cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valeri Petšeikin
pisi|Valeri Petšeikin Valeri Valerjevitš Petšeikin (vene keeles Валерий Валерьевич Печейкин; sündinud 7. oktoobril 1984 Taškendis) on vene näitekirjanik ja ajakirjanik.
Steven Fletcher
Ta alustas klubikarjääri Šotimaa klubis Hibernian, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2000. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta hooajal 2003–04. Hooaegadel 2007–08 ja 2008–09 valiti ta Šotimaa liiga hooaja noormängijaks. Nii hooajal 2007–08 kui ka 2008–09 lõi ta Šotimaa kõrgliigas vähemalt 10 väravat (vastavalt 13 ja 11 väravat).
Valeri Petšeikin
Ta on avaldanud tekste ka pseudonüümi Dmitri Tihhomirov all.
Petšeikin sündis Usbeki NSV pealinnas Taškendis. Keskkooli lõpetamise järel asus õppima Taškendi Riiklikusse Majandusülikooli, mille lõpetas majandusteaduse erialal. 2007. aastal Moskvasse kolimise järel täiendas ta ennast A. M. Gorki nimelises Kirjandusinstituudis.
Steven Fletcher
2016. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Inglismaa esiliiga klubiga Sheffield Wednesday. Ta mängis Sheffield Wednesdayga Inglismaa esiliigas neli hooaega ja lõi kolmel hooajal liigas vähemalt kümme väravat. 2020. aasta augustis sõlmis ta lepingu Stoke Cityga.
Debüüdi Šotimaa jalgpallikoondises tegi Fletcher 2008. aasta märtsis sõprusmängus Horvaatia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 1. aprillil 2009 MM-i valikmängus Islandi vastu. 2016. aasta EM-i valikturniiril tegi ta mõlemas kohtumises Gibraltariga kübaratriki.
Valeri Petšeikin
Ajakirjanikuna alustas Petšeikin tööd Usbekistani valitsuse ajalehe Pravda Vostoka vanemkorrespondendina. Venemaal elades on ta alates 2009. aastast teinud regulaarselt kaastööd venekeelsele geiajakirjale KVIR. Muuhulgas on ta väljaande jaoks intervjueerinud silmapaistvaid teadlasi, kultuuri- ja ühiskonnategelasi nagu Igor Kon, Viktor Jerofejev, Dmitri Voltšek, Marija Arbatova, jpt.
2007. aastal võitis Valeri Petšeikini esimene üksi kirjutatud näidend "Pistrikud" ("Соколы") sõltumatu kirjanduspreemia "Debüüt". Samal aastal pärast Mark Vaili mõrvamist lahkus Usbekistanist ja asus elama Moskvasse. Järgmisel, 2008. aastal võitis ta oma näidendiga "Minu Moskva" ("Моя Москва") Aleksandr Volodini mälestuskonkursi "Viis õhtut" ("Пять вечеров"). Hilisemad näidendid ei ole olnud sama menukad.
Tema näidendid on tuntud oma ühiskonnakriitika, provokatiivsuse, seksuaalse avameelsuse ja ebastandardse keelekasutuse poolest. Eestis Petšeikini näidendeid lavastatud ei ole.
Valeri Petšeikin on ka Venemaa Kirjanike Liidu liige.
August Gailiti nimeline novelliauhind
August Gailiti nimeline novelliauhind on kirjandusauhind, mis määratakse alates 2009. aastast kord kahe aasta jooksul eesti autorile kõige nipernaadilikuma novelli (kas fantaasiarikkus, seiklushimulised romantilised tegelased, maaliline kujutamislaad või lüüriline alatoon) eest.
Auhinda annavad välja Valga vallavalitsus (varem Valga linnavalitsus) ja Valga Keskraamatukogu. Nominendid valivad välja lugejad, Valga Keskraamatukogu kogub arvamused kokku ja edastab žüriile.
Auhinnaks on Jaak Soansi valmistatud Nipernaadi kuju.
Ilo tänav
Ilo tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Rahumäe asumis. Ilo tänav algab Kurni põigult ja lõpeb Väikese Illimari tänaval. Ilo tänav on paralleelne Vabaduse puiesteega. Ilo tänav on idakirde-lääneloodesuunaline ning ligikaudu 220 meetri pikkune.
Ilo tänav sai nime 30. oktoobril 1929. Ilmselt on tänav saanud nime lähedalasuva Õnne tänava mõjul (ilo – "rõõm").
Taimsete ravimite komitee
Taimsete ravimite komitee (lüh TRK; inglise keeles HMPC) on Euroopa Ravimiameti 2004. aastal loodud komitee, mis annab teadusliku arvamuse traditsioonilistele taimsetele ravimitele.
Taimsete ravimite komitee abistab Euroopa Liidus taimsete ravimitega seotud protseduuridel ja registreerimisel, valmistades ja avaldades teaduslike järelduste, mis käsitlevad taimede meditsiinilisi kasutusviise, kokkuvõtteid. Komitees on harilikult esindatud kõik Euroopa Liidu liikmesriigid, praeguse seisuga Eestil esindajat pole.
2015. aasta augusti seisuga on HMPC avaldanud 152 monograafiat. Nendega saab tutvuda Euroopa Ravimiameti kodulehel.
Nemanja Matić
Nemanja Matić (sündinud 1. augustil 1988 Šabacis) on Serbia jalgpallur, kaitsev poolkaitsja. Ta mängib Itaalia kõrgliigaklubis Roma.
Aastatel 2007–2009 mängis Matić Slovakkia kõrgliigaklubis Košice.
2009. aastal toimus mängija üleminek Londoni Chelseasse, aga kaks aastat hiljem vahetas Chelsea Matići Benficasse David Luizi vastu. Hooajal 2012–13 valiti Matić Portugali kõrgliiga hooaja parimaks mängijaks. Hooajal 2013–14 tuli ta klubiga Portugali meistriks. 2014. aastal ostis Chelsea FC Matići 21 miljoni euro eest tagasi. Hooaegadel 2014–15 ja 2016–17 tuli ta Chelseaga Inglismaa meistriks. Hooajal 2014–15 valiti Matić lisaks Inglismaa kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
2017. aasta juulis sõlmis ta lepingu Inglismaa kõrgliigaklubiga Manchester United ning mängi seal viis hooaega. 5. märtsil 2018 lõi ta värava Crystal Palace'i vastu ning see valiti Manchester Unitedi hooaja parimaks väravaks.
2022. aasta juunis sõlmis ta üheaastase lepingu Romaga.
Grampositiivsed bakterid
pisi|Grampositiivsed bakterid, värvunud violetseks. [[Batsillid (pulkbakterid) ja kokid (sfäärilised). Mõned gramnegatiivsed on ka olemas, värvitud punaseks.]] Grampositiivsed bakterid (tähistatakse G(+) või GP) on bakterid, mis erinevalt gramnegatiivsetest bakteritest hoiavad Grami meetodiga uurimisel aluselist värvust (kristallvioletti) pärast etanooliga loputamist. Grami meetodil lisatakse pärast kristallvioleti kasutamist kontrastvärvus (tavaliselt safraniin), mistõttu kõik grampositiivsed bakterid värvuvad violetseks või tumesiniseks. Nad on võimelised säilitama kristallvioletti tänu paksu peptidoglükaankihi olemasolule rakuümbrises. Erinevalt gramnegatiivsetest bakteritest ei ole grampositiivsetel bakteritel rakuümbrises välismembraani. Esineb tsütoplasma membraan, aga rakukesta moodustab paks peptidoglükaankiht ning nendevahelist ruumi nimetatakse periplasmaks.
