cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Raha ajalugu
Raha kui nähtus tekkis spetsialiseerumisest ja tööjaotusest koos turumajandusega. Vahetustehinguiks oli vaja väärtuskandjat, mis võimaldaks võrrelda eri toodete väärtust ning salvestaks müüdud kauba väärtuse, kuniks müüja leiab toote, mida tahab soetada. Raha nähtus põhineb ettekujutusel, et millelgi on väärtus, ning vastastikusel usaldusel ja ühiskondlikul kokkuleppel, mis seob võõrad üheks kogukonnaks.
Lõunarinne (Eesti Vabadussõda)
Pealetungiperiood
16. jaanuaril peatus soomusrongide pealetung lõhutud Tartu–Valga raudtee Elva raudteesilla juures, soomusrongide dessandid võtsid aga Elva oma kontrolli alla. 17. jaanuaril lahingutes Lõuna-Eestis, Võru suunal vabastati Reola mõis ja hõivati Elva raudteejaam, Valga suunal vabastati 6. polgu poolt Leebiku mõis, 18. jaanuaril Võru suunal tungisid 2. diviisi väed Võru mõisa ja Vissi külani ning 19. jaanuaril tungisid Eesti väed Voore mõisani. Võru piirkonnas asunud Punaarmee Võru Eesti kommunistlik kütipolk taganes Eestist Marienburgi poole, mis asus Läti piirides.
Raha ajalugu
Kaupraha
pisi|Pronksist okpoho või manilla, mida kasutati kauprahana Lääne-Aafrikas 1940. aastateni Kaupraha (ingl commodity money) on vanim raha vorm. Kauprahal oli tarbimisväärtus, seda oli võimalik otseselt tarbida. Tarbimishetke sai edasi lükata, see võimaldas kasutada kaupraha ka maksevahendina ja väärtuse säilitajana. Peenrahana on kasutatud seemneid (pähklid, oad, teravili jms), kuivatatud puuvilju, soola jms. Koduloomadel oli suurem väärtus, seetõttu esindasid nad suuremaid väärtusi ning neid käsitleti kapitalina. Ladinakeelne sõna capita märkis loomapead, mis omakorda sümboliseeris rikkust.
Lõunarinne (Eesti Vabadussõda)
Pealetungiperiood
21. jaanuaril vallutasid Eesti väed Lõuna-Eestis Ruhja suunalt Valga suunas, Lätimaal Piksaare ja Piksaare raudteejaama ning 25. jaanuaril vabastati Julius Kuperjanovi Tartu kaitsepataljoni poolt Rõngu ja Puka. Kuperjanovi kaitsepataljon võttis pärast Kikka lahingut 27. jaanuaril oma kontrolli alla Tõlliste postijaama ning Sangaste raudteejaama ja -silla üle Väikese Emajõe. Soomusrongid pidid aga Sangaste ja Keeni raudteejaamade vahel rikutud raudtee tõttu peatuma ning toetuseta jäänud kuperjanovlased sunniti tagasi tõmbuma. 28. jaanuaril võtsid kuperjanovlased Sangaste raudteejaama uuesti läti küttidelt tagasi, kuid taandudes purustasid taganevad läti kütiväed Väikese Emajõe raudteesilla.
25. jaanuaril 1919 nimetas sõjavägede ülemjuhataja Johan Laidoner moodustatud Lõunarinde ajutiseks juhatajaks Soome kindrali Martin Wetzeri. Lõunarinde ajutisele juhatajale allutati väegrupid:
Raha ajalugu
Esindusraha
pisi|Märgistatud saviplönnid, mida kasutati rahana Mesopotaamias Esindusraha (ingl representative money) mõiste märgib esemeid, mida on eri aegadel ja kohtades kasutatud maksevahendina ja vara tunnusena. Esindusrahal puudub tarbimisväärtus, kuid kui inimesed lepivad omavahel kokku, siis võib kokkuleppeliselt kasutada rahana ükskõik mida, kusjuures selle väärtuse määrab turg. Kui aga rahale märgitakse selle nominaalväärtus, siis nimetatakse seda fiat-rahaks.
Lõunarinne (Eesti Vabadussõda)
Pealetungiperiood
Pärnumaa piirkonnas jäi kogu lõunapiiri kaitsmise organiseerimine Mõisakülast Liivi lahe rannikuni  Kaitseliidu Pärnumaa maleva vastutusele. Pärnumaa maleva kasutada olid vaid väeteenistuseks kõlbmatud ja enamuses ilma sõjalise kogemuse ning väljaõppeta kohalikud kaitseliitlased. Õnneks polnud punaväel Pärnumaa suunal märkimisväärseid jõude ja olemasolevad olid suhteliselt passiivsed. Asi piirdus vaid röövkäikudega piiriäärsetesse eesti küladesse. Alampolkovnik Johann Puskari poolt Pärnus formeeritud ja suures osas Pärnumaa meestega mehitatud 6. jalaväepolk suutis opereeris Mõisaküla – Ruhja suunal.
Raha ajalugu
Esindusraha
Vanimad esindusraha vormid olid veeloomade karbid, mida sai nööri otsa lükkida ja turule minnes mugavalt kaelas kanda. Mesopotaamias kasutati Uruki perioodil (4000–3100 eKr) rahana eriliselt märgistatud saviplönne.
Lõunarinne (Eesti Vabadussõda)
Valga–Paju lahingud
Tartu–Valga grupi põhijõud jätkasid rünnakut Valgale piki Tartu–Valga raudteed ja Tartu–Valga maanteed 30. jaanuaril. Grupi põhijõud moodustasid soomlaste Põhja Poegade rügement, Kuperjanovi partisanide pataljon ja soomusrongid. Raudteeõnnetuse tõttu jõudis Põhja Poegade rügement Sangaste jaama hilinemisega ning soomusrongid takerdusid purustatud silla taha, ettenähtud ajal alustasid pealetungi ainult kuperjanovlased.
Kuperjanovlased hõivasid uuesti Tõlliste postijaama ning pärastlõunal tõrjuti läti kütid välja Paju mõisast. Ohustatud Valga linna ja raudteesõlme kaitsmiseks sai äsja Venemaalt saabunud 7. läti kütipolgu III pataljon käsu kuperjanovlased üksus Paju mõisast välja lüüa ja asuda seal kaitsele. 7. läti kütipolgu III pataljoni rünnaku tulemusel Paju mõisas asunud kuperjanovlaste pataljoni 3. rood ja abiks kutsutud 2. rood pidi mõisa lätlastele loovutama.
Raha ajalugu
Esindusraha
Vaikse ookeani Mikroneesia saartel on raha ja rikkuse sümboliks kivist rattad või rõngad, mille suurus varieerub 3,6 cm kuni 3,6 m. Neist suurimad kaaluvad 4 tonni ning neid nimetatakse sõltuvalt saarest rai-, fei-, yap- või palan-kivideks. pisi|Mitme meetri kõrgused yap-kivid Gachpari külas Yapi saarel Keskaja Inglismaal ja ka Mandri-Euroopa aladel kasutati tehingu väärtuse ning maksekohustuse märkimiseks ja säilitamiseks pooleks murtud puupalasid – pügapulke (ingl tally stick) –, mille pooled anti tehingu osapooltele ning millega märgiti varalist kohustust üksteise suhtes. Aasias kasutati selleks bambuspulki.
