cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
John Pierpont Morgan
John Pierpont Morgan (17. aprill 1837 Hartford, Connecticuti osariik – 31. märts 1913 Rooma, Itaalia) oli Ameerika Ühendriikide investeerimispankur ja kunstikollektsionäär, panga J.P. Morgan & Co. asutaja. Ta oli USA „kullatud ajastu“ üks esinduslikumaid ja tuntumaid magnaate.
Jørgen Ingmann
Jørgen Ingmann koos abikaasa Grethega võitsid lauluga "Dansevise" 1963. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse. Sejr Volmer-Sørenseni sõnadele kirjutatud laul kuulub Taani kultuurikaanoni koosseisu.
Jørgen ja Grethe olid abielus aastatel 1956–1975.
Valimisliit Ühendus
Valimisliit Ühendus (aastatel 2017–2020 Valimisliitude Ühendus) on Eesti 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimisteks moodustatud valimisliit Lääne-Harju vallas.
Valimisliitude Ühendus moodustati neljas endises omavalitsusüksuses 2013. aasta kohalikel valimistel osalenud valimisliitude ja erakonna nimekirjade baasil:
15. oktoobril 2017 toimunud valimistel saavutas see ülekaaluka võidu moodustamisel olnud Lääne-Harju vallas, saades selle 21-liikmelises volikogus 13 kohta. 30. oktoobril valiti Lääne-Harju vallavolikogu esimeheks valimisliidu liige, endist Padise valda esindav Külli Tammur. Valimisliitude Ühendus sai endale ka mõlemad vallavolikogu aseesimeeste kohad, mida asusid täitma Olga Kugal ja Tanel Lambing. 4. novembril 2017 valiti Lääne-Harju vallavanemaks Valimisliitude Ühenduse esindaja Jaanus Saat.
Novembris 2020 teatas Valimisliitude Ühendus, et nende uus nimi on Valimisliit Ühendus ja et nad kavatsevad selle nime all osaleda 2021. aasta kohalikel valimistel.
Mõõksaba
Mõõksaba (Xiphophorus) on kalade perekond, mis on väga levinud akvaariumikaladena. Ta pärineb Lõuna-Mehhikost. Mõõksabasid leidub rohelisi, punaseid, hallikaid ja ka kirjusid. Ta elab teiste kalaliikidega sõbralikult(välja arvatud nendega, kes teda söövad, või keda tema sööb). Mõõksaba keskmine kasv on 10cm. Talle sobib vesi 24-26 kraadi juures.
Toit
On kõigesööja(sööb nii elustoitu, helbeid, graanuleid, kurki jms).
Eluspoegija
Mõõksaba on eluspoegija, mis tähendab seda, et ta ei koe vaid sünnitab. Korraga võib maime olla 10-200. Enne paaritumist ujuvad isased kalad emase ümber (õiget, kui ka tagurpidi). Nad trikitavad ja käituvad kummaliselt.
2017. aasta meeste Euroopa meistrivõistlused võrkpallis
2017. aasta Euroopa meistrivõistlused võrkpallis olid meeste Euroopa meistrivõistlused võrkpallis, mis toimusid 30. korda. Võistlusi korraldas Euroopa Võrkpalliliit CEV. Põhiturniir toimus Poolas. Kokku kvalifitseerus võistlustele 16 Euroopa võrkpallikoondist, sealhulgas ka Eesti võrkpallikoondis.
Teist korda krooniti Euroopa meistriks Venemaa, kes võitis finaalis 3:2 Saksamaad. Turniiri väärtuslikuimaks mängijaks (MVP) valiti Venemaa diagonaalründaja Maksim Mihhailov.
Eesti võrkpallikoondis kvalifitseerus põhiturniirile läbi kvalifikatsiooniturniiri. Põhiturniiri alagrupimängudes ühtegi mängu ei võidetud ning alagrupis tuli leppida viimase kohaga. Koondise lõppkoht punktiarvestuse alusel oli kolmeteistkümnes.
Simo Mikkonen
Simo Mikkonen (sündinud 14. jaanuaril 1978) on soome ajaloolane ja Vene ajaloo dotsent. Ta töötab teadurina Jyväskylä Ülikooli ajaloo ja etnoloogia osakonnas. Alates 2012. aastast on ta osakonna asedirektor. Ta spetsialiseerus Venemaa ja Nõukogude Liidu ajaloole ning tema doktoritöö (2007) käsitles Stalini kultuuripoliitikat. Ta uurib eelkõige kultuuri, poliitika ja ühiskonna vahelisi suhteid endises Nõukogude Liidus.
Prantsusmaa ülemerepiirkonnad
Ülemerepiirkond (prantsuse keeles Région d'outre-mer) on viimane määrang, mis antud ülemeredepartemangudele, mis omavad sarnast pädevust, kui piirkonnad Prantsuse emamaal. Nad omavad sellist pädevust aastast 1982, kui Prantsusmaa detsentraliseerimise poliitika dikteeris, et anda neile õigus valida piirkonnanõukogud üheskoos teiste piirkondadega. Alles 2003. aasta konstitutsioonimuudatusega kutsutakse neid piirkondi nüüd ülemerepiirkondadeks; tõepoolest, uue konstitutsiooni sõnastuse eesmärgiks on mitte anda eelistust kummalegi tähendusele ülemeredepartemang või ülemerepiirkond, kuigi teist Prantsuse meedias veel praktiliselt ei kasutata.