Nemanja Matić
Serbia jalgpallikoondises mängis Matić aastatel 2008–2019 kokku 48 korda ja lõi kaks väravat. Ta kuulus Serbia koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.
Grampositiivsed bakterid
Omadused
Allpool nimetatud omadused on grampositiivsetele bakteritele iseloomulikud:
Nemanja Matić
Aastatel 2014 ja 2015 valiti Matić Serbia aasta jalgpalluriks.
Grampositiivsed bakterid
Omadused
Nii grampositiivsetel kui ka gramnegatiivsetel bakteritel võib olla lisamembraan, mida nimetatakse S-kihiks. Gramnegatiivsete bakterite S-kiht on otseselt seotud välismembraaniga. Grampositiivsete bakterite S-kiht on seotud peptidoglükaankihile. Rakukestas olevad teihhoiinhapped omavad lipiidse komponenti ning võivad osaleda peptidoglükaani ankurdamises, kuna lipiidne komponent on üheks membraani elemendiks.
Klassifikatsioon
Grami järgi värvimine on kiire ja tõhus diagnostiline meetod selleks, et grupeerida Bacteria domeeni liike. Traditsioonilises ja tänapäevases mikrobioloogias on palju kriteeriume, mille järgi klassifitseeritakse ja jagatakse allüksusteks domeen Bacteria. Peale Grami järgi värvimise võivad kriteeriumiks olla ka kasvu kiirus, antibiootikumitundlikkus või teised makroskoopilised ja füsioloogilised omadused. thumb|Liikide identifikatsiooni hierarhia Riik Monera oli jagatud neljaks hõimkonnaks Grami meetodi järgi: Firmacutes (Firmicutes), Gracilicutes, Mollicutes ning Mendocutes.
Carl Woese (mikrobioloogia teaduskond, Illinois Ülikool) töökaaslastega tegeles 16S ribosomaalse RNA-ga seotud fülogeneetiliste uuringutega. Alates 1987 hakkas Carl Woese kahtlema grampositiivsete bakterite monofüleetiliste rühmade õigsuses. Uuringud andsid positiivse tulemuse, mis on kasuks nende organismide järgnevatele terapeutilistele ning üldistele uuringutele. Kasutades 16S rRNA molekulaarseid meetodeid, leidis Woese 12 bakterihõimkonda, millest kaks olid grampositiivsed: suure GC (guaniin-tsütosiin) sisaldusega grampositiivsed (Actinobacteria) ja väikse GC sisaldusega grampositiivsed bakterid (Firmicutes). Hõimkonda Actinobacteria kuuluvad perekonnad, nagu Corynebacterium, Mycobacterium, Nocardia ja Streptomyces. Hõimkond Firmicutes sisaldab 45–60% ulatuses aluspaari GC, mis ei ole päris madal, kuid madalam kui hõimkonnal Actinobacteria. Hõimkonda Firmicutes kuuluvad perekonnad, nagu Staphylococcus, Streptococcus, Enterococcus, Bacillus, Clostridium ja Listeria. Need perekonnad sisaldavad põhilisi haigusi tekitavaid liike.
Hõimkonda Firmicutes oli üle viidud Mycoplasma, kuna see on bakterisarnane organism. Mükoplasmal ei ole rakukesta. Vaatamata sellele, et mükoplasma ei saa olla värvitud, tuleneb see organism hõimkonnast Firmicutes.
Vaatamata laialt levitud arvamusele ning praktilistele teadmistele molekulaarses fülogeenias, peavad mõned inimesed senini Monera riiki monofüleetiliseks klaadiks. Nende inimeste hulka kuulub ka Cavalier-Smith.
Patogeensus
Grampositiivsed bakterid on kõige levinumaks inimese haiguse tekkimise põhjuseks. Praegu on teada 6 GP bakterite perekonda, mis mõjutavad inimese tervist. Kaks nendest, Streptococcus ja Staphylococcus, on kokid. Ülejäänud bakterid on batsillid (kepikesekujulised bakterid). Nad jagatakse kaheks rühmaks spoori moodustumise võimaluse järgi. Näidiseks võib esitada Corynebacterium ja Listeria (mittesporuleeruvad liigid) ning Bacillus ja Clostridium (liigid, mis moodustavad spoore). Peale selle jagatakse sporuleeruvad bakterid veel fakultatiivseteks ja obligatoorseteks anaeroobideks. Esimesse rühma kuulub Bacillus perekond ja teise Clostridium.
Baltisches historisches Ortslexikon
Baltisches historisches Ortslexicon (saksa keeles 'Baltimaade ajalooline kohaleksikon') on kaheosaline teatmeteos, mis käsitleb Eesti ja Läti ala asustusajalugu perioodil 1184–1918. Selle teose andis välja Balti Ajaloo Komisjon, mis tegutseb Saksamaal.
Baltisches historisches Ortlexikon tugineb eranditult kirjalikele allikatele.
Teose esimene osa käsitleb Eestit (Eestimaa kubermang ja Liivimaa kubermangu põhjaosa) ning ilmus 1985. Teine köide käsitleb Lätit (Liivimaa kubermangu lõunaosa ja Kuramaa kubermang) ning ilmus 1990.
Teos võtab kokku tähtsamad andmed Eesti ja Läti asulate, kihelkondade, mõisade, pastoraatide jms. asutamise, arengu ja nimede kohta. Toodud on ka jõgede, järvede ja saarte nimed.
Teose märksõnad lähtuvad saksakeelsetest nimekujudest.
Vassili Berezutski
thumb|Vassili Berezutski, 2007 Vassili Berezutski (vene keeles Василий Владимирович Березуцкий; sündinud 20. juunil 1982 Moskvas) on Venemaa jalgpallur.
Ta mängib Moskva CSKAs kaitsemängijana. Venemaa koondises on ta mänginud alates 2003. aastast ja löönud 81 mängus 4 väravat (seisuga 27. juuni 2014).
EIK
EIK või Eik või EiK on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Nils Täpp
Nils Bertil Täpp (sünninimi Nils Bertil Persson; 27. oktoober 1917 Malung – 23. oktoober 2000) oli rootsi murdmaasuusataja.
Ta tuli olümpiavõitjaks 4×10 km teatesõidus 1948. aasta taliolümpiamängudel Sankt Moritzis ja maailmameistriks 1950. aasta maailmameistrivõistlustel Lake Placidis.
Pärnu JK Vaprus III
Pärnu JK Vaprus III oli Eesti jalgpalliklubi Pärnu JK Vaprus üks duubelmeeskondadest.
Rapla kirikumuusika festival
Rapla kirikumuusika festival on aastast 1993 toimuv vaimulikku muusikat esitlev ja tutvustav festival.
Festivali algataja ja peakorraldaja oli algusaastatel Raimo Kivistik. Alates aastast 2010 on festivali kunstiliseks juhiks Pille Lill ning korraldajaks Muusikute Fond PLMF.
Enne aastat 1997 toimus festival Rapla Maarja-Magdaleena kirikus, hiljem toimusid festivaliüritused ka teistes kirikutes, mõnikord ka mõisates.
Rannarootsi muuseum
pisi|Muuseumihoone
Rannarootsi muuseum (rootsi keeles Aibolands museum) on 1992. aastal Haapsalus asutatud muuseum, aastast 2002 Eesti Kultuuriministeeriumi hallatav riigimuuseum.