Lõunarinne (Eesti Vabadussõda)
Valga–Paju lahingud
1919. aasta jaanuaris–veebruaris kavandati Eesti aktiivse kaitsesõja kontseptsioon, mille kohaselt ei tohtinud Eesti rahvavägi Eesti etnilistele piiridele jõudes passiivselt ootama jääda, mida vaenlane ette võtab, vaid pidi jätkama pealetungi, et viia võitluste raskuskese Venemaa, sh Ingerimaa, ja Läti pinnale. Eesmärk oli soov vältida edasisi sõjapurustusi ja materiaalseid kaotusi, mis olnuks lahingute jätkumisel Eesti pinnal paratamatud. Aktiivne kaitsesõda andnuks pealetungi jätkamine sõjalise initsiatiivi Eesti rahvaväe kätte ja sundinuks Punaarmee juhtkonda keskenduma kaitsele ja võimaldanuks sissetungiga naabrite aladele tõmmata Eesti rahvaväe üksused järk-järgult rindelt tagasi, jättes moodustuvate puhveralade kaitsmise vene, ingeri ja läti väeosade kanda.
Raha ajalugu
Esindusraha
Esindusrahaks võib nimetada ka paberraha, mis võeti maksevahendina esimest korda kasutusele Hiinas 7. sajandil, Tangi dünastia valitsemisperioodil. Paberraha kasutati seal laialdaselt ka pärast mongolite vallutusi Yuani dünastia valitsemisajal. pisi|Inglise murtud tally-liistud eest- ja tagantvaates. Nendega märgiti maarendi võlakohustust Preston Candoveris Hampshire'i krahvkonnas Araabia rändur Ibrahim ibn Yaqub märkis oma reisikirjas, et 960. aastatel kasutati Prahas riidetükke maksevahendina ja neid sai vahetada hõbeda vastu.
Templirüütlite ordu väljastas Jeruusalemma patukahetsusreisile suunduvatele rüütlitele ja palveränduritele pärgamendile vormistatud veksleid, mida sai kasutada maksevahendina teel oleku perioodil ja kohapeal tarbitavate teenuste eest. Veksel väljastati enamasti maapandi vastu. pisi|Stockholmi panga võlakiri aastast 1663 Keskajal, alates 12. sajandist, kasutati Itaalias ja hiljem Flandrias suuremate tehingute vormistamisel maksevahendina pärgamendile või paberile vormistatud veksleid. Nii välditi riske, mis tulenevad ebaturvalise territooriumi läbimisel suure hulga väärismetalli kaasaskandmisest. 1609. aastal hakkas Amsterdami pank väljastama veksleid kontol olevate müntide väärtuses.
Lõunarinne (Eesti Vabadussõda)
Kagurinde lahingud
29. jaanuaril vabastas 2. jalaväepolk Räpina ja Võõpsu ning sai järgnevalt Sõjavägede Ülemjuhatajalt käsu hõivata kagusuunalisel rindelõigul mille väeosade juhatajaks oli 2. diviisi ülem ja Ernst Limberg, Pihkva–Valga–Riia raudtee Petseri raudteejaam, et katkestada punaväe Valga grupi raudteeühendus Venemaaga. 2. jalaväepolgu paremal tiival tegutsenud Tartu–Valga grupp (soomusrongid ja Kuperjanovi partisanid) kontrollis Sangaste raudteejaama ümbrust. 31. jaanuaril 2. jalaväepolgu 1. roodu ja luurekomando mehed koos Avinurme kaitseliitlaste salgaga sundisid enamlasi taganema ning Orava mõis ja Orava küla langesid eestlaste kätte. 2. jalaväepolgu allüksused jõudsid Pihkva–Riia raudtee Valga–Pihkva raudtee lõiguni, purustades raudtee Tuderna raudteesilla juures ning hõivates Petseri raudteejaama, kuid tõmbusid vastu õhtut tagasi. Petseri vabastasid 4. veebruaril linna jõudnud soomusronglased, kes võtsid 14. veebruaril ära ka Irboska. Eesti väed hõivasid Venemaal Irboska ümbruse ning Põhja Pojad Lätis Aluliina ja Ruhja piirkonna. Kogu Kagu-Eesti oli vaenlastest puhastatud. Punaarmee teine suurpealetung Lõunarindel Eesti vallutamiseks algas 1919. aasta veebruaris ja vältas maini. Lahingute põhiraskus koondus tähtsamate teedesõlmede (Petseri, Võru, Valga, Ruhja) ümber. 19. veebruaril langes Punavägede valdusse Irboska ja 28. veebruaril Aluliina.
Raha ajalugu
Esindusraha
1483. aastal piirasid mauri väed Alhama linna Hispaanias ning kuna linna ülemal Conde de Tendillal polnud tarvilike teenuste eest tasumiseks vajalikke münte, siis lasi ta Aragoni kuninga Ferdinand II nimel välja väärismetalli tagatisega paberrahad (ingl obsidional currency), mille ta lubas pärast piiramise lõppu ümber vahetada hõbemüntideks.
Lõunarinne (Eesti Vabadussõda)
Kagurinde lahingud
5. märtsil aga ületasid Punaarmee üksused Lämmijärve ning hõivasid Mehikoorma–Räpina piirkonna. Rahvaväe Peipsi rannakaitsepataljoni ja 7. Jalaväepolgu üksused olid sunnitud järk-järgult taanduma, kui 28. veebruaril algas punaste kallaletung Lämmijärve läänekaldale. 1. märtsi hommikul aeti vastane läänekaldalt lõplikult minema, kui Peipsi rannakaitsepataljon taasvallutas Võõpsu ning pisut enne keskpäeva ka Beresje. Kolpino saar jäi siiski punaste valdusse. Märtsi alguses toimusid punaste luuresalkade retked läänekaldale, mida tõrjusid Peipsi rannakaitsepataljon ja Põhjakorpuse Pihkva salga üksused.
Märtsi alguses, tungis Punaarmee peale ka Petseri suunda kaitsvatele Eesti 2. diviisi osadele. Punaarmee 85. kütipolk ja kommunistlik rood sundisid 4. märtsil Treski piirkonnast taganema Eesti 7. jalaväepolgu 2. ja 4. roodu. Nõukogude 10. kütidiviis Peipsi lõigul alustas Lämmijärve ääres pealetungi ning suunasid Peipsi läänekaldale suuremad jõud ilmse eesmärgiga haarata Lõuna-Eestit kaitsvaid vägesid nende vasakult tiivalt. Podporovje–Samolva piirkonnas asunud 163. kütipolk tegi katse vallutada Piirissaart. 165. kütipolgu osad asusid edutule rünnakule Meeksi–Naha lõigus ning 84. kütipolk sealt lõuna pool. 84. kütipolk koos ühe 5. kütipolgu poolrooduga lõi Võõpsu rajoonist taganema Peipsi pataljoni 1. roodu ja jätkasid kohe edasitungi ning võtsid enda alla Räpina. 84. kütipolgu eelsalgad hõivasid seejärel ka Toolamaa, Leevaku ja Meelva ja samuti võttis polk enda alla Raigla, Tooste ja Tammistu. Peipsi rannakaitsepataljoni roodud taganesid Kauksisse. 165. kütipolgu osad sundisid Nahast taganema löönud Stanisław Bułak-Bałachowiczi ratsasalga pooleskadroni Meeksisse ning seejärel hõivas Peipsi rannakaitsepataljoni 2. roodult ja valgete kütieskadronilt Mehikoorma ning Bułak-Bałachowiczi ratsasalgalt Meeksi. Kaitsjad taganesid Rasina ja Mooste ümbrusesse. Punaväe 85. kütipolk ja kommunistlik rood hõivasid 5. märtsil Võpolsova ja Selise ning 6. märtsil Mikitamäe. 5. ja 6. märtsil siirdus Kolpino saarelt läänekaldale Audjassaare ruumi 1. punase eesti ratsapolgu eskadronid, misjärel polk võttis enda alla Lokuta–Suure-Veerksu–Padosaarõ–Sadora joone. 6. märtsiks tõmbusid punaväed Leevakust, Toolamaast, Jaamast ja Rahumäe mõisast Räpinasse tagasi. 163. kütipolgu osad hõivasid Jõepera ning järgmiseks päevaks ka Haavametsa, Parapalu ja Laaksaarõ. 7. märtsil läksid Peipsi rannakaitsepataljoni roodud Leevakust Räpina suunas pealetungile ning võtsid Räpina enda kontrolli alla. Punased taganesid Võõpsu ja Raigla ümbrusesse. Pihkva vene valgete koondsalga juhtimise üle võtnud kindralmajor Aleksandr Rodzjanko, suunas 6. märtsil rindele appi alampolkovniku Stanisław Bułak-Bałachowiczi salga ja 7. märtsil ka hiljuti Tartusse saabunud 53. Volõõnia jalaväepolgu. 8. märtsil surusid Eesti väed vaenlase Lämmijärve läänekaldalt lõplikult välja. Peipsi rannakaitsepataljon vallutas Tooste ja Raigla, Võõpsu, Beresje, Lüübnitsa, Lokuta, Kürsa. 84. kütipolk taganes üle Lämmijärve Homutovo suunas, 1. punase eesti ratsapolgu osad taandusid Toomasmäe–Audjassaare kanti. Lõunas tegutsev 85. kütipolk võttis samas 8. märtsiks enda alla veel Igrise. Peipsi pataljoni rood ning vene valgete üks ratsarühm ja kaks roodu Volõõnia polgust vallutasid alampolkovnik Likudi juhtimisel 8. märtsil tagasi Naha ning tõrjusid vaenlase vastukallaletungi Meeksist, misjärel vallutasid ka nimetatud asula ja Mehikoorma. Punaväe 165. kütipolk taganes üle Lämmijärve Pnjovo ümbrusse ja Saksa–Laaksaarõ–Parapalu piirkonda tunginud 163. kütipolgu osad tõrjuti sealt minema, 9. märtsil tõmbusid punaväed Toomasmäe rajoonist tagasi Mikitamäe ümbrusesse.