Järgnevad on ülemerepiirkonnad:
Saint-Pierre ja Miquelon oli kord ülemeredepartemang, kuid alandati aastal 1985 enne Prantsusmaa piirkondade loomist territoriaalseks kollektiivsuseks.
Volitused
Prantsuse Vabariigi lahutamatu osana on nad esindatud Rahvuskogus ja Senatis, valivad liikme Euroopa Parlamenti ja kasutavad ka eurot rahaühikuna.
Rahvusringhäälingu nõukogu
Rahvusringhäälingu nõukogu on peamiselt poliitikutest koosnev Eesti Rahvusringhäälingu kõrgeim juhtimisorgan.
Nõukogu planeerib ERR-i tegevust, korraldab ERR-i juhtimist ja teostab järelevalvet juhatuse tegevuse üle. Kord aastas esitab Riigikogu kultuurikomisjonile kirjaliku ja suulise aruande oma tegevusest. Riigikogu kultuurikomisjoni ettepanekul nimetab Riigikogu ühe esindaja igast Riigikogu fraktsioonist Riigikogu koosseisu volituste lõppemiseni ning neli asjatundjat Rahvusringhäälingu tegevusvaldkonna tunnustatud asjatundjate hulgast, kelle volitused kestavad viis aastat. Riigikogu koosseisu volituste lõppemisel jäävad Riigikogu liikmetest nõukogu liikmed nõukogusse Riigikogu uue koosseisu liikmete nõukogusse nimetamise otsuse jõustumiseni.
Esimehed
Alates 1994. aastast oli nõukogu esimees Rein Veidemann. Suvel 1996 kinnitati nõukogu koosseisu Paul-Eerik Rummo, kes valiti nõukogu esimeheks. 1998 valiti Paul-Eerik Rummo teist korda nõukogu esimeheks. Seoses ringhäälinguseaduse muudatusega kinnitati 11. aprillil 2000 uus ringhäälingunõukogu koosseis, esimeheks sai Tiit Sinissaar.
12. mail 2003 valiti nõukogu esimeheks Andres Jõesaar, kes juhtis ERR nõukogu kuni novembrini 2010, mil ta seoses liiklusõnnetuse põhjustamise kahtlustuse saamisega ei pidanud enam võimalikuks ERR nõukogu esimehena jätkata. Uueks rahvusringhäälingu nõukogu esimeheks sai Hagi Šein. Andres Jõesaar jäi nõukogu lihtliikmeks. Aastatel 2012–2017 oli nõukogu esimeheks Agu Uudelepp. 2017. aastal valiti uueks esimeheks taas Rein Veidemann.
Juhatus
Rahvusringhäälingu nõukogu valis 22. mail 2007 Rahvusringhäälingu juhiks Margus Allikmaa. 5. juunil 2007 kinnitati ERR-i juhatus koosseisus Margus Allikmaa (juhatuse esimees), Hanno Tomberg (programmid), Joel Sarv (finantsvaldkond), Jaak Raie (haldusvaldkond) ja Urmo Männi (tehnikavaldkond). 2008. aasta lõpus Urmo Männi lahkus töölt ning tema asemikuks juhatuses sai märtsis 2009 Tiina Kaalep, kelle kureerida oli programmi sisu nagu ka Tombergil.
Rahvusringhäälingu nõukogu valis 15. märtsil 2017 Rahvusringhäälingu juhiks Erik Roose.
Nõukogu koosseisud
ERR-i nõukogu (varem: Ringhäälingunõukogu) koosseisud (alates 1994. aastast)
08.05.2012 – 28.01.2013
15.12.2011 kinnitati Peeter Kreitzbergi asemel nõukogu liikmeks Jaak Allik.
17.05.2011 nimetatid nõukogu liikmeteks Igor Gräzin, Peeter Kreitzberg, Priit Sibul ja Priit Toobal.
08.06.2010 kinnitas Riigikogu Villu Reiljani asemel nõukogu liikmeks Karel Rüütli.
11.04.2000 – 12.05.2003
Seoses ringhäälinguseaduse muudatusega kinnitati 11.aprillil 2000 uus ringhäälingunõukogu koosseis:
1998
Suvel 1998 kinnitati nõukogu koosseisu Andres Langemetsa, Tõnu-Reid Kuke ja Eduard Schultsi asemel Märt Väljataga, Märt Kubo ja Andres Taklaja. Paul-Eerik Rummo valiti teist korda nõukogu esimeheks.
1996
Suvel 1996 kinnitati nõukogu koosseisu Mikk Mikiveri, Jüri Võigemasti ja Rein Veidemanni asemel Jüri Sillart, Juhan Sillaste ja Paul-Eerik Rummo. Paul-Eerik Rummo valiti nõukogu esimeheks.
1995 talvel kinnitati nõukogu koosseisu Toivo Tasa asemel Andres Langemets.
Põlva tänavate loend
''Siin on loetletud tähestikulises järjekorras Põlva tänavaid ja muid aadressikohti, samuti muid väikekohanimesid.
William Beveridge
pisi|Lord Beveridge William Henry Beveridge, parun Beveridge KCB (5. märts 1879 – 16. märts 1963) oli suurbritannia majandusteadlane, progressiivne mõtleja ja sotsiaalreformaator.
Tema sotsiaalkindlustusalane aruanne "Social Insurance and Allied Services" (tuntud Beveridge'i plaanina; inglise keeles "Beveridge Report") oli aluseks 1945. aastal ametisse valitud leiboristliku valitsuse poolt üles ehitatud sõjajärgsele heaoluriigile.
