cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gerda Elfriede Raadi
Elulugu
Lõpetas 1928 Tartu Õhtugümnaasiumi ja 1932 Tartu Ülikooli. Täiendas end 1935–1936 Berliinis. Oli 1942–1943 taluteenija, 1944 Põltsamaa Gümnaasiumis saksa keele õpetaja, 1944–1948 Tartu Ülikooli Lääne-Euroopa rahvaste filoloogia kateedri õpetaja, 1948–1974 Lääne-Euroopa keelte, võõrkeelte ja saksa keele kateedri vanemõpetaja.
Teadustöö
Uurinud saksa kirjandust. 13 teadustrükist. Koostanud õpikuid.
Valentín Elizalde
Valentín Elizalde Valencia (1. veebruar 1979 Jitonhueca, Sonora osariik – 25. november 2006 Reynosa, Tamaulipase osariik), tuntud ka kui "El Gallo de Oro", oli Mehhiko laulja. Elizalde oli spetsialiseerunud Mehhiko piirkondlikule muusikale Banda ja Norteño žanritega.
Paul Abramson
Paul Abramson (5. oktoober 1889 Pala vald, Tartumaa – 20. jaanuar 1976) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant) ja poliitik.
Ta kuulus 5. jaanuarist 1921 kuni 26. oktoobrini 1921 I Riigikogu koosseisu (asendusliikmena) ja 15. juunist 1926 kuni 14. juunini 1929 III Riigikogu koosseisu, Eesti Tööliste Partei rühmas.
Oli Tallinna linnavolikogu liige 1919 ja 1921 aastast.
Willard Boyle
pisi|Willard Boyle Willard Sterling Boyle (19. august 1924 Amherst – 7. mai 2011 Truro) oli Kanada füüsik.
Aastal 2009 sai ta koos George E. Smithiga laengsidestusseadise leiutamise eest Nobeli füüsikaauhinna.
Sestroretski Razliv
Sestroretski Razliv (soome keeles Roslivajärvi, Siestarjoenjärvi) on tehisjärv Venemaal Peterburi haldusalas Sestroretski linnas, 32 km kaugusel Peterburi kesklinnast.
Järv rajati Peeter I ajal Sestra jõe ja Tšornaja oja paisutamise teel.
Sestroretski Razlivi kaldalt on leitud neoliitikumi ja varase rauaaja asulakohti.
Järve pindala on 12,2 km² ja suurim sügavus 5,5 m.
Hermann Gronau
Hermann Gronau (ka Grönau, Gruno; umbes 1480 Saksamaa – 1563 Tallinn) oli Eestimaa vaimulik.
1532. aastal määrati ta Tallinna triviaalkooli rektoriks. 1539. aastal sai ta arvatavasti Narva pastoriks. 1542. aastal sai ta Tallinna Mihkli kiriku koguduse pastoriks. 1553. aastal sai ta Tallinna Oleviste kiriku koguduse pastoriks. Tõenäoliselt aastast 1556 oli ta Tallinna linnaministeeriumi senior (vaimulik juht).
Simon Pegg
pisi| Simon Pegg (sünninimi Simon John Beckingham; sündinud 14. veebruaril 1970 Brockworthis) on Inglismaa filminäitleja, stsenarist, koomik ja kirjanik. Simon Pegg on tuntud eelkõige oma rollidega filmides "Shaun of the Dead", "Valusad võmmid" (inglise "Hott Fuzz"), "Star Trek" ja "Paul".
Simion Pegg on koos Edgar Wrightiga kirjutanud stsenaariumi zombikomöödiale "Shaun of the Dead" ja filmile "Hot Fuzz". Koostöös Nick Frostiga valmis filmi "Paul" stsenaarium. Nendes kolmes filmis mängis Simon Pegg peaosa koos Nick Frostiga.
2005. aastal Simon abiellus Maureen McCanniga. 2009. aastal sündis neil tütar.
Berjozovski
Berjozovski on linn Venemaal Sverdlovski oblasti lõunaosas, Berjozovski linnaringkonna keskus. Linn asub Põšma lisajõe Berjozovka ääres, 12 km Jekaterinburgist kirdes.
1745. aastal leiti tänapäeva linna alalt kulda. 1748. aastal rajati esimene kullakaevandus. Linnaõigused sai 1938. aastal.
2021. aasta alguses oli linnas 60 334 elanikku.
William Pottker
Pottker alustas klubikarjääri 2011. aastal Brasiilia kõrgliiga klubis Figueirense, kuid mänguaega sai ta klubi esindusmeeskonnas väga harva. Järgmistel hooaegadel oli ta laenul Brasiilia erinevate liigatasemete klubides, lisaks Portugali klubi Braga reservmeeskonnas ja Gandzasari ridades Armeenia kõrgliigas.
2016. aastal liitus ta Brasiilia kõrgliiga klubiga Ponte Preta. Sama hooaeg kujunes Pottkeri jaoks lõpuks läbimurdeks, kui ta lõi kõrgliigas 14 väravat. Sellega oli ta 2016. aastal kahe teise mängija kõrval liiga suurim väravakütt. Ponte Preta lõpetas hooaja Brasiilia kõrgliigas kaheksanda kohaga.
2017. aasta hooaja alguse veetis ta veel Ponte Pretas. 2017. aasta São Paulo osariigi meistrivõistlustel Campeonato Paulista, kus ta aitas Ponte Preta finaali, kus kaotati Corinthiansele. Pottker lõi osariigi meistrivõistlustel kokku üheksa väravat, millega oli ta São Paulo mängija Gilberto kõrval parima väravakütt.
Pärast São Paulo osariigi meistrivõistlusi liitus ta Internacionaliga, mis oli 2017. aasta hooajal langenud Brasiilia esiliigasse. Ta lõi sel hooajal kümme väravat, olles Internacionali parim väravakütt liigas. Sellega aitas ta Internacionali liigas teisele kohale, millega kindlustati järgmiseks hooajaks pääses kõrgliigasse.
2020. aasta oktoobris liitus ta Brasiilia esiliigaklubiga Cruzeiro. 2021. aastal läks ta laenule Araabia Ühendemiraatide kõrgliigaklubisse Al-Wasl ja 2022. aastal Brasiilia kõrgliigaklubisse Avaí.
Juuda kiri
Juuda kiri (lühend Jd) on üks Uue Testamendi raamat Piiblis. See on Uue Testamendi kaanonis 26. raamat, millele eelneb Johannese 3. kiri ja järgneb Johannese Ilmutuse raamat. Kirja autoriks on traditsiooniliselt peetud Juudast, keda teoloogid on samastanud Jeesuse poolvennaga Matteuse evangeeliumis 13:55.
Autor on kirja suunanud kristlastele, keda kutsub üles võitlema pühadele kord antud usu pärast ja samas hoiatab neid valeõpetuste eest. Teoloogid on raamatut sisu poolest võrrelnud Peetruse 2. kirjaga. Juuda kiri on 25 salmist koosnev, mis on üks lühemaid raamatuid Uues Testamendis.
Nimetus
Juuda kiri on algselt kirjutatud koinees, lisaks puudus sellel algselt pealkiri. Traditsiooni järgi nimetati esimeste sajandite jooksul Juuda kirja kreeka keeles Επιστολή Ιούδα, Vulgatas oli kiri pealkirjastatud kui Epistula Iudae.
