusest saadud vara või selle vara omandamise, valdamise või kasutamisega, kui selle saamisel on teada, et see on saadud kuritegelikust tegevusest või selles osalemisest. Tegelikult ei ole aga Eesti õiguses rahapesuna käsitatav kuritegelikust tegevusest saadud vara hoidmine, turustamine või omandamine, kui selle on toime pannud sama isik, kes pani toime rahapesu eelkuriteo – need süüteod on hõlmatud KarS §-ga 202.
Eelkuriteod
Eelkuritegu on tulutoov süütegu ning selle saab toime panna ükskõik millise muu kuriteo kaudu. Enne kui saab asuda rahapesu moodustavate tegude tõendamise juurde, tuleb tuvastada ja tõendada eelkuriteo toimepanek ja sellest tulu teenimine. Rahapesusüüteo eelduseks ja koosseisuliseks tunnuseks on eelkuritegu – ilma selleta ei ole võimalik rahapesust KarS § 394 lg 1 mõttes rääkida. Eelkuritegude ringi piiritlemise osas on peamiselt kaks varianti, milleks on kas eelkuritegude nimekirja loomine või all-crimes approach. Eesti on valinud nendest kahest variandist viimase lähenemise, mis tähendab, et mistahes KarSi eriosas olev kuritegu võib olla rahapesu eelkuriteoks. Seadusandja soovib all-crimes approach põhimõttega tagada rahapesus süüdimõistmise, kui on tõendatud, et rahapesu objekt pärineb eelkuriteost, seejuures pole seda vaja siduda konkreetse kuriteoga – näiteks kui rahapesus süüdistatav on toime pannud väga palju narkokuritegusid ning tal ei ole legaalseid sissetulekuallikaid. Maailmamastaabis on palju riike, kus on nõutav, et rahapesu menetlusega paralleelselt menetletakse eelkuritegu. Kuna tihtipeale on eelkuriteo ja varjamistegevuse toime pannud isikud erinevad, on mitmetes riikides (nt Belgia, Ühendkuningriik ja Holland) lubatud rahapesu kuritegu menetleda ilma samaaegse eelkuriteo menetlemiseta. Nendes riikides ei ole nõutav, et eelkuriteos oleks süüdimõistev otsus selleks, et menetleda rahapesukuritegu. Ka Eesti kohtupraktika kohaselt ei ole varasem süüdimõistev kohtuotsus eelkuriteo osas nõutav, vaid piisab sellest, kui rahapesukuritegu menetlev kohus tuvastab eelkuriteo koosseisu tunnused. Seisuga 31.12.2018 alustasid Eesti uurimisasutused rahapesumenetlust 35 korral, kõige sagedamateks eelkuritegudeks olid kelmus ja arvutikelmus.
Taust
Organiseeritud kuritegevus on üks tegutsemisviise kurjategijatele, kelle eesmärk on tegeleda kuritegeliku tegevusega varalise kasu teenimise eesmärgil. Organiseeritud kuritegevuse rühmitustel võib olla kohalik (nt ühe linna piires), riiklik või rahvusvaheline (kui rühmituse tegevus toimub vähemalt kahes riigis) ulatus. Organiseeritud kuritegevuse oluline omadus, mida tuleb rõhutada rahapesuvastases võitluses, on selle globaalsus. Organiseeritud kuritegevuse rühmitused püüavad näidata legaalsena vara, mis pärineb kuritegelikust tegevusest (st eelkuritegudest), milleks kõige sagedasemini on narkootikumide või relvade käitlemine, prostitutsioon, väljapressimine, maksu- ja muud kelmused. Iga tegevus, mis püüab näidata kuritegelikul teel saadud vara legaalsena on suur oht finantssüsteemide turvalisusele ja stabiilsusele.
Tagajärjed
Rahapesu on kaasaegses majanduses üks suurimaid ohte. Sellel on mitmeid negatiivseid tagajärgi:
Rahapesu ulatust maailmamastaabis on keeruline hinnata, ent selle mõju on märkimisväärne. ÜRO narkootikumide ja kuritegevuse büroo (UNODC) hinnangul on rahapesu objektiks igal aastal 2–5% rahvusvahelisest SKPst. Arvuliselt on see 715 miljardit eurot kuni 1,87 triljonit eurot igal aastal.
Staadiumid
Rahapesukurjategijate peamine eesmärk on hägustada kuritegelikul teel saadud vara päritolu ning jätta mulje, et varal on seaduslik taust. Rahapesu koosneb ilma eelkuriteota kolmest põhistaadiumist, milleks on paigutamine, laotamine ja integreerimine.
Paigutamine
Kõige esimesele faasile võib eelneda küberkuriteo teel saadud vara sularahaks või alternatiivseks maksevahendiks muundamine. Esimeses faasis paigutatakse kuritegelikust tegevusest saadud tulu finantssüsteemi, kus kasutatakse ülekanderaha või muid mitterahalisi finantsinstrumente. See etapp on kurjategijatele vahelejäämise seisukohalt kõige ohtlikum. Siin etapis keskendutakse sularahale ja krüptorahale, sest need on kõige tavalisemad varad, mida eelkuritegudest saadakse.