Lord Beveridge'i peeti juba ta karjääri alguses autoriteediks töötukindlustuse valdkonnas. Ta oli 20. sajandi alguses Winston Churchilli juhitud kaubanduskoja (Board of Trade) tööturu valdkonna direktor ja hiljem toiduministeeriumi kantsler. 1919–1937 oli Beveridge Londoni Majanduskooli (London School of Economics and Political Science) direktor, 1937. aastal valiti ta Oxfordi Ülikooli University College'i juhiks.
Elu jooksul kirjutas Beveridge laialdaselt töötuse ja sotsiaalkindlustuse teemadel. Ta oli üks tuntumaid Suurbritannia Liberaalse Partei liikmeid.
Taust ja haridus
Beveridge oli Indias tegutsenud briti ametniku Henry Beveridge'i vanim poeg. Ta sündis Rangpuris, mis tollal asus Indias ja nüüd kuulub Bangladeshile. Ta sai hariduse Suurbritannias Surrey krahvkonnas asuvas mainekas Charterhouse’i erakoolis. Seejärel õppis ta Oxfordi Ülikoolis matemaatikat ja klassikalist filoloogiat. Hiljem tudeeris ta õigusteadust. pisi|Beveridge Oxfordi Ülikooli tudengina
Elu ja karjäär
1908. aastal, mil Beveridge'i peeti laialdaselt Suurbritannia juhtivaks töötuskindlustuse asjatundjaks, tutvustas Beatrice Webb teda Winston Churchillile, kes oli natuke varem kaubanduskoja presidendina valitsusse saanud. Churchill kutsus Beveridge'i kaubanduskojaga liituma. Beveridge tegeles seal riikliku tööturuameti juurutamise ning töötuse ja vaesuse vastase riikliku sotsiaalkindlustuse korraldamisega. Esimese maailmasõja ajal oli ta seotud tööjõu mobiliseerimise ja ohjamisega. Pärast sõda anti talle aadlitiitel ning tast sai toiduministeeriumi kantsler.
1919. aastal lahkus ta avalikust teenistusest ja suundus Londoni Majanduskooli juhtima. Järgnenud aastatel kuulus ta ka mitmesse sotsiaalpoliitika valdkonna komisjoni ja komiteesse. Ta oli lähedalt seotud ühiskonna järkjärguliselt sotsialismini reformimist taotleva Fabiaanlaste Ühingu liikmetega.
1933. aastal aitas ta üles seada Akadeemilise Abistamise Nõukogu (Academic Assistance Council), mis aitas silmapaistvatel saksa-juudi soost akadeemikutel natside tagakiusamise eest pakku pääseda.
1937. aastal kinnitati Beveridge Oxfordi Ülikooli University College'i juhiks.
Sõjaaegne töö
Kolm aastat hiljem kutsus sõjaaegse valitsuse tööminister Ernest Bevin Beveridge'i juhtima oma ministeeriumi hoolekandeosakonda. Beveridge, kes oli hakanud pooldama tsentraliseeritud planeerimise süsteemi, ütles pakkumisest ära, kuid teatas, et oleks huvitatud briti tööjõu korraldamisest. Bevin ei tahtnud Beveridge'i ohjade juurde lubada, kuid tellis talt suhteliselt vähetähtsa tööjõudu käsitleva uuringu. Nii sai Beveridge 1940. aasta juunis ajutiselt taas avaliku sektori ametnikuks, kuid nii Bevin kui ministeeriumi kantsler Thomas Phillips uskusid, et Beveridge on ennasttäis ja neile kummalegi ei meeldinud koos Beveridge'iga töötada.
Aruanne sotsiaalkindlustusest
Kui tervishoiuminister Ernest Brown kuulutas 1941. aasta mais välja, et moodustamisel on komitee ülesandega uurida sotsiaalkindlustust ja teha ettepanekuid hoolekandestruktuuride parandamiseks, oli see Bevini jaoks võimalus Beveridge'ist lahti saada. Beveridge'ile tehti ettepanek asuda komitee eesistuja kohale. Beveridge leppis kohaga vastumeelselt kuna nägi seda algul kui takistust oma tööjõuteemalises tegevuses.
1942. aastal toodi parlamendi ette aruanne "Social Insurance and Allied Services" ("Sotsiaalkindlustus ja sellega seotud teenused"). Beveridge'i plaan nägi ette, et kõik tööealised inimesed peaksid iga nädal tasuma riiklikku kindlustusmaksu, mille eest toetataks neid, kes olid haiged, töötud, pensionil või leseks jäänud. Beveridge'i sõnul tagaks taoline süsteem minimaalse elustandardi, "millest allapoole kukkumist ei tohiks kellelgi lubada". Aruanne soovitas, et valitsus peaks leidma võimalusi võidelda viie "hiiglasliku pahe" (Giant Evils) vastu – puuduse, haiguse, rumaluse, räpasuse ja jõudeelu vastu. Beveridge tegi ka ettepaneku luua mingisugune riikliku ravikindlustuse (National Health Service) vorm; sama poliitikameetmega tegeldi siis juba ka tervishoiuministeeriumis.
Beveridge'i seisukohad leidsid ühiskonnas laialdast poolehoidu. Ta pöördus konservatiivide ja teiste skeptikute poole kuulutades, et hoolekandeinstitutsioonid suurendaksid sõjajärgse briti tööstuse konkurentsivõimet kuna tööjõukulud nagu tervishoid ja pensionid liigutataks erasektorist avaliku sektori kanda. Ühtlasi tooks hoolekanderiik kaasa tervema, jõukama, motiveerituma ja produktiivsema töötaja ning kannustaks nõudlust briti toodete järele.