Muuseumi esimene näitus avati 1998. aastal.
Muuseum on oma eesmärgiks seadnud "tegeleda Lääne-Eesti saarestikul ja mandriosal asunud eestirootslaste ajaloo ja kultuuripärandi uurimise, säilitamise ja tutvustamisega".
Grammofon (laul)
"Grammofon" on Getter Jaani teine singel EP-lt "Parim päev". Laulu looja on Sven Lõhmus. Singel anti välja 4. juunil 2010.
Retrostiilis lugu räägib vinüülplaatidest ning selles on kasutatud palju 1980. aastate tantsumuusikast tuntud heliefekte.
Jaunanna
pisi|left|Pedetsi jõgi Jaunannas Jaunanna (vanasti ka Jaunanne, Nõukogude ajal Meijeri) on küla (vidējciems) Lätis Alūksne piirkonnas, Jaunanna valla halduskeskus.
Küla asub merepinnast 110 meetri kõrgusel Pedetsi jõe kaldal piirkonna keskusest Alūksnest 17 ja Riiast 216 kilomeetri kaugusel. Lisaks vallamajale asuvad külas veel kunsti- ja muusikakallakuga põhikool, rahvamaja, raamatukogu ja postkontor. Seal asub Jaunanna bussipeatus.
Küla kohal asus varem Jaunanna mõis, mille ehitised Teises maailmasõjas hävisid. Sõja järel rajati sinna tänapäevane asula, mis kannab aastast 1990 Jaunanna nime. Küla oli kohaliku kolhoosi keskasulaks.
Külas asub Teises maailmasõjas hukkunud Nõukogude sõdurite vennaskalmistu.
Bakili Muluzi
Elson Bakili Muluzi (sündinud 17. märtsil 1943 Machingas) on Malawi poliitik.
Ta oli 24. maist 1994 kuni 24. maini 2004 Malawi president. Temast sai pärast üheparteisüsteemi kaotamist Malawi esimene mitmeparteilistel valimistel valitud president.
Bakili Muluzi oli Ühendatud Demokraatliku Rinde asutaja ja esimees.
Vladimir Jakovlev
Vladimir Jakovlev (sündinud 1960 ) on Leedu alpinist.
Alpinismiga hakkas ta tegelema 1980. aastal. Teise Leedu alpinistina täitis ta aunimetuse "Lumeleopard" saamiseks vajalikud nõuded. Ta on noorimaid selle aunimetuse saanud Baltimaade alpiniste.
Tipputõusud Pamiiris ja Tian Shanis
Ta ronis kahel aastal järjest Pamiiris. 1989. aastal tõusis ta Korženevskaja tippu. Järgmisel aastal vallutas veel kaks seitsmetuhandelist mäge: 8. augustil alistus talle Lenini mäetipp ja 21. augustil 1990 soolotõusus Ismoili Somoni mäetipp.
1990. aastad
1996. aastal ronis ta Matterhorni tippu (4A raskuskategooria marsruut).
FIFA 20
Tavaväljalaske (Regular Edition) kaanele pandi esmakordselt pilt Madridi Reali ääremängijast Eden Hazardist, eriväljalasete (Champions Edition ja Ultimate Edition) kaantel olid vastavalt Liverpooli kaitsja Virgil van Dijk ja endine Madridi Reali ning Torino Juventuse poolkaitsja Zinedine Zidane.
Uue mänguviisina lisati mängu VOLTA Football', mis pakub mängijatele tavalise 11 vs 11 mängu kõrvale võimalust simuleerida vähemate mängijatega tänava- ja saalijalgpalli matše. VOLTA Football on kunagise EA FIFA Street seeria sisuline järg.
September 2021
September 2021, kroonika.
2021. aasta september algas kolmapäeval ja lõppes 30 ööpäeva pärast neljapäeval.
Laine (laev 1986)
Laine oli Eesti mereväe abilaev ja taastatud mereväe esimesi laevu. Laeva pardatähis oli A432.
Ajalugu
Pärast Eesti iseseisvumist kuulus laev Eesti-Soome ühisettevõttele ja registreeriti lõbusõidulaevana.
Laev sai kurikuulsaks 2. veebruaril 1993, kui randus Soomes 108 illegaalse kurdi põgenikuga (sealhulgas umbes 30 last) pardal. Arvatavalt oli Revalia väljunud ööl vastu 2. veebruari Pirita sadamast ja lubatava sõidusuunaga Saaremaale. Soome piirivalve avastas laeva u 10 km kaugusel rannikust ja eskortis Suomenlinna saarele piirivalvekordoni juurde. Enne kohale jõudmist sõitis Revalia veel kividele ja osa põgenikke üritas ujudes maale põgeneda, kuid püüti kinni. Laeva meeskond vahistati ja asja sõitis Soome arutama muuhulgas peaminister Mart Laar.
Eesti võimud otsustasid laeva konfiskeerida ja anda Eesti mereväele, mis oli sel ajal alles taastamisel. Mereväes sai ta 1994. aastal abilaevaks nimega Laine. Meeskond koosnes kahest kaadrimereväelasest (komandör, mehaanik) ja neljast ajateenijast-madrusest. Laevale oli mereväe arenedes aga raske asjalikku otstarvet leida. 2000. aasta paiku arvati Laine mereväe teenistusest välja. Algul plaaniti laev üle anda Kaitseliidule, kuid see ei õnnestunud.
Anti (kartulisort)
'Anti' on hariliku kartuli sort.
Sordi aretasid Jaan Sarv ja Mati Koppel.
Sort kanti sordilehte 1997.
Plokk
Sõna "plokk" kasutatakse mitmes tähenduses.
Artūrs Kulda
pisi|Artūrs Kulda (2022) pisi|Artūrs Kulda 2011. aastal [[Winnipeg Jetsi särgis]] Artūrs Kulda (sündinud 25. juulil 1988 Leipzigis) on Läti jäähokimängija, kes mängib kaitsjana Austria klubis EC VSV.
Tööõnnetus
Tööõnnetus on Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni definitsiooni järgi ootamatu ja ettekavatsemata sündmus, sealhulgas vägivallaakt, mis toimub töö käigus või tööga seoses ja mille tagajärjel üks või mitu töötajat saavad vigastuse, haigestuvad või saavad surma.
Eurostat defineerib tööõnnetust kui "äkkjuhtumit töö käigus, mis põhjustab füüsilise või vaimse kahju". Eurostati definitsioon hõlmab ka ägedad mürgistusjuhtumid ja teiste isikute tahtlikud teod, samuti töö käigus, kuid väljaspool ettevõtte territooriumi aset leidnud õnnetused, isegi juhul kui need põhjustas mõni kolmas osapool. Eurostati definitsioon aga välistab tahtlikud enesevigastused, õnnetused teel tööle ja töölt tagasi (nn tööteeõnnetused), üksnes meditsiinilistel põhjustel toimunud õnnetused (nt tööl toimunud infarkt) ja kutsehaigused. Väljend "töö käigus" tähendab tööalase tegevusega seotud või tööl veedetud ajal jooksul toimunut ja hõlmab ka töö käigus toimunud liiklusõnnetusjuhtumeid. Eurostati tööõnnetuste statistika sisaldab andmeid üksnes selliste tööõnnetuste kohta, mis põhjustasid kannatanule enam kui 3-päevase töövõimetuse (arvestamata õnnetuse toimumispäeva).
