cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Edward Abraham
1953. aastal isoleeris Abraham koos Guy Newtoniga Floreyle kingitud hallitusest, mis oli saadud Sardiinia lähedalt reovett sisaldavast mereveest veel ühe antibiootikumi kefalosporiin C puhta vormi. Ka see sisaldas beetalaktaami ringi. Seda ja teisi kefalosporiini vorme kasutatakse difteeria- ja kõhutüüfusebakterite vastu ning ta on eriti kasulik juhul, kui patsient on penitsilliini suhtes allergiline. Samuti toimib see penitsilliini suhtes resistentsete bakterite vastu. Siiski võib sel ravimil endal olla ohtlikke kõrvaltoimeid. Kefalosporiin avas tee looduslike ainete sünteetilisele modifitseerimisele kahjulike bakteritega võitlemisel. 1964. aastal laskis ravimifirma Glaxo selle müügile Ceporini nime all. Seda kasutatakse muuhulgas difteeria ja kõhutüüfuse vastu.
Abraham võttis kefalosporiinile patendi, mis tagas talle regulaarse sissetuleku, mille ta peaaegu täielikult annetas heategevale Edward Abrahami fondile biomeditsiiniuuringute toetuseks. Sellest sai alguse Cephalosporin Trust, mis toetas Lincoln College'it. Sellest maksti noorteadlastele stipendiume ning ehitati Edward Abraham Building, mis valmis sügisel 2000. See on mõeldud biomeditsiiniuuringuteks, eriti immuunsuse ja nakkushaiguste uurimiseks.
Abraham oli aastatel 1964–1980 Oxfordi kliinilise patoloogia professor.
Abrahami poolt välja töötatud ravimeid kasutatakse praegu laialdaselt nakkushaiguste, sealhulgas kopsupõletiku, bronhiidi, veremürgistuste ja infektsioonidega operatsioonihaavade raviks.
Wolmar von Stackelberg
Wolmar von Stackelberg (1592–1652) oli baltisaksa päritolu Rootsi sõjaväelane (ooberstleitnant).
Wolmar von Stackelberg sündis Kaavere, Kasti ja Mõdriku mõisniku ning Eestimaa maanõuniku Johann von Stackelbergi ja Magdalena von Brackeli pojana.
Teenis märtsis 1623 Johan Henriksson Reuteri Västergötlandi lääni (alates 1626. aastast Skaraborgi lääni) rügemendis kompaniiülemana ja oli kapteni auastmes. Samal positsioonil jätkas ka aastail 1624–1626      Millalgi 1626. aastal ülendati ta majori auastmesse.
1627. aastal teenis Stackelberg Reuteri rügemendiga Preisimaal. Juulis 1628 teenis ta Preisimaal Pillaus ning augustis Elbingis. Augustis on teda mainitud ooberstleitnandina ja Reuteri jalaväerügemendi juurde kuuluva ratsaväeeskadroni ülemana. Vähemalt oktoobrist 1628 teenis ta Reuteri rügemendis ooberstleitnandina. 1629. aastal jätkas ta teenistust Reuteri rügemendi ratsaväeeskadroni ülemana.
Vähemalt alates 1630. aasta maist teenis ooberstleitnant Wolmar von Stackelberg ooberst Göran Ekebladi (1596–1631) Västergötlandi rügemendis.
Augustis 1633 teenis ta ooberstleitnandi ja kompaniiülemana ooberst Thomas Tomassoni Örebros paiknenud Närke ja Värmlandi rügemendis.> Sama aasta oktoobris oli ta ooberstleitnant ja kompaniiülem ooberst Wilhelm von Saltzburgi Västergötlandi rügemendis. Mais 1635 on teda nimetatud antud kompanii endise ülemana.
Alates vähemalt maist 1634 jätkas Stackelberg teenistust Thomas Thomassoni Närke ja Värmlandi rügemendis.
Stackelberg oli ka Älvsborgi lääni Åsi kihelkonna kihelkonnakohtunik.
Talle kuulusid Kaagri, Peri ja Mõdriku mõis Eestis ja Hjelmarsnäsi mõis Rootsis.
Wolmar von Stackelbergi ja tema abikaasa epitaafid asuvad Viru-Jaagupi kirikus. Samuti on tema vappepitaaf Örebro Püha Nikolause kirikus.
Perekond
Wolmar von Stackelberg abiellus 24. jaanuaril (vkj 14. jaanuaril) 1621 Rootsis Barnefåteris Hjelmarsnäsi mõisa pärijanna Margaretha Rosenstrålega (1599–1663), kes oli rittmeister Börje Jönsson Rosenstråle ja Märta Svandtesdotter Stålarmi tütar. Abielust sündisid:
Eesti Vabariigi meenemündid
[zipedit] Eesti Vabariigis on käibele lastud järgnevad meenemündid Euroalal vermitakse meenemündid (collector coins) väärismetallist, et jäädvustada tähtsaid isikuid ja sündmusi. Meenemündid ei ole mõeldud ringlusse laskmiseks ja need kehtivad seadusliku maksevahendina üksnes mündi emiteerinud riigis. Väärismetallist meenemüntide müügihind on enamasti kõrgem mündi nimiväärtusest.
Eestis on võimalik meene- ja mälestusmüntide kohta ka ise ettepanekuid esitada. Ideekavandite ettepanekuid kogub Eesti Pank, kes emiteerib meenemünte Eesti olulisemate sündmuste, objektide ja mälestuspäevade tähistamiseks
Linnumäe
Linnumäe küla piirneb põhjas ja läänes Kärdlaga, lõunas Prählamäe ning idas Hausma külaga.
Nimi
Kohanimi tuletub eestikeelsetest sõnadest lind ja mägi.
Loodus
Linnumäe küla läbib Nuutri jõgi.
Elanike arv
Linnumäe külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 29 inimest. Kõik elanikud olid eestlased. 2021. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 28 elanikku.
Ajalugu
Linnumäe küla moodustati 1997. aastal. Varem kuulus ala Kärdla asunduse, seejärel Hausma ja Tubala küla koosseisu.
Taristu
Linnumäe küla keskosa läbib Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee. Küla idaosa piirneb Rehemäe teega. Küla lääneosas lõpeb Kärdla Ümarmäe tänav ja asub Padu-Alato tänav.
Kultuur
Linnumäel peeti 2002–2018 Kärdla ratsupäevi.
Ettevõtlus
Linnumäe külas asuvad Hiiumaa Selver ja söögikoht Linnumäe kohvik-resto. Selveri juures asub Neste tankla.
1543
1543. aasta (MDXLIII) oli 16. sajandi 43. aasta.
Detroiti jõgi
Detroiti jõgi on jõgi Põhja-Ameerikas.
Voolab Saint Clairi järvest Erie järve, üldiselt põhjast lõunasse. Läänekaldal Detroiti linn, idakaldal Windsori linn.
Kogu pikkuses riigipiir Ameerika Ühendriikide ja Kanada vahel.
Aasta vabatahtlik
Aasta vabatahtlik on Vabatahtliku Tegevuse Arenduskeskuse poolt antav tunnustus tähelepanuväärselt olulise vabatahtliku töö eest.
Vabatahtlike tunnustamisüritused on Eestis toimunud alates 2005. aastast.