Beveridge'i jaoks oli täielik tööhõive (kui töötus ei ületa 3%) 1942. aasta aruandes esitletud hoolekandeprogrammi tugipunktiks. 1944. aastal kirjutatud raamatus "Full Employment in a Free Society" ("Täielik tööhõive vabas ühiskonnas") selgitas ta, kuidas selle eesmärgini võiks jõuda. Võimalike alternatiivsete meetmetena, mis viiksid täieliku tööhõive saavutamiseni, nägi ta Keynesi-stiilis fiskaalset reguleerimist, otsest tööjõu juhtimist või tootmisvahendite riigiomandisse minekut. Beveridge lähtus ühiskondlikust õiglusest ja ta mõtles, kuidas sõjajärgne ühiskond võiks ideaalis välja näha. Ta uskus, et objektiivsete sotsiaalmajanduslike seaduste avastamine võiks ühiskonna probleemid ära lahendada.
Hilisem karjäär
1944. aastal valiti Beveridge varsti pärast Liberaalse Partei liikmeks astumist parlamendi alamkotta. 1945. valimistel teda parlamenti ei valitud.
1945. aasta valimised võitnud leiboristlik valitsus hakkas Beveridge’i aruande soovitusi järgides üles ehitama kaasaegset hoolekanderiiki. 1948. aastal loodi riiklik tervishoiusüsteem, mis tagas kõigile ühiskonna liikmeile maksumaksja rahastatud raviteenuse. Samuti asutati riiklik toetussüsteem, mis pidi 'hällist hauani' pakkuma kaitset ja turvalisust. Uus süsteem tugines osaliselt varasema peaministri David Lloyd George’i poolt sisse seatud riikliku kindlustuse süsteemile.
1946. aastal sai Beveridge paruni tiitli (Baron Beveridge of Tuggal in the County of Northumberland) ja hiljem sai ta parlamendi alamkoja liberaalide juhiks.
Eugeenika
Beveridge oli Eugeenikaühingu liige. Ühing soovis seista selle eest, et uuritaks meetodeid, kuidas saaks sigimise kontrollimise kaudu inimrassi "parandada". 1909. aastal tegi ta ettepaneku, mille kohaselt riik peaks küll toetama mehi, kes pole võimelised tööd tegema, kuid peaks neilt alatiseks ära võtma kõik kodanikuõigused (sh valimisõiguse ja isaks saamise õiguse). Londoni Majanduskooli direktorina üritas Beveridge sinna luua sotsiaalbioloogia osakonda. On spekuleeritud, et tema lahkumise põhjus võis peituda lahkarvamustes eugeenika uurimise pooldajate ja vastaste vahel.
1940. aastatel ütles Beveridge, et Eugeenika Ühing soosis lastetoetust. Lastetoetus sisaldus ka 1942. aasta aruandes. Kuigi Beveridge toetas eugeenikat, ei uskunud ta, et aruanne oleks olnud eugeenilise väärtusega. Professor Danny Dorling Sheffieldi Ülikoolist on öelnud, et aruandes "ei leidu isegi mitte kõige ähmasemat vihjet" eugeenilisele mõtlemisele.
Dennis Sewelli väitel esines Beveridge sama päeva õhtul, kui parlamendi alamkoda tema aruannet arutas, ka Eugeenika Ühingu ees. Ühingu nägemuses pidid lastetoetused olema diferentseeritud – keskklassi kuuluvad lapsevanemad pidid saama suuremaid toetusi kui töölisklassi kuuluvad vanemad. Kuigi valitsus oli teada andnud, et lastetoetused tulevad universaalsed, avaldas Beveridge lootust, et kunagi hiljem saab toetuse määrad diferentseerida.
Harilik kuuskhein
Harilik kuuskhein (Hippuris vulgaris) on teeleheliste sugukonda arvatud taimeliik.
Taime leidub Eestis hajusalt.
Georg Reinfeldt
Georg Paul Ernst Reinfeldt (28. juuli/9. august 1806 Tartu – 27. juuli/8. august 1849 Narva) oli baltisaksa päritolu Peterburi konsistoriaalringkonna vaimulik.
Ta õppis 1826–1829 (grad. stud.) Tartu ülikooli usuteaduskonnas, korporatsioon Livonia liige.
Koduõpetaja, 1834–1849 diviisivaimulik ja Peterburi Jaani koguduse õpetaja, 1838–1849 usuõpetaja Peterburis.
Ginkgoliid B
Nimetused ja tähised
CAS-i registreerimisnumber on 15291-77-7.
Bioaktiivne toime
In vivo evib ginkgoliid B närve kaitsvat toimet ja inhibeerib ateroskleroosi.
Trombotsüüte aktiveeriv faktor
Ginkgoliid B on trombotsüüte aktiveeriva faktori (peamiselt basofiilidest vabanev fosfolipiid retseptori (PAF-R-i) (kuulub G-valguga seotud retseptorite hulka) antagonist.
PAF aktiveeritakse peaaju hapnikupuuduse korral ja see osaleb mh ka patoloogilistes põletikulistes protsessides aga ka südame- ja veresoonkonna talitluses.
Ajalugu
Ginkgoliidid eraldas hõlmikpuujuure koorest 1932. aastal Furukawa ja tema kaastöötajate poolt.