Laotamine
See etapp rahapesus on kõige keerulisem. Siin etapis kasutatakse mitmeid tehinguid, et peita varade päritolu – üks meetmetest on varade mitmeks osaks jagamine ning seejärel nende liigutamine mitme firma vahel, kasutades mitmeid kontosid. Tihtipeale kantakse raha pangaülekannetega offshore-riikidesse, kus seadused on leebemad.
Integreerimine
Raha saamine siia etappi on rahapesijate peamine eesmärk. Viimases etapis tuuakse vara legaalsesse majandusse näiteks aktsiate, kinnisvara või ettevõtete ostmise kaudu.
Seos terrorismi rahastamisega
Rahapesul ja terrorismi rahastamisel on mitmeid sarnaseid jooni. Sarnasustest arusaamine aitab neid ennetada ja neid uurida. Tihtipeale on rahapesu ja terrorismi rahastamine kaetud sama seadusega, näiteks nagu Eestis, kus mõlema reguleerimiseks on sama õigusakt – rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise seadus. Rahvusvahelisus – nii rahapesust kui ka terrorismi rahastamisest on saanud rahvusvahelised kuriteod. Tihtipeale pannakse rahapesu eelkuritegu toime ühes riigis ja varjamistegevusi tehakse teises riigis. Ka terroristid hangivad raha erinevas riigis, kui see, kus terrorirünnakuid tavaliselt toime pannakse. Mõju finantssüsteemile – mõlemad kuriteod mõjutavad vähemal või rohkemal moel finantssüsteeme. Viisid, kuidas raha liigutatakse rahapesus ja terrorismi rahastamises, mõjutavad majandussüsteemi stabiilsust ja turvalisust. Seetõttu on EL direktiivide preventiivsed ja karistusõiguslikud meetmed väga olulised ning võimaldavad maandada riske, mida rahapesu ja terrorismi rahastamine kaasa toovad.
Piila Peaingel Miikaeli kirik
Piila Peaingel Miikaeli kirik on EAÕK haldusalasse kuuluv õigeusu kirik (pühakoda) Saare maakonnas Piila külas.
Ajaloost
Saaremaal Kaarma kihelkonnas siirdus 1848. aastal õigeusku 1643 inimest. Kaarma koguduse luterliku pastori Adalbert Hugo Willigerode pingutustele vaatamata ei õnnestunud takistada kohalike inimeste kirikuvahetust. Rahvas oli veendunud, et usuvahetus on keisri enda käsk ning keeldus kohaliku pastori vastupidiseid kinnitusi uskumast. Vene Õigeusu Kiriku Pühima Sinodi ukaas Piila õigeusu koguduse rajamiseks anti välja 1847. aastal. Piila õigeusu kogudus avati 1848. aastal ja selle pühitses Riia vikaarpiiskop Filaret I Peaingel Miikaeli (Mihhail Arhangelski) nimele. Esimene teenistus toimus Luulupe mõisa küünis. Piila Peaingel Miikaeli koguduses oli siis 3140 liiget.
Kirik
Piila kroonumõisast eraldati esimene maatükk kiriku ehituseks 1859. aastal. Riia arhitekti Heinrich Scheeli projekteeritud viie kupliga, paekivist seintega seest ja väljast krohvitud kivikirik valmis 1873. aastal ning selle pühitses Riia ja Miitavi ülempiiskop Veniamin (Karelin) Peaingel Miikaeli auks sama aasta 8. novembril. Kiriku kõrvale rajati hooned koguduse vaimulikele ja kirikuametile.
Tänapäeval kasutab pühakoda EAÕK Piila Peaingel Miikaeli kogudus.
Koolid
Usuvahetusliikumise algjärgus 25. aprillil 1845 kinnitas Venemaa keiser instruktsiooni, mis nägi ette õigeusu kirikute juures kihelkonnakoolide loomist. Piila Peaingel Miikaeli koguduse kihelkonnakool ehitati 1852. aastal. Kool oli tegev kuni 1918. aastani. 1905. aastal oli koguduseliikmeid 2116 ja 1913. aastal 2300 inimest. Saaremaal tõusis õigeusu kiriku liikmete arv ka pärast 1905. aasta usuvabadusmanifesti. Suurearvuline Piila õigeusu kogudus avas kihelkonnakoolile lisaks 6 abikooli.
Niue lipp
right|250px Niue lipp on Uus-Meremaaga assotsieerunud ala Niue lipp.
Lipp võeti kasutusele 15. oktoobril 1975.
Lipp koosneb kollasest plagust, mille vasakus ülanurgas (moodustab veerandi kogu lipu pinnast) on Suurbritannia lipp, mida on täiendatud viie ristikujuliselt asetseva viisnurkse kollase tähega. Suurbritannia lipu selline kombinatsioon kollase tausta ja täiendustega on väga ebatavaline.
Lipu küljepikkuste suhe on 1:2.
Suurbritannia lipu kasutamine sümboliseerib Niue olekut Suurbritannia kaitse all, kollane värvus sümboliseerib Niue eredat päikest ning viisnurksed tähed seotust Uus-Meremaaga.
Reina mõis
Reina mõis, ka Salli mõis (saksa keeles Saltack) oli rüütlimõis Pöide kihelkonnas Saaremaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Saaremaa valla territooriumile Saare maakonnas.