2005. aastal tunnustati 100, 2006. aastal 50, 2007. aastal 50, 2008. aastal 15, 2009. aastal 17, 2010. aastal 15 vabatahtlikku, 2011. aastal 10 vabatahtlikku, 2 vabatahtlike juhendajat ning Eesti Advokatuuri kui vabatahtlikkust enim soodustanud organisatsiooni. 2012. aastal tunnustati 10 vabatahtlikku, 3 vabatahtlike juhendajat ja Elioni kui töötajate vabatahtlikku tegevust enim soodustanud ettevõtet.
2019. aastaks oli tunnustuse pälvinud 312 vabatahtlikku, sel aastal lisandus neile veel 8.
Käskkiri
Käskkiri (vananenud termin: päevakäsk) on asutuse tegevust korraldav haldusakt (õiguslik).
Kestvuselt on käskkiri ühekordne või kehtib samas küsimuses uue käskkirja väljaandmiseni. Sisu järgi ja erinevatest säilitustähtaegadest tingituna jagunevad käskkirjad:
Igal käskkirja liigil on omaette numeratsioon. Käskkirja väljaandmise algatajaks võib olla juhtkond, struktuuriüksuste juhid või spetsialistid. Käskkirja koostab spetsialist, kelle kompetentsi kuulub antud küsimus. Käskkiri vormistatakse üldplangile või käskkirja plangile ühes eksemplaris. Erandiks on distsiplinaarkaristuse käskkiri, mis vormistatakse alati kahes originaaleksemplaris.
Käskkirja vorming
Dokument, mis käskkirjaga kinnitatakse, on tema lisa. Käskkirja lisa(de)le viidatakse teksti korraldavas osas vastava punkti lõpus, mitte teksti all. Lisa ehk käskkirjaga kinnitatav dokument (nt. asjaajamiskord) vormistatakse puhtale paberilehele. Lisal peavad olema kõik vajalikud rekvisiidid ja ta peab olema allkirjastatud. Iga lisa lehed nummerdatakse eraldi. Lisa esimese lehe ülemisse parempoolsesse nurka tehakse kinnitusmärge. Kui dokumendi juurde kuuluvad teksti selgitavad lisad, siis selliste lisade esimese lehe paremasse ülenurka tehakse märge dokumendi kohta, mille juurde nad kuuluvad.
Käskkirja tutvustatakse töötajale, kelle tegevust dokument puudutab. Käskkirjaga tutvumist kinnitab töötaja oma allkirjaga (koos kuupäevaga) käskkirjade registris või käskkirja originaaleksemplari pöördel.
Käskkirja täitmist jälgib koostaja või käskkirja tekstis näidatud isik. Struktuuriüksused jälgivad kehtivate käskkirjade aktuaalsust ja vajadusel teevad ettepaneku nende muutmiseks. Käskkirja saab muuta või kehtetuks tunnistada sama ametiisiku (või kõrgemalseisva ametiisiku) uue käskkirjaga. Sellekohane märge tehakse uue käskkirja viimases punktis, kus viidatakse, kelle käskkiri, millisest kuupäevast ja millise registrinumbri ning pealkirjaga on kehtetuks tunnistatud. Käskkirja kehtivust ei tohiks mõista selles sisalduva otsuse kehtivusena. Otsust või korraldust võib muuta. Kui otsus on täidetud (töö tehtud), ei ole see otsus enam aktuaalne. Ent käskkiri jääb dokumendina kehtima selle ajani, mis on antud liiki käskkirjadele säilitamiseks määratud. Käskkirja säilitamisaeg on märkimisväärne. Olenevalt sisust võib see olla 10, 65, 75 aastat või enam. Ent ühist normi, mis reguleeriks käskkirja kui haldusdokumendi säilitamise aega, ei ole kehtestatud.
Makrofüüdijärv
Makrofüüdijärv ehk suurtaimerikas järv on järv, millele on omane rikkalik suurtaimestik ehk makrofüüdid, mis hõlmavad enamasti 3/4 järve üldpindalast. Neis järvedes on üldjuhul nii biogeenide, mineraal- kui ka huumusainete sisaldus keskmine või suur.
Eestis on sellised järved näiteks Aardla järv, Ainja Sinejärv, Ermistu järv, Endla järv, Lindjärv, Tõhela järv.
Detsembrimäss
Detsembrimässu all võidakse mõelda
Stephanus VIII
Stephanus VIII (mõnedes paavstide loendites, kus arvestati ka preester Stephanust, on ta Stephanus IX) oli paavst 939–942. Ta oli 127. paavst.
Stephanus (Stefano) oli sündinud 9. sajandi viimasel veerandil. Teda on peetud esimeseks germaani päritolu paavstiks, kuid kirikuloolane J. N. D. Kelly oletab, et ta võis siiski olla päritolult roomlane, Salvador Miranda eeldab, et ta võis hariduse saada Saksamaal.
Stephanus oli Leo VII ajal Santi Silvestro e Martino ai Monti kardinalpreester.
Paavstiks saamine
Stephanus VIII valiti paavstiks 14. juulil 939 Rooma valitseja Spoleto hertsogi Alberico II tahtel.
Suhted Prantsusmaaga
Stephanus VIII tunnustas 942 Prantsusmaa kuningana Louis IV-d ja kohustas ülestõusnuid talle kuuletuma. Ta saatis piiskop Damasuse legaadina Prantsusmaale ja ähvardas Prantsusmaa ning Burgundia aadlit ekskommunikatsiooniga, kui nad ei kuuletu Louis IV-le.
Suhted gallikaani piiskoppidega
Stephanus VIII andis 942 palliumi Reimsi peapiiskopile Hugues de Vermandois'le.
Uued kardinalid
Stephanus VIII määras kaks uut kardinali: hilisema paavsti Marinus II ja Velletri piiskopi Leo (Leone).
Kloostrireform
Stephanus VIII andis Magdeburgis asuvale Sankt Moritzi kloostrile privileege.
Ta kinnitas oktoobris 938 bullaga "Quamvis piorum" Piacenza piiskopkonda rajatud San Salvatore in Tolla kloostri privileegid.
Ta kohtus Roomas Cluny kloostri abti Odoniga.
Ta kinnitas detsembris 941 bullaga "Quia omnipoten"s Bouxières kloostri privileegid.
Ta vahendas Déolsi kloostri abti Odoni ja Bourges'i piiskopi Géronce tüli.
Surm
Kelly kirjeldab, et Stephanus VIII osales 942 vandenõu kavandamises hertsog Alberico II vastu. Alberico lasi paavsti vangistada Castel Sant Angelo kindlusesse, kus teda piinati, mistõttu paavst suri oktoobris 942.
Stephanus VIII maeti Rooma Peetri kirikusse.
1541
1541. aasta (MDXLI) oli 16. sajandi 41. aasta.
Tallinna Muusikakool
Tallinna Muusikakool on muusikakool Tallinnas aadressil Narva maantee 28.
Kaupo Ilmet
Kaupo Ilmet (29. märts 1931 – 21. mai 2021) oli eesti metsandustegelane.
Tallinna Muusikakool
Tallinna Muusikakool on Tallinna Haridusameti hallatav munitsipaalhuvialakool. Muusikakooli tegevuse eesmärk on laste ja noorte muusikavõimete avastamine ja kavakindel arendamine ning kutseõppeks tarviliku ettevalmistuse andmine. Lisaks pillimänguoskuse arendamisele annab kool lapsele esinemiskogemusi ja iseseisva töö oskusi. Muusikakooli ülesandeks on ka muusikat austava kontserdipubliku kasvatamine.
