cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lembit Pung
Elulugu
Lõpetas 1954 Viljandi 2. Keskkooli, 1959 TÜ füüsika osakonna, 1962 aspirantuuri, füüsika-matemaatikakandidaat (1967, TÜ), väitekiri "Исследование автолокализованных дырок и дырочных процессов в ионных кристаллах по неизотермичeской релаксации ЭПР", füüsika-matemaatika-doktor (1979, Eesti NSV TA Füüsika Instituut (FI)), väitekiri "Исследование автолокализации и движения дырок в ионных кристаллах методом термоактивационной радиоспектроскопии". Oli 1962–1967 TÜ eksperimentaalfüüsika kateedri assistent, 1967–1971 vanemõpetaja, 1971–1974 dotsent, 1974–1976 vanemteadur, 1976–1980 dotsent, 1980–1987 professor, 1987–1993 kateedri juhataja, professor, 1993–1995 ja 1998-2000 eksperimentaalfüüsika ja tehnoloogia instituudi juhataja, rakendusfüüsika professor, 1989–92 ka füüsika-keemia-teaduskonna teadusprodekaan ning 1987–93 elektroluminestsentsi ja pooljuhtide labori teaduslik juhendaja, 2000– emeriitprofessor. Õpetanud raadioelektroonikat, spektroskoopiat, impulsstehnikat ja magnetresonantsmeetodite kasutamist, radioaktiivsuse mõõtmise meetodeid; koostanud õppevahendeid.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: tahkisefüüsika ja elektronide paramagneetiline resonants tahkistes, elektron- ja auktsentrite struktuur ioonsetes kristallides ja mitterelakseerunud aukude liikuvus madalatel temperatuuridel autolokaliseerumiseni, autolokaliseerunud augud erineva struktuuriga kristallides; laia keelutsooniga dielektriliste ja optiliste materjalide süntees ja nende füüsikalised omadused. Tahke keha elektronparamagneetilise resonantsi uurimismeetodi kasutuselevõtjaid ja (koos Ülo Haldrega) eksperimentaalfüüsika kateedri juurde vastava labori loojaid (1962–1965). Eesti Füüsika Seltsi liige. ENSV riiklik teaduspreemia (1987). Üle 100 teadustrükise.
Estonija
pisi|Sovetskaja Estonia kujundus Estonija (Эстония) oli venekeelne Eesti ajaleht, mis ilmus aastatel 1991–2004.
Enne 1991. aastat kandis ajaleht nime Sovetskaja Estonija, 2004. aastast oli ajalehe nimi Vesti Dnja.
Ajalehe peatoimetajad on olnud
Selle artikli kirjutamisel on kasutatud venekeelset artiklit ru:Советская Эстония seisuga 16.11.2011.
Pipistrel Velis Electro
Pipistrel Velis Electro on kaheistmeline maailma esimene täiselektriline lennuk, mille EASA (European Union Aviation Safety Agency) on sertifitseerinud juunis 2020. aastal. Velis Electro leiutati Sloveenias ja selle põhieesmärk oli pilootide väljaõpetamine. Velis on Pipistrel Virus SW 121 elektrimootoriga versioon. Virus SW 121 on Rotax 912 S3 sisepõlemismootoriga lennuk, mille esmakordne lend toimus 1999. aastal.
Omadused
Velis Electro on täiselektriline lennuk, mille mootor ei tekita heitgaase ja mille müratase on väga väike võrreldes lennukiga, millel on sisepõlemismootor (60 dB vs 70,8 dB). Kuna Velis on keskkonnasõbralik lennuk, saab sellega lennata linnapiirkonnade lähedalt kahjustamata elanike tervist ja rahu.
Ettevõte Pipistrel demonstreeris oma elektrilise lennuki tipp-tasemel ohutust. Selle ohutus on suurem võrreldes tavaliste lennukitega. Velis Electro on suuteline lendama külma, kuuma kui ka vihmase ilmaga. Samuti tõestas Pipistrel, et Velis on võimeline taluma lennu ajal tekkivaid tõrkeid ja jätkama lendu ka ühe akuga.
Lennuki juhtimine ei ole muutunud selle eripärase mootori tõttu keerulisemaks. Lennuki tootja väitab, et Velise kasutamine ja hooldus on kerge ning odav. See on tänu sellele, et Velise projekteerimisel üritati vähendada liikuvaid osi, mis edaspidiselt tõstavad lennuki töökindlust.
Velis Electrosse on integreeritud süsteem, mis kogu aeg jälgib ja analüüsib lennuki seisundit. See omakorda tõstis kaks korda lennuki eluiga võrreldes eelmiste elektriliste lennukite põlvkonnaga.
Jõuallikas
Elektriline mootor, mis on välja töötatud partneritega EMRAX ja EMSISO, on vedela jahutussüsteemiga ja saab toidet kahest akupakist nimivõimsusega 24,8 kWh. Elektrisüsteem töötab alalisvoolu pingega 345 V. Üks akupakk paikneb lennuki ninaosas ja teine salongi taga. Akud on samuti vedela jahutussüsteemiga ja ühendatud paralleelselt. See tähendab, et akud on üksteisest sõltumatud ja ühe aku rikke korral saab teine jätkata oma tööd.
Elektri mootor väntab 3-labalist propellerit fikseeritud sammuga. Kokku annab Velise jõuallikas välja 57,6 kW võimsust.
Jahutussüsteem koosneb radiaatorist ja kahest elektriajamiga pumbast, mis asuvad tagumise aku taga. Radiaatori õhu sisselaskeava asub lennuki kere vasakul küljel ja soe õhk lahkub kere põhjast. Selleks, et laadimise ajal akud ei kuumeneks üle, on radiaatori taga paigutatud kaks ventilaatorit. Akusid saab laadida kasutades Pipistreli elektrilist laadijat Velise parda peal oleva laadimispordi kaudu. Erinevalt sisepõlemismootoritega lennukitest ei ole Velise elektrimootoreid vaja enne õhkutõusmist soojendada.
Tehnilised andmed
Järgnevalt on esitatud Velis Electro tehnilised andmed.
Meeskond: 1
Pikkus: 6,47 m
Harald Uibo
Harald Uibo (9. märts 1920 Valgjärve vald – 24. jaanuar 2002) oli eesti koorijuht ja pedagoog.
Pipistrel Velis Electro
Tehnilised andmed
Kõrgus: 2,08 m
Harald Uibo
Elu ja õpingud
Harald Uibo muusikahuvi ilmnes varakult. Ta mängis Valgjärve puhkpilliorkestris ja 1933. aasta laulupeol oli ta noorimaid osalejaid pillimeeste koondorkestris. 1941. aastal lahkus ta salaja kodust Valgjärvel, et Tallinnas edasi õppida, kuid raudteejaamas kohtus juhuslikult isaga, kes ka siiski nõusse jäi, et minna ja õppida on vaja. Esialgu oli ainult unistus, kuid 5 aastat muusikakooli sai edukalt läbi ja 1954. aastal lõpetas H. Uibo ka Tallinna Riikliku Konservatooriumi Gustav Ernesaksa koorijuhtimisklassis.
Pipistrel Velis Electro
Tehnilised andmed
Tiivaulatus: 10,71 m
Harald Uibo
Töö
Vastavalt oma aastakäigule (sõjaväkke mobiliseerimine sünniaasta järgi, vastavalt Nõukogude või Saksa armeesse) oli H. Uibo sõjas, algul Punaarmees, siis riiklike kunstiansamblite koosseisus Jaroslavlis, kust algas tee RAMi lauljana, abidirigendina ja alates 1956. aastast dirigendina.