Ajalugu
Reina mõisa on esmamainitud 1464. aastal (Saletacken). Keskajal kuulus mõis Elme aadlisuguvõsa valdusse.
Aastail 1537–1723 kuulus mõis Treidenite omandusse, kelle järgi sai mõis ka oma eestikeelse nime. Hiljem vahetusid mõisa omanikud tihedalt, kuni 1769. aastal läks Reina mõis Buhrmeisterite omandusse.
1914. aastal kuulus mõisale 519,66 hektarit mõisamaad, 782,78 ha talumaad, Välja mõis (Niethof), Kahutsi küla.
Mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli Helena von Buhrmeister. Mõisasüda jäi Buhrmeistrite kätte 1939. aastani.
Mõisaansambel
Väike kivist ühekorruseline peahoone rajati ilmselt 19. sajandi alguses. Nüüseks on hoonest säilinud varemed.
Säilinud on üksikud kõrvalhooned ümberehitatud kujul.
Ruusa raudteepeatus
Ruusa raudteepeatus (saksa Rusa) on raudteepeatus Põlvamaal Räpina vallas Ruusal.
Ruusa peatuses asub üks lühike perroon, mille tõttu toimub väljumine ja sisenemine rongi ainult läbi C-ala. Tartu–Koidula raudteeliinil sõidab vastavalt nädalapäevale ning aastaajale 1–4 reisirongi päevas. Rong sõidab Tartust Ruusale umbes 1h 5 minutit.
Ajalugu
pisi|vasakul|Ruusa jaamahoone aastal 1932 pisi|Ruusa peatuse [[perroon ja mööduv kaubarong]] Jaam avati aastal 1931 seoses Tartu–Petseri raudteeliini rajamisega. Avamisel jäi see Toolamaa valda.
Jaamast on saanud Elroni peatuskoht.
Jaamahoone
Ruusa jaamahoone valmis 1931. aastal tüüpkavandi järgi nagu nt Kiidjärve, Põlva, Märjamaa jmt. jaamahooned. Jaama juurde kuulunud puidust elumajad on tüüpilised kogu Tartu–Petseri raudteeliinile. Jaamahoone hävis Teises maailmasõjas. .
Hiiu-Suuremõisa mõis
thumb|Suuremõisa mõisa härrastemaja 2013 pisi|Mõisa allee. Foto: maigi Hiiu-Suuremõis ehk Hiiu-Suuremõisa mõis ehk Suuremõisa mõis (saksa keeles Grossenhof) oli rüütlimõis Hiiumaal Pühalepa kihelkonnas. Mõisa keskus asus Suuremõisa külas.
Ajalugu
Suuremõisa mõisa on esmamainitud 1519. aastal ordumõisana. Kunagise Allika küla asemele ehitatud mõisa tunti sel ajal Maasilinna foogtkonna Pühalepa ametimõisana ning maad valdas Johan Starke. 1528. aastal nimetati mõisa Poulup 'i ordumõisaks.
Suuremõisa oli Liivi ordu Hiiumaa-valduste majanduskeskus.
17. sajandi alguses kuulus mõis Stackelbergidele, kuid läks 1620. aastatel De la Gardiede omandusse, kelle käes oli mõis 1691. aastani. 1633. aastast alates kandis mõis nime Suuremõisa. Pärast Põhjasõda võeti mõis Vene kroonile. 1710. aasta sügisel ilmusid saarele Vene keisririigi võimuesindajad ja 1712. aastal anti Suuremõisa koos teise riigimõisatega, nagu Hiiessaare, Kõrgessaare, Putkaste mõis rendile ooberst-leitnant Johan Gustav von der Osten-Sackenile ja major Fabian Gustav von Aderkasile. Juba 1715. aastal tuli Venemaa tsaarilt käsk anda Hiiumaa ja Vormsi üle admiraliteedile, mille järel sai mõisa valitsejaks Andreas Wetterstrand.