Autorlus
Kirja autor identifitseerib ennast kui Jeesuse Kristuse sulast ja Jaakobuse venda Juudast. Juudast endast ei ole kuigi palju teada, mis selgitab tema vajadust märkida ennast kirjapildis ära Jaakobuse vennana. Väljaspool Juuda kirja on nime Juudas mainitud Uues Testamendis neljal korral: Juudas Iskariot; Juudas, Jaakobuse poeg (Lk 6:16); Juudas, keda hüüti ka Barsabaseks (Ap 15:22) ning Juudas, Jeesuse poolvend (Mt 13:55; Mk 6:3). Viimast meest neist neljast seostatakse Juuda kirjaga kõige rohkem.
Paljud kristlased usuvad, et "Jeesuse vennad", keda Mt:13:55 mainitakse ei ole Maarja bioloogilised lapsed, vaid kasulapsed. Salamisi piiskop Epiphanius on oma teoses "Panarion" maininud, et Joosep, Jeesuse maine isa, oli esmalt abielus, kust sündisid Jaakobus, Joosep, Siimon, Juudas ja kaks tütart. Pärast oma esimese naise surma võttis Joosep naiseks kahekümneaastase Maarja. Seega Jaakobus ning tema õed-vennad ei olnud Maarja lapsed, vaid lapsed, kes olid pärit Joosepi esimesest abielust.
Adressaat
Kirja saaja on ebamääraselt väljendatud ega anna vihjeid kirjasaajate asukohast. Need, keda Jd 1:2 on nimetatud "armastatuteks", "hoituteks" ja "kutsututeks" võivad olla kristlased ükskõik kust. Seega saab öelda, et kiri on mõeldud kristlastele üldiselt. Juudi apokrüüfi kasutamise tõttu on osadel juhtudel jõutud järeldusele, et kirja sihtrühmaks on juudid. Piirkondlikult on kirjas viiteid Palestiina piirkonna aladele.
Dateering ja kirjutamise koht
Juuda kirja puhul on teada ligikaudne dateering, milleks on pakutud aastaid vahemikus 60–120 pKr. Seega saab öelda, et kirja esimene pool on 1. sajandist ja teine pool 2. sajandist. Kui võtta kirja autoriks Juudas, kes identifitseeris ennast kui Jeesuse vend, siis ei saa kirja kirjutamine jääda hilisemasse perioodi. Teoloogid eeldavad, et Juudas sündis kristliku ajastu varasemal perioodil, mis muudab tema kirjutatud kirja mitte hilisemaks kui 70 pKr.
Mõned teadlased usuvad, et kirja kirjutamise periood võib jääda ka aega peale apostleid, sellepärast et Jd 1:17 kutsub üles mäletama Issanda Jeesuse Kristuse apostlite sõnu. Tulenevalt sellest saab öelda, et kiri võib olla kirjutatud peale 110 pKr.
Kersti Kracht
Kersti Kracht (sündinud 9. aprillil 1955 ) on Eesti ettevõtja ja majandustegelane.
Juuda kiri
Dateering ja kirjutamise koht
On põhjust arvata, et kiri on kirjutatud Palestiinas, eeldusega, et Juudas vend Jaakobus oli üks Jeruusalemma kiriku juhte.
Kersti Kracht
Ta lõpetas aastal 1973 Tallinna 44. Keskkooli ja aastal 1989 Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna tööstuse planeerimise erialal. Tema esimeseks töökohaks oli Viru hotelli passilaud. Ta lõi kooperatiivi MIK, mis tegeles toitlustamisega TPI arvutuskeskuses. Tema äripartneriks sai Viru hotelli pearaamatupidaja Monika Soodla. Tema ja Krachti eesnimedest sai nime nende 1991. aastal asutatud ühine ettevõte Kermon, millest sai üks Eesti tuntumaid ettevõtteid firmade asutamise ja müümise alal. 1990. aastate alguses juhatas ta ettevõtet BBS, mis pidas valuutapoodi Torupill Tallinna vanalinnas.
Juuda kiri
Sisu
Juudas nõuab tungivalt, et tema lugejad kaitseksid Kristuse õpetusi ning peaksid meeles apostlite sõnu. Jd 1:5-7 meenutab ta, et isegi pärast Issanda päästmist Egiptusest karistas ta neid, kes langesid ebausku. Lisaks räägib ta ka inglitest, kes ei hoidnud kinni oma päritolust, vaid hülgasid oma eluaseme. Soodomat ja Gomorrat ning sealseid ümberkaudseid linnu ning nendes toimunud hooramist mainib ta samuti.
Kersti Kracht
Ta oli 1990-ndate alguses Eesti Ettevõtjate Erakonna liige. 1992. aasta Riigikogu valimistel sai ta Eesti Ettevõtjate Erakonna nimekirjas 640 häält, kuid valituks ei osutunud. 1995. aasta Riigikogu valimistel sai ta Keskerakonna nimekirjas 116 häält. 1990. aastate lõpus oli ta Arengupartei juhatuse liige. 1999. aasta Riigikogu valimistel sai ta Arengupartei 3. numbrina 95 häält. 8. augustist 2017 kuulub ta Eesti Konservatiivsesse Rahvaerakonda. 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel sai ta EKRE nimekirjas 947 häält ja osutus valituks Tallinna linnavolikokku. Ta on volikogu linnavarakomisjoni aseesimees ja revisjonikomisjoni liige. 2019. aasta Riigikogu valimistel sai ta EKRE nimekirjas 373 häält, kuid valituks ei osutunud.
Juuda kiri
Sisu
Selles kirjas on palju sellised aspekte, mida ei leia mujalt piiblist. Juudas kirjutas inglitest, kes oma seisust ei hoidnud (Jd 1:6), peaingel Miikaeli vaidlusest Lutsiferiga Moosese keha pärast (Jd 1:9) ning Eenoki prohvetlikust kuulutusest Päästija teise tulemise kohta (Jd 1:14-15). Tulenevalt kõigest sellest saab öelda, et Juudas rääkis karmilt nendega, kes olid Jumala ja Tema teenijate vastu ja ka nendega, kes tegelesid kõlvatu paganakummardamisega ning väitsid, et nad on vabad Jumala käskudele, sealhulgas kõlbelisele seadusele kuuletumisest. Ta kirjeldas nende pahede isiklikke omadusi ning arusaamu.
Kersti Kracht
Ta oli rahandusminister Martin Helme nõunik.
Juuda kiri
Stiil ja struktuur
Juuda kiri on 25. salmist koosnev lühike teos. See kiri on klassikaline näide iidse kirja kohta, mis algab tervitusega, omab kindlat sisu ja kirjutamise mõtet ning lõpeb doksoloogiaga. Justnimelt viimast aspekti on teoloog Peter H. Davids nimetanud Piibli üheks kõrgema kvaliteediliseks.
Kersti Kracht
Isiklikku
Ta lahutas 2009. aastal Argos Krachtist. Neil on lapsed Akis ja Katrin.
Juuda kiri
Stiil ja struktuur
Autor on nii lühikese kirja juures kasutanud parallelismi mitmel korral. Kõige selgemalt on seda näha kirja alguses ja lõpus ning see on kokkuvõetav kolme lihtsa punktiga:
Kirja algne sõnastus ja vorm kreeka keeles näitab, et kirja kirjutaja oli sõnaosav ja hea keeletunnetussega. Seega saab kirja autorit pidada haritud ja hinnatud meheks. Kiri on kirjutatud väljaelavalt ning hingepuistavalt, näiteid uskmatute kohta ning nende tuleviku kohta on konkreetsed ja ranged. Kirjas ei ole ka mingit kaheti mõistmist.
Sõnad αγιοσ ja κλητοσ viitavad sarnasusele Peetruse 2. kirjaga. Lisaks on täheldatud sarnasust ka Eenoki raamatu kuuenda peatükiga.