Pipistrel Velis Electro
Tehnilised andmed
Tiivapindala: 9,51 m2
Harald Uibo
Töö
1964. aastal siirdus Harald Uibo pedagoogilisele tööle, algul Tallinna Pedagoogilisse Instituuti, hiljem Tallinna Riiklikku Konservatooriumi. Dirigeerimist on tema juures õppinud üle 50 eesti muusikaõpetaja.
Leonid Sinisalu
Leonid Sinisalu (kuni 6. august 1936 Leonid Sintka; 1920 Tsooru vald, Rõuge kihelkond, Võrumaa – 6. jaanuar 1960 Tallinn) oli eesti metsavend.
Pipistrel Velis Electro
Tehnilised andmed
Suurim kaal õhkutõusmisel: 600 kg
Harald Uibo
Töö
Alates 1981. aastast oli H. Uibo professor.
Leonid Sinisalu
Tal oli 9 klassi haridust. Ametilt oli ta tööline, viimati gaasikeevitaja Valga auruvedurite depoos.
Pipistrel Velis Electro
Tehnilised andmed
Suurim kaal maandumisel: 600 kg
Harald Uibo
Töö
Harald Uibo juhatas paljusid isetegevuskoore. Neist mitu on tema enda asutatud: Tööstuskooli nr. 2 meeskoor (1952–58), Kutsehariduse Peavalitsuse meeskoor (1956–60), Tallinna Pedagoogilise Instituudi meeskoor ja segakoor (1955–62), mis kõik kiiresti kõrgtasemele jõudsid ja üleliidulisi konkursse võitsid. H. Uibo juhatas ka paljusid teisi koore, teiste seas ka Tallinna Polütehnilise Instituudi akadeemilist meeskoori (1962–71).
Leonid Sinisalu
Esimest korda arreteeriti ta 27. juulil 1948 ning mõisteti 25+5 aastaks Irkutski oblastisse Taišetlagi.
Teist korda arreteeriti ta 21. juulil 1959. Sama aasta 23.-26. novembril toimus Tallinnas kohtuprotsess endiste metsavendade (koos temaga Johannes Kriipsalu ja Valter Kelt) üle, kus Sinisalu mõisteti lõplikult 26. novembril 1959 surma. Ta lasti maha 6. jaanuaril 1960 Keskvanglas Tallinnas.
Julien Ingrassia
Julien Ingrassia (sündinud 26. novembril 1979 Prantsusmaal Aix-en-Provence'is) on prantslasest kaardilugeja.
Pipistrel Velis Electro
Tehnilised andmed
Jõuallikas: Pipistrel E-811/268MVLC
Sandra Ringwald
pisi|Sandra Ringwald (2018) Sandra Ringwald (sündinud 27. septembril 1990 Villingen-Schwenningenis) on endine Saksamaa murdmaasuusataja, kes saavutas kõige suuremat edu sprindis.
Pipistrel Velis Electro
Tehnilised andmed
Propeller: 3-labaline fikseeritud sammuga Pipistrel P-812 / 164-F3A
Sandra Ringwald
Tema esimesed tiitlivõistlused olid 2013. aasta maailmameistrivõistlused Val di Fiemmes.
2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis oli ta klassikasprindis 15., 10 km vabatehnikas 26., teatesõidus kuues ja teatesprindis kümnes.
Pipistrel Velis Electro
Tehnilised andmed
Maksimaalne kiirus: 181,5 km/h (98 knots)
Sandra Ringwald
2019. aasta maailmameistrivõistlustel Seefeldis saavutas ta oma seniste tiitlivõistluste parima tulemuse individuaalalal, kui oli vabatehnikasprindis 12.
Maailmakarikavõistlustel debüteeris ta 4. detsembril 2010 Düsseldorfis. Ainsal korral jõudis ta MK-sarjas individuaalalal poodiumikohale 16. veebruaril 2019, kui sai Cognes toimunud etapil vabatehnikasprindis teise koha. 17. jaanuaril 2016 saavutas ta Planicas toimunud etapil sprinditeates koos Hanna Kolbiga kolmanda koha. 22. jaanuaril 2017 sai ta Saksamaa teatenaiskonna liikmena Ulricehamnis 4×5 km teatesõidus teise koha.
Pipistrel Velis Electro
Tehnilised andmed
Koormusteguri piirid: +4G/-2G
Sandra Ringwald
Ta teatas sportlaskarjääri lõpetamisest 2019. aasta septembris.
Pipistrel Velis Electro
Tehnilised andmed
Energiaallikas: 2 liitiumakut paralleelühendusega, ühe aku nimivõimsus 11,0 kWh
Harald Uibo
Töö
1970. aastal asutas ta Eesti Õpetajate Meeskoori, mida juhatas pikka aega ja mis jäi tema viimaseks kooriks. H. Uibo meenutas, et tööd oli juba nii palju, et ta ei oleks sugugi tahtnud üht koori juurde saada, aga mehed kutsusid väga järjekindlalt ja siis ta jäi nõusse, et ühe korra tuleb. Ning jäigi.
Toomas Pung
Toomas Pung (sündinud 21. mail 1951 Tartus) on eesti füüsik, museoloog ja teadusajaloolane.
Harald Uibo
Töö
H. Uibo oli pikka aega seotud üldlaulupidude liikumisega. 1955–1980 oli ta meeskooride üldjuht ning dirigendipuldis mitmetel üliõpilaslaulupidudel ja rajoonilaulupäevadel. Ta on juhatanud meeskooride sektsiooni ja olnud selle liige. On loonud meeskoorilaule ja koostanud koorikogumikke.
1978. aastal anti Harald Uibole Eesti NSV rahvakunstniku aunimetus.
Harald Uibo on maetud Metsakalmistule.
Toomas Pung
Elulugu
Toomas Pung on õpetaja poeg.
Bilimbi
pisi| Bilimbi on bilimbi-averroa (Averrhoa bilimbe) vili.
Alapajevsk
Asulat on esmamainitud 1639. aastal. Linnaõigused sai 1781. aastal.
18. juulil 1918 tapsid bolševikud linnas keiserliku perekonna sugulasi ja viskasid nad kaevandusšahti.
Vitsosi
pisi|Vitsosi Vitsosi (Equisetum × moorei) on osjaliste sugukonda kuuluv sõnajalgtaim.
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Eestis võib neid leida kasvamas kaljudel ja liivikuil ning mitmes metsatüübis.
Julien Ingrassia
Koostööst Sébastien Ogier'ga on tal ette näidata neli meistritiitlit Volkswagen Motorsport meeskonnas (2013, 2014, 2015, ja 2016) ja üks tiitel M-Sport World Rally Teamis aastast 2017.
Toomas Pung
Elulugu
Lõpetas 1969 Nõo Keskkooli, 1974 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna. Oli 1974–92 Eesti NSV TA Füüsika Instituudi aparaadiehituse sektori insener ja nooremteadur, 1992–96 Tartu Ülikooli ajaloomuuseumi teadur, 1996– museoloog.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: teaduslugu, TÜ ajalugu, Eesti meteoroloogia ajalugu. Üle 20 teadustrükise.
Bilimbi
Bilimbi mahlakas viljaliha on rohekaskollane. Vili sisaldab 6–7 lamedat seemet. Bilimbi viljaliha on tugevam ning happelisem kui näiteks tema lähedasel sugulasel karamboolal.
Bilimbit süüakse harva toorelt. Seda süüakse marineerituna või keedisena.