Raha ajalugu
Esindusraha
Rootsis, kus oli puudus väärismetallidest ja kasutusel olevad suurema väärtusega vaskmündid oli liiga rasked kaasas kandmiseks, võeti vekslid kasutusele 1661. aastal. Turumajanduslike tehingute lihtsustamiseks asutati selleks erainitsiatiivina Stockholms Banco, mis hakkas hoiule toodud vaskmüntide vastu väljastama võlakirju, mida kasutati aktiivselt maksetehingute läbiviimisel.
Lõunarinne (Eesti Vabadussõda)
Kagurinde lahingud
11. märtsil loovutati Petseri ning 12. märtsi õhtuks taanduti Vastseliina–Piusa–Orava–Võõpsu joonele. 13. märtsil kaotati ka Vastseliina ja Orava. Punaarmee Võru Eesti kommunistlik kütipolk osales pealetungil Marienburgi suunalt ning vallutas taas Misso valla, asudes liinile Kaubi, Käbi, Lemmatsi ja Pulli külad, Misso mõisa, Pupli, Kure ja Vareste külad, piki Riia-Pihkva kiviteed, alates Kuura sillast kuni Pihkva kubermangu piirini. Ööl vastu 15. märtsi algas Lämmijärve ääres, 84. kütipolk sundis Võõpsu juures taanduma Peipsi rannakaitsepataljoni roodu ning Eesti osad jätsid nüüd maha ka Räpina. 1. punane eesti ratsapolk vallutas Raigla. Peipsi rannakaitsepataljoni roodud hõivasid taas Jaama ja Räpina ning Volõõnia polk koos osaga Peipsi rannakaitsepataljoni 3. roodust ka Raigla, kuid Volõõnia polgu ja Peipsi rannakaitsepataljoni osade edasitung Võõpsu sihil takerdus. Peipsi rannakaitsepataljoni rood vallutas tagasi Kuuksi, Sülgoja ja Lokuta. Räpina piirkonna lahingute ajal tegid Piirissaare garnisoni ja Bułak-Bałachowiczi ratsasalga osad 16. märtsil retke punaste Peipsi järve flotilli baasi Raskopeli Peipsi järve idakaldal ning vallutasid selle.
Raha ajalugu
Esindusraha
Inglismaal asutas Šoti kaupmees Paterson 1694. aastal kuningas William III volikirja alusel Inglise panga (Bank of England) ning see sai õiguse väljastada paberraha võlakohustuse vastu. Panga asutajad kohustusid tegema sissemakse 750 000 naelsterlingi väärtuses, mille järel oli neil õigus väljastada 10 korda suuremas summas võlakirju. Lisaks laenasid nad kuningale 1,2 miljonit naelsterlingit 8% intressiga, et ta saaks ehitada uue laevastiku, mida oli vaja sõjas Prantsusmaa vastu.
Prantsusmaal hakati Louis XIV valitsusajal, 1689. aastal, välja andma Kuningliku Riigikassa võlakirju (pr billets de monnoye), mida sai kasutada ka maksevahendina. Pärast kuninga surma, Louis XV valitsusajal, sai riigikassa juhiks John Law. Kuna riigivõlg oli selleks ajaks juba suurem kui riigi kümne aasta tulud, siis otsustas ta asutada 1716. aastal Üldpanga (la Banque générale), eesmärgiga asendada ringluses olevad kuld- ja hõberahad paberrahadega ning saada lisaraha väliskaubanduse edendamiseks. 1717. aastal asutas ta Ida-Kompanii (Compagnie d'Occident), mis ostis ära 1713. aastal asutatud Mississippi Kompanii eesmärgiga arendada seal laialdast investeerimistegevust. 1718. aastal muudeti üldpank kuninglikuks pangaks (Banque Royale) ning sellele anti kuninglik tagatis, kuid rahatähtede kontrollimatu emissioon ja spekulatsioonid nendega põhjustasid selle pankrotistumise ning prantslaste usk paberrahasse kadus.
Lõunarinne (Eesti Vabadussõda)
Kagurinde lahingud
2. diviisi plaan vallutada Petseri ja Irboska uuesti ebaõnnestus. 14. märtsil püüdsid soomusrongi nr 2 dessant ja kuperjanovlased võtta Oravat tagasi, kuid ebaõnnestusid. Katset korrati 15. ja 16. märtsil, ent samuti edutult. 2. märtsil jõudis Piusa raudteejaama laiarööpmeline soomusrong nr 5. Koos soomusrongiga saabusid: 105-meheline meredessantpataljon, 190 meest erinevatelt Eesti merejõudude sõjalaevadelt (Vambola, Lennuk, Lembit, Olev, Kalev) ning platvormvagun suurtükipaat Lembitu 120 mm suurtükiga.
19. märtsi varahommikul alustasid meremehed koos laiarööpmeline soomusrong nr. 1 ja laiarööpmeline soomusrong nr. 2 dessantide ning 7. jalaväepolgu allüksustega edasitungi Orava sihis. Dessandid ja meremehed puhastasid vastasest mitmed külad raudteest põhja pool (Madi, Kliima, Korgõ jt) ning hõivasid õhtu eel Orava mõisa, aga Orava küla vallutada ei suudetud. 7. jalaväepolk jättis maha ka mõisa, kuhu punased tulid taas sisse. 20. märtsil puhastasid meremehed ja soomusronglased uuesti nii Orava mõisa kui ka küla. 22. märtsil ründasid Oravat punaste värsked jõud, kaitses osales ka soomusauto Tasuja. 23. märtsil aga Tasuja tagarattad vajusid läbi sillakatte ning liikumisvõimetuks muutunud masinat ei suudetud vaenlase tule all uuesti teele upitada. Kuna jalavägi hakkas punaste survel taanduma, süüdati Tasuja ja jäeti maha. Samuti jäeti järjekordselt maha Orava mõis. Abijõududena täiendati soomusrongide divisjoni kolme võitlustahtelise löögipataljoniga: Eesti Scouts-rügemendi I pataljon, Kuperjanovi partisanide pataljon, Kalevlaste maleva ning Eesti Meredessantpataljoni 4. roodu ning 130 mm kaugelaskesuurtükk Kalevipoeg. Ööl vastu 29. märtsi alanud pealetungil vallutasid soomusrongid Petseri raudteejaama kui ka Petseri linna. Scouts-rügemendi 320-liikmeline I pataljon ründas edutult 3-kordse arvulises ülekaalus punaste kaitseliini, Liuska–Madi–Kliima–Korgõmõisa–Orava–Rõssa joonel. Scouts-rügemendi pataljoni tegevust toetas 2. suurtükiväepolgu 3. patarei.