1755. aasta kevadel tagastati mõis perekonna kunagise valdusena Axel Julius De la Gardie pojatütrele Ebba Margaretha Stenbockile, kes lasi ehitada mõisa peahoone, esindusliku Suuremõisa lossi. Loss pidavat jäljendama üht Ebba Margaretha lapsepõlvelossi Rootsis ning projekt pärineb tõenäoliselt Joseph Gabriel Destainilt. Pärast Ebba Margaretha surma (1775) oli tema poeg Jakob Pontus Stenbock (1744–1824) oma krahvilikust elustiilist tingitud suurte võlgade tõttu sunnitud müüma mõisa 1796. aastal mereröövli ja Ungru krahvina tuntud Otto Reinhold Ludwig von Ungern-Sternbergile (1744–1811). Pärast Otto Reinhold Ludwigi surma päris Suuremõisa tema lesk Magdalene Charlotte von Ungern-Sternberg (1749–1824), kes andis selle oma pojale Peter Ludwig Konstantin von Ungern-Sternbergile (1779–1836) üle. Parun Peter Ludwig Konstantin von Ungern-Sternberg on tuntud kui Kärdla kalevivabriku rajaja. Konstantin von Ungern-Sternbergi surma järel jäi mõis parun Konstantini teisele naisele Charlotte Helene Elisabeth von Ungern-Sternbergile (1796-1850). 1840. aastatel tegeles Suuremõisa majandamisega Konstantini poeg Adam Theodor Andreas von Ungern-Sternberg (1819–1847). 1849. aastal müüs paruness mõisa oma pojale Ewald Alexander Andreas von Ungern-Sternbergile (1824–1899). Ewald Alexander Andreas von Ungern-Sternberg lasi aastatel 1865–1868 ehitada Tallinnas Toompeale Ungern-Sternbergi palee. Ewald Alexander Andreas von Ungern-Sternbergi pärija oli tema poeg krahv Ewald Adam Gustav Paul Konstantin von Ungern-Sternberg (1863–1909), Võnnu, Vilivalla, Suuremõisa, Randvere, Loja, Partsi, Soonlepa ja Kärdla, Kõrgessaare, Ungru ja Asuküla mõisa omanik. Haapsalu linnapea 1898–1902, kes sai tuntuks Haapsalu ligidal asuva Ungru mõisa ehitajana. Ewald Ungern-Sternbergi surma järel 1909. aastal päris Suuremõisa tema ema, krahvinna Adele (Ada) von Ungern-Sternberg (1833–1915), kes kinkis Suuremõisa (koos Soonlepaga) oma tütrele Dorothea von Stackelbergile (s. 1870) ka krahvinna vanem tütar Helene von Ungern-Sternberg (s. 1854) elas Suuremõisas, hiljem ka vennale kuulunud Elistvere mõisas.
Mõisamaade jagamine Suuremõisas algas 1920. aastal, mõisasüdames ja lähikonnas tekkinud 27 asundustalu said aluseks tänasele Suuremõisa külale.
Mõisakompleks
Mõisa barokkstiilis kahekorruseline murdkelpkatusega peahoone (Suuremõisa loss) rajati aastail 1755–1760, ühekorruselised tiibehitised rajati 1770. aastatel. Rahvajutu järgi olnud vanal mõisal maa-alused käigud, millest üks ühendas mõisa Pühalepa kirikuga ning teine jõudnud välja "ussikeldri" juurde. Ehitusel töötasid talupojad kuni 30 km kauguselt ning pärimuse järgi organiseeriti kivide müüri jõudmiseks inimkett, mille abil anti kive edasi paari kilomeetri kaugusel olevast Hilleste paemurrust.
Mõisas oli hulk kõrvalhooneid, mis on säilinud erinevas seisukorras. Säilinud (ja muinsuskaitse all) on tall, tallmeistrimaja, tõllakuur, ait, jääkelder, sepikoda, kasvuhoone (pole säilinud!), küün, tüdrukutemaja, teenijatemaja, aednikumaja, juustukoda, meierei, masinarehi ja magasiait (hiljem väike laut) ning Hollandi tuuleveski, kõrtsi, viinavabriku ja "ussikeldri" varemed.
Võõrandamise järel alustas lossis tööd kool. Nõukogude perioodil oli seal 8-klassiline (hiljem alg)kool, rahvamaja, raamatukogu ja kino, 1977. aastast Suuremõisa sovhoostehnikum. Loss on siiani kasutusel, seal asuvad Suuremõisa Rahvamaja, Suuremõisa Põhikooli ja Hiiumaa Ametikooli (endise Suuremõisa tehnikumi) ruumid.
Salween
thumb|Salweeni valgla Salween (hiina keeles 怒江; pinyinis Nù Jiāng, tiibeti keeles རྒྱལ་མོ་རྔུལ་ཆུ་ ) on jõgi Kagu-Aasias Hiinas, Ida-Myanmaris ja Lääne-Tais.
Salseen on 2815 km pikk. Tema valgla suurus on 324 000 km². Keskmine vooluhulk suudmes on 4876 m³/s.
Salween algab Tiibetis nimetult liustikult 1578 m kõrguselt. Tiibeti keeles kannab ta nime Nag Qu. Ta voolab alguses läände, siis pöördub lõuna kaudu itta. Jõe ülemjooks on väheasustatud. Suurimad Nag Qu ääres olevad asulad on Nag Qu, Sading ja Banbar. Jõgi pöördub kagusse ja Baxo asula kandis lõunasse. Jõest ida poole jääb Taniantaweng Shani ahelik, mis eraldab teda Mekongist, ja lääne poole jääb Hengduan Shani ahelik, mis eraldab teda Brahmaputra ja Iravadi valglast. Nag Qu kaldaile jäävad Taniantaweng Shani kõrgeim tipp, 6740 m kõrgune Moirigkawagarbo, ja Hengduan Shani kõrgeim, 6614 m kõrgune mägi. Sealkandis voolavad väga lähestikku kolm suurt jõge, mis viivad oma veed kahte ookeani ja kolme merre: Salween suubub India ookeani Andamani merre, Mekong Vaiksesse ookeani Lõuna-Hiina merre ja Jangtse Vaiksesse ookeani Ida-Hiina merre. Salween on neist läänepoolseim.