1988. aastal sünteesisid Harvardi Ülikooli keemiaprofessor dr. Elias J.Corey (12. juuli 1928) jt, ginkoühendi ginkoliid B.
Vilayət Quliyev
Vilayət Muxtar oğlu Quliyev (sündinud 5. novembril 1952) on Aserbaidžaani poliitik ja diplomaat.
Vilayət Quliyev lõpetas Bakuu Riikliku Ülikooli filoloogina 1975. aastal. Seejärel töötas ta õpetajana Beyləqani rajoonis. Aastatel 1978–1981 õppis ta aspirantuuris Aserbaidžaani NSV Teaduste Akadeemia Nizami nimelises Kirjandusinstituudis. 1981–1996 töötas ta Nizami nimelises Kirjandusinstituudis nooremteadurina, teadurina, osakonnajuhatajana ja teadusala asedirektorina. Vahepeal oli ta 1992–1993 oli ta külalislektor Atatürgi Ülikoolis Türgis. 1996. aastal valiti ta Aserbaidžaani parlamendi liikmeks. 1999–2004 oli ta Aserbaidžaani välisminister. 2004–2010 oli ta Aserbaidžaani erakorraline ja täievoliline suursaadik Poolas. Alates 2010. aastast on ta Aserbaidžaani erakorraline ja täievoliline suursaadik Ungaris.
Alannah Myles
Alannah Myles (sündinud 25. detsembril 1958) on Kanada laulja ja laulukirjutaja. Christopher Wardi ja David Tysoni lauluga "Black Velvet" võitis ta 1991. aastal parima naisrokklaulja Grammy auhinna.
Tema isa oli Kanada ringhäälingupioneer William Douglas Byles (1914–1988). Oma perekonnanime vahetas Alannah ära 19-aastaselt, pärast seda, kui oli otsustanud pühenduda meelelahutuskarjäärile.
Gorodovikovsk
Gorodovikovsk on linn Venemaal Kalmõkkias, Gorodovikovski rajooni keskus. Linn asutati 1872. aastal ja kandis 1971. aastani nime Bašanta. 1938 sai aleviks. 1971 sai linnaks ja nimetati kalmõki päritolu väejuhi Oka Gorodovikovi järgi.
Linnas asub 2008. aastal avatud tantristlik klooster.
Kirivöö
pisi|Sangaste kihelkonna muster. Kirivöö ehk korjatud kirjaga vöö on enamasti valgele linasele põhjale korjatud värvilise villase kirjaga naistevöö.
Kirivöö kuulub meie rahvarõivaste juurde. See on küll pisikene, kuid väga oluline detail. Keeleuurijad on leidnud, et sõna „vöö“ kuulub kõige vanemate omatüvede rühma ning sõna vanuse võib ulatuda lausa neli kuni viis tuhat aastat enne Kristust „Rahvarõivana on meil praegusel ajal tuntud 18.–19. sajandi talurahva pidurõivad. Sel ajal oli naisterõivastuses olulisemaks vööliigiks kirivöö. Seni vanim kirivöötehnikas leid Eestis pärineb 13.–14. sajandist Iisaku kandi Jõuga kalmest. Esimesed kirjalikud teated kirivöödest on aga 17. sajandist.“
Naiste kirivööd on olnud väga erineva laiusega. Näiteks Lüganuse kandi vöö laiuseks oli 1,5 cm, aga Kolga-Jaani ja Põltsamaa kandis võis sama lai olla ainuüksi juba äärekiri. Kirivööde tavaliseks pikkuseks on 2–3 pihaümbermõõtu ehk umbes 2,4–2,7 meetrit, kuid leidub ka pikemaid. Näiteks võib ERMi arhiivist leida ka 3,7-meetrise (koos narmastega) vöö Võnnu kandist.
Lisaks eestlastele leidub kirivöid ka skandinaavia rahvastel: norrakatel, rootslastel, saamidel , soomlastel. Soomes on need vööd tuntud viron vyö nime all. Seda vööliiki tuntakse ka idapoolsetel Soome-Ugri aladel.
Ajalooliselt
Rahvarõivavööl on olnud mitu ülesannet. Esimesena oli see vajalik riiete kinnitamiseks, et särgid, püksid ja seelikud alla ei kukuks. „Üüke seoti särgi („amme“) pääle, et kört („seelik“) paremini üleval seisaks.“ (Karksi, ERM 170: 14) Tarvastu kandis oli ka vanasõna: „Hääl rüal om ööke ümmer.“
Teiseks oli vöö vajalik, et keha nii-öelda kinni tõmmata. See aitas rasket talutööd tehes, et keha ära ei vajuks ning et selg oleks toetatud. Võrdlusena saab siin tuua tänapäevased jõutõstjad, kes samuti seovad endale piha külge laia vöö, et lihaseid hoida.