Sarnasus Peetruse 2. kirjaga
Uue Testamendi lugemisel võib leida selgeid sarnasusi Peetruse 2. kirja ning Juuda kirja vahel. Selline ideeline ja sõnaline sarnasus on tõstatanud mitmeid küsimusi mõlema kirja autorluse kohta. Sageli on arvatud, et mõlemad kirjad võivad pärineda mõnest kaotsi läinud ühisallikast, lisaks usutaks, et Juudas on oma kirja kopeerinud Peetruselt või vastupidi. Ei ole haruldane ka pakkumine, et mõlema raamatu autorid ei ole need inimesed, keda nad ütlevad, et nad on.
Mõlemad kirjad kasutavad sarnaseid termineid ning mõistavad hukka valeõpetajaid ning liiderlikult elavaid isikuid. Alljärgnevas tabelis võib näha nende kahe kirja sarnasusi:
Kiri eesti keeles
Tekst ilmus esmakordselt tervikuna eesti keeles 1686 "Wastses Testamendis" kui "Juda se Apostli Rahmat kigille kirjotetu". 1694 Müncheni käsikirjas on kiri pealkirjastatud "Judasse se Apostli Ramat keigile kirjotud" ja 1739 Piiblis "Apostli Juda Ramat keige usklikkudele heaks kirjotud."
Ģikši
Küla asub merepinnast 195 meetri kõrgusel ja jääb Riiast 87 km kaugusele.
Külas on raamatukogu, lasteaed, postkontor ja kultuurimaja.
Külas asuv Olnieki keskaegne kalmistu on regionaalse kaitse all olev muinsusmälestis.
Külast lähevad läbi maanteed P31 ja V315. Seal asub Ģikši bussipeatus.
Aastal 2015 oli külas 305 elanikku, aastal 2019 oli elanikke 275.
Hakim Ziyech
Hakim Ziyech (araabia keeles حكيم زياش‎; sündinud 19. märtsil 1993 Drontenis Hollandis) on Maroko jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Inglismaa kõrgliiga klubis Chelsea ja Maroko jalgpallikoondises.
Ziyech on kogu oma klubikarjääri veetnud Hollandis. 2007. aastal liitus ta SC Heerenveeniga. 2012. aastal debüteeris ta klubi põhimeeskonnas.
2014. aasta augustis liitus ta Twentega. Hooajal 2014–15 lõi ta Hollandi kõrgliigas 11 väravat ja hooajal 2015–16 17 väravat.
2016. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Amsterdami Ajaxiga. Hooajal 2017–18 valiti ta Hollandi kõrgliiga parimaks mängijaks. 2018. aastal valiti ta Ajaxi aasta mängijaks. Hooajal 2018–19 tuli ta Ajaxiga Hollandi meistriks.
2020. aastal sõlmis ta viieaastase lepingu Chelseaga.
Mariner 4
Mariner 4 oli Marineri programmi neljas kosmosesond. See sooritas esimese kosmoseaparaadina möödalennu Marsist.
Sond startis 28. novembril 1964 ja sooritas 14.–15. juulil 1965 esimese kosmosesondina möödalennu Marsist ja pildistas seda. See oli esimene kord inimkonna ajaloos, kui kosmosesond saatis süvakosmosest pildid teisest planeedist. Mariner 4 tõestas, et suure tõenäosusega pole Marsil intelligentset elu  ja kuigi need pildid olid teadlastele suureks pettumuseks, oli missioon inseneridele kasulik, sest nad said teadmisi ja kogemusi pikkadele kosmosemissioonidele saadetavate seadmete ehituseks ja kasutamiseks.
Side Mariner 4-ga lõpetati 21. detsembril 1967.
Ismaël Koné
Ta sündis Elevandiluurannikul. Kanadasse kolis ta seitsmeaastaselt ja kasvas üles Montréalis. 2012. aastal asus ta mängima klubiga AS Notre-Dame-de-Grâce.
2020. aastal liitus ta sealse jalgpalliklubiga CF Montréal, kellega sõlmis aasta hiljem ametliku kaheaastase lepingu. Montréali põhimeeskonnas debüteeris ta 23. veebruaril 2022 CONCAF-i Meistrite Liiga mängus Mehhiko klubi Santos Laguna vastu ja lõi selles mängus ka värava.
2022. aasta detsembris sõlmis ta nelja ja poole aasta pikkuse lepingu Watfordiga.
Kanada jalgpallikoondises debüteeris Koné 24. märtsil 2022 MM-i valikmängus Costa Rica vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta sama aasta 11. novembril sõprusmängus Bahreini vastu. Lisaks kuulus ta samal aastal Kanada koondisse 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.
2022. aastal valiti Koné Kanada jalgpalli aasta noormängijaks.
Agnete Johnsen
pisi|Agnete Johnsen 2016. aasta Eurovisioonil Agnete Kristin Johnsen (sündinud 4. juulil 1994 Unjárga vallas Varangerbotnis) on Norra laulja.
Ta on etniliselt saami päritolu.
Ta esindas Norrat 2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "Icebreaker". Laul sai oma poolfinaalis 63 punktiga 13. koha.
Raudondvarise vald
Raudondvarise vald (leedu keeles Raudondvario seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Kaunase rajooni territooriumil.
1. jaanuaril 2008 eraldati Raudondvarise valla läänepoolsem osa iseseisvaks Batniava vallaks.
pisi|Vallamaja pisi|Bernatoniai linnamägi pisi|Šilelis. [[Nemunase ja Nevėžise ühinemispaik]]
Arthur Seyß-Inquart
pisi|Arthur Seyß-Inquart (1940) pisi|Arthur Seyß-Inquart (vasakul) ja Adolf Hitler Viinis (1938) Arthur Seyß-Inquart (22. juuli 1892 – 16. oktoober 1946) oli Austria ja Saksamaa jurist ning poliitik.
Arthur Seyß-Inquart sündis õpetaja Emíl Seyß-Inquarti perekonnas tol ajal Austria-Ungari koosseisu kuulunud Määrimaal Stonařovis (tol ajal Stannern) Jihlava (saksa keeles Iglau) lähedal. 1907. aastal kolis perekond Viini. Arthur Seyß-Inquart asus Viini Ülikoolis õigusteadust õppima. 1914. aastal astus ta vabatahtlikuna sõjaväkke ja võttis osa Esimesest maailmasõjast. Teda autasustati mitmel korral vapruse eest. Ülikooli lõpetas ta 1917. aastal, kui oli haavatasaamisest paranemas.
Sõja järel tegutses Seyß-Inquart juristina, oli 1921. aastast alates advokaat. Poliitiliselt oli ta sel ajal seotud katoliiklik-konservatiivsete ringkondadega. 1934–1937 oli ta Kurt Schuschniggi valitsuses riiginõunik. 1930. aastate keskpaiku hakkas Seyß-Inquart poliitilistelt vaadetelt üha enam lähenema natsionaalsotsialistidele. 16. veebruaril 1938 nimetas Austria kantsler Schuschnigg Seyß-Inquarti siseministriks. 11. märtsil 1938 astus Kurt Schuschnigg kantsleri ametikohalt tagasi ja tema asemel sai uueks kantsleriks Arthur Seyß-Inquart. 12. märtsil ületasid Saksa väed Arthur Seyß-Inquarti väidetavat kutset ettekäändeks tuues Austria piiri. 13. märtsil liideti Austria Saksamaa koosseisu ja Arthur Seyß-Inquart astus Natsionaalsotsialistlikku Saksa Töölisparteisse.