Salween voolab Birmas Šani provintsis läbi Šani mägismaa. Seni polnud Salweeni suubunud ühtki märkimisväärset lisajõge, need tulevad alles Birmas. Jõest idas on Laobie Shani ja Bangma Shani ahelik ning nende vahel voolab Nanding, suurim vasakpoolne lisajõgi. See voolab põhiliselt Hiinas, üksnes Salweeni suubub ta Birmas. Seejärel suubuvad vasakult Hka, paremalt Pang, vasakult Hsim ja paremalt Tengi jõgi. Seejärel voolab Salween läbi Kaja provintsi, siis pisut Birma ja Tai piirijõena, edasi läbi Birma Kareni provintsi, sealhulgas läbi provintsi pealinna Hpa-ani, ja suubub Moni provintsi pealinnas Mawlamyines India ookeani Andamani merre.
Salweenil on palju kärestikke, sellepärast on jõgi laevatatav üksnes 90 km ulatuses suudmest ja sedagi vihmaperioodil.
Salween on suure hüdroenergeetilise ressursiga. Tänapäeval ei ole jõel ainsatki paisu. Hiinas on jõele kavandatud 13 paisu, paise on plaaninud ka Birma valitsus. Birma valitsus lootis esimese paisu rajamisega alustada 2006, kuid pidi sellest loobuma ebastabiilse poliitilise olukorra tõttu riigis. Hiina valitsus tõmbas projekti koomale, 13 paisu pealt 4 paisule, pärast kohalike elanike ulatuslikke ja mitmesuguseid proteste. Kohalikud on paisude vastu muu hulgas sellepärast, et nende ehitamine ei parandaks nende elujärge kuigivõrd.
Hiinas voolab Salween sügavas kanjonis, mida nimetatakse Hiina Suureks Kanjoniks. Seal kasvab rohkem kui 7000 taimeliiki ja elab 80 haruldast looma- ja kalaliiki. UNESCO peab seda jõge "võib-olla maailma kõige suurema bioloogilise mitmekesisusega ökosüsteemiks maailmas" ja 2003. aastal lisati ta UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Palgiparvetamine on muutnud Salweeni varasemast palju keeriselisemaks. Seda tuleb paisude projekteerimisel arvestada, sest keeriseline ja varasemast tugevam jõevool vähendab kõigi paisude kasutuskestust.
Põlva raudteejaam
Põlva jaamas on alates 2011. aastast uus 550 mm kõrgune ja 100 m pikkune teedevaheline perroon. Raudteejaamas peatuvad Elroni reisirongid liinil Tartu–Koidula, kokku neli korda päevas. Rong sõidab Tartust Põlvasse umbes 45 minutit. Jaamas asub 6 rööpapaari, 11 pööret (veel kuni 2008. aastani töötasid jaamas ka pöörmeseadjad), 11 foori, kaks laadimisplatsi ning võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine.
Ajalugu
pisi|vasakul|Põlva raudteejaama hoone 1930. aastatel pisi|vasakul|Põlva jaamahoone aastal 2021 Jaam avati aastal 1931 seoses laiarööpmelise Tartu–Petseri raudtee rajamisega. Toona jäi jaam Koiola valda. Raudteejaama avamine oli tähtis Põlva majanduselu arengu seisukohalt.
Põlva jaama kaks varasemat madalat perrooni pikkusega 103 m ja 294 m on lammutatud.
2020. aasta juunis avati Põlva raudteejaama esisel haljasalal küüditatute mälestusmärk, mille keskmes on kolm inimestega täidetud loomavagunit ning aastaarvud 1941 ja 1949. Mälestusmärgi autor on skulptor Jaak Soans.
Jaamahoone
pisi|Veetorn Põlva jaamahoone ehitati tüüpkavandi järgi sarnaselt Märjamaa, Vigala, Kiidjärve ja Ruusa jaamahoonetega. Tegemist on sümmeetrilise ristkülikukujulise põhiplaani ja madala kelpkatusega kahekorruselise kivihoonega, mis ehitati tõenäoliselt Leon Johansoni projekti järgi ja avati 1932. aasta novembris. Ehitus kestis 5 kuud ja läks maksma 3 miljonit 250 tuhat senti.
Kuni jaamahoone valmimiseni kasutati reisijate ootesaalina käigust maha võetud kolmanda klassi vagunit.
Põlva jaamahoone ja abihooned on säilinud, kuid algne veetorn hävis Teises maailmasõjas.
Hoone asub Põlva linna kirdeküljel aadressiga Jaama tänav 81.
2019. aastal avaldatud nimekirja kohaselt kuulub Põlva jaamahoone ehitiste hulka, millest AS Eesti Raudtee soovib vabaneda.
Hans Karl Ainson
Hans Karl Ainson VR I/3 (8. august 1887 Räpina vald, Võrumaa – 10. jaanuar 1958 Baltimore) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Teenis Vabadussõjas. Õppis 1923–1930 Tartu Ülikoolis õigusteadust (lõpetas cum laude).
1936–1940 1. jaoskonna sõjaväekohtu-uurija, alates 9. märtsist 1940 Sõjaväe Kõrgema Kohtu alaline liige.
1944 põgenes Saksamaale, hiljem siirdus USA-sse.
Abasiini keel
Abasiini keel (on kasutatud ka nimetust abaasi keel) on abhaasi-adõgee keelte abhaasi-abasiini allrühma kuuluv keel.
Lähim sugulaskeel on abhaasi keel. Abasiini keel on umbes 1000 aastat tagasi geograafilise isolatsiooni tõttu lahknenud (abasiinide esivanemad rändasid Taga-Kaukaasiast põhja poole).