Õppetöö toimub tunniplaani järgi 45-minutiliste individuaal- ja rühmatundidena ning sisaldab korrapärase töö kõrval ka arvestusi, eksameid ja loomingulist praktikat. Õppetöö kestus muusikakoolis on sõltuvalt erialast ja õpilaste vanusest reeglina seitse aastat, mis soovi korral võimaldab edasi õppida keskastme muusikakoolis.
Kaupo Ilmet
Ta on koostanud ja toimetanud raamatu "80 aastat akadeemilist metsanduslikku haridust Eestis" (Eesti Metsaselts 2000).
Tallinna Muusikakool
Ajalugu
Tallinna Muusikakooli ajalugu algab 1944. aastast, kui Tallinna Konservatooriumis alustati ka laste muusikainstrumendiõpetusega. Ühine koolimaja asus Kaarli puiesteel, õpetasid konservatooriumi õppejõud. Algastmele anti Tallinna Laste Muusikakooli nimi. 1954. aastal eraldati Tallinna Lastemuusikakool konservatooriumist ja kooli esimeseks direktoriks sai Ellen Kansa. 1958. aastal kolis kool omaette majja aadressil Narva maantee 28. Aastatel 1932–1940 tegutses selles majas Anna Tõrvand-Tellmanni Inglise Kolledž, kus õppis teiste seas näiteks Sulev Nõmmik. Aastal 1936, kui krooniti kuningaks George VI, andis Inglise kolledži sümfooniaorkester ja 125-liikmeline segakoor koostöös Briti saatkonnaga kooli saalis kontserdi. Dirigent oli kooli muusikaõpetaja, Peterburi ja Berliini konservatooriumi haridusega Anton Kasemets, kontsertmeister oli Uno Järvela.
Aadressil Narva maantee 28 asuvas õppehoones tegutseb kool tänapäevani. 1991. aastal nimetati kool ümber Tallinna Muusikakooliks.
Ilja Levitov
Ilja Vladislavovitš Levitov (vene keeles Илья Владиславович Левитов; sündinud 1979) on vene maletegelane.
Tallinna Muusikakool
Ajalugu
Tallinna Muusikakool on olnud aastakümneid Eesti kandleõpetuse keskus. Seda vedas Eesti kromaatilise kandle koolkonna rajaja Els Roode. Kooli kandleõpilastest on sündinud ansambel Kukulind.
Kooli viiuliõpilased on eesotsas dirigent Erich Loidiga olnud tegevad Vabariiklikus Noorte Viiuldajate Ansamblis.
Ilja Levitov
Aastatel 2011–2014 oli ta Venemaa Maleföderatsiooni juhatuse esimees. Ühtlasi on ta olnud FIDE viitsepresident.
Ühe skandaali märkmed (film)
"Ühe skandaali märkmed" (originaalpealkiri Notes on a Scandal) on Oscarile nomineeritud 2006. aasta Suurbritannia draamafilm, mille lavastaja on Richard Eyre.
Film põhineb 2003. aastal ilmunud Zoë Helleri romaanil "Ühe skandaali märkmed". See räägib noore kunstiõpetaja Sheba Harti (Cate Blanchett) salajasest armusuhtest oma õpilasega ning sõprusest range ajalooõpetaja Barbara Covettiga (Judi Dench), kes saab afäärist teada ja näeb selles võimalust veelgi süvendada oma sõprust Shebaga.
Välislingid
あるスキャンダルについての覚え書き
Keava II linnamägi
Keava II linnamägi ehk Keava Võnnumägi on linnamägi, mis asub Keava linnusest 700–800 m põhja pool, Keava–Hõreda teest 150 m läänes Linnaalustes.
Muistise kirjeldus
Neemiklinnus, mis avastati 2002. aastal Keava ekspeditsiooni käigus. Neemiklinnus on 95 m pikk ning 54–60 m lai, õueala on ülejäänud neemikust eraldatud 6–8 m laiuse ja 0,5–1,5 m kõrguse suurtest kividest koosneva valliga. Eriti järsud on linnamäe lääne- ja edelanõlv, mille kõrgus jalamilt on 9–20 m, lõuna-kagupoolne nõlv on 12 m kõrgune. Idanõlv on mõnevõrra laugem ning põhjast kaitseb linnust nimetatud kivivall ning astangult põhjasuunal 3,7–4,4 laiune ja kuni 90 cm kõrgune liivavall, mille peale on muinasajal laotud raudkividest 3 m laiune müür, millest on säilinud kolm kihti.
Michael Essien
pisi Michael Kojo Essien (ka Mickaël Essien; sündinud 3. detsembril 1982 Accras) on Ghana jalgpallur.
Klubikarjääri jooksul on ta mänginud muuhulgas AC Milanis, Madridi Realis ja Chelseas.
2019. aastast mängib ta Aserbaidžaani kõrgliiga klubis Sabail.
Aastatel 2002–2014 kuulus ta Ghana jalgpallikoondisse. Debüüdi Ghana rahvuskoondises tegi Essien 4. jaanuaril 2002 sõprusmängus Egiptuse vastu.
2006. aastal sai Essien BBC Aafrika parima jalgpalluri auhinna.
1540
1540. aasta (MDXL) oli 16. sajandi 40. aasta.
Loja (Hiiumaa)
Loja on küla Hiiumaa vallas Kärdla ja Suuremõisa vahel. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Loja küla piirneb põhjas Sakla ja Ala, loodes Tubala, läänes Nõmba, lõunas Vilivalla ning idas Leerimetsa ja Partsi külaga.
Nimi
Leo Tiik pakkus kohanime lähtekohaks isikunime Loja (Elogius, Eligius). Paul Ariste arvas kohanime tuletuvat sõnast loja 'madal, tasane koht'. Kohanime on esmamainitud 1609 kujul Loya.
Loodus
Loja külast algab Suuremõisa jõgi. Külas asub Loja allik.
Elanike arv
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 5 inimest. Kõik elanikud olid eestlased.
Talud
Loja talud 1939
Ajalugu
Loja kuulus algselt Hiiu-Suuremõisa mõisa alla, kuid 1783 küla likvideeriti ning moodustati Vilivalla karjamõis. Ajalooliselt oli koht tuntud kui Metsaloja, mis eristus Pühalepa pastoraadi juures asunud Loja kohast. 1609 elas talunik Loya Jörenn. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni järgi elasid külas talunikud Loya Tönnis, Loya Pert ja Pedo Siemo.
Taristu
Loja küla läbib põhjast lõunasse Sakla–Loja–Vilivalla tee.
Hobujõud
Hobujõud (tähis hj) on mittesüsteemne võimsuse mõõtühik. Hobujõudu defineeritakse kui võimsust, mida tuleb rakendada 75 kg raskuse keha (mass ) ühtlaseks vertikaalseks tõstmiseks kiirusega 1 meeter sekundis (kiirus ). SI-süsteemis vastab ühele hobujõule võimsus 735,49875 vatti:
Inglismaal ja USA-s on hobujõud (tähis hp sõnast horsepower) võrdne 745,7 vatiga. See väärtus põhineb ühikutel nael, jalg ja minut.
SI-süsteemi kasutavates maades pole SI-väliste ühikute kasutamine soovitatav.