Austria anšlussi järel sai Seyß-Inquart Ostmarki riigiasehalduriks. Talle anti ka SSi Gruppenführeri auaste ja 1939. aasta mais sai ta portfellita ministriks Adolf Hitleri valitsuses.
8. mail 1945 võtsid liitlasväed ta Hamburgis vahi alla. Nürnbergi tribunal määras talle sõjakuritegude eest surmanuhtluse ja ta hukati 16. oktoobril 1946 poomise teel. Hukkamisel viibinud Ameerika Ühendriikide ajakirjanik Howard K. Smith kirjeldas seda järgnevalt: "Tšehhoslovakkias sündinud Arthur Seyß-Inquart, kelle Hitler oli pannud Hollandit ja Austriat valitsema, oli viimane tegelene selles ennenägematus etenduses. Ta astus saali kell 2.38, kandes prille, mis tegid lihtsaks tema näo karikeerimise. Mees vaatas ärevalt ringi, kui komberdas oma vasakut jalga longates võllapuu juurde. Ta ronis aeglaselt valvurite abiga tapalavale. Kui ta oma viimased sõnad ütles, oli tema hääl nõrk, kuid intensiivne: "Ma loodan, et see hukkamine on viimane tegu sellest tragöödiast, milleks on Teine maailmasõda, ning õppetund, mille inimesed saavad, on see, et inimeste vahel peaksid valitsema rahu ja mõistmine. Mina usun Saksamaasse." Seyß-Inquart suri kell 02.45.
Parafimbrios lao
Parafimbrios lao on Xenodermatidae sugukonna maoliik.
Levila
Neid madusid võib kohata Laoses Louangphabang'i provintsis.
Kirjandus
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Parafimbrios lao seisuga 21.04.2015.
Granit
Ab Granit Oy oli Soome kivitöötlemisettevõte, mis tegutses aastatel 1886–1980 (nimeliselt kuni 1995. aastani).
20. sajandi alguses oli Granit oma valdkonnas kõige suurem ettevõte Soomes ning üks tähtsamaid kivitöötlemisfirmasid kogu Venemaa keisririigis.
Ettevõtte asutas Anton von Alfthan 1886. aastal. Hankos tegutsenud ettevõte valmistas algselt sillutuskivi tänavate jaoks ning selle kivimurrud asusid Hanko Kuningatarvuoril ja Märäskäris. Kivi kasutati peamiselt Helsingi ehitustöödel, aga ka mujal Venemaal väljaspool suurvürstiriiki. Peagi keskendus ettevõte hoonete graniidist fassaadide ehitamisele. Graniti graniiti on kasutatud näiteks Helsingi pearaudteejaama, Sokose kaubamaja, Helsingi Börsi ning kindlustusseltside Kaleva ja Suomi majade ehitamisel. Ka Helsingi Senati väljakul seisev Aleksander II mälestussammas on tehtud Graniti kivist. Ettevõte valmistas ka trepi-, haua-, sokli- ja veskikive.
Ettevõttes töödeldud halli ja punast graniiti saadeti ka Soomest väljapoole. Näiteks "Russalka" mälestussamba kivi Tallinnas on samuti Graniti toode.
Esimese maailmasõja ajal oli Graniti töövõtuks Venemaa keiserliku sõjaväe kaitserajatiste ehitamine Soome lahe äärde. Hiljem 1920. aastatel ehitas ettevõte Karjala kannasel Soome oma kaitserajatisi. 20. sajandi alguses olid ettevõttel harukontorid ka Helsingis, Peterburis ja Moskvas. 1911. aastal sai ettevõtte kunstiliseks juhiks arhitekt Ilmari Wirkkala.
Talvesõja rahulepinguga kaotas Soome Hanko Nõukogude Liidule, sinna rajati sõjaväebaasid ning Granit kolis Salosse. 1965. aastal müüdi ettevõte Oy Kullgrens Enka Granit Ab-le. Vähehaaval äritegevus vähenes, ometigi kustutati ettevõte Soome äriregistrist alles 1980. aastal ehk kolm aastat pärast seda, kui emaühing oli pankrotti läinud. Soome tütarettevõte müüdi Rootsi AKF Granit Ab-le, mis töötas AKF Granit Oy Ab nime all kuni 1995. aastani, mil see läks samuti pankrotti.
Fernando Prass
Fernando Büttenbender Prass (sündinud 9. juulil 1978 Porto Alegres) on Brasiilia jalgpallur, väravavaht. Ta mängib Brasiilia kõrgliiga klubis Ceará.
Aastatel 2013–2019 mängis ta Palmeirases. Aastatel 2016 ja 2018 tuli ta klubiga Brasiilia meistriks.
Goršetšnoje rajoon
Rajoon piirneb kirdes Kastornoje rajooniga, idas Voroneži oblastiga, lõunas Belgorodi oblastiga, läänes Manturovo rajooniga ning kirdes Timi ja Sovetski rajooniga.
Rajooni pindala on 1400 km². Elanike arv oli 2012. aastal 18 019, 2007. aastal 19 574 ja 2002. aastal 22 835.
Goršetšnoje rajoonis on 80 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Kastornoje) ja neljateistkümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Oskol (rajooni territooriumil asub Oskoli ääres ka Starooskolskoje veehoidla) ning tema harud Apotška ja Ublja.
Aare Evisalu
Ta lõpetas Lydia Koidula nimelise Pärnu 2. Keskkooli, Golitsõno kõrgema piirivalvekooli ja kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli kriminaalõiguse erialal.
Ta juhtis pärast Eesti iseseisvuse taastamist Eesti piirivalve ülesehitamist. 1991. aastast töötab piirivalveametis, kus ta algul oli juhtimiskeskuse ülem ja 1993. aastast on staabiülem.
Ivoirité
Ivoirité-poliitikaks nimetatakse 1990ndate keskel Elevandiluuranniku toonase presidendi Henri Konan Bédié viljelema hakatud natsionalistlikku poliitikat, mille eesmärgiks oli põimida selle immigratsioonisihtmärgina tuntud riigi rahvastik ühte ja kõrvaldada poliitilised konkurendid. See poliitika lõhestas rahvast, tekitas ühiskonnas suurt vastuseisu ja oli Elevandiluuranniku 2002. aasta kodusõja ajend.
Taust
Esimesed poliitilised pinged rahvuspoliitikas tekkisid 1978. aastal autokraat Félix Houphouët-Boigny valitsusajal. Vastukaaluks elevandiluuranniklaste üleskutsetele jagada tööd, sotsiaalset majutust ja muid sotsiaalseid hüvesid rahvuspõhiselt, lõi riigijuht eraldi ministeeriumi, mis tegeles tööküsimustega ja rahva ivoirisation’iga ehk ühtsema rahvuse loomisega. Rahvusküsimus tõusis esiplaanile 1990. aastal mitmeparteisüsteemi kehtestamisega, mis tõi kaasa ennenägematuid sotsiaalseid pingeid. 1990. aasta valimistel üritas kodakondsusküsimuse tõstatamisega hääli koguda kauaaegne opositsionäär Laurent Gbagbo, vastandudes valitseva partei väidetavale välismaalaste soosimisele. Ühiskonnas valitsenud ksenofoobia muutus veel suuremaks probleemiks 1993. aastal Henri Konan Bédié presidendiks saamisega, kui avati Pandora laegas nimega Ivoirité.
Endla teatrihoone
Endla teatrihoone on teatrihoone Pärnus aadressil Keskväljak 1. Hoones tegutseb Endla teater.