Ambla vald (Ambla kihelkond)
Ambla vald (saksa keeles Gemeinde Ampel; enne 1892 Käravete vald, saksa keeles Kerrafer ) oli vald Ambla kihelkonnas Järvamaal. Vallamaja asus Ambla külas. pisi|350px|[[Eesti haldusjaotus 1925. aastal]] Vallas sündisid August Lubi, Leopold Raudkepp ja Endel Inglist.
1939. aasta valdade reformiga läks valla maa-ala uue Ambla valla koosseisu, välja arvatud Kuru, Kitseküla ja Rägavere küla ning Jootma asunduse maa-alad, mis läksid Lehtse valla koosseisu.
Bilansikirje
Bilansikirje on majandusüksuste igapäevases jooksvas raamatupidamises kasutatav konto nimetus koos saldoga, kirjutatuna bilansi aktiva- või passivapoolele. Kõigi bilansikirjete summa annab bilansi kokkuvõtte, mis peab olema võrdne.
Urmas Taniloo
Urmas Taniloo (sündinud 25. märtsil 1953) on eesti organist ja oreliõpetaja ning helirežissöör.
Ta töötab Heino Elleri nimelises Tartu muusikakoolis. Ta on ka Vanemuise kontserdimaja orelihäälestaja. On andnud kontserte koos abikaasa Pille Tanilooga Tartu Jaani kirikus ja Vanemuise Kontserdimajas, Pärnu Eliisabeti kirikus ja Häädemeeste kirikus. Andnud välja CD-sid, kus on mänginud orelit.
Elulugu
Lõpetas 1972. aastal klaveri erialal Elleri Muusikakooli (õpetaja Ene Arro), õppis samas ka orelit (õpetaja Eva Sori). Aastal 1977 lõpetas oreli- ja klaverierialal Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Hugo Lepnurme ja Ada Kuuseoksa klassis). Täiendanud end Hans Gebhardi, Leo Krämeri ja Jose Gonzalez Urioli meistrikursustel.
Olnud aastatel 1978–1998 Vanemuise teatri ning 1998. aastast Vanemuise Kontserdimaja organist ja oreli hooldaja. Töötanud alates 1977. aastast õpetajana ja 2001. aastast helirežissöörina Elleri Muusikakoolis.
Õpilasi:
Ta on alates 1978. aastast esinenud soolokontsertidega nii Eestis kui ka välismaal, sealhulgas Lätis, Leedus, Venemaal, Tšehhis, Soomes, Rootsis ja Norras.
Tema repertuaari kuulub orelimuusika renessansist nüüdisajani, muuhulgas eesti helilooming. Esitanud koos Pille Tanilooga harva kuuldavat orelimuusikat neljale käele ja kahele orelile. Esinenud orkestrisolistina, osalenud vokaalsümfooniliste suurvormide ettekandel ning mitmes Vanemuise lavastuses ja sõnalis-muusikalises põimikus. Teinud koostööd paljude eesti lauljate (sh Margarita Voitese, Lehte Marki, Urve Tautsi, Evi Vanamöldri, Jüri Pärja, Aare Saali, Vello Jürna, Kaljo Räästase, Taisto Noore, Jassi Zahharovi, Eugen Antoni ja Teele Jõksiga) ning instrumentalistidega (Lande Lampe-Kitse, Olev Ainomäe, Kristel Eeroja-Põldoja, Peeter Malkovi, Lembit Orgse, Aleksander Fischi, Johannes Mitiga). Osalenud RAM-i, EFK, Tartu Akadeemilise Meeskoori (1979–1990 kontsertmeister), Tartu Poistekoori, tütarlastekoori Ellerhein, ansambli Kurekell ja muude kollektiivide välisringreisidel. Salvestanud muusikat Eesti Raadios ja Eesti Televisioonis ning CD-d "Isekeskis oreliga" ja "Kahekõned oreliga" (2005).
Isiklikku
Tema isa oli skulptor Endel Taniloo, ema Heljo Taniloo. Urmas Taniloo on abielus klaveriõpetaja Pille Tanilooga, neil on poeg Joonas.
The Final Frontier
"The Final Frontier" on Iron Maideni viieteistkümnes stuudioalbum. Albumi andis 2010. aasta augustis välja plaadifirma EMI.
See on neljas Iron Maideni album pärast albumeid "The Number of the Beast" (1982), "Seventh Son of a Seventh Son" (1988) ja "Fear of the Dark" (1992), mis jõudis Briti plaadimüügitabelis esikohale. Album on edukaim Iron Maideni album USA-s, olles Billboardi edetabelis neljas. Albumi ainus singel "El Dorado" avaldati bändi veebilehel tasuta allalaadimiseks ja selle laulu eest pälviti Grammy auhind kategoorias "Best Metal Performance".
Härjanurme külanõukogu
Härjanurme külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
The Final Frontier
Albumi promoturnee kandis pealkirja "The Final Frontier World Tour". Turnee materjalide põhjal anti 2012. aasta märtsis välja kontsertalbum ja DVD "En Vivo!". Enne selle albumi avaldamist pakkus bändi asutaja ja bassimängija Steve Harris välja oletuse, et Iron Maiden avaldab kokku 15 stuudioalbumit. Albumi pealkiri põhjustas arvamuse, et album jääbki bändi viimaseks. Samas Harris ise ütles, et kui bändi liikmetel kõigil on tahtmist teha veel üks album, siis oleks kahju nii bändil kui ka fännidel, kui nad seda ei teeks. 2015. aastal andiski bänd välja stuudioalbumi "The Book of Souls".
Härjanurme külanõukogu
Härjanurme külanõukogu moodustati 1945 septembris Tartumaal Jõgeva vallas. Külanõukogu keskus asus Kaatvere külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Härjanurme külanõukogu 1950 septembris Jõgeva rajooni koosseisu.
Eesti Rahvaerakond
Eesti rahvaerakond asutati märtsis 1919, Asutava Kogu valimiste eel Jaan Tõnissoni juhtimisel. Eesti Rahvaerakond oli sisuliselt Eesti Rahvameelse Eduerakonna ja selle järglase Eesti Demokraatliku Erakonna otsese järeltulija. Erakonna peamisteks ideoloogideks olid Jaan Tõnisson, Jüri Jaakson, Peeter Põld ja August Kerem jt.
Asutava Kogu valimistel 1919 valiti ERE nimekirjast Asutavasse Kogusse: Jaan Tõnisson, Jaan Poska, Aadu Birk, Kaarel Parts, Oskar Kallas, Peeter Põld, Jüri Jaakson, Jaan Mägi, Johan Ploomipuu, Mats Nõges, Hugo Küüsner, Artur Uibopuu, Jaan Lõo, Johan Pitka, Jaan Masing, Adam Bachmann, Eduard Hubel, Marie Reisik, Eduard Rosenvald, Jakob Westholm, Johannes Paalberg, Jaan Uri, Karl Väli, Karl Kornel, Johan Ainson, Johannes Reinthal, Karl Einbund, Jaan Järve, Julius Reintam, Hans Priimägi, Aleksander Schipai, August Sternfeldt, Nikolai Maim, August Ehrlich, Eduard Birkenberg, Heinrich Tats, Jaan Sitska, Eduard Kübarsepp, Jakob Ploomipuu, Christian Brüller.
ERE Asutavas Kogus ja Riigikogus
Enne 1932. aasta V Riigikogu valimisi liitus ERE Rahvusliku Keskerakonnaga.