Hobujõu kui võimsusühiku kasutuselevõtt ulatub tagasi James Wattini, kes selle ühikuga soovis kujukalt väljendada aurumasina võimsust – mitme hobuse veojõudu suudab masin asendada. Ühe tööhobuse keskmiseks kestvaks veovõimsuseks (näiteks veskikivi ringiajamisel) loeti 75 kgf·m/s.
Tehumardi öölahing
Lahingu taust
Nasva jõel olnud kaitsepositsioonidelt taandus Saksa vägede 23. jalaväediviisi 67. Potsdami grenaderirügemendi kaks pataljoni (700–750 meest). Pärast seda, kui taanduva väegrupi juhtkonnani oli jõudnud teave Nõukogude vägede olemasolust Tehumardi lähistel, suundus 67. rügemendi 2. pataljon (komandör hauptmann Klaus Ritter) vastavalt käsule maanteed mööda edasi, et siis üllatusrünnakuga Nõukogude vägedest läbi murda. Ühtaegu eraldus Järve kõrtsi lähistel kolonnist rügemendi 1. pataljon (komandör hauptmann Hermann Ulrichs) ning vastavalt käsule suundus lahingus osalemata piki mereranda Sõrve poolsaarele.
Samal ajal liikusid pealetungivad Nõukogude väeosad, hoidudes lahingust Nasva jõel kaitsele asunud Saksa väeosadega Lääne-Saaremaa suunas, möödudes Mullutu-Suurlahest põhja poolt. Sellest möödumise järel asus Sõrve poolsaare poole tungivate Nõukogude vägede etteotsa 249. Eesti Laskurdiviisi 307. üksiku tankitõrjepolgu baasil loodud tugevdatud eelsalk (umbes 370 meest, komandör major Vladimir Miller), mis jõudis 8. oktoobri õhtuks Tehumardi küla juures mere lähistele. Veidi hiljem jõudis Kogula poolt tulles Kuressaare–Sõrve teeni ka 917. Laskurpolgu 1. pataljon (umbes 300 meest, komandör major Grigori Karaulnõi). Puuduliku luure tõttu puudus Tehumardini jõudnud Nõukogude väeosade juhtkonnal kuni lahingu alguseni teave Nasva poolt taanduvate Saksa väeosade olemasolust.
Lahingu käik
Ööpimeduses puhkenud lahingu käigus muutis lahingus osalenud Saksa pataljon Nõukogude armee 917. Laskurpolgu 1. pataljoni kiiresti võitlusvõimetuks, kuid kohtas siis endale üllatuseks järgnevalt, soomustehnikaga varustatud, 370. üksiku tankitõrjedivisjoni baasil moodustatud võitlusgruppi, kellega arenes paljuski stiihiline kokkupõrge, mis peagi muutus mõlema poole jaoks ohvriterohkeks käsitsivõitluseks. Omasid ja vastaseid eristati peamiselt peakatte järgi.
Tulemus
Lahingus osalenud Saksa vägede 67. Potsdami grenaderirügemendi 2. pataljon kaotas läbimurde käigus hukkunute ja teadmata kadunutena umbes 200 meest 360-st, kuid rügemendi 1. pataljon jõudis omade juurde. Nõukogude poolel hukkus vahetult lahingus ligi 200 meest, nende hulgas rida juhtivaid ohvitsere eesotsas 307. üksiku tankitõrjepolgu komandöri V. Milleriga. Lahingus vigastada saanud Nõukogude sõjameeste arvu kohta usaldusväärsed andmed puuduvad. Tehumardi lahingu tõttu Nõukogude vägesid tabanud ajutine peataolek seiskas Nõukogude vägede seni kiirelt kulgenud pealetungi Saaremaal enam kui ööpäevaks. See võimaldas Saksa vägedel asuda edukalt Sõrve poolsaart kaitsma.
Nõukogude propagandistid kujutasid Tehumardi öölahingut oma vägedele võidukana. Uuemal ajal lisandunud materjalid ning seni kättesaadavaks osutunud andmete täiendav analüüs lubavad järeldada, et Saksa poolel osales Tehumardi öölahingus seni peamiselt Nõukogude Liidus ilmunud kirjanduse põhjal väidetust märksa vähem sõdureid ning sakslaste öise läbimurde aegu mõlemal poolel hukkunute arvu on Nõukogude propaganda tugevasti liialdatud. Üle aastakümnete ulatunud kuuldused, nagu oleks Nõukogude poole eelsalga komandör major Vladimir Miller tapetud lahingujärgse päeva hommikul tema enda sõdurite poolt, annavad siiani küll pigem oletusliku selgituse asjaolule, miks seesama eelsalk, vaatamata oma jätkuvalt tugevale tehnilisele lahingupotentsiaalile toodi kohe rindelt ära, millele järgnes võitlejate põhjalik ülekuulamine. Kõnesolevad sõjaväe eriosakonna ülekuulamisprotokollid ei ole seni veel avalikku käibesse jõudnud.
Mälestuse jäädvustamine
Aastal 1967 avati lahingupaiga lähistel mõõgakujuline betoonist ja dolokivist Tehumardi mälestussammas (autorid Riho Kuld, Allan Murdmaa, Matti Varik) ning toonased võimud muutsid kunagise lahinguvälja vahetu naabruse Nõukogude sõjaveteranide keskseks kultusepaigaks Saaremaal.
Kaasuarlased
Kaasuarlased (Casuariidae) on jaanalinnuliste seltsi kuuluv sugukond lennuvõimetuid linde.
Sugukonda kuulub kaks perekonda: Casuarius (kaasuar) ja Dromaius (emu).
Kaasuar on Põhja-Austraalias ja Uus-Guineas elutsevate suurte lennuvõimetute lindude perekond; 3 liiki: kääbuskaasuar, põhjakaasuar ja kiiverkaasuar.
Emu on Austraalias elutsev lindude perekond, kuhu kuulub üks tänapäevani säilinud liik: emu.
Kaasuarlaste süstemaatika osas ei olda üksmeelel.
Patrick Marber
Patrick Albert Crispin Marber (sündinud 19. septembril 1964 Londonis Suurbritannias) on inglise näitekirjanik, režissöör ja näitleja.
Ta on kirjutanud stsenaariumi filmidele "Closer" ("Tule lähemale"; 2004) ja "Notes on a Scandal" ("Ühe skandaali märkmed"; 2006) ning olnud viimase eest Oscarile nomineeritud.
Alfa
Alfa (suurtähena Α, väiketähena α, vanakreeka ἄλφα, uuskreeka Άλφα) on kreeka tähestiku 1. täht. Alfa väärtus kreeka numbrina on 1. Täht on tuletatud foiniikia tähestiku tähest 20px /alef/.
Alfaga märgitakse nii vanakreeka kui uuskreeka keeles ümardamata madalat eesvokaali /a/.
Kiivilased
Kiivilased (Apterygidae) on Uus-Meremaa endeemne lennuvõimetute lindude sugukond, milles on 1 perekond (kiivi) 5 liigiga: pruunkiivi, põhjasaare pruunkiivi, väikekiivi, täpikkiivi ja rowi kiivi.
Kiivid on umbes kanasuurused. Erinevalt teistest lindudest asetsevad kiivide sõõrmeavad noka tipus. Haistmine on neil hea. Nokatüvikul on vibrissid ehk harjassuled.
Colombia riigipeade loend
Colombia riigipeade loend loetleb Colombia riigipead alates Hispaaniast iseseisvumisest. Loetelu on toodud kahe tabeliga, millest esimene loetleb iseseisvate riikide riigipead. Teises tabelis on toodud Uus-Granada Ühendprovintside presidendid ja algul Uus-Granada ja Suur-Colombia riigipead, hilisemad Colombia presidendid. Peale selle oli Colombia aastatel 1816–1819 taas Hispaania koloonia.