Ivoirité
Ivoirité-poliitika
Nagu autokraatidele omane, ei andnud Félix Houphouët-Boigny oma potentsiaalsetele järglastele liialt võimu ja määras peaministriks Alassane Dramane Ouattara, kelle põhja päritolu ei oleks võimaldanud tal riigijuhiks saada, sest see poleks sobinud valitsevale eliidile. Félix Houphouët-Boigny soosik uueks riigi liidriks oli Henri Konan Bédié, kes asuski pärast tema surma (1993. aastal) presidenditoolile. 1995. aastal toimusid uued presidendivalimised ja Bédié kasutas seda vähest aega, et konsolideerida oma võimu. 1994. aastal surus president läbi seaduse, mis nõudis presidendiks ja parlamenti kandideerimiseks tõestust, et nii kandideerija kui ka tema vanemad on pärit Elevandiluurannikult. Seadus loodi, et diskvalifitseerida Ouattara, kelle isa oli väidetavalt pärit Burkina Fasost. Ouattara isa sünniaastal polnud Elevandiluuranniku kolooniat veel olemaski, kuid kohalik Ülemkohus keelas tal siiski presidendivalimistel osaleda. Henri Konan Bédié valiti 1995. aastal uuesti presidendiks. Ta kogus 96,5% häältest, sest Ouattaral keelati osalemine ja ta teine peamine rivaal Laurent Gbagbo boikoteeris valimisi, viidates valimisprotsessiga manipuleerimisele.
Endla teatrihoone
Teatrihoone arhitekt oli Ilmar Laasi, kes lähtus nõukogude aegsest tüüplahendusest. Hoone avati 1967. aastal ja läbis põhjaliku renoveerimise 2001. aastal. Teatrihoones on 565-kohaline suur saal ja black box nimega Küün, kuhu mahub kuni 150 vaatajat.
Ivoirité
Ivoirité-poliitika
Võib tunduda, et Ivoirité-poliitika oli vaid Ouattara vastu välja mõeldud, aga päris nii see polnud. Poliitika manifesteeris "L’Ivoirité, ou l’esprit du nouveau contrat social du président H. K. Bedié" ("Ivoirité ehk president H. K. Bedié uue ühiskondliku leppe vaim"). Abidjani linnas asuva Cocody ülikooli professor Niamkey Koffi on välja pakkunud ühe parima definitsiooni Ivoirité-poliitikale: "mõisteline tööriist, mille eesmärk on luua erinevuste süsteem defineerimaks elevandiluuranniklast". See peaks olema "rahvusliku identiteedi uus alus" ja kaitsma iseseisvust, mida ähvardab massiline immigratsioon. Ivoirité pooldajad on veendunud, et Felix Houphouët-Boigny avatuse poliitika on loonud ebavajalikke raskusi ja üritab luua selge vahe lõunapoolsete "tõeliste" elevandiluuranniklaste ja põhjapoolsete "välismaalaste" vahel.
Tagajärjed
Ivoirité-poliitikal on kaugeleulatuvad tagajärjed, eriti põhjaalade elanike jaoks. Selle eesmärk oli marginaliseerida riigi põhjaosa elanikud, rühmitades nad Burkina Fasost pärit immigrantidega samasse rühma, näidates, et nad on "välismaalased" või vähemalt välismaa päritoluga. Paljudelt võeti valimisõigus, rääkimata õigusest valitud saada. Ivoirité-poliitika suurendas Elevandiluuranniku elanikes lõhesid ja ebavõrdsust, mitte ei aidanud kaasa uue liberaalse ühiskonna tekkimisele, nagu selle pooldajad väitsid. 1990-ndate poliitiline ebastabiilsus, mida iseloomustas eelkõige mitmeparteisüsteemi kehtestamisele järgnenud etno-natsionalism, viis 1999. aasta riigipöördeni. Selle viis läbi riigi lääneosast pärit kindral, endine Bedié usaldusisik Robert Guéï. Riigipööre taandus kiirelt suurte poliitiliste liidrite vaheliseks vastasseisuks. Pärast 2000. aasta valimisi, mille võitis Laurent Gbagbo, kes jätkas sama natsionalistlikku poliitikat, vallandusid riigi sisepinged 2002. aastal kodusõjaga.
Endla teatrihoone
Ajalugu
Endla teatri eelmine hoone hävis tulekahjus 1944. aastal. Kuigi selle hoone oleks saanud taastada, siis nõukogude võim otsustas taastamisest loobuda, kuna teatrimaja rõdult loeti 1918. aastal esimest korda ette Eesti iseseisvusmanifest.
Teatri rajamine keskväljaku äärde lahendas mitu probleemi – silmapaistvalt esindusliku asukohta sai rajada väärika funktsiooniga hoone ja kadus tühimik linnaruumis. Lisaks võimaldas hoone rajamine lammutada Endla teater-seltsimaja varemed.
1959. aastal valmis arhitekt Ilmar Laasil uue teatrihoone projekt, mis lähtus üleliidulisest teater-kultuurimaja tüüplahendusest. Hoone ehitus kulges väga vaevaliselt. Teatrihoone avati alles 3. novembril 1967.
Võrreldes Pärnu keskväljaku mastaabiga jäi teatrihoone suhteliselt kahvatuks. Samuti kannatas vastvalminud maja ehituspraagi ja vajumise käes ning seda tuli kohe remontima hakata.
1995. aastal rajati teatrihoone Vee tänava poolsesse külge juurdeehitus Hansapanga tarbeks. 2001. aastal toimunud teatrihoone renoveerimise käigus ehitati analoogne juurdeehitus ka Akadeemia tänava poole. Juurdeehitus mahutab kahekorruselise kohviku ja uue väikese saali, mis sai avaliku nimekonkursi käigus nimeks Küün.
Thomas Gerstenberg
Thomas Gerstenberg (ka Gerstenbergk ja Kerstenbergk; umbes 1525 Saksamaa – 18. juuli 1582 Tallinn) oli Tallinna vaimulik.
1560. aastal ordineeriti ta Tallinna Niguliste koguduse diakoniks. Aastast 1571 oli ta Tallinna linnakonsistooriumi senior (vaimulik juht).
Tunkinski rajoon
Tunkinski rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Burjaatia Vabariigis.
2015. aastal oli rajooni elanike arv 26 890, neist 61,4% burjaadid ja 37,0% venelased.
Rajoon jaguneb 14 külaasunduseks, milles on kokku 35 asulat. Halduskeskus on Kõreni küla.
Stekk
pisi Stekk on ratsapiits, mida kasutatakse hobuse ergutamiseks.
Hefei
Hefei (haldusüksusena 合肥市 Hefei Shi (toonimärkidega Héféi Shì)) on linn Hiinas, Anhui provintsi pealinn. Piirneb põhjas Huainaniga, kirdes Chuzhouga, idas Ma'anshaniga, kagus Wuhuga, edelas Anqingiga ja läänes Lu'aniga. Keskus asub Chao järvest põhjas.
Mingi ja Qingi dünastia ajal oli linna nimi Luzhou (庐州).
1949. aastast on Hefei Anhui provintsi pealinn.
2011. aastal liideti Hefeiga endise Chaohu linna Juchao linnarajoon ja nimetati ümber maakonna õigustega Chaohu linnaks.
Majandus
Peamised tööstusharud on masina-, elektroonika-, keemia-, tekstiili- ja tubakatööstus.
2009. aastal oli SKP inimese kohta 6082 USD. Detsembris 2012 nimetas ajakiri The Economist maailmas kõige kiiremini majanduslikult kasvavaks suurlinnaks. 2007–2012 oli linna majanduskasv keskmiselt ligi 15% aastas.
2013. aastal valmis Hefei Xinqiao rahvusvaheline lennuväli, mis asub 31,8 km kaugusel kesklinnast.