Valgas reservis seisnud laiarööpmeline soomusrong nr. 3 ning selle dessantrood hõivasid 30. märtsi varahommikul külasid (Kolodavitsast kuni Nedsäjäni), mis paiknesid punaste kaitsejoonest idas, ähvardades seega Punaarmee Orava lahinggrupi lõigata tagalast ära. Punaarmee taganes ja Scouts-rügement hõivas Orava mõisa. Orava all peetud lahinguga õnnestus Eesti rahvaväel peatada punaarmeelaste edasitung ning tõrjuti vastane Pihkva järveni, lühendades sel moel oluliselt Petseri rindelõiku.
Ferdinand Georg Schmidt
Ferdinand Georg Schmidt (7/18. november 1797 Viljandi – 12/24. aprill 1878 Pärnu) oli Viljandi bürgermeister aastail 1841–1851 ja raehärra aastail 1863–1876.
Tema vanemad olid Karl Friedrich Schmidt (1765–1814) ja Margarethe Amalie Müller.
Lõunarinne (Eesti Vabadussõda)
Kagurinde lahingud
17. aprillil algatas Punaarmee järjekordse suurpealetungi, mille siht oli Võru, Vastseliina ja Mõniste ning eesmärk oli Eesti rahvaväe tõrjumine Võhandu jõe ja Mustjõe taha. Eesti vastu koondati kolm armeed: Viru rinde Narva lõiku 7. armee, Lõuna-Eesti piiridel Pihkva–Aluliinai suunale loomise algusjärgus olev Eesti Punaarmee ja Aluliina–Heinaste joonele Nõukogude Läti armee. Punaarmee pealöögi suunal olnud Eesti rahvaväe üksused taandusid ja bolševike eelsalgad jõudsid 22. aprilliks poolteise kilomeetri kaugusele Võru raudteejaamast. Samaaegselt Punaarmee hõivas ka Mõniste ja tõrjus eestlased Mustjõe taha ning hõivas Pankjavitsa teedesõlme.
Punaarmee pealetungi takerdumisel Võru ruumis alustas Punaarmee pealetungi Valga–Heinaste lõigus. Selle esmane eesmärk oli Ruhja alevi hõivamine, et arendada seejärel pealetungi Valgale, kasutades selleks Ruhjat läbivat Mõisaküla–Valga kitsarööpmelist raudteed.
Ruhja katastroof
25. aprillil 1919 tungisid Läti punased kütid läbi 6. jalaväepolgu kaitsest Ruhja piirkonnas, mis ohustas tõsiselt Pihkva–Riia raudtee Valga raudteesõlme. thumb|300px|[[Volmari–Valga raudtee piirkond, Friedrich Theodor Schuberti topograafilisel joonisel, 1826–1840]]
Raha ajalugu
Esindusraha
Austria-Ungari Kuningriigis kaaluti paberraha kasutusele võtmist 1759. aastal, hertsoginna Maria Theresa valitsemisperioodil Preisimaa-vastase seitsmeaastase sõja kulude katteks. Paberaha hakati välja andma alles 1762. aastal, pärast Wiener Stadtbanco asutamist.
Ferdinand Georg Schmidt
1876. aastal asus ta Pärnusse, kus suri. Maetud Viljandis 16/28. mail 1878.
Raha ajalugu
Esindusraha
Ameerikas hakati 1775. aastal pärast kolooniate vabadussõja algust emiteerima paberraha Kontinentaalkongressi algatusel ja need said tuntuks kontinentaali nime all. Neid nomineeriti vahemikus 1/6–80 dollarit.
Lõunarinne (Eesti Vabadussõda)
Ruhja katastroof
26. aprillil võttis Mõisaküla–Valga liinil rindele jõudnud kitsarööpmeline soomusrong nr 2 Pikksaare jaama oma kontrolli alla. Vastulöögiks koondati 6. jalaväepolk, ratsapolgu tagavaraeskadron ja vene rood Tallinna tagavarapataljonist ja koostati Mõisakülas kitsarööpmeline soomusrong nr 4. Õöl vastu 27. aprilli vastupealetungi, mis nurjus täielikult ja seda 6. jalaväepolgu meeleolude tõttu. 2., 3., 9. ja osaliselt ka 4. rood keeldusid lahingusse minemast.
Valka koondati soomusrongide divisjoni tagavarapataljon, kolm laia- ja kaks kitsarööpmelist soomusrongi ja soomusauto “Kalevipoeg” ning Narva rindelt toodi üle 1. jalaväepolgu I pataljon ja 2. diviis loovutas 3. jalaväepolgu pataljoni. Lisaks veel Tallinna üksik eskadron ja Viljandi kooliõpilaste rood, Valga linna komandandi komandandikomando ja soome vabatahtlike baasil moodustatud ajutine väeüksus. Ööl vastu 28. aprilli murti Härgmäe all vastase rindest läbi, tekitades seeläbi suurt segadust. 30. aprillil alustas vastupealetungi kogu Härgmäe lahingugrupp: 6. jalaväepolgu II pataljon, 1. jalaväepolgu I pataljon, soomusrongide divisjoni tagavarapataljon, 3. jalaväepolgu allüksused ning kitsarööpmelised soomusrongid nr 1 ja nr 2. Lahingugrupp liikus laial rindel (Valga–Mõisaküla raudteest kuni Säde jõeni) Ruhja suunas ja päev hiljem lülitus pealetungioperatsiooni Kirbla grupp: 6. jalaväepolgu I ja III pataljon, Tallinna üksikeskadron, Viljandi kooliõpilaste rood, Viljandi soomusrong. Lahingugrupp tungis edasi lõuna sihis, hõivas juba enne keskpäeva Ruhja ja jõudis õhtuks jooneni, kus oli asunud enne 25. aprilli sündmusi. Sellega oli läbimurde tagajärjed likvideeritud. Kirbla lahingugrupi ülejäänud üksused jätkasid pealetungi ning 3. mail hõivasid Väike-Salatsi alevi ja Väike-Salatsi mõisa, ning olukord stabiliseerus Ruhja ruumis lõplikult.
Valgast Valmiera suunalise edasise pealetungi toetuseks kavandasid Eesti merejõud ja soomusrongide divisjoni osad Eesti Meredessantpataljoni meredessanti Riia lahe ääres Heinastele, koos dessant- ja transpordilaevadele laaditud soomusrongi ja soomusautoga Vahur, kasutades Heinaste-Valmiera kitsarööpmelist raudteed. Kevadise jäätunud Riia lahe ületamiseks kaasati relvastatud jäälõhkuja Tasuja ja miinitraalerid Kalev ja Olev.
5. mail pommitasid Lembit ja Tasuja Heinaste rannikut. 6. mai varahommikul suundusid Lembit, Tasuja, Kalevipoeg, Kalev ja Olev Heinaste suunal Pärnust. Keskpäeval alustasid Lembit ja Tasuja suurtükituld rannikule ja Kalev, Olev ja Kalevipoeg alustasid dessandi maabumist. Heinaste sadamat ja kaid kaitsnud punaväelaste raskekuulipildujad tõrjusid dessantpaadid ja punaväelased õhkisid hiljem sadamakaid. Dessantosad saadeti maale Ikla küla juures ja püüdsid edutult vallutada kaitstud Heinastet maismaalt. Heinaste sadamakaide õhkimise järel kadus võimalus maabuda dessandi soomusrongi ja soomusautoga. 9. mail pommitasid sõjalaevad Heinastet ja hävitasid raudteetaristu objekte, Heinaste raudteejaama ja silla Salaca jõel, pärast mida naasid Tallinna.