Purtse
Purtse on küla Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas. Asub Purtse jõe ääres.
Külas asub Purtse Hiiemägi, Purtse mõisa kivist kindluselamu (vasallilinnus) ja Purtse tuule- ja päikese hübriidpark.
Küla on kuulunud Lüganuse kihelkonda.
André Maurois
pisi|André Maurois André Maurois [andr'e moru'a] (sündinud Émile Salomon Wilhelm Herzog; 26. juuli 1885 Elbeuf – 9. oktoober 1967 Neuilly-sur-Seine) oli Prantsuse kirjanik ja biograaf.
André Maurois sündis Normandias rikka juudi soost töösturi perekonnas. Tema isa oli Ernst Herzog ja ema Alice Herzog, sündinud Lévy-Rueff. Vanemad kolisid pärast Prantsuse-Preisi sõda Elsassist Normandiasse. Seal kuulus neile villavabrik. Pärast isa surma loobus poeg riidetootmise ärist.
Maurois õppis Rouenis Pierre Corneille' lütseumis.
Tema esimene abikaasa oli Poola krahvi tütar Jeanne-Marie Wanda de Szymkiewicz, kes õppis Oxfordi ülikoolis. 1918 sai naine närvivapustuse ja suri 1924 septitseemiasse.
Tema teine abikaasa oli Anatole France'i abikaasa Lontine Arman de Caillavet' lapselaps Simone de Caillevet.
Esimese maailmasõja ajal oli ta Prantsusmaa sõjaväes tõlk ja sideohvitser.
Pärast maailmasõda hakkas ta kirjanikuks. André Maurois oli tema varjunimi, mis sai kodanikunimeks 1947. aastal. Tema esikromaan oli teravmeelne realistlik kirjeldus sõjast. Seda saatis kohe menu nii kodumaal kui ka Suurbritannias, kus see samuti peagi ilmus. Paljud tema teosed tõlgiti kiiresti inglise keelde, sest käsitlesid inglasi või Inglismaal elanud inimesi: Byronit, Shelleyt, Disraelit, Edward VII-t.
1938 valiti ta Prantsuse Akadeemiasse.
Kui algas Teine maailmasõda, määrati ta Prantsusmaa ametlikuks vaatlejaks Suurbritannia kindralstaabis. Kui Prantsusmaa 1940 rahu sõlmis, siis Maurois demobiliseeriti. Ta sõitis Kanadasse ja sealt Ameerika Ühendriikidesse, kuid jätkas võitlust Saksamaa vastu, tehes fašismivastast propagandat ja võideldes Vaba Prantsusmaa koosseisus.
Dingolfing
Dingolfing on linn Saksamaa lääneosas Baieri liidumaal, Dingolfing-Landau kreisi keskus. Asub Isari jõe ääres.
Dingolfingi on esmamainitud 833. aastal. 1251 sai linnaõigused.
Dingolfingis asus autootja Glas. Tänapäeval on samas kohas suurim BMW tehas, mis annab tööd 23 000 inimesele.
Fiksism
Fiksismiks nimetatakse geoloogias enne laamtektoonika teooria loomist valitsenud õpetust, mille kohaselt litosfääriplokid said liikuda vaid vertikaalselt. Fiksismi vahetas 1960. aastail välja mobilism, mis käsitleb litosfääriplokkide, mida nimetatakse laamadeks, liikumist nii vertikaal- kui ka horisontaalsuunas.
Ühe skandaali märkmed
"Ühe skandaali märkmed" (inglise keeles "Notes on a Scandal; Ameerika Ühendriikides "What Was She Thinking? Notes on a Scandal") on Zoë Helleri 2003. aastal ilmunud romaan, mis räägib kauni noore keraamikaõpetaja Sheba Harti ja tema õpilase Steve Connolly keelatud armastusest.
Romaan jõudis 2003. aasta Bookeri kirjandusauhinna ja Briti Raamatuauhinna lõppvalikusse ning kandideeris Orange Prize'ile.
Eesti keeles ilmus teos 2006. aastal kirjastuse Pegasus väljaandel Katrin Markovi tõlkes.
Raamatul põhinev linateos "Ühe skandaali märkmed" esilinastus 2006. aasta detsembris, seal mängisid peaosi Judi Dench ja Cate Blanchett.
Rosemarie Ackermann
Rosemarie Ackermann (sündinud 4. aprillil 1952 Saksimaal Lohsa vallas; sünninimi Rosemarie Witschas) on Ida-Saksamaa kergejõustiklane (kõrgushüppaja).
27px Olümpiamängudel
olümpiavõitja 1.93
Euroopa meistrivõistlustel
Euroopa meister 1.95 hõbemedal 1.99
Rakukest
Rakukest on rakumembraanist väljaspool olev kest.
Rakukest esineb taimerakkudel ja seenerakkudel, loomarakkudel aga enamasti puudub. Rakukest annab rakule tugevuse ja kindla kuju.
Rakukesta materjalideks on enamasti tselluloos, hemitselluloos ja ligniin või kitiin.
Taimede rakukesta ehitus
Maal levinud taimsest materjalist moodustavad põhimassi kolm biopolümeeri, mis on põhilised rakukesta ehitusmaterjalid. Need on tselluloos, ligniin ja hemitselluloos, vastavalt keskmiselt 33, 30 ja 20 protsenti biomassist. Puidus on nende sisaldus vastavalt 40–50%, 20–30% ja 20–30%. Erinevalt tselluloosist ja hemitselluloosist, mis on polüsahhariidid, on ligniin oluliselt varieeruva struktuuriga polümeer, milles prevaleerivad aromaatsed (benseeni) tsüklid. Ligniin seondub keemiliselt hemitselluloosiga (polüsahhariididega), seega aitab tugevdada rakukesta ja kogu taime. Lisaks nimetatud põhikomponentidele on rakukestades mitmeid ühendeid, mis modifitseerivad selle tugevust ja läbilaskvust.
Puitumine on polüsahhariidide ja ligniini ladestumine taime raku seintesse, mille tulemusena muutub taime vars jäigaks.
Winfried Nöth
right|thumb|Winfried Nöth Winfried Nöth (sündinud 12. septembril 1944 Saksamaal Gerolzhofenis) on saksa semiootik. Ta on Kasseli ülikooli professor.
W. Nöth on ühe tuntuima semiootika käsiraamatu (1990; 2000 2. tr. saksa keeles) autor. Ta on olnud Saksa semiootika seltsi president. Lisaks koduülikoolile õpetab ta regulaarselt ka São Paulos Brasiilias. Ta on korduvalt käinud Tartus seoses semiootikaalaste nõupidamistega.
Harjumuse kriteerium Peirce'i sümbolidefinitsioonides
Artiklis "The criterion of habit in Peirce's deinitions of the symbol" vaatleb Nöth harjumusemõiste tähtsust Charles Sanders Peirce'i sümbolimõiste juures.