Golkar
Funktsionaalrühmade Partei (indoneesia keeles Partai Golongan Karya; lühendatult Golkar; algselt Funktsionaalrühmade Ühendatud Sekretariaat, indoneesia keeles Sekretariat Bersama Golongan Karya, Sekber Golkar või lihtsalt Funktsionaalrühmad) on Indoneesia erakond. See asutati 1964. aastal, esimest korda osales Golkar valimistel 1971. aastal. Golkar sai ametlikult erakonnaks alles 1999. aastal, kui valimistel osalemiseks pidi end erakonnaks registreerima.
Golkar oli Indoneesia juhtiv poliitiline liikumine aastatel 1971–1999, kui võimul olid presidendid Suharto ja B. J. Habibie. Pärast seda kuuluti Abdurrahman Wahidi, Megawati Soekarnoputri ja Susilo Bambang Yudhoyono ametiaegadel koalitsiooni. Kui 2014. aastal valiti presidendiks Demokraatliku Võitluspartei kandidaat Joko Widodo, sattus Golkar kaheks aastaks Prabowo Subianto opositsiooni. Aastast 2016 toetatakse taas valitsust.
Heinrich von Sengbusch (1876−1922)
Heinrich Konrad Oskar von Sengbusch (25. mai/6. juuni 1876 Kuressaare – 18. november 1922 Kuressaare) oli Kaunispe mõisnik.
Tema vanemad olid Kaunispe mõisnik ja Kuressaare gümnaasiumi direktor Johannes von Sengbusch (1828–1907) ja Nelly von Sengbusch (sündinud von Sengbusch, 1840–1922).
7/20. septembril 1904 abiellus ta Kuressaares paruness Bertha Buxhoevedeniga (1885–1960).
Ambeļi
Ambeļi on küla (vidējciems) Lätis Augšdaugava piirkonnas Ambeļi vallas; ühtlasi valla keskus. Küla jääb piirkonna keskusest Daugavpilsist 32 ja Riiast 231 km kaugusele.
Külas asub katoliiklik Ambeļi kirik. Aastatel 2009–2021 jäi asula Daugavpilsi piirkonda.
Hea (täpsustus)
HEA või Hea võib tähendada järgmist:
Kashmir
thumb|right Kashmir (ka Kašmiir, kašmiiri کٔشِیر, कॅशीर) on piirkond Ees-India loodeosas. Kashmir jaguneb tänapäeval kolme riigi kontrolli all olevateks aladeks. India koosseisu kuuluvad Jammu ja Kashmiri ning Ladakhi liiduterritoorium, Pakistanile kuuluvad Gilgit-Baltistani ja Azad Kashmiri territoorium ning Hiinale Aksai Chin ja Shaksgami org.
Tänased piirid on suuresti paika pannud 1947. aastal peetud sõjaga India ja Pakistani vahel, kuid kumbki riik peab teisele kuuluvaid alasid enda omaks. India peab endale kuuluvaks ka Pakistani poolt 1960. aastatel Hiinale loovutatud Kashmiri alasid.
Elmo Raadik
Elmo Raadik (12. jaanuar 1925 Viljandi – 7. september 1969 Tallinn) oli eesti arhitektuuriajaloolane.
Elmo Raadik oli sõjaväeametniku poeg.
Hariduskäik
Ta lõpetas 1949. aastal Viljandi 2. Keskkooli, 1950. aastal samas pedagoogikaklassi ning 1960. aastal töö kõrvalt kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli kunstiajaloolasena.
Surma tõttu jäi viimistlemata kandidaadiväitekiri.
Elu- ja töökäik
Nõukogude–Saksa sõjas oli ta vabatahtlik Saksa sõjaväes Sinimägede lahingutes. Oli 1944–1947 Ubja põlevkivikaevanduses.
Oli pärast keskkooli lõpetamist Suure-Jaani rajoonis Reegoldi 7-klassiline kooli õpetaja ja õppealajuhataja.
Teadustöö
Uuris Tallinna ehitismälestisi, oli tegev vanalinna kaitsetsooni rajamisel, osales Tallinna raekoja puitfriisi, Niguliste kiriku sisustuse jm keskaegsete Tallinna hoonete raiddetailide konserveerimises ja restaureerimises. Uuris ka Lõuna-Eesti linnuseid (eriti Viljandi ordulinnust).
Minus One
pisi|Minus One Minus One on Küprose ansambel, mis alustas tegevust 2009. aastal.
Ansambel esindas 2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Küprost lauluga "Alter Ego". Laul sai finaalkontserdil 96 punktiga 21. koha.
David J. Thouless
pisi David James Thouless (21. september 1934 Bearsden, Šotimaa – 6. aprill 2019 Cambridge) oli Suurbritannia füüsik.
2016. aastal anti talle, Duncan Haldane'ile ja J. Michael Kosterlitzile Nobeli füüsikaauhind topoloogiliste faasisiirete teoreetilise avastamise eest tahkistes.
Celgene
Celgene Corporation on Ameerika biotehnoloogia ettevõte.
Kašmiir
Kašmiir on õhuke sile peenest villasest lõngast valmistatud kangas.
Tantilla olympia
Tantilla olympia on maoliik.
Levila
Nad elavad Hondurases (Atlántida departemangus).
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Tantilla olympia seisuga 26.01.2014.
Maneež
pisi|Treeningmaneež Maneež on koht, kus treenitakse hobuseid, viiakse läbi ratsatunde ja korraldatakse võistlusi. Maneeži ääred on tähistatud tähtedega.
Aadu Paist
Aadu Paist (sündinud 18. septembril 1947 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane ja soojusenergeetik.
Aadu Paist on agronoomi poeg.
Haridus
Ta on lõpetanud Tallinna 2. Keskkooli 1966, VSÜ Kalevi Lastespordikooli korvpalli erialal 1966, Tallinna Polütehnilise Instituudi energeetikateaduskonna tööstusliku soojusenergeetika erialal 1971; TPI tööstusliku soojusenergeetika aspirant 1976–1980.
Täiendanud end Qinghua Ülikoolis Pekingis (Hiina RV) keevkihttehnoloogia alal 1987–1988; Westinghouse Electric Corporationis Pittsburghis (USA, tuumaelektrijaama projekt AP600) 1995; Briti Columbia Ülikoolis Vancouveris (Kanada) keevkiht-põletustehnika alal 1996; Londonis soojuse ja elektri koostootmise alal 1999; Olkiluotos (Soome) tuumajäätmete käitluse alal 2006.
Tehnikateaduste kandidaat (doktor) 1981 (TPI), väitekiri "Исследование загрязнения и износа поверхностей нагрева паровых котлов при сжигании березовского угля".
Töökäik
Tallinna Polütehnilises Instituudis / Tallinna Tehnikaülikoolis 1971–2016: soojusenergeetika kateedri assistent 1971–1977; tööstusliku soojusenergeetika probleemlaboratooriumi vaneminsener 1977–1979; nooremteadur 1979–1981, vanemteadur 1981–1984; soojusenergeetika kateedri vanemõpetaja 1984–1987, vanemteadur (0,5 koormusega) 1987, dotsent 1987–1992; energeetikateaduskonna teadusprodekaan 1991–1995; soojustehnika instituudi dotsent 1992–1998, soojusenergeetika professor ja õppetooli juhataja 1998–2016, soojustehnika instituudi direktor 2001–2014; emeriitprofessor 2016. aastast.