Artūrs Kulda
2006. aastal valis Atlanta Thrashers ta NHL-i draft'is 200. valikuna. Hooaja 2007–08 lõpus debüteeris ta American Hockey League'is (AHL) Thrashersi noorteklubis Chicago Wolves, kellega võitis samal hooajal Calder Cup'i.
Tööõnnetus
Eesti töötervishoiu ja tööohutuse seadus käsitleb tööõnnetusena töötaja tervisekahjustust või surma, mis toimus tööandja antud tööülesannet täites või muul tema loal tehtaval tööl, tööaja hulka arvataval vaheajal või muul tööandja huvides tegutsemise ajal. Tööõnnetusena ei käsitata tervisekahjustust või surma, mis toimus küll loetletud juhtudel, kuid mis ei ole põhjuslikus seoses töötaja töö või töökeskkonnaga.
Tööandja peab iga tööõnnetuse asjaolude ja põhjuste selgitamiseks läbi viima uurimise, kaasates töökeskkonnavoliniku ja vajadusel pädeva eksperdi ning esitama uurimistulemuste kohta kirjaliku raporti. Tööõnnetuse raportis tuleb kirjeldada ka abinõud sarnaste tööõnnetuste vältimiseks tulevikus.
Artūrs Kulda
Thrashersi meeskonnas debüteeris Kulda NHL-is 12. veebruaril 2010 mängus Minnesota Wildi vastu. Aastatel 2008–2012 mängis ta suurem osa ajast AHL-is. NHL-is sai ta Thrashersi meeskonnas kahe hooaja jooksul kirja kuus mängu ja Winnipeg Jetsi meeskonnas hooajal 2011–12 üheksa mängu.
Tööõnnetus
Raskusastme järgi liigitatakse tööõnnetusi kergeteks, rasketeks ja surmaga lõppenud õnnetusteks. Raskeks loetakse sellist tööõnnetust, mis põhjustas töötajale raske kehavigastuse või eluohtliku seisundi. Surmaga lõppenud tööõnnetuste hulka arvatakse kõik tööõnnetused, mis põhjustasid kannatanu surma ühe aasta jooksul õnnetuse toimumisest arvates.
Artūrs Kulda
2012. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu KHL-i klubiga Novosibirski Sibir. Aastatel 2013–2015 mängis ta KHL-is Ufa Salavat Julajevi ridades. Seejärel mängis ta aastatel 2015–2017 Jokerites. Suurem osa hooajast 2017–18 mängis ta KHL-is Kunluni Red Stari ridades, hooaja lõpus lühikest aega Tšehhi kõrgliigaklubis Praha Sparta. Hooajal 2018–19 mängis ta KHL-is Tšerepovetsi Severstali meeskonnas. Hooaega 2019–20 alustas ta Riia Dinamos, kuid naasis seejärel Severstali. 2020. aasta detsembris liitus ta Saksamaa kõrgliigaklubiga Nürnberg Ice Tigers. Hooajal 2021/22 mängis ta Saksamaa kõrgliigas Krefeld Pinguine ridades. 2022. aasta juulis sõlmis ta lepingu EC VSV-ga.
Tööõnnetus
Eestis ei arvestata tööteel toimunud õnnetusjuhtumeid tööõnnetuste hulka alates 1. juulist 2003.
Artūrs Kulda
Läti jäähokikoondise koosseisus on Kulda osalenud 2014. aasta taliolümpiamängudel ja 2022. aasta taliolümpiamängudel ning kaheksatel maailmameistrivõistlustel (vahemikus 2010–2022). 2014. aasta maailmameistrivõistlustel lõi ta turniiri peale kaitsemängijatest enim väravaid (kokku neli väravat).
Tööõnnetus
Eestis toimus 2013. aastal 4180 registreeritud tööõnnetust, neist 20 õnnetust lõppesid töötaja surmaga. Hinnanguliselt registreeritakse Eestis vaid ca 40% kõikidest toimunud tööõnnetustest. Tööõnnetuste hinnanguline arv saadakse registreeritud tööõnnetuste arvu laiendamisel tööjõu uuringust leitud tööõnnetuste arvu hinnanguga.
Artūrs Kulda
Tema noorem vend Edgars Kulda on samuti jäähokimängija.
Tööõnnetus
Tööinspektsioon uurib kõiki surmaga lõppenud tööõnnetusi ja vajadusel ka raskeid tööõnnetusi ning teostab järelevalvet teiste tööõnnetuste uurimise ja tööõnnetuste ennetustegevuste rakendamise üle. Surmaga lõppenud tööõnnetuse korral viib uurimise läbi ka politsei.
JK Narva Trans U21
JK Narva Trans II on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Narvas. Tegemist on JK Narva Transi duubelmeeskonnaga
Varem kandis klubi nime Narva United FC, kuid see muudeti 2018. hooaja eel.
Varasemad liigahooajad
* Ka 2004. aastal Narva JK Trans II saavutas 2 koha III liigas ida, siis 2006. aastal 1. koht II liigas ida, 2014 1. koht IV liigas
Anderson Luís de Abreu Oliveira
pisi Anderson Luís de Abreu Oliveira (tuntud nime Anderson all; sündinud 13. märtsil 1988 Porto Alegres) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Türgi esiliiga klubis Adana Demirspor.
Ta on mänginud näiteks Grêmio, FC Porto, Manchester Unitedi ja Internacionali meeskonnas.
Anderson osales 2008. aasta suveolümpiamängudel ja võitis Brasiilia meeskonnaga pronksmedali.
Matthew Jurman
Matthew John Jurman (sündinud 8. detsembril 1990 Wollongongis) on Austraalia jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Austraalia kõrgliiga klubis Newcastle Jets.
Austraalia kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2007–08 Sydney FC meeskonnas. Hooajal 2009–10 tuli ta Sydneyga Austraalia meistriks. Aastatel 2011–2013 mängis ta Austraalia kõrgliigas Brisbane Roari ja 2013–2017 taas Sydney ridades. Hooajal 2012–13 võitis ta Roariga Austraalia kõrgliiga põhihooaja. 2016. aastal valiti Jurman Sydney hooaja parimaks mängijaks.
2017. aasta jaanuaris liitus ta Lõuna-Korea kõrgliiga klubiga Suwon Samsung Bluewings. 2018. aasta juulis siirdus ta Saudi Araabia kõrgliiga klubisse Al-Ittihad, kus mängis ühe hooaja. Hooajal 2019–20 mängis ta Austraalia kõrgliigas Western Sydney Wanderersi meeskonnas ning hooajal 2020–21 Kreeka esiliiga klubis Xanthi. Seejärel naasis Jurman Austraalia kõrgliigasse, liitudes Newcastle Jetsiga.
Austraalia jalgpallikoondises debüteeris Jurman 5. oktoobril 2017 MM-i valikmängus Süüria vastu. Ta on kuulunud Austraalia koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2019. aasta Aasia meistrivõistlustel.