Lamspringe
Lamspringe on küla ja vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Hildesheimi kreisis. Valla pindala on 70,46 km². 31. detsembril 2017 elas seal 5638 inimest. Vald asub umbes 20 km Hildesheimist lõunas. 1. novembrist 2016 kuuluvad valda endised vallad Harbarnsen, Neuhof, Sehlem ja Woltershausen.
See oli ajalooliselt tuntud kui endise Lamspringe kloostri asukoht, millest on säilinud kirik ja muid hooneid.
Lamspringe oli endise Lamspringe ühisvalla keskus.
Kastiilia kuningriik
Kastiilia Kuningriik (hispaania keeles Reino de Castilla, ladina keeles Regnum Castellae) oli keskaegne riik Pürenee poolsaarel. Ilmselt tuleb Kastiilia nimi piirkonna linnustest (hispaania keeles castillo). Kastiilia Kuningriigi eelkäija oli Leóni Kuningriigi idaosas asunud Kastiilia krahvkond. Kümnendal sajandil hakkasid kohalikud krahvid enda autonoomiat kasvatama ning 1065. aastal sai Kastiilia Kuningriigist eraldi riik. Aastatel 1072–1157 olid Kastiilia ja Leon taas üks riik ning aastast 1230 Kastiilia enam eraldi riik ei olnud. Kastiilia kuningad korraldasid Põhja-Pürenee poolsaarele vallutusretki ning laiendasid enda alasid Al-Ándalusi moslemite arvel. Kastiilia ja Leoni kuningriikide ning nende lõunapoolsete vallutuste ühendnimi on Kastiilia Kroon. Hiljem hakkasid selle alla kuuluma ka ülemerevaldused.
Koiva liivlased
Koiva liivlased ehk koivaliivlased (Henriku Liivimaa kroonika kontekstis ka turaidalased) olid alates hiljemalt 11. sajandist Koiva jõe alamjooksul elanud ning 19. sajandiks assimileerunud liivlased.
Päritolu ja arheoloogiline kultuur
Arheoloogiliste andmete järgi ilmusid liivlastega seostatavad kalmistutüübid Koiva äärde seniste semgalipäraste kääbaste asemele alates 11. sajandist. Kas muutus tähistas sisserändu või kohaliku kultuuri teisenemist, pole üheselt selge. Koiva liivlaste kääbastikud, mida rajati kuni 13. sajandil toimunud ristiusustamiseni, on sarnased Väina liivlaste kääbastikega ja asuvad suhteliselt kontsentreeritult Krimulda, Sigulda ja Turaida ümbruses, sisaldades nii põletus- kui ka laibamatuseid. Hauapanusteks on olnud peamiselt relvad ja ehted, tihti ka savinõud ja koer jalutsis. Lisaks kääbastele olid kasutusel veel maa-alused kalmistud, millest teatakse aga vähem.
Koiva jõe alamjooksu elanike osalusele rahvusvahelises kaubanduses viitab sealne suhteliselt suur mündileidude hulk nooremal rauaajal. Ilmselt tegeleti neil aladel vaha ja karusnaha ekspordiga. Ka näiteks tuntud koivaliivlase Kaupo nime üks võimalikke tähendusi on kaupmees.
Koiva liivlased Henriku Liivimaa kroonikas
Turaida liivlasi on kroonikas esmamainitud 1191. aasta paiku toimunud sündmuses, kus nad olevat tahtnud Üksküla piiskopi misjonäri Theoderichi (hilisema Eestimaa piiskopi) oma jumalatele ohverdada, aga vabastanud ta, kui riituse käigus oli saadud jumalatelt ellujätmist soosiv vastus. Umbes samal ajal ristis Theoderich turaidalase, kes olevat sealt piirkonnast üldse esimene ristiusku astunu. Kuigi kristlus, peamiselt õigeusk, oli Baltikumi regiooni teatud määral juba varem kohale jõudnud, ongi Koiva liivlaste aladelt võrreldes naaberpiirkondadega leitud suhteliselt vähe varasemasse aega paigutatavaid ristiususümboleid.
Rahumeelne ja väheedukas misjonitöö asendus peagi vägivaldsemate võtetega ning varsti pärast 1206. aasta ristisõdijate ja semgalite sõjakäiku Turaidasse otsustasid Koiva liivlaste juhid alistuda ning end ristida lasta. Koiva vasakkallas läks Mõõgavendade ordu ja paremkallas Riia piiskopkonna võimu alla.
Henriku Liivimaa kroonikas on nimeliselt mainitud järgmisi Koiva liivlasi:
Assimileerumine
Juba 14. sajandil olid Turaida liivlased osaliselt assimileerunud ja sel ajal rajatud küladele pandi lätipärased nimed. 18.–19. sajandiks olid Koiva liivlased sulandunud kujuneva läti rahva hulka.
Pavel Pinigin
pisi Pavel Pavlovitš Pinigin (jakuudi keeles Павел Павлович Пинигин; sündinud 12. märtsil 1953 Tšuraptša rajoonis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi maadleja ja treener, olümpiavõitja, Sahha Vabariigi  Põhjatähe ordeni kavaler.
Ta võitis vabamaadluses I kergekeskkaalus 1976. aasta suveolümpiamängudel Montréalis kuldmedali. Ta on kolmekordne maailmameister (1975, 1977, 1978), Euroopa meister (1975) ja kahekordne NSV Liidu meister. Kahel korral on ta võitnud maailma karika (1976, 1977). 1993. aastal tuli ta maailmameistriks veteranide klassis.
Alates 2013. aastast on ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riigikogu (Il Tümene) liige.
Christoph Otto Lais
Christoph Otto Lais (19. september/1. oktoober 1823 Tallinn – 13/25. november 1886 Tallinn) oli Tallinna Toompea Kaarli koguduse õpetaja aastail 1863–1868.
Pavel Pinigin
Haridustee ja töökäik
Pinigin on Tšuraptša Spordiinternaatkooli kasvandik, 1966. aastast treenis tuntud treeneri Dmitri Korkini juhendamisel. Ta lõpetas 1976. aastal Kiievi Riikliku Kehakultuuriinstituudi. Ta on töötanud maadlustreenerina Ukraina NSV-s, 1990. aastatel Sahha maadluskoondise riikliku treenerina ning tegutsenud rahvusvahelise kategooria tippklassi kohtunikuna.
Christoph Otto Lais
Otto Christoph omandas aastatel 1834–1844 põhihariduse Tallinna Kubermangugümnaasiumis. Edasi jätkas õpingud Tartu Ülikoolis: 1844–1846 filosoofia ja 1846-1849 õigusteaduskonnas. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta aastatel 1850–1856 koduõpetajana Tallinna lähedal Sakus. 34-aastaselt, otsustas Otto uuesti minna Tartu Ülikooli, seekord õppima usuteadust, õpingud kestsid 1857–1862. aastani. Õpingute ajal elas ta Karlovo mõisas.
Pavel Pinigin
Haridustee ja töökäik
Aastatel 1987–2009 töötas ta Sahha siseministeeriumi süsteemis. Ta on lõpetanud Venemaa Siseministeeriumi Akadeemia ja välja teeninud miilitsapolkovniku auastme.
Christoph Otto Lais
1862. aastal sooritas Otto Lais eksamid, mis andsid talle õiguse jutlustada ja olla valitud ning kutsutud igasse kogudusse pastoriks. 26. mail 1863 ordineeriti ta Tallinna Rüütli- ja Toomkoguduses õpetaja ametisse. 18. aprillil 1863 valiti Otto Lais Tallinna Toompea Kaarli koguduse täiskogu poolt õpetajaks. Tööd koguduses tegi õpetaja Lais ilma palgata, kuna kogudusel ei olnud võimalik talle maksta ja sissetulekut sai ta õpetaja ameti eest Tallinna Kubermangugümnaasiumis.