Semiootika varasemas traditsioonis uuriti Peirce'i mõistes sümboleid arbitraarsete märkidena (signa arbitraria) ja konventsionaalsete märkidena (signa ad placitum), ja Peirce ise on iseloomustanud sümbolit ehtsa märgina (EP 2:307). Ta omistab oma terminikasutuse Aristotelesele ja teistele loogikutele (EP 2:307). Peirce'i definitsioon laiendas sümboli mõistet, postuleerides selle erijoonena konventsionaalsuse asemel harjumuse ning hõlmates selle alla ka märgid, mis pärinevad looduslikest harjumustest ja dispositsioonidest. Sümbolid on Peirce'i järgi märgid, mis representeerivad oma objekte lahus sarnasusest (ikoon) ja reaalsest seosest (indeks) selletõttu, et nende tõlgendajate dispositsioonid või faktilised harjumused tagavad, et neid nõnda mõistetakse (EP 2:460–461). Implitsiitselt esitatakse sellega arbitraarsuse kriteerium (eksplitsiitselt näiteks W5: 162), kuid konventsionaalsuse asemel keskendutakse harjumusele. Konventsioon võib küll olla seaduspärasus või üldine reegel, sest see tekib tavaliselt kogukonnaliikmete tahtliku ja kavatsusliku kokkuleppe tulemusel, kuid saadav seadus pole omandatud, vaid stipuleeritud, ja veel vähem on see harjumus, sest harjumus tekib ontogeneesis ja fülogeneesis, mitte ühiskondliku kokkuleppe tulemusel. Ta räägib konventsionaaalsusest nähtavasti ainult selleks, et tema definitsioonist paremini aru saadaks, ning selleks, et siduda oma mõistet semiootika traditsiooniga. Ta leiab, et ta pöördub tagasi sõna algse tähenduse juurde (CP 2.297; EP 2:9; vrd CP 2.307). Algsed tähendused, mida ta silmas peab, on seotud konventsiooni või lepinguga (EP 2:9; CP 2.297). Ükski neist pole seotud omandatud või kaasasündinud harjumusega. 20. sajandi kultuurisemiootikas Ernst Cassirerist Umberto Econi on domineerinud sümbolite mõismine arbitraarsete ja konventsionaalsete märkidena.
Erinevalt neist hilisematest teooriatest, mille järgi sümbol on inimese ja inimkultuuri olemus (Cassirer), nii et kultuuri ja looduse vahel on sümbolite kasutamisest tulenev semiootiline lävi, võimaldab Peirce'i vaade sünehhistlikult ületada semiootika ajaloos domineerinud lõhe kultuuri ja looduse vahel ning lõhe konventsionaalse ja kaasasündinu vahel. Peirce'i järgi on harjumus, mille abil sümboleid tõlgendatakse, konventsionaalne või looduslik, omandatud või kaasasündinud. Sümbol on esitis, mille representatiivsus seisneb selles, et ta on reegel, mis määrab tõlgendi. Sõnal endal pole olemasolu, kuigi tal on reaalne olemine, mis seisneb selles, et tulevikus olemasolevad sõnad on sellega kooskõlas. See on häälikute või häälikuesitiste üldine järgnevusviis, mis saab märgiks ainult asjaolus, et harjumus ehk omandatud seadus hakkab põhjustama seda, et selle eksemplare tõlgendatakse nii, et nad tähistavad inimest. Nii sõna kui ka selle tähendus on üldised reeglid. Sümbol on lõputu tuleviku seadus ehk seaduspära. Aga seadus valitseb paratamatult indiviide ehk kehastub nendes ja kirjutab mõningaid nende kvaliteete ette (CP 2.292–293). Kuigi sümbol paratamatult kehastub üksikus märgieksemplaris, ei saa sümboli olemust taandada ühele neist ega neile kõigile. See ei ole kõigi eksemplaride klass (CP 5.467). Sümboli olemuse täielikuks mõistmiseks tuleb viidata semioosile, milles sümbol representeerib oma objekti ja loob oma tõlgendi. Sümbol koos objekti ja tõlgendiga moodustab triaadilise suhte, mis seisneb esitise võimes määrata mingi tõlgend olema objekti esitis. Sümbol on märk, mis on oma dünaamilise objekti poolt määratud ainult selles mõttes, et seda hakatakse nõnda tõlgendama (CP 8.335). Sümboli määramine objekti poolt on potentsiaal, mille tagajärg on tõlgendamisharjumuse tagajärg. Peirce kirjeldab seda potentsiaali tuleviku ja tingiva kõneviisi kaudu (CP 5.482; vrd CP 5.47). Semioosis, milles sümbol objektiga määratakse, ei ole eesmärk mitte lausujal, vaid sümbolil. Sümbol kutsub esile lõpp-põhjuse, sest ta peab silmas tõlgendit. Tema tähendus on kavatsuslik. Eesmärk ongi sümboli tõlgend (EP 2:308). Sümboli eesmärk ei ole määratud sümbolikasutajate vaimuga; tõlgendaja vaim on ainult kandja, millesse sümboli eesmärk kehastub.
Sümboliga seostuv harjumus on tõlgendi asi. See ei ole ainult tõlgendajate harjumus konventsioonidest kinni pidada, mis on vajalik enda arusaadavaks tegemiseks. See ei ole käsk ja see ei kirjelda seadusele kuuletuva tõlgendaja tegevust (CP 1.586). Sümbolit tõlgendatakse üldise käitumisreegli järgi, mis haarab ka mõtlemist, (CP 2.315) ja kooskõlas normiga (norm ei ole käsk, vaid kopeeritav muster; CP 1.586). Eesmärk on elu tunnusjoon. Elusolendi viimne bioloogiline eesmärk on ellu jääda ja paljuneda. Kas see tähendab, et Peirce omistab sümbolitele elu? Nagu elusolendidki, sümbolid sünnivad, kui need leiutatakse, kasvavad vanuse ja tähenduse poolest, ja surevad, kui need unustatakse või asendatakse uute sümbolitega. Analoogia kehtib sõnade ja keelte kohta. Peirce lisab sellele, et ainult sümbolid sigitavad sümboleid (CP 2.302). Sümbol on Peirce'i järgi miski, millel on võime end reprodutseerida, ja seda olemuslikult, sest ainult tõlgendamine teeb ta sümboliks (EP 2:322). Peirce ei ütle mitte, et sümboli tekitab Cassireri sümboliline loom, vaid et sümbol representeeribki end piirideta semioosis, määrates teisi sümboleid representeerima oma objekti tõlgendina. Näiteks John Boler ("Habits of Thought") vastustas Peirce'i teesi, et sümbol on tõlgendaja suhtes autonoomne.
Ikoonilisuse uurimise kolm paradigmat keeles ja kirjanduses
Artiklis "Three paradigms of iconicity research in language and literature" eristab Nöth kolme lähenemist sõnalise ikoonilisuse uurimisele.
Lääne kultuuriloos on esinenud põhiliselt usuliselt ajendatud ikonofoobiat ja ikonoklasmi ning ratsionalism ja logotsentrism on soodustanud ikoonilisuse ignoreerimist inimvaimu uurimisel. Kaug-Idas ikonofoobial ja ikonoklasmil sügavaid juuri ei ole. Kui kiri struktureerib teadvust, nagu Walter Ong on väitnud, võivad sellel erinevusel olla semiootilised juured kirjasüsteemide erinevuses. Kõnekal kombel on lääne keeleteaduse traditsioonilises terminoloogias palju grafotsentrisme, just nagu keel põhineks tähtedel, mitte vaimsetel kujunditel. See käib ka sõnade "kirjandus" ("literatuur") ja "grammatika" kohta. See viitab eeldustele, mis ignoreerivad keele ikoonilist substraati.