Poliitiline teater
Poliitiline teater (political theatre / political drama) on teatriliik, mis oma vormilt võib olla erinev, kuid sisuliselt tegeleb mingi ühiskondliku probleemi lahkamisega ning esitamisega publikule. (Pesti: 185)
Oma olemuselt on see kiiresti muutuv teatriliik, mis tuleneb seosest ühiskondlike protsessidega. Seda on püütud defineerida mitmete meetodite kaudu erinevate teoreetikute poolt (nt. Erika Fischer-Lichte, Madli Pesti). Samuti on ajas muutunud poliitilise teatri eesmärk. 20. sajandi esimesel poolel oli poliitilise teatri peamisi eesmärke kutsuda rahvast üles ühiskonda muutma (nt. Erwin Piscatori käsitluses) või Nõukogude Liidu ajal vastanduda võimule. 20. sajandi lõpus ja 21. sajandil on selle põhisiht panna publik poliitiliste ja ühiskonnakriitiliste teemade üle mõtlema. (Pesti: 185, 205-206)
Ajalugu
Mõistele pani tänapäevases tähenduses aluse saksa dramaturg, lavastaja ja teatrijuht Erwin Piscator (17.12.1893 - 30.03.1966) 1929. aastal, kes pooldas tugevalt vasakpoolset ideoloogiat ning õhutas rahvast ühiskonna muutmisele. (Pesti: 185)
Tema kolleeg teatripraktik ja -teoreetik Bertolt Brecht (10.02.1898 - 14.08.1956) on oma eepilise teatriga ilmselt kõige rohkem mõjutanud poliitilise teatri käsitust. Tema eesmärk oli panna publik nende teemade üle ise mõtlema. See kirjeldab ka tänapäevast poliitilise teatri käsitust. (Pesti: 87)
Saksa poeet, filosoof, ajaloolane ja näitekirjanik Friedrich Schiller (10.11.1759 - 9.05.1805)  pidas kunsti, aga peamiselt just teatrit kui moraali- ja poliitiliseks asutuseks. Seda uuris ja mõtestas edasi ka saksa helilooja, dirigent, ooperiuuendaja, poliitik ning muusikateoreetik, -kriitik, -kirjanik Richard Wagner (22.05.1813 - 13.02.1883). Ta uskus, et etenduse oluline aspekt on mõjutada inimese mõistust, tundeid ja keha. Selline mõtteviis leidis aset ka Vana-Kreeka 1960.-1970.aastate poliitilise teatri tegijate seas. (Pesti: 186)
Poliitilist teatrit on uurinud ka saksa teatriteadlane Erika Fischer-Lichte (sünd 25.06.1943). Ta on kirjutanud poliitilise teatri mõiste erinevatest kasutusviisidest. (Pesti: 185)
Tihti kasutatakse poliitilisest teatrist rääkides katusmõistet “ühiskondlik teater” ning “sotsiaalne teater”. Viimane tuleneb vene teatridiskursusest, mis kirjanduse kaudu ka Nõukogude Eestisse jõudis. Selles kontekstis ei saa see aga võrduda poliitilise teatri mõistega, sest “poliitiline” tähendas tollal vaid kommunistliku partei ideoloogiat järgivat. See aga jookseb tänapäeval mõistetava “poliitilise teatri” terminiga vastuollu. Varasemas kirjanduses on kasutatud ka terminit “publitsistlik teater”. Selline teater kasutas materjalidena nii eesti kui ka teiste nõukogude autorite aktuaalseid näidendeid. Lavale toodi ühiskondlikud probleemid, millest ajakirjanduses ei kirjutatud. (Pesti: 183-185)
Kaasaja üheks tuntumaks poliitilise teatri tegijaks võib pidada šveitsi lavastajat, teatrijuhti, ajakirjanikku, esseisti ning õppejõudu Milo Raud (sünd 25.01.1977). Tema lavastused on dokumentaalsed. Taaslavastab juba juhtunud poliitilisi akte ning tihti mitte professionaalsete näitlejatega, vaid “inimestega tänavalt” ja vahel isegi inimestega, kes on konkreetse poliitilise sündmuse juures või sees viibinud. Olulised näited tema lavastustest on “Ceaușescude viimased päevad” (2009), “Moskva protsessid” (2013), “Soodoma 120 päeva” (Schauspielhaus Zürich ja Theater HORA, 2017) jpm. Rau on Belgias Genti linnateatri NTGent kunstiline juht ning selle alt välja andnud kümnepunktilise Genti manifesti, mille järgi lavastust luua. 2007.aastal lõi ta Rahvusvahelise Poliitmõrva Instituudi, mille alt on toonud ta välja ideoloogiast motiveeritud (kohtu)protsesside taasetendamisi. (Karulin, 2019)
Eesti
Eestis on poliitilise teatriga tegelenud peamiselt lavastaja ja teatriteoreetik Merle Karusoo, Teater NO99 ning Von Krahli Teater.
Teater NO99 tegeles otseselt poliitiliste teemade ning ühiskondlike probleemidega. Samuti iseloomustab nende lavastusi postdramaatilisus ning plakatlikkus. Nende teoste hulgast võib poliitilise teatri märksõna all välja tuua “Nafta!” (lav Tiit Ojasoo ja Ene-Liis Semper, 2006), “GEP ehk Garjatšije estonskije parni” (lav Tiit Ojasoo ja Ene-Liis Semper, 2007), “Kuidas seletada pilte surnud jänesele” (lav Tiit Ojasoo ja Ene-Liis Semper, 2009), “Ühtne Eesti” (lav Tiit Ojasoo ja Ene-Liis Semper, 2010), “The Rise and Fall of Estonia” (lav Ene-Liis Semper ja Tiit Ojasoo, 2011), “Suur õgimine” (lav Lauri Lagle, 2012), 2012. aastal aset leidnud näidendi “Reformierakonna juhatuse koosolek” esimene lugemine, “Savisaar” (lav Ene-Liis Semper ja Tiit Ojasoo, 2015) jpm. (Pesti: 202; Pesti: 84, 87-88, 94)
Von Krahli Teater on samuti tegelenud poliitilise teatriga, kuigi ei ole sellisena eeskätt tuntud. Lavastused on vormilt postdramaatilised, ent paljud kätkevad endas ka poliitilist sisu. Vanemast Von Krahli ajast saab välja tuua “Europiraadid” (koostöö saksa trupiga Showcase Beat Le Mot, 2006), “Harmoonia” (koostöös soome kunstniku Teemu Mäkiga, 2008). Ka “Võluflööt” (lav Peeter Jalakas, 2006), mis tõukus Von Krahli Akadeemia loengutsüklist “Ökoloogia ehk Elu pärast naftaajastut” 2005. aastal. Uuemast ajast “Pigem ei” (lav Juhan Ulfsak, 2020). (Pesti: 195, 197)
Samuti käsitlevad poliitilisi teemasid mitmed etenduskunstnikud. Näiteks Elina Masing puudutades oma teostes vähemuste õigusi; Mari-Liis Lill, rääkides naiste õigustest; Jarmo Reha; Mart Kangro, Juhan Ulfsaki ja Eero Epneri kooslus jpm. Ka Paide Teater, kes on suunanud ennast kogukonnateatri valdkonda, tegeleb ühiskondlike probleemide ja küsimustega.
Käsitlus
Saab välja tuua neli kriteeriumit poliitilise teatri defineerimiseks, kuigi ühiselt tunnustatud kindel teooria puudub:
(Pesti: 84-92)
Ka Erika Fischer-Lichte pakub Metzleri teatrileksikonis välja neli poliitilise teatri mõiste kasutusviisi:
(Pesti: 185-186)
Ehkki poliitilise teatri mõiste pole üheselt defineeritav, on poliitilised lavastused tihti just postdramaatilise esteetikaga. Iseloomulikud jooned eesti poliitilistele postdramaatilistele lavastustele on:
Juri Velõkõi
Juri Jurijovõtš Velõkõi (ukraina keeles Юрій Юрійович Великий; sündinud 5. juunil 1980 Kotovskis Ukraina NSV-s) on ukraina näitleja (koomik). Tegutsenud ka humoristi, stsenaristi ja telesaatejuhina.