''„Mõned vanad naesterahvad kannavad vööd aga praegugi. Tähendati, et vööde kandmisega ka inimeste tervis osalt kadunud olla. Enne olnud venimise häda haruldane nähtus, nüüd aga igapäevane asi.“'' (Risti, ERM 2237)
''„Vöö seoti tugevasti ümber keha. Arvatavasti kanti vööd selleks, et tervis parem oleks. Viletsad inimesed mässisid tema õige kõvasti ümber keha.“'' (Lääne-Nigula, ERM A 509: 1333)
Kirivööd kuulusid peamiselt naisterõivastuse juurde, mehed on neid üldjuhul kandnud vaid Kagu-Eestis, kus neid kanti pükste peal särgi vööna. Meeste vööd olid üldjuhul kitsamat sorti. Lisaks võisid mehed kanda kirivöid pulmas nn ametiülesandeid täites. ''„Sarnaseid laiu vöid kandsid peiupoisid „pihtvööks“, kui nad pruuti ära tooma läksid. Vöö küljes rippus mõõk, millega peiupoisid pruuti mehekodu viies ristisid ukse ette lõid. Ka sõitsid nad (ratsa) ümber pulmarongi ja lõid tagasi maja juurde jõudes mõõgaga vastu katuse räästsast. Isamees tõstis mõõga otsaga „sõba“ pruudi näo eest ära.“'' (Pilistvere, ERM 13966) Nagu öeldud, kandsid Kagu-Eesti mehed vöid särgi peale seotuna. Setu meeste puhul näitas sõlme asukoht aga ära nende perekonnaseisu: vallalistel meestel oli sõlm tehtud vasakule poole, abielumeestel aga paremale poole. „Mõnikord kaldus aga kodust kaugemale minnes see sõlm järjest rohkem vasakule.“
Tänapäeval
Eesti Vabariigi algusajal hakati rahvarõivaste kandmist uuesti propageerima, kuid siis ei pööratud erilist tähelepanu sellele, kuidas midagi ajalooliselt kanti. Siis oli tavaline praktika see, et kirivöö seoti lõdvalt ümber keha ja jäeti vöö otsad rippuma. Tihti lõigati ka vanad kirivööd pooleks ning neid kanti lihtsalt kleitide jms vöödena.
Tavaline praktika oli ka see, et vanad vööd pandi üksteise kõrvale ning neist õmmeldi kokku üks suur vaip. Samuti kasutati vöid ka kottide ja toolipõhjade valmistamiseks.
Tänapäeval on vöömustrid jälle moes. Neid kasutatakse nii tikkimisel, kudumisel kui ka trükikunstis. Vöömustril pole liiga pikki lõngajookse, seetõttu ongi seda hea kasutada ka näiteks kudumismustrina.
Vöö tähtsus
Kirivöö omadusi on peetud ka kaitsvateks ja ravivateks. Kaitsvaks peeti vöö mustreid ja lõnga värve. Ravimise eesmärgil on kirivööd kasutatud näiteks roosi ravimiseks. Vanades allikates on säilinud ka teave, et vööd ei tohtinud pesta, muidu kaob vöö ravivõime ära. Lisaks ravimisele ja kaitsmisele arvati naiste kirivööl olevat ka sigivust edendav jõud. Lisaks mähiti neisse ka lapsi.
Vööl oli oluline roll ja koht ka neidude veimevakas. ''„Vöö anti pulmade ajal kaasitajale liniku ümber. Muidu kanti hame peal ümber keha.“'' (Rõuge, ERM 8159) „Kosjade puhul on olnud tavaks, et neiu sidus nõusoleku märgiks vöö koos kosjakaubaga tühjaksjoodud kosjaviinapudeli ümber või kinkis selle peiule koos kinnaste ja sukkadega.“
Vöö mustritest
„Vöömustritel on olnud oma nimetused ja tähendused nagu kindakirjadelgi, aga aegade jooksul on palju sellest teadmisest kaduma läinud. Ilmari Manninen on oma raamatus „Rahvariiete ajalugu“ nimetanud 114 vöökirja nimetust.“ Sellest raamatust võib leida näiteks selliseid mustrite nimetusi:
Ühes vöös võidi kasutada ka mitut mustrit. On teada ka, et kui vöö üht poolt oli jupp aega kantud, siis vahetati teine ots peale ja vöö paistis nagu uus. „Sageli on vöö otsas erinevaid mustrikatsetusi. Ühel ERM-is oleval Tõstamaa (14504) vööl on „ainult“ 54 erinevat mustrit. Vanavarakorjaja lasi vöökudujal kõik tollele teadaolevad mustrid ühte vöösse kududa. Enamiku kohta on ka mustrinimetused teada.
Kui vööde igapäevane kandmine ajapikku kaduma hakkas, hakati vöömustreid kasutama mujalgi, näiteks kasutati neid kampsunimustritena.
Kudumise võimalused
Käsitööoskusi hakati noortele tüdrukutele õpetama juba varakult, sealhulgas ka vööde kudumist. Kirivöö kudumise võimalusi on mitmeid:
Vöö materjal
„Kirivöö lõimede puhul on tugeva keeruga villased lõngad kirjalõngadeks ja peenemad rohkem või vähem pleegitatud linased niidid põhjalõngadeks. Koelõngaks on ühe- või kahekordselt võetud linane niit.“
Vöökiri
pisi|Vöökirja osad „Vöökirja ülesmärkimisel märgitakse enamasti ainult villased lõngad, linaseid ei märgita. Kiri moodustubki ainult villastest lõngadest. Kudumise käigus linased ristlevad labaselt ja mustri kudumisel tõstetakse või langetatakse vastavalt mustrile ainult villaseid lõngu.“ Vöökirjal võib eristada järgmisi osi:
Vöö pealmiseks pooleks on villasem pool, alumiseks on linasem pool. Üldjuhul kootakse mustrit alumiselt poolelt.
Famara Diédhiou
Famara Diédhiou (sündinud 15. detsembril 1992 Saint-Louisis) on Senegali jalgpallur, kes mängib ründajana Türgi kõrgliiga klubis Alanyaspor ja Senegali jalgpallikoondises.