1919. aasta mai pealetung Petserile
thumb|300px|[[Võnnu kreis, Võru ja Petseri piirkond, Friedrich Theodor Schuberti topograafilistel joonistel, 1826–1840]] 13. mail alustas Põhjakorpus polkovnik Anton Dzerožinski juhtimisel pealetungi Peterburi suunal. 16. mail sai Pihkva suunal tegutsenud Eesti rahvaväe 2. diviisi juht polkovnik Viktor Puskar kindral Laidonerilt korralduse tungida peale. 19. mai õhtul saadi rindejoone tagant 1. Eesti Kütidiviisi ülem Leonhard Ritti kiri, kes teatas, et eesti punakütid soovivad üle tulla Eesti rahvaväe poolele, avades rinde ja jättes Pihkva kaitseta. Ööl vastu 24. maid tulid Mitkovitsõ (Metkavitsa) küla (Petseri–Irboska maanteel) juures Eesti poolele üle diviisiülem Ritt ja brigaadiülem August Aints koos eesliinil olnud 1. eesti kütipolgu ühe roodu ja ratsakomandoga ning avanes tee sissetungiks Punaarmee tagalasse. 24. mail asusid Eesti armee 2. Diviisi üksused rünnakule Petseri ja Pankjavitsa vahelises lõigus. Piki Pihkva raudteed arendasid rünnakut Eesti neli soomusrongi ja piki Petseri–Irboska maanteed Kuperjanovi partisanide pataljon kahe soomusauto (Vibulane ja Toonela) toetusel, neist lõunapool 7. jalaväepolgu üksused ning Riia–Pihkva kivitee rajoonis Scoutspataljon ja Sakala partisanide pataljon. Ootamatu rünnaku alla sattunud ja diviisi juhtkonna ülemineku tõttu juhtimiseta jäänud Punaarmee üksused ei suutnud tõhusat vastupanu korraldada. 1. Eesti Kütidiviisi I brigaadi üksused jäid täielikult ilma igasuguse operatiivse juhtimiseta, katkes side armee ja kütidiviiside vahel, mis tõi kaasa üleüldise koordineerimatuse ning diviisi I brigaadi üksused taganesid järgnevalt kogu rindel.
24. mail hõivasid soomusrongide dessandid Irboska raudteejaama, Kuperjanovi partisanide pataljon Irboska alevi ja Sakala partisanide pataljon Pankjavitsa küla. 25. juunil pealetung jätkus ja soomusrongid sundisid ägedas tulevahetuses taanduma Moglino raudteejaama kaitsnud Punaarmee soomusrongi, pärast mida hõivasid dessantüksused ja kuperjanovlased nii Moglino raudteejaama kui ka Moglino mõisa. Õhtul jõudsid kuperjanovlased koos soomusautodega Pihkva lääneossa ning Punaarmee üksused taandusid linnast. 26. mail jõudsid Pihkvasse soomusrongid ja Peipsi laevastiku divisjoni suurtükipaadid. 24. mail pidas soomusrongide divisjon Pihkvas võiduparaadi.
Pihkva ja selle ümbruse haldamine anti üle vene Põhjakorpuse alampolkovnik Stanisław Bułak-Bałachowiczi väesalgale. Nende toetuseks jäeti Pihkvasse ka mõned eesti väeosad. Petseri–Irboska liinil alustati kaitsepositsioonide rajamist. Pihkva operatsiooni tulemusena jäi Punaarmee ilma olulisest teedesõlmest ning lakkas olemast suur osa eesti kommunistlikust kütidiviisist.
1919. aasta maipealetung Lätis
Läti suunal algas edasitung kindral Laidoneri korralduse alusel 16. maist. 2. diviis, mis pidi aktiviseeruma kagu-Eestist Aluliina suunal, 3. diviis pidi peale tungima edela-Eestist Volmari sihis. Kindralmajor Ernst Põdderi 2. diviisi väeosad alustasid pealetungi 17. mail, kuid esialgu edutult. Pealetungi Nõukogude Punaarmeele toetas aga Balti Landeswehri ja Rauddiviisi pealetung Riiale Kuramaalt. Riia vallutati 22. mail ning Punaarmee juhatus otsustas tõmbuda Koiva jõe idakaldale. 24. mail alustas 3. diviis uuesti pealetungi ja Punaarmee taganes. 26. mail langes Eesti vägede kätte Volmari, 29. mail jõuti Lemsalu–Smiltene joonele. 3. diviisi koosseisu kuulunud Läti 2. Võnnu polk marssis 30. mail sisse Võnnu linna ja 31. mail Rauna alevisse.
Marienburgi-Jakobstadti operatsioon
2. diviisi edasiliikumisel Aluliina (Alūksne) suunal tehti Aluliina hõivamine ülesandeks 1. ratsapolgule, mille ülemale kapten Gustav Jonsonile allutati ka samas piirkonnas tegutsenud jalaväeüksused, sh läti 1. Volmari polk ja taani vabatahtlike kompanii. Pealetung käivitus Aluliina suunal algas 27. mail. Haaravate manöövritega Pankjavitsa ja Mõniste all murti bolševike rinne läbi ning Aluliina langes Eesti vägede kätte juba 28. mai õhtul. 31. mail jõuti Gulbenesse, kus hõivati Gulbene (saksapäraselt Schwaneburg) raudteesõlm. Pealetung jätkus Gulbenest lõunasse Krustpilsi (saksapäraselt Kreuzburg) sihis. Kuna vastupanu oli tagasihoidlik, siis jõudsid ratsaväelased 5. juunil Väina jõeni ning hõivasid lahinguta nii jõe paremkaldal asuva Krustpilsi kui ka teisel pool jõge paikneva Jēkabpilsi (saksapäraselt Jakobstadt). Kümne päevaga tegi Eesti ratsavägi 250 km pikkuse reidi.
5. juuniks olid Eesti väed Punaarmee käest vabastanud suurema osa Põhja-Lätist ning tsiviilvõim anti taas Kārlis Ulmanise Läti valitsuse kätte.
Landesveeri sõda
''5. juunist 1919 kuni 3. juulini 1919''
Pihkva lahingud
24. mai varahommikul algas Eesti vägede pealetung kogu rindel Pihkva suunas. Scoutspataljon vallutas Irboska ja edasine lahingutegevus kulges Venemaa pinnal. Karamõševo raudteejaama vallutamisel satuti kokku hiinlastest komplekteeritud väeosadega ja Eesti Tallinna kommunistliku polguga, keda toetas ka punaste soomusrong. 30. juunil vallutasid 7. jalaväepolgu osad Ogurtsõ, Diktjari ja Mihaili külad. Juulikuus jätkusid lahingud Lõunarindel Pihkva piirkonnas Punaarmee üksustega. 16. juulil suruti Kalevlaste Maleva osad välja Suur- ja Väike-Fomkina ja Sahodsõ küladest, kuid hiljem vallutasid kalevlased need uuesti. 18. juulil vallutasid Scoutspataljoni osad Võdra, Jerusalimski ja Saprõgina (Saprõsko) külad. 18.-19. juulil pidas Kuperjanovi partisanide pataljon lahinguid pealetungiva vastasega Kebi ja Fomkina külade vahel. 19. juuli vallutasid Sakala Partisanide Pataljoni osad Bõstrova-Gora ja 20.juulil 6. jalaväepolgu ja Scoutspataljoni osad Sidova, Sorokino, Olhi, Iljina-Gora, Rõbova ja Vallaeva külad. 21. juulil jõuasid Kuperjanovi partisanid kell Karamõševo raudteejaama ja 6. jalaväepolgu ja Scoutspataljoni osad vallutasid Saroi küla ja Karamõševo jaama ning Laneva-Gora. 22. juulil vallutasid Kuperjanovi partisanid Saborovje ja Podsosenje külad ning 23. juulil vallutasid 6.jalaväepolgu osad Nikolskoja, Aleksandrovskoje, Hvajenka, Ivahnova ja Podperesje külad. 25. juulil vallutasid 7. jalaväepolgu osad ajutiselt Gribuhi, Suur- ja Väike-Petlujeva külad, Sjemki, Šarõ, Ogrutsõ, Žukova, Mihaili, Ostaši ja Plugi külad ning 27. juuli vallutasid Scoutid Nikolskaja küla. 29. juuli  vallutasid 5. jalaväepolgu osad Gorantšarova mõisa ja 1. augustil  vallutasid 5. jalaväepolgu osad Usadistše küla. 2. augustil aga jätsid 5.jalaväepolgu osad maha Makarova, Antonova, Gorantšarova ja Usadištše külad. 13. augustil vallutasid Kuperjanovi Partisanid vastupealetungiga Butilova ja Jamkina külad, 15. augustil jätsid 7. jalaväepolgu osad maha positsioonid Velikaja jõe ääres maha ja taandusid Irboska kindlustatud positsioonidele.