Nimi
Abasiini keele nimi on abasiini keeles абаза бызшва, vene keeles абазинский язык, inglise keeles Abasinian või Abaza.
Levik
Abasiini keelt kõnelevad abasiinid, kellest enamik elab Venemaal Karatšai-Tšerkessi Vabariigis. Nende kompaktne asustus jaguneb 13 asula vahel, mis on hajutatud Karatšai-Tšerkessia viie erineva rajooni vahel.
Venemaa 2010. aasta rahvaloenduse andmeil oli Venemaal 41 094 abasiini, kelle emakeel oli abasiini keel. 2002. aasta Venemaa rahvaloenduse andmeil oli Venemaal 38 247 abasiini keele oskajat. Kõnelejate arv Nõukogude Liidus oli 1979. aasta rahvaloenduse andmetel 27 000. 1970. aastal oli see arv 24 000.
93% Karatšai-Tšerkessia abasiinidest kõneleb abasiini keelt.
Murded
Abasiini keele murded on tapanta murre (orumurre) ja ašhari murre (ašharaua, šharaua; mäemurre), mis vastavad abasiinide kahele etnilisele rühmale. Murretevahelised erinevused on peamiselt foneetilised.
Abasiini keele murded jagunevad viieks murrakuks: Abazakti, Apsua, Kubina-Elburgani, Kuvinskoje (Starokuvinskoje ja Novokubinskoje) ning Psõži–Krasnõi Vostoki murrakuks. Ka murrakute vahel on märkimisväärsed foneetilised erinevused.
Kirjakeele aluseks on tapanta murde Kubina-Elburgani murrak ("sisisev variant").
Ašhari murre on lähedane abhaasi keelele.
Foneetika ja fonoloogia
Konsonantide süsteem on keeruline.
Morfoloogia
Tegusõnal on keeruline aegade ja kõneviiside süsteem ning suur hulk eesliidete abil väljendatavaid kategooriaid (näiteks kausatiiv).
Isikulised asesõnad ja isikulis-asesõnalised eesliited jagunevad tavaliselt kolmeks klassiks (mehed, naised ja asjad), mõnikord kaheks klassiks (inimesed ja asjad).
Nimisõnal on definiitsust, indefiniitsust ja üksikust väljendav vorm.
Süntaktilisi suhteid väljendavad käänded (nagu nimetav, ergatiiv või daativ) puuduvad, kuid on olemas mõningate käändevormide alged.
Abasiini keele morfoloogiline ehitus on lähedane abhaasi keele omale. Erinevusi on näiteks näitavate asesõnade ning järg- ja kordarvude moodustamises, järelsõnade kasutamises, aja- ja kõneviisivormides, tegusõnade eitusvormides ja määrsõnade moodustamises.
Klassid
Nimisõnad jagunevad inimese klassiks ja asjade klassiks. Inimese klassi kuuluvad inimest tähistavad sõnad, sealhulgas isikunimed, sugulussõnad ja elukutsete nimetused, ja antropomorfsete jumaluste nimetused. Nad vastavad küsimusele дзачӀвыйа (дзачӀвыя)? või дызда 'kes?'. Asjade klassi kuuluvad mitteinimesi tähistavad sõnad. Nad vastavad küsimusele ачӀвыйа? (ачӀвыя?) 'mis?'.
Süntaks
Abasiini keel on tugevalt sünteetiline keel. Öeldises võib olla korraga mitu isikuklassi-eesliidet, koha- ja muud tunnust ning tegevuse ja seisundi varjundit väljendavat sufiksit.
Sõnajärg on SOV (alus, sihitis, öeldis).
Isikuklassi-eesliidete järjekord öeldises oleneb sellest, kas öeldis on sihiline või sihitu.
Tähestik
Abasiini tähestik, mida kasutatakse alates 1938. aastast, põhineb vene tähestikul.
Kirjakeele loomist alustati 1932–1933 ladina kirja alusel, kuid varsti ladina kirjast loobuti.
Maalinn
Maalinn on eestlaste ringvall-linnuste rahvapärane nimetus Saaremaal, Muhus ja mujal Lääne-Eestis. Nimetus tuleneb seosest selle piirkonna maaga. Maalinn oli ühtlasi piirkonna keskuseks. Maalinnad ehitati tavaliselt madalale kühmule või ka tasasele maale kokkukuhjatud ringvallile.
Arheoloogias kasutatakse maalinna nimetust ka kindlat tüüpi ringvalliga linnuste või linnamägede puhul.
Baruch Spinoza
Baruch või Benedict de Spinoza (24. november 1632 Amsterdam – 21. veebruar 1677 Haag) oli juudi päritolu Hollandi filosoof.
Spinoza tööde tegelik suurus ja tähtsus sai selgeks alles pärast tema surma. Tänapäeval peetakse teda üheks suurimaks ratsionalistlikuks filosoofiks 17. sajandil, kes pani aluse 18. sajandi valgustusajastule ning tänapäevasele piiblikriitikale. Oma peateoses "Eetika" astus ta vastu Descartes'i keha ja vaimu dualismile. Spinozat peetakse Lääne filosoofia üheks tähtsaimaks filosoofiks. Georg Wilhelm Friedrich Hegel ütles, et kõik kaasaegsed filosoofid on "kas spinozistid või üldse mitte filosoofid."