Charles Sanders Peirce'i ikooni definitsiooni lähem uurimine näitab, et sõna "märgiklass" ikoonide kohta võib olla eksitav, sest sõnalise märgi ikoonilisus ei välista, et tal on ka teistele märgiklassidele omaseid jooni.
Ikoon on oma objektiga sarnane, indeks on sellega olemasoluliselt seotud ja sümbol on oma objektiga suhtes harjumuse või konventsiooni tõttu ("A Sketch of Logical Critics", EP 2: 460–461). Selles trihhotoomias on ikoon esimene, sest ta representeerib oma objekti ilma dünaamilise seoseta. Ta on märk lihtsalt sellepärast, et tema kvaliteedid kalduvad tema objekti ideed esile kutsuma. Indeksil on denoteeritava objektiga dünaamiline seos; objekt on üksikentiteet, mis määrab või isegi põhjustab seda, et märk teda näitab (CP 4.531). Sümbol on üldise idee konventsionaalne märk, selle tõlgendamine toimub tänu harjumusele (Nöth, "The criterion of habit in Peirce's definitions of the symbol"), konventsioonile või õppimisele. See on täiesti spetsialiseerunud märk, tal pole muud otstarvet kui olla märk. Sümbol ei näita, mida ta tähendab, ega suuna tähelepanu sellele, mida ta representeerib.
Peirce jagab ikoonid kujutisteks (images), diagrammideks ja metafoorideks (CP 2.277). Kõlasümbolid on sõnalised kujutised. Diagrammide puhul on märgi ja objekti sarnasus ainult struktuuriline ehk relatsiooniline. Metafooriline ikoonilisus on sarnasus, mida vahendab Kolmas, tertium comparationis literaalse ja kujundliku tähenduse vahel (Nöth, "Semiotic foundations of iconicity in language and literature"). Ikooni esmasuse sees on kujutis Esimene, diagramm Teine ja metafoor Kolmas.
Kolmas lähenemine on tõeline paradigmanihe. Esimesed kaks paradigmat eeldavad, et ikoonid on kolmas keelemärgitüüp, mida tuleb uurida lisaks sümbolitele ja indeksitele, kolmas paradigma aga põhineb eeldusel, et ikoonid on keeles kõikjal. Selle semiootilised juured on Peirce'i semiootilises infoteoorias, mille järgi sümbolid ja indeksid ei saa ilma ikoonideta uut infot edastada (Nöth, "Charles S. Peirce's theory of information: A theory of the growth of symbols and of knowledge").
Kirjutistes, milles Peirce seda teooriat arendab, ei vaatle ta ikoone väliste objektidena, mis ärgitavad teadvuses kujundi (CP 4.447), vaid vaimsete kujunditena. Mitte et lausutud või kirjutatud sõnad oleksid, oleksid visuaalsed või akustilised ikoonid nagu pildid, onomatopeetilised sõnad ja diagrammilised sõnamustrid. Mitte sõnad ei ole üldiselt ikoonid, vaid tõlgendmärgid, mille sõnalised sümbolid loovad, kätkevad niisuguseid ikoone. Sellised ikoonid on inimmõtlemises kõikjal. Rööbiti sellega on mõtlemises kõikjal ka indeksid. Sümboli tõlgend ei saa enam olla sümbol, sest tõlgendamine on idee moodustamine, vaimse kujundi loomine ning märgi sidumine reaalse või kujutletava kogemuse objektidega, sõnade seostamine teadmise, mälu ja kogemusega. Indeksilised tõlgendid võimaldavad seostada sõnu diskursuseuniversumi objektidega, millega nad on eelnevast kogemusest tuttavad. Nende objektide märke, mida me üldse ei tunta, ei saa tõlgendada. Ikoonid informeerivad märkide objektide kvaliteetidest, indeksid seovad mõtteid denoteeritavate objektidega. Ilma ikoonideta on sümbolid kahvatud ja ebainformatiivsed. Sümbolite tugev külg on Peirce'i järgi see, et need näiteks võimaldavad abstraheerida, loendada, pidada kogumeid indiviidideks; nad on mõistuse lõim (CP 4.531). Sümbolite nõrk külg on abstraktsus ja üldisus: sümbol iseenesest on paljas unenägu; ta ei näita, millest ta räägi (CP 4.52). Et sümbolid põhinevad juba välja kujunenud harjumustel, ei võimalda nad ilma harjumuste abita teadmisele midagi lisada (CP 4.531). Sõnalised sümbolid ei ole ainult üksikud sõnad, vaid ka fraasi, kõned, raamatud ja raamatukogud (EP 2: 5). Sümbolid on harjumused. Nad võivad tugevneda või nõrgeneda. Uued harjumused algavad paratamatult uue kogemusega, mis nõuab uute ikoonide ja indeksite kogemust. Sellepärast vajavad sõnalised sümbolid kasvamiseks ja inimteadmise suurendamiseks ikoone ja indekseid (Nöth, "The growth of signs"). Sümbolid kasvavad, inkorporeerides oma denotaatidesse indekseid ja oma signifikaatidesse ikoone (CP 2.302), aga ikoonid on aktiivsemad (Frederik Stjernfelt, Natural Propositions: The Actuality of Peirce's Doctrine of Dicisigns). Peirce ütleb, et iga sümbol on algselt tähistatava idee kujutis (ikoon), meenutus mõnest sündmusest inimesest või asjast (indeks koos ikooniga, mis on indeksi meenutus) seotuna tähendusega või metafoor (CP 2.222). Sümbolid on kõige võimsamad märgid, sest nende tõlgendid võivad olla ikoonid ja indeksid, aga ikoonide ja indeksite tõlgendid ei saa olla sümbolid. Ilma sümboliteta ei oleks keel nii võimas, sest kõige täiuslikumad märgid on need, milles ikooni, indeksi ja sümboli jooned on võimalikult võrdses proportsioonis (CP 4.448), ja need saavad olla ainult sümbolid.