Kaarli kogudusse jäi õpetaja Christoph Otto Lais tööle 1868. aastani, mil ta ennast halva tervise tõttu palus kohalt vabastada. Eestimaa konsistooriumi 31. mai 1868. a otsusega nr 472 vabastatigi ta ametist haiguse pärast.
Pavel Pinigin
Isiklikku
Pavel Pinigin võttis naiseks kirgiisitar Marija Pinigina (tutvusid 1980. aastal), kes samuti võistles Ukraina eest. Peres on kolm poega – Pavel, Timir ja Šamil. Kui pereisa tippspordi karjäär läbi sai, kolis pere Pinigini kodumaale Jakuutiasse. Elama asuti Jakutskisse. Marija parimaks spordisaavutuseks jäi kuldmedal kergejõustikus 1976. aasta suveolümpiamängudelt Seoulist.
Christoph Otto Lais
Toompea Kaarli koguduse tööga, samal ajal oli õpetaja Christoph Otto Lais aastatel 1862–1886 ka religiooni ülemõpetaja Tallinna Kubermangugümnaasiumis (pärast tema surma asus sellele kohale Tallinna Oleviste koguduse õpetaja Elieser Traugott Hahn). Lisaks töötas Christoph Otto Lais aastatel 1873–1886 õpetajana ka Tallinna Aleksandri Gümnaasiumis.
Otto Christoph Lais suri 13. novembril 1886 Tallinnas ja maeti tõenäoliselt Kopli baltisaksa kalmistule.
Gaasiväli
pisi|[[Iraani gaasiväljade asukohad]] Gaasiväli on maagaasi majanduslikult kasutatav leiukoht maakoore poorsetes settekihtides.
Uue-Kariste vald
pisi|Pärnu maakonna valdade piirid enne ja pärast [[1939. aasta vallareformi]] Uue-Kariste vald (saksa keeles Neu-Karrishof) oli vald Pärnumaal Halliste kihelkonnas. Vallamaja asus tänapäeva Mulgi külas.
Vald eksisteeris 1866 –1939.
1939. aasta vallareformiga moodustati Volveti, Vana-Kariste, Uue-Kariste ja Pati vallast Tihemetsa vald.
Martin Olsson
pisi|Martin Olsson Rootsi koondises 2012. aasta EM-il Martin Tony Waikwa Olsson (sündinud 17. mail 1988 Gävles) on Rootsi jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Rootsi kõrgliiga klubis Malmö ja Rootsi jalgpallikoondises.
2006. aastal liitus ta Inglismaa klubiga Blackburn Rovers, debüteerides hooajal 2007–08 Inglismaa kõrgliigas. Blackburn Roversis mängis ta kuni hooaja 2012–13 lõpuni, Inglismaa kõrgliigas mängis ta klubiga viiel hooajal.
2013. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Norwich Cityga, kellega mängis kaks hooaega Inglismaa kõrgliigas ja kaks hooaega esiliigas. 2017. aasta jaanuaris siirdus ta umbes nelja miljoni naelsterlingi eest Inglismaa kõrgliiga klubisse Swansea City.
Jaan Maior
Jaan Maior (24. mai 1899 Vana-Roosa vald – 14. detsember 1999 Tartu) oli eesti vaimulik.
Ta on õppinud Krabi valla algkoolis, Rõuge kihelkonnakoolis; pärast kihelkonnakooli asus ta õppima Võrru evakueeritud Polangeni gümnaasiumis, kuid kui see kool omakorda Venemaale evakueeriti, asus ta õppima Võru Poeglaste Reaalgümnaasiumi. Sealsed õpingud katkestas Vabadussõda. Vabadussõjast võttis ta osa 3. jalaväepolgu staabikirjutajana. Ühe semestri õppis ta Tallinna Tehnikumi arhitektuuri osakonnas ja ühtlasi Ella Hirschi muusikakoolis, seetõttu lõpetas ta Võrus gümnaasiumiõpingud alles aastal 1922. Aastatel 1922–1928 õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas; samaaegselt õppis ta aastatel 1922–1924 Tartu Kõrgemas Muusikakoolis. Kuulus Eesti Üliõpilaste Seltsi. Prooviaastal oli ta Torma Maarja koguduses (Aleksander Kuusiku juures) ja Rõuge Maarja koguduses (Valter Viksi juures). Ordineeriti 17. märtsil 1929 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1929–1930 Avinurme koguduse õpetaja. Aastatel 1930–1949 oli ta Hargla koguduse õpetaja. Lisaks hooldas ta aastast 1946 Valga Peetri-Luke kogudust ja aastast 1947 Roosa Jakobi kogudust ning oli aastatel 1945–1949 Valga praostkonna praosti kohusetäitja.
Aastatel 1949–1950 oli ta Rakvere Pauluse koguduse õpetaja, aastatel 1950–1953 täitis ta Jõhvi Mihkli koguduse õpetaja kohuseid. Aastatel 1953–1974 oli ta Otepää Maarja koguduse õpetaja, lisaks hooldas ta aastatel 1966–1969 Sangaste ja Laatre Püha Laurentsiuse kogudust; samuti oli ta aastatel 1954–1974 Valga praostkonna abipraost. Samuti aitas teda tema abikaasa Linda (1905–1994), kelle EELK peapiiskop Alfred Tooming 14. novembril 1968 teise naisena Eestis ordineeris vaimulikuks. 1. novembril 1974 jäi Jaan Maior emerituuri.
Isiklikku
Tema abikaasa Linda Maior oli teine naine Eestis, keda EELK peapiiskop ordineeris vaimulikuks, nende tütar Ave Kumpas on muusikapedagoog. Tema abikaasa vend Arnold Kais (1911–1963) oli Kadrina Katariina koguduse õpetaja.
Martin Olsson
Rootsi jalgpallikoondises debüteeris Olsson 29. mail 2010 sõprusmängus Bosnia ja Hertsegoviina vastu ja lõi selles mängus kaks väravat. Ta on kuulunud Rootsi koondisse 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel, 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.
Tema isa on rootslane ja ema Keenia päritolu. Tema kaksikvend Marcus Olsson on samuti jalgpallur.
Saint-Jean-d'Angély
Saint-Jean-d'Angély [sän žan danželi] on linn Prantsusmaal Charente-Maritime'i departemangus. Ta on departemangu alam-prefektuur (sous-prefecture) ehk ringkonna halduskeskus. Linn on ka samanimelise kantoni keskuseks.
Linna territoorium asub 27–112 meetri kõrgusel üle merepinna.
Tema linnapeaks on Françoise Mesnard Sotsialistlikust Parteist (Parti socialiste).
pisi|tühi|Saint-Jean-d'Angély plaan ja teda ümbritsevad vallad
1 Merchant Square
1 Merchant Square on 42-korruseline kõrghoone (140 m), mida tarindatakse Londonis Paddingtonis. Valmides on see City of Westminsteri kõrgeim ehitis.
Iraida Tšubenko
Iraida Tšubenko (Ираида Чубенко, sündinud 30. novembril 1955) on Eesti finantsist ja omavalitsustegelane.
Ta on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna. Ta on töötanud Ühispanga Narva kontori juhatajana, pärast seda Kreenholmi siseauditi osakonna juhatajana.
Aastatel 2013–2016 oli ta Narva-Jõesuu linnapea.