Tema poliitilistest teostest tuntuimad on "Tractatus Theologico-Politicus" (1670) ja "Tractatus Politicus" (kirjutatud 1675, ilmunud postuumselt 1677).
Spinoza elas rahulikku elu prilliklaaside tegijana ning keeldus kõrgetest kohtadest ja ametitest, mida talle pakuti, nagu näiteks prestiižsed õpetajakohad. Perekonnalt saadud päranduse andis ta oma õele. Spinoza suri 1677. aasta veebruaris kopsuhaigusse, mille oli põhjustanud klaasitolm, mida ta oma tööd tehes sisse hingas.
Weeds
"Weeds" on musta huumoriga USA komöödiasari jõukast California äärelinnast ja selle elanikest, kellest suur osa on seotud marihuaana tarbimise ja levitamisega.
Emu
thumb|Emu pea Emu (Dromaius novaehollandiae) on kaasuarlaste sugukonda emu perekonda kuuluv lennuvõimetu lind.
Emu kirjeldati esimest korda Uus-Hollandi kaasuarina Arthur Phillipi raamatus "Voyage to Botany Bay" ("Reis Botany Baysse"), mis ilmus 1789. Selle raamatu kaasautor oli linnuteadlane John Latham, kes seda lindu kirjeldas ja pani talle teadusliku nime, mis ladina keeles peaks tähendama 'kiirejalgne uushollandlane'.
1816 kirjeldas Louis Jean Pierre Vieillot taas emu, kasutades sealjuures kaht perekonnanime kirjapilti: kõigepealt Dromiceius ja mõni lehekülg hiljem Dromaius. Sellest ajast on vaieldud, kumb neist on õige. Grammatiliselt on õige Dromaius ja teine sisaldab nähtavasti kirjaviga, aga sellegipoolest sai emu tuntuks nime Dromiceius all. Viimasel ajal on hakatud seda perekonda taas nimetama Dromaius, muuhulgas teevad seda Austraalia valitsuse väljaanded, aga Dromiceius jääb paralleelnimeks.
Kust tuleb sõna "emu", see pole täpselt teada. See pole austraalia aborigeenide sõna. Kõige tõenäolisemalt pärineb see araabia sõnast, mis tähistab suurt lindu. Seda sõna kasutasid portugali maadeavastajad, kirjeldades Austraalias ja Uus-Guineal elavaid kaasuare.
Emu ühendatakse koos kaasuaridega kaasuarlaste sugukonda, omaette alamsugukonda, kuhu kuulub ainult üks liik. See pole alati nii olnud. Näiteks "Loomade elu" eraldab emu omaette emulaste sugukonda.
Emusid kasvatatakse farmides nende liha, sulgede ja emuõli saamiseks.
Levik
Emu elab Austraalia savannides ja rohtlates.
Austraalias elab 625 000 – 725 000 emu ja tema arvukus on stabiilne. Tasmaanias elanud alamliik suri küttimise tagajärjel 1865. aastal välja.
Enne eurooplaste saabumist Austraaliasse elas seal veel kaks väiksemat emuliiki Dromaius baudinianus ja Dromaius ater, mis mõlemad kiiresti pärast eurooplaste saabumist välja surid.
Välimus
Emu on 1,5–1,9 m kõrge ja kaalub kuni 45–55 kg.
Emu meenutab väliselt nandut, kuid on suurem. Tal on kohev pruunikashall sulestik, mis meenutab villa, ja kolmevarbalised tugevad jalad nagu teistelgi kaasuarlastel. Pea ja kael on mustad. Nokk on erinevalt kaasuari nokast lamenenud. Pea on sulgedega kaetud.
Eluviis
Emu suudab joosta pikka maad. Lühikest aega suudab ta arendada kiirust kuni 50 km/h.
Austraalias võib emu kõikjal kohata, kuigi ta väldib tihedalt asustatud alasid, tihedaid metsi ja kuivi alasid.
Inimeste tehtud traataedadest emu ei hooli. Ta võtab kõvasti hoogu ja jookseb otse läbi traataia, nii et sulepuru lendab. Sellepärast talunikud ei salli emusid: nad lõhuvad palju traataedu.
Emu elab looduses 10–20 aastat. Vangistuses võib ta kauemgi elada. Vangistust talub emu kergesti.
Paljunemine
thumb|Emu kurn thumb|Emutibu Emu on monogaamne.
Isaslind ehitab maa peale okstest, rohust ja puukoorest pesa. Ühte pessa muneb kuni 3 emaslindu, igaüks 5–15 muna. Üks muna kaalub 800 grammi.
Haub ja poegade eest hoolitseb isaslind. Haudumine kestab 53–60, mõnedel andmetel aga 66 päeva. Vahel muneb emane veel haudumise ajalgi pessa lisaks. Haub ainult isaslind. Ta võib käia pesalt ära toitu otsimas, kuigi sagedamini nälgib lind kogu haudumise aja jooksul. Isane pöörab kümme korda päevas pesas mune ringi.