Ta lõpetas Odessa Merenduse Rahvusülikooli 2002. aastal mereõiguse ja 2006. aastal meretranspordi juhtimise erialal.
Ülikooli ajal võttis osa KVN-i mängudest. Alates 2009. aastast on ta Stuudio Kvartal 95 näitleja.
2014. ja 2015. aastal oli ta mitme ukraina animafilmi pealelugeja (dublaažinäitleja).
Laiemalt tuntuks sai Velõkõi kui lõi 2019. aastal oma YouTube'i kanali, kus astub üles parodistina.
Jakub Kołas
Jakub Kolas (ka Jakub Kołas, valgevene keeles Якуб Колас; kodanikunimega Kanstancin Michajłavič Mickievič (Канстанцiн Міхайлавіч Міцкевіч); 22. oktoober (vkj 3. november) 1882 Stoŭbcy – 13. august 1956 Minsk) oli Valgevene kirjanik, üks valgevene kirjanduse rajajaid ning klassikuid.
Kolas kirjutas luulekogud "Vangistuse laulud" (1908) ja "Kaebelaulud" ("Песьні-жальбы", 1910), poeemid "Uus maa" ("Новая зямля", 1923) ja "Simon-moosekant" ("Сымон-музыка", 1925), jutte ja näidendeid. Tema luuletus "Kalamehe hütt" ("Рыбакова хата", 1947) kõneleb võitlusest pärast Valgevene liitmist Nõukogude Liiduga. Kolase triloogia "Teelahkmeil" (1954) jutustab revolutsioonieelse Valgevene talurahva ja intelligentsi elust.
Jakub Kolas oli Valgevene NSV rahvakirjanik (1926), Valgevene Teaduste Akadeemia liige (1928) ja asepresident (1929. aastast), Nõukogude Liidu kirjanike liidu liige 1934. aastast ning Valgevene NSV teeneline teadlane 1944. aastast. ÜK(b)P-sse astus Kolas 1945. aastal. Ta pälvis Stalini preemia 1946. ja 1949. aastal.
pisi|left|200px|Jakub Kolase monument [[Minskis Jakub Kolase väljakul avati 3. novembril 1972, seda ümbritsevad kaks skulptuurigruppi Kolase teoste kangelastest. Skulptor: Zair Azgur]]
Janka Kupała
Janka Kupała (valgevene-eesti transkriptsioonis Janka Kupala; valgevene kirillitsas Янка Купала; kodanikunimega Ivan Daminikavič Łucevič, transkriptsioonis Ivan Daminikavitš Lutsevitš, kirillitsas Іван Дамінiкавіч Луцэвіч; 7. juuli (vkj 25. juuni) 1882 Viazynka, Minski kubermang, Venemaa keisririik – 28. juuni 1942 Moskva) oli Valgevene kirjanik, valgevenekeelse kirjanduse suurkuju rahvuslikul ärkamisajal 20. sajandi algul.
Noorus
pisi|left|245px|Maja Vjazõnkas, kus Janka Kupala 1882. aastal sündis. Janka Kupala sündis 7. juulil 1882 Viazynka karjamõisas Maładziečna lähedal. Ehkki tema perekond pärines šlahtast, olid Kupala vanemad mõisamaade rentnikud. Nii sündis Kupala sisuliselt maata talupoegade klassi. Ta sai traditsioonilise valgevene hariduse, lõpetades õpingud 1898. aastal. Pärast isa surma 1902. aastal töötas Kupala juhutöödel, sealhulgas koduõpetaja, poeabilise ja arvepidajana.
Kupala esimene tõsiseltvõetav kirjanduslik katsetus oli poolakeelne sentimentaalne luuletus "Ziarno", mis valmis umbkaudu 1903–1904 pseudonüümi "K-a" all. Tema esimene valgevenekeelne teos "Мая доля" pärineb 15. juulist 1904. Kupala esimene avaldatud luuletus "Мужык" ("Talumees") pääses trükki umbes aasta hiljem valgevene keeles, ehkki venekeelses Valgevene ajalehes Severo-Zapadnõi Krai 11. mail 1905. Rida luuletusi ilmus seejärel valgevenekeelses ajalehes Naša Niva 1906–1907.
Vilniuses ja Peterburis
1909. aastal lahkus Kupala Peterburi. Järgmisel aastal avaldas ta rea teoseid, sealhulgas poeemi "Адвечная песьня" ("Igavene laul"), mis ilmus Peterburis raamatuna 1910. aasta juulis. "Сон на кургане" ("Uni kurgaanil") valmis augustis 1910; teos sümboliseeris Kupala kodumaa Valgevene viletsat olukorda. Kupala naasis Peterburist Vilniusse 1913. aastal. Teda 1910. aastail mõjutanud autorite seas oli ka Maksim Gorki.
Nõukogude aeg
Pärast Oktoobrirevolutsiooni 1917. aastal muutusid Janka Kupala kirjutised optimistlikumateks. Tema arvukate tõlgete seas valgevene keelde oli ka marksistlik hümn "Internatsionaal". Sellegipoolest säilitas Kupala sidemed Valgevene Vabariigi nõukogudevastaste emigrantidega, kes 1927. aastal tehtud välismaareisil kutsusid teda ühinema nendega paguluses Tšehhoslovakkias. Kui Kupala koju tagasi jõudis, suhtusid uued võimud temasse kohatise kahtlusega. Kriitika ajakirjanduses tipnes süüdistustega natsionalismis. See lõppes siiski pärast Kupala avalikku patukahetsuskirja 1930. aastail.
Vastupinge
Vastupinge on elektroonikas sellise polaarsusega elektripinge, mis põhjustab ühesuunalise juhtivusega ahelas vaid tühise elektrivoolu tekkimise. Vastupinge võib olla rakendatud nii komponendile (elektrovaakumseadis, gaaslahendusseadis, pooljuhtseadis) kui ka selle osale (pn-siire).
Janka Kupała
Nõukogude aeg
1941. aastal, kui Natsi-Saksamaa okupeeris Valgevene, evakueerus raskelt haige Kupala algul Moskvasse ja seejärel Tatarstani. Isegi siis kirjutas ta luuletusi valgevene nõukogude partisanide toetuseks.
Kupala suri 1942. aastal Moskvas segastel asjaoludel, kukkudes alla hotelli Moskva trepikojast. Ametlikult tunnistati ta surm juhuseks, ent tänini kahtlustatakse ka enesetappu või mõrva. Nõukogude ajal kujunes Janka Kupalast Valgevene kultuuri sümbol. 1945. aastal rajati Minskis tema lese eestvedamisel muuseum, mis tänapäeval on Valgevene juhtiv kirjandusmuuseum. Lääne-Valgevenes Hrodna linnas asutati 1978. aastal Janka Kupala Riiklik Ülikool.
Teosed eesti keeles
1982. aastal lavastas Salme Reek Raadioteatris kuuldemänguna Kupala teose "Pavlinka" (peaosas Kalju Komissarov).
Svetlana Danilova
Svetlana Danilova (30. detsember 1981 Murmansk – 1. veebruar 2022) oli Venemaalt pärit Eesti balletiartist.
Ta oli sündinud Murmanskis, lõpetas 2000. aastal Moldovas Chişinău koreograafiakolledži ning tantsis 2001–2006 Moldova riiklikus ooperi- ja balletiteatris ja 2006–2008 Bukaresti Rahvusooperis.