Mauriac
Mauriac on kahe vall nimi Prantsusmaal:
Columbia ringkonna hääleõiguslikkuse põhiseadusparandus
Columbia ringkonna hääleõiguslikkuse põhiseadusparandus oli Ameerika Ühendriikide põhiseaduse redaktsioon, mis küll kiideti heaks, kuid ei jõustunud, sest nõutaval arvul osariike ei ratifitseerinud seadust.
Õigusakti kohaselt saanuks Columbia ringkond täieliku esindatuse Kongressis, presidendi ja asepresidendi valimiskogus (Electoral College) ning õiguse osaleda põhiseadusparanduste menetlemisel.
See on ühtlasi viimane põhiseadusparandus, mille Kongress on heaks kitnud.
Riputus
Riputus (inglise keeles rigging) on konstruktsioonide ja seadmete ruumis kinnitamise viis. Meelelahutuses jaguneb riputus kaheks, teatri- ja areeni stiilis riputuseks. Esimest kasutatakse teatrites, kus põhiliseks töövahendiks on vastukaaluga töötavad liikuvad stanged. Teist kasutatakse, kui seadmete paigaldamiseks vajalikud kinnitused on vaja ehitada trusside ja talide süsteemile. Areeni stiilis riputamist kasutatakse ka teatrites, kus täpsemateks kinnitusteks või erilahendusteks kasutatakse trusse ja punkttõstukeid. Peamiseks ülesandeks on lavakujunduste, valgustuse, helitehnika jms kinnitamine ja liigutamine. Areeni stiilis riputamist eristab see, et tühi ruum on võimalik muuta etenduspaigaks, kinnitades lakke erinevaid konstruktsioone.
Inimene, kes tegeleb konstruktsioonide kinnitamisega kannab ametinimetust rigger. Samuti saab selle töö nimetuse jagada erinevalt vastavalt tööülesannetele. Neist peamised on ground rigger ja high rigger. Esimese ülesandeks on maas konstruktsioonide ettevalmistamine ning köie külge kinnitamine ning teise ülesandeks on kõrgustes elementide kinnitamine talade või lae külge.
Riputuse eest vastutab head rigger, kes tagab selle, et kinnitused oleksid tehtud õigetesse kohtadesse ning õigeid meetodeid kasutades. Tema tegeleb ka eel planeerimise ning jooniste koostamisega ning on kogu riputuse turvalisuse eest vastutav. Eestis toimuvatel üritustel ei ole sertifikaadiga vastutavad töötajad nõutud. Igaühel on õigus riputada ja välja mõelda konstruktsioone ja lahendusi ning ükski seadus seda ei takista. USA-s kulus seaduste ja regulatsioonide välja mõtlemiseks 30 aastat ning mitu tõsist surmadega lõppenud õnnetust, kuid tänapäevaks on jõutud ühte enim kontrollitud töö keskkonda maailmas. Töö kõrgustes ja rasked ajutised konstruktsioonid nõuavad seda, et nendega töötaksid teadlikud ja välja õpetatud inimesed. Põhilised regulatsioonid on sätestatud OSHA reeglitega.
Ajalugu
Esmased ilmingud tõstukite ja riputusmehhanismide kohta pärinevad renessanssiaegsest teatrist Inglismaalt. Aastal 1599 ehitatud Globe teatris oli katuse kohal nöörpööningule sarnane ruum, kust oli võimalik kinnitada ja langetada erinevaid dekoratsioone ja pilvi. Esmased kinnitused ja mehhanismid olidki seotud dekoratsioonidega ja nende liigutamisega. Barokkteatris arenes teatri tehniline varustatus veelgi ning automatiseerituks muutusid ka eesriided ja erinevad tõstukid, mis liigutasid dekoratsioone ja inimesi. Vasturaskuste süsteem leiutati aastal 1830., senikaua toimus dekoratsioonide tõstmine ja langetamine köie abil nöörpööningult tõmmates või lava tasapinnalt köiega, mis liikus üle plokiratta, mis paiknes nöörpööningul. Areeni stiilis riputamise algusaeg on aastatel 1960. Sel ajal oli Ameerika Ühendriikides mitmeid tuuritavaid jääetendusi, mis leidsid aset jäähallides. Esialgseteks töövahenditeks olid terastorud ja ketid. Trusside ja tõstevahenditeni areng toimus rokk-kontsertide tõttu, mis vajasid kiiret seadistust ning turvalisi lahendusi, et riputada kontserttehnikat. Peale seda on süsteemid arenenud ainult automaatsemaks, kuid fundamentaalsed tõed riputamisest on jäänud samaks.
Terminoloogia
Tali/punkttõstuk: Seade, mille abil on võimalik tõsta ja liigutada suuri raskusi. Tööpõhimõtteks on see, et tali sisemus koosneb kahest erineva suurusega ülekandest, mis on kinnitatud teineteise külge ja liiguvad koos. Ümber ülekande liigub tross või kett, mille küljes omakorda on tõstekonks. Ülekannete omavaheline suhe määrab raskuste liigutamiseks vajaliku jõu. Kasutusviisilt jagunevad talid kaheks: ketttalid, mida liigutatakse füüsiliselt ketti tõmmates ning elektriga toimivad talid, kus tõstetöö teeb ära elektrimootor.
Truss/ferm: Truss on seadmete kinnitamiseks paigaldatav konstruktsioon, mis üldiselt kinnitatakse talide abil talade või lae külge. Olemuselt on truss torud, mis omavahel on kinnitatud kasutades täisnurksete kolmnurkade süsteemi, see tagab konstruktsiooni tugevuse ja stabiilsuse, aga samas säilitab elemendile endale kerge kaalu. Sama süsteemi kasutatakse ka ehitusel näiteks katusetaladel ja sildadel.
Socapex: Socapex on multi kaabli tüüp, mida kasutatakse elektriliste talide juhtimiseks. Ühe socapex kaabliga on võimalik kontrollida kuni nelja elektrilist tali.
Bridle: V- tähe kujuline kinnitus kahe tala/objekti vahel. Kasutatakse selles, kui kinnituspunkt peab asuma kahe tala vahel ning otse talasse kinnitamine ei ole võimalik. DeLong Rigging Solutions. (2021, 13. aprill).
Dead- hang: Kinnitus, kus raskus kinnitatakse otse tala külge.
Steel - Terasest tross, mida kasutatakse selleks, et kinnitatavaid objekte riputada talade või trusside külge. Samuti kasutatakse bridle’te jaoks, kinnitades neid omavahel V- tähe kujuliselt. Seekel- U- kujuline kruviga kinnitusvahend.
Tropp- Tekstiilist kinnitusvahend, mida kasutatakse trusside ja talade ümber selleks, et tekitada juurde kinnituspunkte. Sageli kasutatakse koos seeklidega.
Väljaõpe
Euroopa suurriikides selles valdkonnas töötamiseks on vaja läbida koolitus ning omada Plasa sertifikaati. Sertifikaadi saamiseks peab olema vähemalt 18-aastane ning läbima 7-päevase koolituse. Väljaõppe järgselt kategoriseeritakse rigger erinevatesse tasemetesse. Neist kõrgeim on level 3 ja madalaim level 1. Erinevate tasemete vahel liikumiseks on vajalik töökogemus ning kursuste läbimine. Kursused käsitlevad erinevaid kinnitus meetodeid ja julgestusvahendid. Kursuse põhirõhk on tööohutusel. Euroopas saab sertifikaati omandada Rootsis ja Inglismaal. Eestis ei ole selline väljaõpe mitte ühelgi tasemel nõutud.