Peirce ütleb, et keel ja kogu abstraktne mõtlemine on sümboliline (EP 2: 307), iga sõna on sümbol (CP 4.447) ja kõik sõnad, laused, raamatud ja teised konventsionaalsed märgid on sümbolid (CP 2.292). Siiki liigitab ta mõned sõnad, sealhulgas siduvad asesõnad, omastavad asesõnad, deiktilised määrsõnad, eessõnad ja eessõnafraasid indekssõnadeks (CP 2.287–290). Näilised kõikumised tulevad sellest, et tema märgitüpoloogia võimaldab mitmes suhtes ristliigitust. Eriti olulised on neli ristliigituse printsiipi. Esiteks, täpsuseprintsiip võimaldab eri kontekstides erinevat täpsusastet (CP 4.447). Kirjutades, et iga sõna on sümbol, hoidub Peirce nähtavasti peenematest eristustest, mis tuleneksid üldisusprintsiibist. Teiseks, kategoriaalse sisaldumise printsiibi järgi sisalduvad madalama kategooria nähtused kõrgemas kategoorias: sümbol võib sisaldada indeksit ja ikooni, indeks võib sisaldada ikooni. Need kolm märgiklassi ei välista üksteist. Sõna võib olla ühes suhtes ikoon või indeks ja teises suhtes ikoon. See printsiip põhineb ka sünehhismil (CP 7.565). Näiteks isikulised asesõnad, näitavad asesõnad ja siduvad asesõnad on küll sümbolid, kui toimivad väga sarnaselt indeksitega (EP 2: 307). Kolmanda printsiibi järgi tuleb eristada sõnu kui märke ja kui nende loodud tõlgendmärke. Sümbolite tõlgendid võivad olla vaimsed ikoonid või indeksid ja selles mõttes sümbolid võivad teiseneda ikoonideks või indeksiteks. Näiteks romaan loob ikoone (kujundeid lugeja vaimus) ja indekseid (orienteerumispunkte denoteeritavad reaalses või fiktsionaalses maailmas). Peirce'i järgi võib Adumilise sümboli tõlgend seda representeerida adumilise indeksilise reegelmärgina või ikoonilise reegelmärgina ning ta osalebki vähesel määral mõlema loomuses (CP 2.261). Üksikud sõnad on adumilised sümbolilised reegelmärgid. Sõnad on Peirce'i järgi selles suhtes ikoonilised, et nad kalduvad määrama ikoonilisi tõlgendeid (kutsuma esile elavaid kujundeid) (EP 2: 307). Kui sõna "kaamel" tõlgendaja vaimus edukalt tõlgendatakse, siis see sõnaeksemplar on indeks, sest see on sõnalise märgi üksik vaimne assotsiatsioon otseselt või kaudselt (pildil) kohatud reaalse kaameliga (CP 2.261). Neljas printsiip eristab sümbolite tüüpe ja eksemplare. Ainult tüübina on sümbol reegelmärk (seadus), eksemplarina on ta üksikmärk. Mõnes mõttes pole ta tõlgendaja vaimule toimides enam sümbol, vaid indeks, mis kutsub tõlgendaja mõtetes esile sümboli tähenduse (CP 2.261).
Tõlgendmärkide ikoonilisuse uurimine aitab taibata keele ja tunnetuse vahekorda ning tähenduse teadmise kasvu. See on alles alanud. Sellest on loota suurt abi mõistmiseks, kuidas verbaalne ja visuaalne mõtlemine on inimese vaimus vastastikuses toimes. See uus paradigma võimaldab ka seostada keelesemiootikat ja kognitiivset semiootikat tunnetusteadusega.
Vehrulitsa linnamägi
Vehrulitsa linnamägi (Veerulitsa) ehk Petserimägi on arvatav linnamägi Verhulitsa külast veidi lääne pool, Mustoja vasakul kaldal. Mäe kogupikkus on 110 m. Linnuse või pelgupaigana oli arvatavasti kasutusel vaid kõrgem ja laiem, tasandatud pinnaga lõunapoolne osa. 70 x 47 m, mis lääne ja edela poolt muust seljakust eraldatud kraaviga, kust hiljem on kulgenud tee. Tasandustöid on mäel tehtud nähtavasti hiljemgi, sest tegemist on Vehrulitsa küla jaanitule ja kiigeplatsiga. Arvatava linnamäe loodeotsas oleval neemikul inimtegevuse jäljed puuduvad. Esialgu võib seda pidada II aastatuhande algusse kuuluvaks neemiklinnuse tüüpi pelgupaik-linnuseks.
Moldova (Lüganuse)
Moldova on küla Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas. Asub Aast läänes.
Külas on 2011. aasta lõpu seisuga 30 elanikku, neist 23 on eestlased.
Saksamaa Eurovisiooni lauluvõistlusel
Saksamaa on osalenud Eurovisiooni lauluvõistlusel alates võistluse algusest 1956. aastast, puududes vaid 1996. aasta võistluselt. Sellega on Saksamaa kõige enam Eurovisiooni lauluvõistlusel osalenud riik. Talle järgnevad Prantsusmaa ja Suurbritannia.
Olenemata suurest osaluste arvust, on Saksamaa võitnud lauluvõistluse vaid kahel korral. 1982. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas riiki 17-aastane abiturient Nicole Hohloch, kes oma maailmakuulsa lauluga "Ein bißchen Frieden" tõi kodumaale võidu. 2010. aastal võitis lauluvõistluse mõned päevad enne selle toimumist 19-aastaseks saanud Lena Meyer-Landrut lauluga "Satellite".
Saksamaa koos Suurbritannia, Prantsusmaa, Itaalia ja Hispaaniaga kuuluvad "Suurde viisikusse". Need on riigid, mis kvalifitseeruvad igal aastal automaatselt lauluvõistluse finaali olenemata tulemustest. Sellise süsteemi põhjuseks on nelja suurriigi suur vaatajate hulk ning raha, mida suurriigid Eurovisiooni kassase maksavad.
Eurovisiooni lauluvõistluse poolfinaale kandis üle NDR ja finaali ADRi esimene kanal Das Erste.
2009. aastal esimest korda ei korraldatud Saksamaal riiklikku eelvooru. Selle põhjuseks oli vähene huvi ning langevad reitingud. Saksamaad esindav laul valiti ARD poolt välja ilma eelvooruta. Valituks sai Alex Christensen ja Oscar Loya lauluga "Miss Kiss Kiss Bang". Moskvas toimunud lauluvõistlusel oli koos nendega laval ka maailmakuulus burleskiartist Dita von Teese. Saksamaa pidi leppima 20. kohaga.
2010. aastal palus ARD endisel esindajal ja laulukirjutajal Stefan Raabil teha nendega koostööd, et leida Saksamaa esindaja. Raab kirjutas laulu ning korraldati talendiotsing "Unser Star für Oslo", mille võitis Lena Meyer-Landrut, kes 246 punktiga võitis ka kogu Eurovisiooni lauluvõistluse Oslos. Sellega läks Saksamaale ajaloo teine Eurovisiooni lauluvõistluse võit. Laulja Lena Meyer-Landrut esindas Saksamaad ka aasta hiljem lauluga "Taken by a Stranger", mis saavutas 10. koha.
Hääletamise ajalugu (1975–2016 finaalid)
Saksamaa on andnud kõige rohkem punkte järgmistele riikidele:
Saksamaa on saanud kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt:
Varja
Varja on küla Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas.
Varja küla asub Tallinna-Narva maantee ääres.
Muinasajal oli külas tihe asustus. Küla põldudel on säilinud 7 kultuskivi. 1241. aastal oli Varja (Uvarelæ) külas 24 adramaad, millega Varja oli Lüganuse kihelkonnas suuruselt neljas.
Küla kuulus Lüganuse kihelkonna Aa mõisa.
Varjas asus postijaam. Esimene postijaamahoone valmis 1728. aastal. Varja postijaamast on säilinud ümberehitatud peahoone ja mõni kõrvalhoone.
Küla nimi tuleb tõenäoliselt isikunimest (Varjus või Varjoi).
Allikmaa
Allikmaa on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.
Kuni oktoobrini 2013 kuulus küla Taebla valda.
Ta koosneb kahest lahustükist, mis piiravad läänest ja idast Palivere alevikku. Põhjas piirneb Allikmaa küla Vidruka ja Luigu külaga, idas Jaakna külaga, lõunas Turvalepa ja Martna valla Kaasiku külaga ning läänes Võntkülaga.
Külas kasvab Palivere künnapuu.
Ajalugu
Vanadel kaartidel on Allikmaa külast põhjas Kõnnu (Kendo) küla.
Lõbembe
Lõbembe on küla Hiiumaa vallas Kärdlast lõunas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Lõbembe küla piirneb põhjas Hiiessaare, läänes Paluküla, lõunas Palade ja idas Kukka külaga.