Hooaegadel 2012–13 ja 2013–14 paistis Diédhiou silma Prantsusmaa tugevuselt kolmandas liigas, lüües vastavalt Épinalis mängides 12 väravat ja Gazélec Ajaccios mängides 13 väravat.
2014. aastal liitus ta Prantsusmaa esiliiga klubiga Sochaux, kuid lõi Sochaux' meeskonnas 14 liigamänguga vaid ühe värava. Aastatel 2014–2016 oli ta laenul samasse liigasse kuuluvas Clermont's. Hooajal 2015–16 lõi Diédhiou Prantsusmaa esiliigas 21 väravat, millega oli liiga suurim väravakütt. Lisaks valiti ta samal hooajal liiga hooaja parimaks mängijaks ja hooaja sümboolsesse koosseisu.
Hooajal 2016–2017 mängis ta Prantsusmaa kõrgliiga klubis Angers ja lõi liigas kaheksa väravat.
2017. aasta juunis sõlmis Diédhiou nelja-aastase lepingu Inglismaa esiliiga klubiga Bristol City. Üleminekusumma oli 5,3 miljonit naelsterlingit, millega oli Diédhiou Bristol City ajaloo suurim ost. Bristol Citys mängis ta neli hooaega, lüües selle aja jooksul liigas 46 väravat. Diédhiou valiti hooajal 2019–20 Bristol City hooaja parimaks mängijaks.
2021. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Alanyasporiga.
Senegali jalgpallikoondises debüteeris 31. mail 2015 sõprusmängus Colombia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta oma teises koondisemängus, 3. septembril 2016 Aafrika rahvaste karikavõistluste valikmängus Namiibia vastu. 2022. aastal tuli ta Senegali koondisega Aafrika meistriks.
Mar del Plata
Mar del Plata on linn Buenos Airese provintsis Argentinas, asub Atlandi ookeani rannikul. Mar del Plata on Buenos Airese provintsi suuruselt teine linn. Nimi "Mar del Plata" on lühend "Mar del Rio de la Plata", tähendus on "Rio de la Plata vesikonna meri" või "(jõe) Plate'i piirkonnaga külgnev meri". Mar del Plata on üks suuremaid kalasadamaid ja Argentina suurim mereäärne kuurort. 2010. aasta rahvaloenduse [INDEC] järgi oli linnas 614 350 elanikku, see on Argentina suuruselt 7. linn.
Argentinas asuva puhkuseranniku osana on turism Mar del Plata peamine majandustegevus – 2006. aastal külastas linna seitse miljonit turisti. Mar del Platas on mitmekesine turismiinfrastruktuur, kus on arvukalt hotelle, restorane, kasiinosid, teatreid ja muid turismiobjekte. Mar del Plata on ka oluline spordikeskus, kus on mitmeotstarbeline olümpiastaadioni stiilis staadion (esmakordselt kasutati seda 1978. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste võistluspaigana ja hiljem täiendati 1995. aasta Pan-Ameerika mängude jaoks), viis golfiväljakut ja palju muid rajatisi.
Personaalprintsiip
Personaalprintsiip on Karl Renneri ühiskonnakorralduslikest ideedest lähtudes põhimõte, mille järgi riigisisest ühiskonda ei struktureerita väiksemateks üksusteks (omavalitsusteks) mitte territoriaalse loogika alusel, vaid vastavalt üksikisikute vabatahtlikule jagunemisele kultuuriliste ja keeleliste tunnuste alusel moodustatud kogukondadesse.
Tänapäeval kasutatakse Renneri ideedest lähtuva personaalprintsiibi mõistet eelkõige keeleliste õiguste kontekstis. Vähemal määral viidatakse sellele ka mitteterritoriaalset autonoomiat käsitlevas kirjanduses selgitamaks Renneri ja teiste autonoomiateoreetikute ideede olemust.
Renneri nägemus
pisi|Karl Renner 1905.aastal Personaalprintsiip kui ühiskonnakorralduse põhimõte on laiemalt tuntuks saanud Austria sotsiaaldemokraadi Karl Renneri ideedest Austria-Ungari mitmerahvuselise ühiskonna ümberkorraldamiseks. Renner oli vastu riigi jagunemisele territoriaalseteks autonoomseteks üksusteks, pidades seda julmaks ja ebasobivaks lahenduseks etnilise mitmekesisuse probleemile. Ta leidis, et kõik taolisel territooriumil elavad rahvusrühmad muutuvad sellises olukorras paratamatult üksteise suhtes vaenulikuks ja tulemuseks on lõputud konfliktid, kuna iga rühm püüdleb suurema võimu poole, et oma huvisid kaitsta. Samuti kaasneb sel juhul titulaarrahvuse hoiak, et ülejäänud rahvusrühmad peavad talle alluma.