Zach Aston-Reese
Zachary Aston-Reese (sündinud 10. augustil 1994 New Yorgis) on USA jäähokimängija, kes mängib ründajana NHL-i klubis Toronto Maple Leafs.
Aastatel 2010–2013 mängis ta United States Hockey League'i klubis Lincoln Stars. Aastatel 2013–2017 mängis ta Northeastern University jäähokimeeskonnas. Hooajal 2016/17 oli Aston-Reese Mike Vecchione ja Tyler Kelleheri kõrval ülikooliliiga resultatiivseim mängija (63 punkti) ja suurim väravalööja (31 väravat).
2017. aasta märtsis sõlmis ta lepingu NHL-i klubiga Pittsburgh Penguins. Ta asus seejärel mängima American Hockey League'is (AHL) Penguinsi tütarklubis Wilkes-Barre/Scranton Penguins. NHL-is debüteeris Aston-Reese 3. veebruaril 2018 mängus New Jersey Devilsi vastu. Esimesed kaks väravat lõi ta liigas sama aasta 13. veebruaril mängus Ottawa Senatorsi vastu. Penguinsi põhimeeskonnas mängis ta püsivalt alates hooajast 2018/19. Samal hooajal lõi ta NHL-is 43 mänguga kaheksa väravat ja andis üheksa väravasöötu.
2022. aasta oktoobris sõlmis ta üheaastase lepingu Maple Leafsiga.
Alssosi
pisi|Alssosi Alssosi (Equisetum scirpoides) on osjaliste sugukonda kuuluv sõnajalgtaim.
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Eestis võib neid leida kasvamas mitut tüüpi metsas ja niitudel.
Uuemõisa vald
Uuemõisa vald oli mitme Eesti valla nimi:
Mõdriku järv
Mõdriku järv (keskkonnaregistri kood vee2090020) on järv Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas Mõdriku ja Vetiku külas. Järve pindala on 1,3 ha.
Lahing Saaremaa Uues sadamas
Lahing Saaremaa Uues sadamas oli sõjaline kokkupõrge Liivimaa ristisõja ajal, kus saarlased ründasid tormi tõttu Saaremaa Uude sadamasse varjunud ristisõdijate laevu. Lahingu kirjeldus pärineb Henriku Liivimaa kroonikast.
Eduard Soorsk
Eduard Soorsk (1910 Saaremaa – 1986 Kanada) oli eesti meremees ja laevakapten.
Lahing Saaremaa Uues sadamas
Eellugu
1215. aasta suvel, juuni keskpaiku, alustas teekonda Riiast Ojamaa kaudu Saksamaale 9 koget ristisõdijate, Ratzeburgi piiskop Philippi ja Eestimaa piiskop Theoderichiga pardal. Liivimaal võitlemas käinud ristisõdijad olid pöördumas koju Saksamaale, piiskopid aga minemas kirikukogule Roomas. Nendega oli kaasas ka Liivimaa kroonika autor Läti Henrik, mistõttu on ta seda reisi suhteliselt detailselt kirjeldanud.
Eduard Soorsk
Enne Teist maailmasõda tegutses ta tuukrina, Teises maailmasõjas osales mobiliseerituna Punaarmees. Traaleri Merisilm kaptenina põgenes ta 1948. aastal Rootsi.
Lahing Saaremaa Uues sadamas
Eellugu
Kohe teekonna alguses, järgmisel ööl, tormi ja vastutuule kätte sattunud laevad otsisid varju Saaremaa Uuest sadamast (portus novus). Selle asupaiga kohta on palju erinevaid hüpoteese. Erinevate arvamuste järgi võis see olla Sõrve lõunatipu kohal, Salme jõe suudmes, Lülle lahes, Lõu lahes, kusagil Hiiumaa rannikul või Saaremaal Lõmala-Toomalõuka kohal. Sadam pidi olema piisavalt suur 9 koge mahutamiseks ja nagu edasisest kirjeldusest ilmneb üsna kergelt suletava sissepääsuga. Marika Mägi arvates oli tõenäoliselt tegu neutraalse alaga, kus rahumeelsete plaanidega laevad said randuda.
Kroonika järgi kohe kui saarlased said teada, et laevad tulevad Riiast, "ähvardasid nad neid sõjaga". Teade saadeti laiali kõikjale Saaremaale. Koguti suur laevavägi, hobustega tulnud valmistasid kaldal aga kividega täidetud puuehitisi, et nendega kitsast juurdepääsu sadamale sulgeda ning siis sakslased kinni võtta ja ära tappa. Paatidega mitmel päeval ja mitmel rannal vilja lõikamas käinud ristisõdijatele korraldati varitsus ja 8 neist võeti kinni. Osad neist tapeti, teised viidi vangidena kaasa. Sellest julgust saanud saarlased saatsid "kõigisse Eestimaa maakondadesse" teate, et nad on vangistanud Riia piiskopi koos ta sõjaväega, "ja tulid kõik suure sõjaväega".
Marika Mägi on Henriku teadet kohesest laevastiku ja sõjaväe kokkukutsumisest pidanud põhjendamata oletuseks ning arvab, et maale rüüstama läinud kristlased ei teadnud enne varitsusele sattumist lähedalasuvast sõjaväest. Mägi meelest algatas konflikti mitte saarlaste eriline viha kristlaste vastu, vaid sadamarahu rikkumine tulijate poolt, kes püüdsid jõu abil oma pikaks sadamas paigalseismiseks ebapiisavaid moonavarusid täiendada. Vägede kogumine saarlaste poolt alanudki alles pärast seda. Mägi hinnangul on kogunenud sõdalaste ja laevade väidetav hulk, samuti et neid saabus kõikjalt Eestimaalt ilmsed liialdused ja juhib tähelepanu, et ristisõdijaid kimbutanud kehv ilm ei paistnud Henriku kroonika järgi justkui saarlaste kohale- ja minemapurjetamist segavat.
Lahing
Ühel varahommikul ilmus Henriku kroonika kohaselt kogede vastas välja nii palju röövilaevu, et meri olevat neist mustanud. Saarlaste ja eestlaste sõjalaevad (Henrikul nimega piratica) olid ilmselt viikingilaeva tüüpi, samasugused kui viikingiaegsetel skandinaavlastel, ehkki mõne uurija arvates neist veidi väiksemad. Nii selle kui mitme teise Henriku kroonikas kirjeldatud juhtumi põhjal järeldab Marika Mägi, et need sõjalaevad olid suhteliselt abitud kõrgete ja massiivsete kogede vastu ning neid ei rünnatud otse või mitmel juhul loobuti üldse lahingust.
Henriku kroonika kirjeldab, kuidas sadama sissepääsu tõkestamiseks uputasid eestlased sinna kividega täidetud vanu paate ja puitehitisi. Kolm suurt kuivade puude hunnikuga parve saadeti põlema süüdatuna allatuult lõunapoolt kogede poole. Ristisõdijate olukorda raskendas asjaolu, et nende laevad olid hõlpsamaks kaitseks omavahel köitega kinni seotud. Parvedele vett valades ja tuule suuna muutuse tõttu (hakkas puhuma idatuul) laevade süttimise ohust lõpuks siiski pääseti, Läti Henriku kohaselt tänu piiskopi palvetele ja Jumala sekkumisele. Samal ajal läks eestlastel korda paljusid ristisõdijaid odade, noolte, nuiade ja kividega vigastada.