1919. aasta 16. augustil alustas Punaarmee Lõunarindel pealetungi.
2. diviisi ja Soomusrongide divisjoni allüksused koos Vene valgetega pidasid kuni 24. augustini kaitselahinguid Pihkva ümbruses, 21. augustil jõudis Scoutspataljon Tšerjohha jõe liinile, kus vahetati välja vene Loodearmee Põhjaarmee üksuse poolt. 22. augustil jõudsid Scoutspataljoni osad Pihkvasse ja sealt Polkovoi raudteejaama. 23. augustil jõudsid Kuperjanovi partisanid Irboska alevisse. 24. augustil jätsid 7.jalaväepolgu osad maha Poddubje ja Novaja külad, kuid Kuperjanovlased vallutasid need aga sama päeva õhtuks uuesti ja 6. jalaväepolgu osad vallutasid Podosje, Ritoma ja Gorki külad. 26. augustil asus 6.jalaväepolk Irboska kindlustatud joonele (Podgramje-Iveritsa-Mursino-Zagrivje-Zababje-Sliisova külade joonel), mida oli hakatud ehitama juba suve hakul.
28. augustil vallutas Punaarmee uuesti Pihkva ja esimestena tungisid Pihkvasse XV armee Eesti kütivägede Üksiku Eesti Kütibrigaadi 2. Viljandi ja 5. Võru Kommunistlik Eesti Polk. Pärast Pihkva vabastamist suunati eesti kommunistlikud polgud Dvinski alla Poola vägede vastu ja 31. augustil tegi Vene SFNV välisasjade rahvakomissar Georgi Tšitšerin ettepaneku Eestile rahuläbirääkimiste alustamiseks. , 16.–18. septembril 1919 Pihkvas
Vabadussõja lõpupoolel, 1919. aasta sügisel oli Eesti kindlustatud positsioonid umbes 1-3 km läänes hilisemast riigipiirist. Eesmine kaitsepositsioon oli Petserimaal põhjast lõunasse liikudes Vidovitši, Petški, Luki, Podgramje, Sagrivje, Volkova, Kassõgina, Velje järve joonel. Kaitsepositsioonidele ehitati inseneriväe töösalkade poolt välikindlustused valmis juba 1919. aasta suvel, umbes kolme kuu jooksul, enne vägede taandumist Pihkvast. Kõik valitsevad kõrgendikud olid Eesti poole käes, vaenlane oli surutud positsioonide ees laiuvale Velikaja jõe soisele madalikule.
Loodearmee sügispealetung 1919. aastal
Septembri lõpus asusid Eesti üksused pealetungile Ostrovi ja Porhovi suunas, et kergendada Loodearmee pealetungi Petrogradi suunal, kuid raskete ilmastikuolude ja maastiku tõttu rünnakud ebaõnnestusid. Pealetungi käigus tegi 11. septembril Peipsi Sõjalaevastiku divisjon dessandi Rudnitsal ja 12. septembril Putskoval, Sosnitsal, Homutoval ja Osotnol.
Lõunarindel 6. jalaväepolk paigutati Irboska kindlustatud seisukohtadelt ümber Laura rajooni, Soomusrongi diviisi tagavarapataljon võttis rindel üle Kuperjanovi Partisanide Pataljoni positsioonid ja Kuperjanovi Partisanide Pataljon ning Scoudid lahksid Lõunarindelt Viru rindele, kuna Krasnaja Gorka operatsiooniks oli sõjavägede ülemjuhataja Johan Laidoner määranud sõjalaevastiku, Ingeri polgu, Kuperjanovi partisanide pataljoni, Scoutspataljoni, soomusrongi nr 3 dessantkompanii ja Soomusrongide Diviisi eskadroni. Krasnaja Gorka fordi vallutamisega lootis Eesti vägede ülemjuhatus kergendada Loodearmeel Petrogradi vallutamist. ja Operatsioon Valge Mõõk Loodearmee sügispealetungi ajal oktoobris 1919. aastal sooritasid Eesti 2. Diviisi väed Lõunarindel alates 7. oktoobrist pealetungi Ostrovile ja Porhovile, et Loodearmee rünnakut Petrogradile lihtsamaks teha, aga karmide maastiku- ja ilmaolude tõttu need rünnakud ebaõnnestusid. 12. oktoobril vallutas Soomusrongi dessant Panjeva küla ja Kalevlaste Maleva Zaputšje küla. 5. jalaväepolgu osad vallutasid Vorosilova, Vedjugina, Gorneva, Kogileva(Kogieva), Boroviki, Babjakovo ja Oluhova külad ning 7.jalaväepolgu 2. ja 3. rood vallutasid Mihailovka, Kotja-Gora ja Goni külad. 13. oktoobril vallutasid 5.jalaväepolgu osad Vaškova ja Dulova külad ja Peipsi Sõjalaevastiku divisjon tegi dessandi Dvoretsil. 17. oktoobril vallutasid 5.jalaväepolgu osad Obrubi, Dubjagi, Šahintsõ, Vedjugina, Vorošilova, Borovki, Ljubätina, Juhnova, Babjakovo ja Arestova külad ning Kalevlaste Maleva osad vallutasid Zaputje ja Korlõ külad. Misjärel algas Eesti vägede teine pealetung Pihkva suunas, mille käigus Soomusrongide dessant vallutas Ostrovi, Ostraja-Kletka, Poddubje ja Makarino, Tokarjeva, Zapredini, Panjeva ja Prontsõva külad. 5. novembril 1919 algas kolmas pealetung Pihkva suunas, kus 6. jalaväepolgu tegi ebaõnnestunud pealetungi Batvina ja Pavlovi rajoonis, kuid 5. jalaväepolgu osad vallutasid Ledistše, Mursino ja Misugi külad ning 6. novembril soomusrongi dessant vallutas Feodorovka, Kuznetsova, Zolotuha, Podmonatje ja Neelova külad. Alanud Narva kaitselahingutega Viru rindel suunati Lõunarindelt Viru rindele 6. jalaväepolk ja 8. jalaväepolk.
ELVO
pisi pisi|ELVO HMMWV M1114GR (2003) ELVO (kreeka keeles ΕΛΒΟ, lühend nimest Ελληνική Βιομηχανία Οχημάτων) on busside ja sõjaväesõidukite tootja Thessaloníkis. Lisaks ehitatakse eriautosid tuletõrje ja muude asutuste jaoks.