Vastkoorunud emutibud on 12 cm pikad. Nad on sünnist saadik aktiivsed ja lahkuvad mõne päeva jooksul pesast. Isane jääb tibudega kokku umbes 7 kuuks, ta kaitseb neid ja õpetab toitu leidma. Tibud kasvavad kiiresti ja on juba 5–6 kuu vanuselt sama suured kui täiskasvanud.
Emutibud on triibulised. See kaitsevärvus aitab neil maskeeruda.
Toitumine
Emu sööb vilju, seemneid ja väikesi loomi. Ta sööb ka taimi ja putukaid: rohutirtse, ritsikaid, lepatriinusid, liblikaröövikuid ja sipelgaid.
On teada, et emu võib nädalate viisi toiduta olla.
Seal, kus emusid on palju, võivad nad põlde kahjustada.
Selleks, et toitu paremini seedida, neelavad emud kive. Üks kivi võib kaaluda kuni 45 g ja kõik maos olevad kivid kokku võivad kaaluda kuni 745 g. On täheldatud, et emud söövad puusütt, kuigi pole veel kindlaks tehtud, miks.
Dr House
"Dr House" on Emmy auhinnaga pärjatud Ameerika Ühendriikide telesari, mille stsenarist on David Shore. Koomilis-iroonilist dr House'i kehastab inglise näitleja Hugh Laurie [ˈhjuː ˈlɒri], kes on rolli eest pärjatud muu hulgas Kuldgloobuse ja Ekraaninäitlejate Gildi auhinnaga ning olnud dr House'i osatäitmise eest eri auhindadele nomineeritud kokku 26 korral. Telesari oli ekraanidel 2004. aasta novembrist kuni 2012. aasta maini. 66 riigis näidatud "House" oli 2008. aastal maailma vaadatuim telesari.
Eestis on telesarja näidanud TV3 ja Kanal 2. Telesarja saab vaadata ka Netflixis.
Tegevustik
Telesarja peategelane Gregory House on inimpõlgurist geenius, kes juhib New Jerseys Princeton-Plainsboro õppehaiglas arstiderühma. Igas jaos esineb keeruliste haigustunnustega ravitav. Rühm üritab patsiendile diagnoosi panna ja ta haigust ravida. Harilikult saadab neid seejuures edu alles siis, kui ravitava seisund on eluohtlikuks muutunud. Üldjuhul võetakse dr House'i maailmakuulsasse osakonda vastu ainult haigeid, kellele ei ole suudetud mujal õiget diagnoosi panna ning kelle seisund on seetõttu keeruliseks on muutunud. Enamasti lükkab House tagasi juhtumid, mida ta ei pea huvitavaks.
Diagnoosi panemisel toimub arutelu, mida juhib House. Seejuures lisab House tahvlile haigustunnuseid ja võimalikke diagnoose ning tõmbab välistatud ideid maha. Tihtipeale eirab House oma meeskonna arvamusi ning paneb need proovile, viidates olulistele teguritele, mida nad pole arvestanud. Lisaks tuleb ette, et ravitav valetab oma haigusnähtude ja oluliste haigusloo mõjurite kohta, mispeale House ühmab: "Kõik valetavad." või "Haigustunnused ei valeta."
Sageli saadab House kellegi oma meeskonnast vajalike niidiotste leidmiseks haige koju, kusjuures ilma haige loata. Jao kestel pannakse patsiendile mitu korda vale diagnoos, mille alusel teda ka ravitakse. Valest ravist tingitud edasised tüsistused põhjustavad uusi haigusnähte, mis aga jao lõpuks House'il õige diagnoosi aitavad panna.
Olles väisanud 7. hooaja lõpuosas Cuddyt, ja teinud seda mõneti ühiskonna reegleid eiraval viisil – nimelt sõites Cuddy söögituppa sisse autoga, läbi Cuddy maja akende ja seina, veedab dr House seejärel ligi aasta vangistuses (8. hooaja algusosad), kust vabaneb katseajale. Neis osades on filmi tegevustik ehitatud üles eelnevatest osadest mõneti erinevalt. Hooaja ja ühtlasi kogu seriaali lõpetuseks lavastab House oma surma ja loobub arstipraktikast.
Tegelased
Peategelane Gregory House on inimpõlgaja, küünik ja toriseja. Mõned ta tavatud ravimeetodid põhjustavad töökaaslastega lahkhelisid. Ta ei näita peaaegu kunagi oma patsientide suhtes üles kaastunnet. James Wilson on haigla onkoloogia osakonna juhataja ja dr House'i ainus sõber.
Lisa Cuddy mängis haigla peaarsti seitsmenda hooaja lõpuni. Kaheksandast hooajast tuli tema asemele Eric Foreman. Keerulisemate ja ohtlikumate inimuuringute teostamiseks vajas House nende nõusolekut.
pisi|[[Jennifer Morrison Dr Allison Cameroni osatäitja (immunoloog)]]
Dr House'i meeskonda kuulusid sarja vältel järgmised peamised osatäitjad, ilmumise järjekorras:
1. Gregory House, M.D. (Hugh Laurie)
2. James Wilson (Robert Sean Leonard)
Konstantin von Helffreich
Konstantin Wilhelm von Helffreich (22. oktoober/3. november 1813 Tallinn – 7/19. detsember 1874 Mahtra) oli Aruküla, Piiumetsa ja Mahtra mõisnik.