Henriku kroonika järgi otsustasid ristisõdijad pärast seda kokkupõrget proovida väljuda sadamast teist teed mööda, üle madaliku. Väiksematesse paatidesse asunud ristisõdijad võtsid laevade ankrud ja viisid need üle madaliku ning hakkasid siis köitega ka laevu sealt üle tõmbama. Seda tehes vigastasid ründavad eestlased küll paljusid ristisõdijaid, kuid kõik laevad õnnestus sel moel lõpuks süvamerele saada ja piiramisrõngast vabaneda. Samas tapsid ammukütid ka hulga eestlasi, kes nüüd kahenädalase piiramise luhtumise pärast ärritatutena üksteist süüdistama hakkasid, omavahel kaklema läksid ja lõpuks laevadel igaüks oma teed lahkusid. Mõnda neist jälitama hakanud ristisõdijatel õnnestus kätte saada üks laev, mis hiljem endaga Ojamaale kaasa viidi. Kokku olevat kogunenud eestlasi olnud tuhandeid ja laevu 200.
Jätkuvate tormiste ilmade ja vastutuule tõttu ristisõdijad aga esialgu liikuma ei pääsetud. Alles kolme nädala pärast, 21. juulil, kui laevadel juba tõsine näljahäda oli tekkinud, saadi soodsa tuule abil Ojamaa poole purjetama hakata.
Häädemeeste külanõukogu
Häädemeeste külanõukogu oli külanõukogu Pärnu rajoonis. Külanõukogu moodustati 1954 Krundiküla ja Rannametsa külanõukogu liitmise tulemusena. Külanõukogu pindala oli 107 km² (1977).
Lowell (täpsustus)
Lowell võib tähendada mitut asja:
Mai 2018
Mai 2018 kroonika.
2018. aasta mai algas teisipäeval ja lõppes 31 ööpäeva hiljem neljapäeval.
Püha Istváni basiilika
Püha Istváni basiilika (ungari keeles Szent István-bazilika) on uusklassitsistlikus stiilis pühakoda, mis asub Ungari pealinnas Budapestis. Katoliiklik 96 meetri kõrgune kirik on nimetatud Ungari kuningriigi esimese kuninga István I Püha järgi. Seda ehitati Miklós Ybli ja viimistleti József Kauseri kavandite järgi suuresti 19. sajandi teisel poolel. See on tänapäeval Ungari suuruselt kolmas sakraalehitis.
Seemnekasvatus
Seemnekasvatus on põllumajandusliku tootmise haru, mis keskendub sordiseemne paljundamisele.
1919-1940 tegutsesid Eestis Eesti Seemnevilja Ühisus ja Eesti Sordiparanduse Selts.
Hydromorphus
Hydromorphus on maoperekond.
Klassifikatsioon
Perekonda Hydromorphus klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Levila
Need maod elavad Kesk-Ameerikas ja Colombias.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Hydromorphus seisuga 01.05.2014.
Nordstemmen
thumb|Raekoda
Nordstemmen on küla ja vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Hildesheimi kreisis. Valla pindala on 60,17 km². 31. detsembril 2017 elas seal 12 105 inimest. Vald asub Leine jõe ääres, umbes 10 km Hildesheimist läänes ja 25 km Hannoverist lõunas.
San Michele di Serino
San Michele di Serino on vald (comune) Itaalias Campania maakonnas Avellino provintsis. 364 meetri kõrgusel merepinnast asuva San Michele di Serino asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta. San Michele di Serino piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Aiello del Sabato, Cesinali, Santa Lucia di Serino, Santo Stefano del Sole, Serino.
Crowdestate
Crowdestate (asutatud 2014) on kinnisvara ühisrahastus platvorm, mis pakub kontrolli läbinud kinnisvara-, äri- ja hüpoteeklaenude investeerimisvõimalusi. Tegevjuht ja asutaja on Loit Linnupõld.
Crowdestate oli esimene kinnisvara ühisrahastusplatvorm Eestis ja on üks platvormidest Euroopas, mille kaudu on kõigil võimalus investeerida. Crowdestate'i suhted kogenud kinnisvaraarendajatega annavad juurdepääsu paljudele turuvälistele kinnisvarainvesteeringutele. Investeerimiseks avaldatakse ainult võimalused, mis püsivad range hoolsuskohustuse menetluses.
Ajalugu
Crowdestate loodi Eestis aastal 2014. Ideest esimese projektini läks aega 4 kuud, kuigi esimene projekt Stroomi Residentsides ühe korruse soetamine ei kaasanud piisavalt kapitali, õnnestus tegevjuht Loit Linnupõllul äratada investorites piisavalt tähelepanu ning leida esimesed paarsada huvilist, kelle abiga Crowdestate rahastas teise, Sipelga 3, investeerimisvõimaluse.
2016. aastal toimus Crowdestate esimene väljumine projektist: Kesk Tee, 17, Tallinn, Eesti. Projekti eesmärgiks oli rahastatud saada 800 000 eurot, selles osales kokku 127 investorit ning sisemine tasuvuslävi (IRR) oli 48,07%.
2016. aastal laienes Crowdestate Lätti ning avas kontori Riias. Esimene investeerimisvõimalus oli Briezu Iela 7a Riia, Läti (Korterelamu Riia äärelinnas), mille eesmärgiks oli saada rahastuseks 750 000 eurot. Projektis osales kokku 422 investorit ning sisemiseks tasuvusläveks (IRR) oli 15,77%.
2017. aastal rahastati siiani Crowdestate'i suurim ühisrahastusprojekt. 1 500 000 eurot kaasatud kapitali projektiks oli Mustakivi tee 25, 13917 Tallinn, Eesti (Endover Kinnisvara) suurim elukondliku arendusprojekt Vega Residence Tallinnas ja kogu Eestis). Projektis osales 1036 investorit ning sisemiseks tasuvusläveks (IRR) oli 15.22%.
Gorizia
pisi Gorizia (sl. Gorica, fur. Gurize) on linn Itaalias Friuli-Venezia Giulia maakonnas, 2017. aastani Gorizia provintsi keskus. Linn asub Julia Alpide jalamil Sloveenia piiri ääres. Teisel pool piiri asub Sloveenia linn Nova Gorica.
Crowdestate
Ajalugu
2018 laienes Crowdestate Itaaliasse ning avas kontori Milanos. Esimene investeerimisvõimalus oli Estrele, Milano, Itaalia (11 stuudiokorteriga, privaatne elamuarendusprojekt).
2019 laienes Crowdestate Gruusiasse ja Rumeeniasse ning tiim kasvab kiiresti. Esimene projekt Rumeeniast sai rahastatud november 2019 - 27 Lebedei str., Avantgarden3, 73 korteriga kortermaja.
2019. aasta lõpuks on Crowdestate'i platvormil üle 40 000 investori, kelle abiga on rahastatud üle 200 projekti ning kaasatud kapitali üle 80 miljoni euro.
Gorizia
1921. aasta rahvaloenduse andmetel oli linna umbes 47 000 elanikust 45,5% sloveenikeelseid, 33% itaaliakeelseid ja 20,5% friuulikeelseid.
Crowdestate
Ettevõtte ülesehitus
Crowdestate on kinnisvara ühisrahastamise platvorm, mis ühendab kinnisvaraarendajaid investoritega kogu maailmas. Investeerimisvõimalused on erineva pikkuse, riskiprofiili ja tootlusega. Üksiku investeeringu minimaalne summa on 100 eurot ja investeeringuid on võimalikud 100-eurose intervalliga. Investeeringust varem väljumiseks on loodud järelturg.