Teadustöö põhisuunad
Soojusülekanne torukimpudes (juhendaja Rein Kruus, 1971); MHD generaatorite utilisatsioonkatelde saastumine (kaaliumiühendite väljakondenseerumine põlemisproduktidest, uuringud koos Agu Otsaga, juhendaja Ilmar Öpik, 1971–1975); Kansk-Atšinski basseinis (Siberis) pruunsöe põletamine: mineraalosa käitumine, küttepindade saastumine, korrosioon, puhastamine, aga ka keeriskolde ja veepuhurite katsetused; kollektiivse tööna loodud põhimõtted pruunsöel töötavate katelde moderniseerimiseks ja uute katelde väljatöötamiseks; katsepõletamised Vladivostokis, Krasnojarskis ja Nazarovos 1976–1986; kroomkattega torude korrosioonikindlus ja arvutused tsemendiklinkri kuivmenetlusel tootmiseks põlevkivi ja põlevkivituha kasutamisega 1989–1991; osalenud mitme Eesti linna ja valla energiamajanduse arengukavade koostamisel koostöös TTÜ elektrienergeetika instituudi teaduritega 1998–2002; osalenud ABB Combustin Engineering uurimisprojektis 100 MW põlevkivi keevkihtkatla väljatöötamiseks; põlevkivi katsepõletusel Briti Columbia Ülikoolis – tuhkade uurimine ja korrosiooni võrdluskatsed USA katlaterastega TTÜs 1996–1997; põhitähelepanu viimastel aastakümnetel on koondunud kohalike kütuste, aga ka jäätmete energeetilisele kasutamisele.
Uurimisvaldkonnad: soojustehnika ja -energeetika, peamiselt konvektiivne soojusülekanne torukimpudes, kaaliumiühendite kondenseerumine põlemissaadustest, aurugeneraatorite küttepindade korrosioon ja saastumine pruunsüte põletamisel, kütuse mineraalosa muundumine keeriskoldes, kohalike kütuste omadused ja seadmed nende kasutamiseks, küttesüsteemid ja kaugküte, jäätmed ning nende põletustehnoloogiad. Osalenud riigi energeetika arenguprogrammide koostamisel. Ajakirja Oil Shale toimetuskolleegiumi ja Eesti Soojustehnika Inseneride Seltsi liige. 93 teadusartiklit.
Teaduskorralduslik tegevus
Eesti Teadusfondi ekspertkomisjoni liige 1999–2006; Eesti TA energeetika nõukogu asendusliige; Eesti Energia nõukogu liige, Eesti Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi taastuvenergeetika nõukogu ja energiasäästu sihtprogrammi rakenduskomisjoni liige; ajakirja Oil Shale kolleegiumi liige; Eesti Soojustehnika-inseneride Seltsi (ESTIS) volikogu liige; soojustehnika-inseneride kutsekomisjoni liige; TTÜ mehaanikateaduskonna nõukogu liige; osalenud riigi energeetika arenguprogrammide koostamisel.
Harrastused
Korvpall (Eesti meister Tallinna Kalevi võistkonna koosseisus, esikohti on saanud Tallinna meistrivõistlustelt, Eesti ja Balti kõrgkoolide meistrivõistlustelt, veteranide meistrivõistlustelt); olnud tegev TTÜ spordiklubi juhatuses, TTÜ Korvpallklubis KAPA ja Sameko klubis, olnud Korvpalliklubi KAPA III president.
Carolin
Carolin on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 485. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Carolin 221 naisel.
Caroline
Caroline võib tähendada järgmist:
Läti Eestlane
Läti Eestlane oli eestikeelne ajaleht, mis ilmus Riias 24. veebruarist kuni 26. maini 1928. Ajalehte ilmus kokku 10 numbrit.
Ajalehe vastutav toimetaja ja väljaandja oli Alfreds Kempe, tegevtoimetaja V. Horn.
Mecklenburg-Strelitzi suurhertsogkond
pisi|Lipp pisi|Vapp
Mecklenburg-Strelitzi suurhertsogkond (saksa keeles Großherzogtum Mecklenburg-Strelitz) oli aastatel 1815–1918 eksisteerinud Saksa riik, mis kuulus Saksa Liitu, Põhja-Saksa Liitu ja Saksa keisririiki. Suurhertsogkonda valitses Mecklenburgi dünastia noorem liin.
Geograafia
Suurhertsogkond koosnes kahest eraldi osast. Selle tuumikala moodustas Stargardi härraskond koos pealinn Neustrelitziga. See paiknes Mecklenburg-Schwerini suurhertsogkonnast kagus ja piirnes Preisi kuningriigi provintsi Pommeriga põhjas ning Brandenburgiga läänes ja lõunas. Teise osa suurhertsogkonnast moodustas läänes asuv Ratzeburgi vürstkond, mis piirnes Lauenburgi hertsogkonna (a-st 1876 Schleswig-Holsteini provintsi osa) ja vabalinn Lübecki territooriumiga. Lisaks kuulusid suurhertsogiriiki endised Malta ordu Mirow' ja Nemerow' komtuurkonnad. Suuremad linnad pealinn Neustrelitzi kõrval olid Neubrandenburg, Friedland, Woldegk, Stargard, Fürstenberg ja Wesenberg.
Riigikord
Mecklenburg-Strelitzis valitses absoluutne monarhia. Suurhertsog teostas võimu oma ministrite kaudu. Iseloomult oli selline valitsemisviis feodaalne. Kord aastas kogunes lühikeseks ajaks erinevaid sotsiaalseid klasse esindav maapäev. Selle vaheaegadel asendas seda komitee, mis koosnes rüütlimõisate omanike esindajatest (Ritterschaft ehk rüütelkond) ja valitud linnade bürgermeistritest (Landschaft ehk maiskond).
Ajalugu
Septembris 1755 võttis Mecklenburg-Strelitz omaks Mecklenburg-Schwerini sõsarhertsogkonna põhiseaduse. Aastal 1806 pääses see Prantsuse keisririigi okupatsioonist tänu Baieri kuninga Maximilian I Josephi eestkostele. Aastal 1808 ühines suurhertsog Karl II Reini Liiduga, kuid lahkus sellest aastal 1813, et liituda Napoleoni-vastase liiduga. Ta liitus aastal 1815 Viini kongressil loodud Saksa Liiduga, mis oli Saksa-Rooma riigi järglane, ja sai suurhertsogi tiitli.
Aastal 1866 astus suurhertsogkond Põhja-Saksa Liitu ja tolliliitu ning sattus Preisi kuningriigi mõju alla, mis Austria-Preisi sõjas sai abi Mecklenburg-Strelitzi sõdurite näol. Ka Prantsuse-Preisi sõjas sai Preisi kuningriik Mecklenburg-Strelitzilt kasulikku abi. Aastal 1871 sai suurhertsogkonnast Saksa keisririigi osa. Mecklenburg-Strelitz saatis ühe liikme riigipäevale. Siiski kandis suurhertsog ikka veel vendide vürsti tiitlit ja hertsogkonna valitsemine jäi vanamoodsaks. Taas kasvas kihutustegevus demokraatlikuma põhiseaduse eest ja Saksa riigipäev toetas seda liikumist vähesel määral. Aastal 1904 sai suurhertsog Friedrich Wilhelmi poeg Adolf Friedrich V Mecklenburg-Strelitzi suurhertsogiks. Aastal 1907 lubas suurhertsog hertsogkonna alamatele põhiseadust, kuid see kohtas vastuseisu aadlilt.