Aastatel 2008–2009 tantsis Danilova Vanemuises. 2009. aastast kuni surmani töötas ta Estonia teatris balletiartistina.
Ta hukkus Ida-Virumaal Toila vallas Tallinna–Narva maantee 173. kilomeetril juhtunud raske liiklusõnnetuse tagajärjel. Danilova sai sedavõrd raskeid vigastusi, et tema elu ei õnnestunud päästa.
Isiklikku
Tema abikaasa oli Sander Sellin ning ta oli kahe lapse ema.
Laiahaardepartei
Laiahaardeparteiks nimetatakse poliitikateaduses erakonda, mille eesmärgiks on saada toetus võimalikult laialt valijaskonnalt.
Laiahaardeparteid tekkisid massimeedia arenedes 20. sajandi teisel poolel ühiskondlike lõhede taandumise ajal, mil erakondadel tekkis võimalus jõuda kõikide valijagruppideni, mistõttu muutusid parteide valimisprogrammid laiahaardelisemaks ja tolerantsemaks, kuid ka hägusemaks. Laiahaardepartei peamiseks eesmärgiks on koguda võimalikult palju toetajaid ja seeläbi pääseda võimule.
Laiahaardepartei politoloogias
Parteide ja erakonna liikmeskondade arengut on uurinud mitmed politoloogid, kellest tuntud näited on Maurice Duverger, Sigmund Neumann, Angelo Panebianco ning Richard Katz ja Peter Mair. Kuigi nende teadlaste teooriad on saanud palju kriitikat, on teooria tuumikut siiski mitmete teadlaste poolt edasi arendatud ja teooria on osutunud populaarseks.
Ajalugu
Parteide arengu esimeses etapis tegutsesid 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses Lääne-Euroopas (ja hiljem ka Lõuna-Ameerikas) eliidiparteid, kus partei liikmeskonna moodustasid peamiselt poliitikud ja kandidaadid. 20. sajandi teisel ja kolmandal aastakümnel kujunesid peamisteks osalejateks poliitikamaastikul massiparteid, mis rõhusid ühiskondlikele lõhedele nagu töölisklass-omanikud või kirik-riik. 20. sajandi keskpaigas taandus ühiskondliku ebavõrdsus ja massimeedia levik muutis võimalikuks sõnumi levitamise kõigile potentsiaalsetele valijatele, mistõttu hakkasid sotsiaalsetele kihtidele rõhuvate massiparteide asemel tavaliseks muutuma kõiki valijaid püüdvad laiahaardeparteid. Katzi ja Mairi teooria järgi arenesid 20. sajandi lõpupoole paljud laiahaardeparteid kartelliparteideks. Pärast liikmeskonna vähenemist olid ka laiahaardeparteide sissetulekud väiksemad, mistõttu muutus olulisemaks riigilt saadud raha. Seetõttu hakkasid parlamendiparteid omavahel koostööd tegema, et garanteerida endale riigipoolne sissetulek, isegi kui konkreetne erakond hetkel võimul ei ole. Katzi ja Mairi teooria on siiski mitmelt poolt kritiseeritud ning kriitikud on toonud välja ka seda, et paljudel laiahaardeparteidel ei ole esinenud kartellistumist.
Laiahaardepartei omadused
Erinevalt massiparteidest, mis ühiskonda peegeldasid ning mobiliseerisid toetajaskonda vastavalt huvigrupile, asusid laiahaardeparteid leidma toetajaid kõikjalt ning selged piirid valijaskonna ning parteide poliitiliste seisukohtade vahel hägustusid. Valimisprogramme koostades muututi tolerantsemaks teiste huvide suhtes ning sõnumid koostati peamiselt gruppideüleste teemade põhiselt. Laiema sihtgruppi pärast loobusid enamasti kindlale sihtgrupile sihitud organisatsioonid (nt ametiühingud) laiahaardeparteisid toetamast ja keskendusid rohkem oma valdkonna tegevustele. Seda soosis veel asjaolu, et eelmainitud organisatsioonid said tänud massimeediale ka otse oma sõnumeid publikule väljendada, mida nad olid varem teinud peamiselt läbi parteide.
Massiparteid kasutasid valimiskampaaniate ajal peamise vahendina valijatega otsesuhtlust, mistõttu nende erakondade lai liikmeskond oli peamine vahend partei sõnumite edastamiseks valijaskonnale. Massimeedia levik andis võimaluse levitada oma sõnumeid televiisoris ning erakonnad ei sõltunud enam sedavõrd palju oma vabatahtlikest ja tänavakampaaniatest. Seega võis eeldada, et mida suurem oli partei, seda edukam ta suure tõenäosusega valimistel oli. Kuigi parteidel säilis massiparteide ajal välja arenenud regionaalne struktuur ja liikmeskond, koondus otsustusprotsess laiahaardeparteides erakondade ladvikusse. Liikmeskond taandus pigem parlamendipoliitikute toetusgrupiks ja poliitiliseks abivahendiks, peamisteks poliitikakujundajateks kujunesid samuti parlamendipoliitikud. Laiahaardeparteid ei ürita üleüldiselt siduda liikmeid parteiorganisatsiooniga, vaid pigem koosnevad liikmeskonnad paljudest individuaalsetest liikmetest, kelle sotsiaalsete väärtuste ühisosa võib olla suhteliselt väike. Liikmeskondade taandumine mõjutas laiahaardeparteide rahastamist ja erakonnad sattusid palju rohkem hätta piisava rahastuse leidmisega.
Peamiselt on laiahaardepartei teooria välja arendanud Lääne-Euroopa baasil, kuid pärast demokraatia taastamist 20. sajandi lõpus saab täheldada sarnaseid arenguid ka Ida-Euroopas. Tihti jätavad siiski Ida-Euroopa parteid esimesed sammud vahele ja hüppavad kohe massimeedia võimendatud laiahaarde- või kartellipartei mudeli juurde. 21. sajandil on täheldatud, et paljudes laiahaardeparteides arvestab professionaalne juhtkond tänapäeval ka madalamate partei tasanditega ja rõhku on hakatud panema tugevamale sisedemokraatiale. Erakonnad näevad palju vaeva, et kaasata parteide tegevustesse ka inimesi väljastpoolt erakondi, kutsudes üritusele noori ja seeniore, ning et hoida erakonnas klubilist tegevust käimas.
Muuluka tänav (Tallinn)
Muuluka tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Pääsküla asumis. Muuluka tänav algab Sisaski tänavalt ja lõpeb Kadaka puiesteel. Muuluka tänav on idakirde-lääneloodesuunaline ja ligikaudu 205 meetri pikkune.
Iva tänav
Iva tänav on tänav Tallinnas, mis asub Mustamäe linnaosas Kadaka asumis.
Muuluka tänav (Tallinn)
Tänava nimi ja ajalugu
Muuluka tänav asub endise Peetri aedlinna maa-alal. Tänava varasem nimi oli Keila tänav (vene keeles Кегельская улица). 13. novembril 1925 sai tänava nimeks Maasika tänav. Aastatel 1940–1941 oli see Marja tänav. Praeguse nime sai Muuluka tänav 25. septembril 1959.
Iva tänav
Tänava nimi võeti kasutusele 1958. aastal.
Aadressil Iva 8 asub endise Marienheimi suvemõisa puitelamu koos abihoonega.
Heinrich Laakmann
pisi|Heinrich Laakmann ([[akvarell)]] Heinrich Laakmann (7. oktoober 1802 Lübeck – 14. juuni 1891 Tartu) oli Tartus tegutsenud saksa päritolu trükkal, kirjastaja ja raamatukaupmees.