Lugu
ELVO asutati 1972. aastal Austria Steyr Daimler Puchi filiaalina. Siin valmistati Steyr 91 ja Steyr 680M seeria sõidukeid, Steyr tanke Kürassier, Leonidas ja traktoreid. Seoses emaettevõtte kriisiga müüdi Steyr Hellase tehas 1986. aastal riigile ja on sellest ajast alates tegutsenud ELVO nime all.
Traktoritootmine lõpetati ja 1988. aastast laiendati militaardivisjoni endise emaettevõtte Steyr-Puch abiga. Mercedes-Benzi G-klassi (nagu W462 seeria) ja Leopard 2 (Leopard 2A6 HEL) toodetakse litsentsi alusel. 1993. aastal esitleti edukat ELVO C93800 Europe bussiseeriat, mis eksporditi Singapuri.
Herbert von Karajan
pisi|Herbert von Karajan pisi|Herbert von Karajan 1941. aastal dirigeerimas mini|pisi|Karajanide perekonnavapp (1792) Herbert von Karajan (sünninimi Heribert Ritter von Karajan; 5. aprill 1908 – 16. juuli 1989) oli austria dirigent. Ta oli 1954–1989 Berliini Filharmoonikute dirigent. Teise maailmasõja ajal juhatas ta Berliini riigiooperit. Ta on üks 20. sajandi silmapaistvamaid muusikuid. Tema dirigeerimisel salvestatud muusikaga heliplaate on müüdud umbes 200 miljonit eksmplari.
ELVO
Lugu
Alates 2000. aastast erastati tehas uuesti järk-järgult ja seda haldab nüüd Mytilineos Holdings. 2001. aastal esitles ettevõte IAA-l (arendus koos TWT ja Pininfarinaga) kabrioletti Aletis, mis aga seeriatootmisse ei läinud.
Alam-Saksi lipp
pisi|Liidumaalipp (Landesflagge) pisi|Liidumaalipp (Landesdienstflagge) merel
Alam-Saksi lipp koosneb Saksamaa Liitvabariigi Schwarz-Rot-Gold lipust, millel Alam-Saksimaa vapp on veidi masti poole nihutatud. See lipp on tsiviil- ja liidumaalipp. Liidumaalipuna kasutatakse kahe sabaga versiooni vahekorras 3:5.
Ajalugu
Alam-Saksimaa lipp võeti kasutusele 1. mail 1951 ja sai ametlikuks 13. oktoobril 1952. Teise maailmasõja järel oli Alam-Saksi liidumaa jaoks, mis koosnes varem eraldiseisvatest üksustest Hannoverist, Braunschweigist, Oldenburgist ja Schaumburg-Lippest vaja neutraalset lippu.
Haven Kakumäe
thumb Haven Kakumäe on mereäärne vabaajakeskus ja jahisadam Tallinnas Kakumäel.
1991. aastal asutatud AS Spratfil erastas/omandas kalatöötlemise hooned. Muud sadamaga piirnevad maad tagastati endistele omanikele või erastati.
2004. aastal omandas Sander Kausile ja Sven Maanurmele kuuluv investeerimisettevõte Baltreal Invest Lesta tänav 10 kinnistu Kakumäe sadama piirkonnas. Pooleteise aasta jooksul omandati veel Lesta 11, Lesta 20, Lesta 22 ja Kakumäe sadama kinnistu (Lesta tänav 16/18). 2005. aasta veebruaris algatati detailplaneering, millega sooviti piirkond muuta multifunktsionaalseks jahisadama alaks.
2006. aastal loodi investoritega koos OÜ Kakumäe Jahisadam, mis omandas Baltreal Investilt kinnistud ning võttis üle piirkonna arendustegevuse. Kakumäe Jahisadam kaasas investoritelt raha kinnistute omandamiseks ja arendamiseks.
Sander Kaus ja Sven Maanurme kõrval (Baltreal Investi omanikud) olid suurimad investorid Jaan Pillesaar, Peeter Mänd, Hannes Tamjärv jt.
Pärast viite ja poolt aastat tööd kehtestati 2010. aastal lõpuks detailplaneering, mille kohalikud elanikud koos MTÜ-ga Kakumäe Selts vaidlustasid kohtus, sooviga, et planeering tühistataks. Kohtumenetlus sai läbi 2013. aasta lõpus, kui ka riigikohus ei olnud tuvastanud vigu planeeringu koostamisel/menetlemisel, milles kohalikud elanikud koos seltsiga arendajale ja linnale etteheiteid tegid.
2014. aastal koostas sadamale ametliku vapi Priit Herodes. Vapile on kantud piirkonda iseloomustav sümboolika ja moto UT CLASSIS NAVIGET ("et laevad sõidaksid"). Kakumäe Sadama vapp on kantud Eesti Muinsuskaitse Seltsi heraldikakolleegiumi vapimatriklisse 21. mail 2014.
2014. aasta keskel alustasid Kaarma perekonnale kuuluv OÜ Estmare Invest ja OÜ Kakumäe Jahisadam läbirääkimisi uue investori kaasamise ja piirkonna edasiarendamise kohta. Läbirääkimiste tulemusel moodustati 2015. aastal ühiselt uus investeerimisühing Haven Kakumäe, mis omandas kinnistud ja teostab sellest hetkest alates sadama ja seda ümbritsevate kinnistute arendust.
Jahisadama ehituse esimene etapp avati 22. juunil 2017.
14. detsembril 2017 sai nurgakivi Haven Kakumäe sadama merenduskeskus ja see peaks valmima 2018. aastal. Merenduskeskuse peahoone jaguneb kaheks osaks: jahtide teenindus- ja talvehoiuruum ning sadama klubihoone.
Põhjarinne (Vene kodusõda)
Põhjarinne (vene keeles Северный фронт) oli Nõukogude Venemaa Vabariigi Revolutsioonilise Sõjanõukogu 1918. aasta 15. septembri otsusega 11. septembrist moodustatud väekoondis Venemaa edela-, põhja- ja kirdeosa kaitseks Vene kodusõjas.
pisi|Sõjaline olukord Vene kodusõja rinnetel 1919. aasta märtsis Põhjarinde koosseisu moodustasid Nõukogude väed Pihkvast kuni Vjatka piirkonnani; põhjarinde kaitsepiirkond oli liinil Balahna - Jarensk - Glazov - Tšerdõn. Põhjarinde staap asus Jaroslavlis.
Põhjarinne reorganiseeriti Punaarmee ülemjuhataja 1919. aasta 12. veebruari korralduse alusel läänerindeks, mille koosseisu liideti 7. armee, Nõukogude Läti armee ja läänerinde väeosad ning läänerinne likvideeriti 19. veebruarist 1919. aastast.
Põhjarinde koosseis
1918. aasta oktoobris asus 6. armee kaitseliinil põhjasuunal, Vologda, Arhangelski ja Kotlase piirkonnas Põhja-Dvina joonel.
1918. aasta oktoobris asus 7. armee Petrogradi piirkonnas Mežduozjornoje rajoonis, Karjala kannasel ja Narva–Pihkva joonel.
11. novembril 1918 alistus Saksamaa Esimese maailmasõja tulemusena Antandile. Pärast Saksamaal toimunud novembrirevolutsiooni algas Saksa vägede evakueerimine vallutatud aladelt. 13. novembril 1918 tühistas Nõukogude Venemaa Brest-Litovski rahulepingu koos kõigi lisadega, alustas sõjategevust ja püüdis taastada rahueelset seisu Saksamaale kaotatud aladel. 16. novembril andis Punaarmee ülemjuhataja Jukums Vācietis käsu alustada taganevate Saksa vägede järel pealetungi laialdasel rindel Soome lahest kuni Ukrainani, kuid korraldusega hoiduda relvakonfliktidest evakueeruva Saksa armeega.