Järelmid
Mecklenburg-Strelitzi dünastia kustus vahetult enne monarhia kaotamist esimese maailmasõjaga seotud arengute käigus. Sel ajal olid elus vaid kaks tunnustatud meessoost Strelitzi dünastia liiget, noor suurhertsog Adolf Friedrich VI ja tema nõbu, suurvürstinna Jekaterina Mihhailovna poeg Carl Michael, kes oli Venemaa teenistuses. Aastal 1914, enne sõda Saksamaa ja Venemaa vahel, loobus hertsog Carl Michael oma Mecklenburgi kodakondsusest. 23. veebruaril 1918 tegi suurhertsog Adolf Friedrich VI enesetapu, jättes oma nõo Carl Michael Strelitzi troonipärijaks. Olles Venemaal, ei võtnud Carl Michael siiski trooni üle, ja aastal 1918 kirjutas ta Mecklenburg-Schwerini suurhertsogile Friedrich Franz IV-le, kes tegutses Strelitzis regendina, soovides loobuda õigustest pärida Strelitzit. Kiri jõudis Friedrich Franzini aga alles aastal 1919, pärast Saksa monarhiate lõppu, nii et pärimisküsimust ei suudetudki lahendada.
Albert King
Albert King (25. aprill 1923 – 21. detsember 1992) oli Ameerika bluusikitarrist ja laulja.
Karjäär
Albert King oli koos B.B. Kingi ja Freddie Kingiga üks kolmest bluusikuningast. Albert oli suurt kasvu mees, pikkus 195 cm (mõningail andmeil isegi üle kahe meetri) ja kaal 118 kg, mistõttu oli ta hüüdnimi Velvetbuldooser.
Ta sündis Albert Nelsonina ühes Mississippi puuvillaistanduses. Lapsepõlves laulis ta kirikus gosplit, ta kasvas üles puuvilla korjates. Muusikaliselt mõjutasid teda bluusimehed Blind Lemon Jefferson ja Lonnie Johnson ning Hawaii muusika. Tema lemmikpill oli elektrikitarr Gibson Flying V, mida ta kutsus Lucyks.
Esimese plaadi salvestas ta 1953. aastal Chicagos, kuid see ei saanud mingit vastukaja. Esimene väike hitt oli 1959. aasta laul "I'm a Lonely Man", mille autor oli Little Milton. Suurem edu saabus alles 1961. aastal looga "Don't Throw Your Love on Me So Strong", mis tõusis USA Billboardi R&B edetabelis 14. kohale.
1966. aastal sõlmis ta plaadistamislepingu Staxiga. 1967. aastal anti välja plaat "Born Under a Bad Sign", mille nimiloost sai Kingi üks läbi aegade tuntuim lugu.
Järgnes veel üks tähelepanuväärne plaat, kontsertsalvestis "Live Wire/Blues Power", mis mõjutas Jimi Hendrixit, Eric Claptonit, Robbie Robertsoni ning hiljem Gary Moore'i ja Stevie Ray Vaughanit. David Bowie plaadil "Let's Dance" kitarri mänginud Stevie Ray Vaughan kopeeris üks ühele Kingi kitarrisoolo ja kasutas seda Bowie loos "Criminal World".
Albert King avaldas mõju ka oma kaasaegsetele, Albert Collinsile ja Otis Rushile. Eric Clapton on öelnud, et ansambli Cream plaadi "Disraeli Gears" lugu "Strange Brew" ja plaat ise on inspireeritud Albert Kingist.
1980-ndate teisel poolel plaanis King tervisehädade sunnil aktiivsest muusikuelust tagasi tõmbuda. Sellegipoolest jõudis ta enne surma veel järjekordse ookeanitaguse turnee korraldamisele mõelda.
Albert King suri 21. detsembril 1992 südameinfarkti tagajärjel.
Pillid ja tehnika
Kingi esimene pill oli diddley bow, seejärel ehitas ta endale sigarikarbikitarri. Hiljem ostis ta Guildi akustilise kitarri. Pill, millega Kingi aga kõige rohkem seostatakse, on 1958. aasta Gibson Flying V, mida ta kutsus hellitavalt Lucyks. 1974. aastal saatis ta Lucy n-ö pensionile ja hakkas kasutama uut Flying V-d, millele lisandus 1980. aastal üks sama tüüpi pill.
Võimenduseks kasutas ta Acousticu võimendit ja 2 × 15" valjuhääldiga kõlarikasti. Karjääri hilisemal perioodil kasutas ta ka efektipedaali MXR Phase 90.
Boffzen
Boffzen on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Holzmindeni kreisis. Valla pindala on 8,04 km². 31. detsembril 2017 elas seal 2737 inimest.
Varro Vooglaid
Varro Vooglaid (sündinud 13. septembril 1980) on eesti jurist, ühiskonnategelane ja poliitik, XV Riigikogu liige.
Ta on üks Sihtasutuse Perekonna ja Traditsiooni Kaitseks (SAPTK) rajajatest ja selle juhatuse esimees aastast 2011 ning kooseluseadusevastase kampaania üks eestvedajaid. Vooglaid on aastast 2015 ka SAPTK uudiste- ja arvamusportaali Objektiiv üks asutajatest, tegevtoimetaja ja kolumnist.
Elulugu
Vooglaid omandas 2003. aastal bakalaureusekraadi Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Seejärel õppis ta Helsingi Ülikooli õigusteaduskonnas, kus sai 2004. aastal magistrikraadi ja õpib edasi doktoriõppes.
Vooglaid oli 2004–2007 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna Avaliku õiguse instituudi rahvusvahelise õiguse erakorraline assistent. 2007–2011 töötas ta Helsingi Ülikoolis Erik Castréni nimelises rahvusvahelise õiguse ja inimõiguste instituudis Globaalhalduse uuringute tippkeskuses teadurina.
2011. aasta detsembrist kuni 2015. aasta detsembrini oli Vooglaid Tartu Ülikooli õigusteaduskonna Avaliku õiguse instituudis võrdleva õigusteaduse lektor ja taas samal kohal 2016. aasta jaanuarist kuni 2017. aasta detsembrini.
Poliitika
Vooglaidu on koos Markus Järviga kutsutud astuma Eesti Konservatiivsesse Rahvaerakonda, kuid mõlemad keeldusid.
8. novembril 2022 teatasid Varro Vooglaid ja Markus Järvi, et nad kandideerivad 2023. aasta Riigikogu valimistel parteituna Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna nimekirjas Riigikokku. Vooglaid kandideeris valimisringkonnas nr 1 (Tallinna Haabersti, Põhja-Tallinna ja Kristiine linnaosa). Ta kogus 2518 häält ja osutus Riigikokku valituks.
Tähelepanu on pälvinud Vooglaiu aktiivne sotsiaalmeedia kasutus, kus tema peamiseks sõnumilevitamise platvormiks on Facebook. 2018. aastal sai ta Facebookist kuuajase blokeeringu vihakõne pärast. Tema tegevus Twitteris on olnud vähemedukas.
Satiirisaade
2018. aastal pöördus Varro Vooglaid Eesti Rahvusringhäälingu vastu kohtusse seoses satiirisaates "Ongi Koik" kõlanud väitega, et ta on "heteromees, kes mõtleb geiseksile kolm korda rohkem kui tavaline homoseksuaal". Vooglaiu sõnul oli tegemist tõele mittevastava faktiväitega, mis teotab tema au ning nõudis ERR-lt väite ümberlükkamist ja kahjutasuks 5000 eurot. Enne kohtusse pöördumist oli ta soovinud ERR-ilt avalikku vabandamist, kuid ERR-i seisukoht oli, et "Ongi koik" puhul on tegemist satiirisaatega, kus esitatavat ei saa käsitleda faktiväidetena. Kohus jättis Vooglaiu hagi ERR-i vastu rahuldamata, sest leidis, et keskmine mõistlik televaataja tõlgendas öeldut satiirina, mitte faktiväitena.