Ta õppis trükiasjandust Lübeckis, Frankfurdis (Maini ääres) ja Pariisis.
Siirdus raamatutrükkalist sõbra Montagi kutsel 1832 Tallinna. Töötas aastail 1833–1836 Moskvas koduõpetajana, asus 1836 uuesti Tallinnas juhtima Lindforsi pärijate trükikoda, mille hiljem rentis endale. Asutas 15. septembril 1837 Tartus selle trükikoja osakonna. 1839. aastal Tallinna ja Tartu ärid lahutati ning 1840. aastal sai Tartu trükikoda Heinrich Laakmanni omaks.
1840–1880 trükiti Laakmanni trükikojas umbes 800 eestikeelset raamatut, mis moodustasid üle kolmandiku eestikeelsest raamatutoodangust. Samuti trükiti seal suur osa eestikeelseid ajalehti ja ajakirju (näiteks Eesti Postimees, Eesti Põllumees, Meelejahutaja), kalendritest ("Maa-rahva kasuline Kalender“) ning rahvusliku liikumise silmapaistvamate kirjameeste teoseid.
1867. aastal avas ta Tartu esimese eestikeelsete raamatute kaupluse. 1875. aastal omandas Louis Höflingeri litograafiatöökoja ja suurendas kirjatüüpide valikut. 1880. aastal jätkas Laakmanni tegevust tema poeg Carl Heinrich Leopold Laakmann (1844–1908), kes 1887. aastal omandas veel Wilhelm Adolf Just trükikoja. Pärast Carl Laakmanni surma sai trükikoja omanikuks tema lesk Leontine Laakmann, ettevõtet juhtis aga edasi ärijuht.
1917. aasta teisel poolel jäi ettevõte praktiliselt seisma, töötas ainult köitmiskoda ja litograafiatöökoda, osa trükikoja seadetest hävines, kuid 18. aprillil 1918 alustas trükikoda uuesti tööd. 1920–1931 kandis trükikoda nime Graafiline kunstiasutus H. Laakmann. 1930. aastal läks trükikoda pankrotti.
1931. aasta sügisest kuni 1933. aasta alguseni töötas ettevõte H. Laakmanni trükikoja nime all, müüdi aga hiljem maha. Kokkuleppel Laakmanni pärijatega moodustati osaühing Ilutrükk, millega liideti ka Bergmanni trükikoda. Trükikoda hävis 1944. aastal.
Ta oli lauluseltsi Vanemuine auliige (1867), Tartu Käsitööliste Seltsi ja Õpetatud Eesti Seltsi liige.
Endla (kartulisort)
'Endla' on hariliku kartuli sort (säilitussort).
Sort on rahvaaretis.
Sort kanti sordilehte 2011.
Ants (kartulisort)
'Ants' on hariliku kartuli sort.
Sordi aretasid Alice Anderfeld, Aide Tsahkna, Peeter Tamm ja Jaan Sarv.
Sort kanti sordilehte 1992.
Valois-Burgundia dünastia
Mõiste "Valois Burgundia hertsogid" tekkis dünastia jaoks, mis algas pärast seda, kui Valois'de Prantsusmaa kuningas Jean II (ka Burgundia hertsog Jean I) andis Burgundia hertsogkonna oma nooremale pojale Philippe Julgele. See eristub Kapetingide Burgundia dünastiast, mis põlvnes Prantsusmaa kuningast Robert II-st, kuigi mõlemad dünastiad kuuluvad Kapetingide dünastiasse.
Albufera hertsog
pisi|Esimese Albufera hertsogi Louis Gabriel Suchet' vapp Albufera hertsog (Duc d'Albufera) on tiitel, mille Napoleon I andis 11. jaanuaril 1813 marssal Louis Gabriel Suchet'le.
Tiitlit on kandnud:
Terrelli maakond (Texas)
Terrelli maakond (Terrell County) on maakond USA-s Texase osariigis.
Maakonna halduskeskus on Sanderson.
Maakonna pindala on 6107 km². Veekogusid ei ole.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 984. Aastal 2000 oli elanike arv 1081.
Ajalugu
Terrelli maakond moodustati 1905. aastal Pecosi maakonna osast. Maakond sai nime Texase kuberneri Alexander Watkins Terrelli järgi.
Maardu United
Maardu United on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Maardus.
Valge tee kutse
"Valge tee kutse" on Juhan Saare kahevaatuseline dokumentaalnäidend, mis räägib eesti helilooja Raimond Valgre elust ja loomingust.
Näidendi lavastas Kaarel Kilvet ja see kanti esimest korda ette 1985. aastal Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris. Lavastuses kehastas Raimond Valgret Sulev Luik.
Ferroelektrik
Ferroelektrik on kristalliline aine, millel ilmneb dielektriline polarisatsioon ilma välise elektrivälja mõjuta. Niisugust spontaanset ehk iseeneslikku polarisatsiooni saab välise elektrivälja abil muuta. Sellised omadused avastati kõigepealt Seignette’i soolal (kaaliumnaatriumtartraadil) 1920. aastal. Seetõttu on ferroelektrilised ained olnud pikka aega tuntud senjettelektrikutena.
Omadused
pisi|Ferroelektriku hüstereesikõver
Ferroelekter on võimalik kristallides, milles elektriliste dipoolidena esinevad ioonid saavad kristallivõres polariseerumiseks nihkuda ja seega spontaanselt polariseeruda.
Ferroelektrilises kristallistruktuuris moodustuvad domeenid (piirkonnad), kus dipoolsed ioonid on korrastatud ühesuunaliselt ehk ühesuunaliselt polariseeritud. Elektrilised domeenid on palju väiksemad (mõne nanomeetri suurusjärgus) kui magnetdomeenid ferromagneetikutes, võimaldades vastavalt suuremat andmetihedust ferroelektriku kasutamisel salvestusmeediumina.
Ferroelektriku polariseeritust P saab muuta välise elektriväljaga E nii suuruselt kui ka suunalt nii, et moodustub hüstereesisilmus (nagu ferromagneetikute magneetimisel).
Terminis ’ferroelektrik’ ei osuta ’ferro’ mitte raua (lad ferrum) omadustele, vaid analoogiale ferromagnetismiga. Nii nagu ferromagneetikud kaotavad kõrgel temperatuuril magneetimisvõime, nii muutuvad ka ferroelektrikutel teatavast, nn ferroelektrilisest Curie temperatuurist alates paraelektrikuteks. Jahtudes muutub materjal taas ferroelektriliseks.
Ferroelektrilistel ainetel on ühtlasi püroelektrilised ja pieselektrilised omadused.
Kasutamine
Ferroelektrikutele on omane suur (vähemalt 100) või väga suur (kuni 100 000) suhteline dielektriline läbitavus. Seepärast kasutatakse neid dielektrikumaterjalina keraamikakondensaatorites, mille mahtuvus ruumalaühiku kohta on võrreldav elektrolüütkondesaatorite vastava näitajaga. Samas on niisugustel keraamikakondensaatoritel märksa väiksem jadatakistus ja -induktiivsus, mistõttu sobivad nad hästi kasutamiseks muutmälu (RAM) elementides. Ferroelektrikud leiavad samuti kasutamist kõrge-k-dielektrikuna. Ferroelektrikute kasutamisel dielektrikumaterjalina tuleb arvestada läbitavuse suurt temperatuurisõltuvust ja energiakadu dielektrikus.