Brighton Rock
"Rock" on kõva karamellkomm. Muu hulga toodetakse seda ka Inglismaal Brightonis. Selle järgi on nime saanud:
Põhjarinne (Vene kodusõda)
Põhjarinde koosseis
1919. aasta jaanuaris viis põhjarinde 6. armee läbi sõjalise Šenkurski operatsiooni, Arhangelski piirkonnas asunud Suurbritannia-Ameerika sõjalise missiooni ja Vene valgekaartliku Põhjaarmee vägede vastu, mille tulemusel paisati vastaste väed 90 km kaugusele endistelt positsioonidelt.
Paarissõit
Paarissõit on iluuisutamise võistlusala, kus korraga on jääl paar – mees ja naine.
Sarnane ala on jäätants.
Tartu Ülikooli staadion
Tartu Ülikooli staadion on kergejõustiku- ja jalgpallistaadion Tartus Ülejõe linnaosas.
Staadion asub Staadioni tänava, Puiestee tänava ja Liiva tänava vahel.
Karikseenelised
Karikseenelised (Sarcoscyphaceae) on liudikulaadsete sugukond.
Sellesse kuuluvad perekonnad:
Timutiripslane
Timutiripslane (Limothrips cerealium) on ripstiivaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
Melanootus (perekond)
Melanootus (Melanotus) on šampinjonilaadsete seltsi värvikuliste sugukonda kuuluv seente perekond.
Huma (täpsustus)
'''Huma on kirjastus Eestis.
Huma on mitme koha nimi:
Scheme
Scheme on funktsionaalne programmeerimiskeel ning üks kahest programmeerimiskeele Lisp põhidialektist. Erinevalt teisest peamisest dialektist Common Lisp järgib Scheme minimalistlikku disaini, arendades väikest standardset tuuma koos võimsate lisavahenditega keele laiendamiseks. Keele kompaktsus ja elegantsus on teinud ta populaarseks õppejõudude, keeledisainerite, programmeerijate ja implementaatorite poolt.
Scheme loodi MIT-i tehisintellekti laboris Guy L. Steele ja Gerald Jay Sussmani poolt, kes tutvustasid seda akadeemilisele maailmale aastatel 1975–1980 läbi memode seeria, mida nüüd tuntakse Lambda paberite nime all. Scheme ametlikuks standardiks on IEEE 1178-1990, kuid de facto standardiks on Revisedn Report on the Algorithmic Language Scheme (RnRS).
Scheme oli esimene Lispi dialekt, mis kasutas leksilist skoopi ning esimene, mis nõudis kompilaatoritelt tail-call optimeerimist.
Seo ringkond
Seo ringkond on mitme Lõuna-Korea haldusüksuse nimi.
Jõgitakjas
pisi|[[Lamedalehine jõgitakjas|Lamedalehised jõgitakjad ]] Jõgitakjas (Sparganium) on kõrreliselaadsete seltsi hundinuialiste sugukonda kuuluv veetaimede perekond.
Perekonda kuulub paarkümmend liiki. Nad kasvavad peamiselt parasvöötmes ja lähisarktikas.
Kirjeldus
Jõgitakjad on kuni 8 dm kõrgused taimed, mis kasvavad poolenisti vees. Tavaliselt on jõgitakjatel lineaalsed lehed, aga mõnel on need küllalt lihakad ja peaaegu kolmnurkse läbilõikega. Lehed on 3–12 mm laiad, selgelt eristuva soonega keskel ja ererohelised. Lehed säilitavad värvi hilissügiseni. Nendel liikidel, mis kasvavad sügavas või voolavas vees, on lehed täielikult vee all või nende ülaosa toetub veepinnale.
Carmelo Anthony
Carmelo Kyam Anthony (sündinud 29. mail 1984 New Yorgis Brooklynis) on Ameerika Ühendriikide korvpallur, kes mängib korvpalliliigas NBA alates 2003. aastast, kui pääses NBA draft 'i kolmanda valikuna Denver Nuggetsisse.
Jõgitakjas
Kirjeldus
Vars on püstine, kas harunenud või lihtne. Tavaliselt ulatub vars veest välja, aga esineb vorme, mis veepinnalt kõrgemale ei ulatu. Niisugustel on pikad nõrgad lehed.
Carmelo Anthony
NBA karjäär
Carmelo Anthony on NBA-s mänginud 17 hooaega, neist enamiku Denver Nuggetsi (2003–2011) ja New York Knicksi (2011–2017) eest. Pärast aastat Oklahoma City Thunderis ja Houston Rocketsis on Anthony taas püsivama rolli leidnud Portland Trail Blazersis, keda esindab alates 2019. aasta novembrist.
Jõgitakjas
Kirjeldus
Õied on väikesed ja koondunud nuttidesse. Ühel taimel on mitu nutti, mis omakorda moodustavad tõlviku. Tõlviku ülemistes nuttides on üksnes isasõied ja alumistes üksnes emasõied. Isasõis koosneb 3–6 silmapaistmatust pruunikast kattelehest ja pikkadest valgetest tolmukatest, mille tolmukapead annavad õisikule villatordi kuju. Emasõies on 3 kattesoomust ja emakas, mille emakasuue on 1,2–2 mm pikk. Emasõisikud puhkevad mitu päeva varem. Sel ajal on taime enese tolmukad veel kindlalt õide suletud ja see võimaldab risttolmlemist.
Regionaalareng
Et saaksime rääkida regionaalsest arengust ja regionaalprobleemidest, tuleb mõista regiooni tähendust. Regiooni on tõlgendatud Eesti maastikul küllaltki erinevalt, kuid kõige selgemaks saab pidada Jussi S. Jauhianeni tõlgendust. Tema sõnul on regioonid institutsioonide, asjade, inimeste ja tegevuste pidevalt muutuv kokkusaamine piirkonnas, mis on seotud kohalike, kohtadest kaugemale ulatuvate piirkondade vaheliste protsesside toimimise ja tulemustega.
Jõgitakjas
Kirjeldus
Vili on 4–7 cm pikk ja selles on üks seeme. Viljal on terav ots. Ühe tähiku emasõitest moodustub kerajas koguvili, mis meenutab pisut siili okkaid. Viljad võivad levida nii tuule kui vee abil. Kui vili vette langeb, püsib ta kaua pinnal ja võib vooluga läbida pikki vahemaid.
Carmelo Anthony
USA korvpallikoondis
USA korvpallikoondise mängijana võitis Carmelo Anthony kuldmedali 2008., 2012. ja 2016. aasta suveolümpiamängudel. Anthony on esimene ja seni ainus korvpallur, kes on võitnud kolm olümpiakulda.
Regionaalareng
Regionaalne areng
Kuidas mõõta sellise definitsiooni juures regionaalset arengut? Millised on regionaalse arengu kriteeriumid? Arengu iseloomustamiseks on tervikuna riik, mis moodustub erinevatest regioonidest. Regioonid võivad erineda ressurssidega varustatuselt, neis võivad olla erinevad looduslikud tingimused ja nende ühendus teiste regioonidega võib erineda, erinev on sageli ka elanikkonna potentsiaal ja ettevõtlikkus, mistõttu kujuneb erinevaks ka regionaalsete üksuste panus riigi kui terviku arengu jätkusuutlikkusse. Samal ajal tuleb aga riigil süstemaatiliselt tegeleda kõigi oma regioonide arengu tasakaalustamisega, sest regionaalse arengu tasakaalustamatus hakkab majanduslikke ja sotsiaalseid vastuolusid tekitades pikas perspektiivis negatiivselt mõjutama riigi arengu jätkusuutlikkust.
Jõgitakjas
Kirjeldus
Lisaks seemnetele võib jõgitakjas levida ka risoomi tükkide abil.
Regionaalareng
Absoluutne ja suhteline areng
Käsitledes regioonide arengut, võib rääkida nii absoluutsest kui ka suhtelisest arengust. Absoluutne areng tähendab olukorra paranemist antud territooriumil võrreldes minevikuga. Suhteline areng on areng võrreldes teiste regioonidega.