Renneri välja pakutud personaalprintsiip oleks seevastu rahvused territooriumi survest vabastanud. Tema nägemus personaalprintsiibi toimimisest tugines eeldusele, et üksikisikuid ei kategoriseerita rahvusrühmadesse mitte objektiivsete tunnuste alusel, vaid vastavalt nende vabale tahtele. Kuna kuuluvusest ühte või teise rahvusrühma lähtuvad ka vastavad õigused ja kohustused, sai ühiskond Renneri arvates toimida ainult siis, kui üksikisikud on andnud oma nõusoleku konkreetsetesse rühmadesse kuuluda. Personaalprintsiibi toimimiseks olid Renneri järgi vajalikud rahvusnimekirjad, millesse registreerumise võimalus pidi kõigile riigi kodanikele olema tagatud olenemata sellest, millises riigi osas nad elasid.
pisi|vasakul|Renneri päritolupiirkonna Määrimaa keeltekaart. Sinisega on tähistatud kunagised [[saksa keel|saksakeelsed piirkonnad ja roosaga sileesiakeelne ala]] On leitud, et Renneri arusaam etnilisest identiteedist oli personaalprintsiibi sõnastamisel paindumatu ja ülemäära lihtsustatud, kuivõrd ta ei võtnud arvesse identiteedi dünaamilisust. Arvatakse, et ta eeldas vaikimisi, et indiviidid registreeruvad just sellesse kogukonda, millega nad on kõige tihedamalt seotud, kusjuures sobiv rahvusrühm oleks võimalik olnud valida ainult etteantud nimekirjast. Tema arusaam etnilisest identiteedist ei pruukinud olla siiski sel määral lihtsustatud, kui kriitikud on väitnud. Olles pärit segarahvastikuga Määrimaalt, oli ta kokku puutunud mitmekeelsuse, võõraste rahvusrühmade domineerimise, akulturatsiooni ja assimilatsiooniga. Renner teadvustas, et inimesed ei pruugi kindlalt teada, millisesse rahvusse nad kuuluvad või et nad on tihedalt seotud kahe kultuuriga, mis mõlemad nende identiteeti mõjutavad. Seega oli tänapäevane arusaam dünaamilisest ja mitmikidentiteedist Rennerile tuttav.
Teadvustades etnilise identiteedi keerukust, leidis Renner, et kõigil inimestel peaks olema vabadus soovi korral mistahes põhjusel ja ajahetkel loobuda oma senisest rahvuse deklaratsioonist ja valida uus rahvusrühm. Renneri nägemuses ei pidanud rahvuse deklaratsioon peegeldama mitte indiviidi lojaalsust valitud rahvusrühmale, vaid olema vahend avalike teenuste pakkumise korraldamiseks. Rahvuse ametliku deklareerimisega väljendas inimene seega soovi, et riik suhtleks temaga teatud keeles.
Õigused, mida Renneri ühiskonnakorralduslik mudel ette nägi, oleks olnud siiski kollektiivsed, mitte individuaalsed. Rahvusrühmad oleks Renneri järgi koondunud õiguslikult tunnustatud kogukondadesse, mis tegelevad oma pädevusvaldkonda kuuluvate ja rahvuslike huvidega seotud valdkondade haldamisega. See lahendus oleks taganud konkreetsete rahvusrühmade huvide kaitse ka neis piirkondades, kus nad moodustasid arvulise vähemuse. Samuti oleks kõigile rahvusrühmadele olnud tagatud kultuuriautonoomia, mis samas ei oleks pakkunud võimalusi täielikuks poliitiliseks enesemääratluseks, mida nad Renneri nägemuses ka ei vajanud.
Mõiste hilisem kasutus
Üldjoontes peetakse keelelise personaalprintsiibi all silmas, et teatud keele kõnelejal on õigus oma keelelisi õigusi kasutada mistahes piirkonnas sellise territoriaalse üksuse (näiteks riigi) piires, mis on personaalprintsiipi rakendab. Personaalprintsiibi pooldajad leiavad, et territoriaalprintsiibi rakendamine asetaks erinevad keeled ja nende keelte kõnelejad ebavõrdsesse positsiooni, kuivõrd konkreetse territoriaalse üksuse piires on eelisseisu asetatud üks, selle piirkonna ametlik keel.
Hormoonravi
Hormoonravi on hormoonide kasutamine ravieesmärkidel. Näiteks ravitakse hormoonidega mitmeid kasvajaid ja nahahaigusi. Hormoonravimeid on mitmes vormis: kreemid, salvid, süstid ja tabletid.
Vähivastase hormoonravi ajalugu
1896. aastal avastas Glasgow' kirurg George Beatson, et kolmel patsiendil, kes põdesid rinnavähki, olid eemaldatud munasarjad ja see oli andnud positiivse tulemuse. See oli esimene näitaja, et vähi kulg on seotud hormoonidega. Beatsoni uurimus juhtis teadlaste tähelepanu leitule ja teadlased hakkasid otsima viise, kuidas peatada östrogeeni ja vähi seost.
1937. aastaks Dodds & Robinson leiutasid aine nimetusega dietüülstilböstrool, mis andis vähivastaseid tulemusi. Viga oli selles, et suurtes doosides manustamine põhjustas palju kõrvalnähtusid. Hoolimata sellest sai ravimist valikuline ravim eesnäärmevähi raviks.
1969. aastal sünteetiline östrogeeni blokeerija tamofikseen, oli esmakordselt kasutuses rinnavähi vastase ravimine Christie haiglas Manchesteris. Nüüd on tamfikseen laialdaselt kasutatud rinnavähi ravimiseks.
2002. aastal Suurbritannia Vähiuuringute uurimus IBIS I näitas, et tamofikseeni on võimalik kasutada ka rinnavähi ära hoidmiseks äsja menopausi põdenud naistel. Siiski on tamofikseenil kõrvaltoimed, Suurbritannia Vähiuuringud leidsid uue östrogeeni toime peatava ravimi Arimidexi (toimeaine anastrosool), mis on sama efektiivne, kuid vähemate kõrvaltoimetega.
Hormoonravi psoriaasi vastu
Psoriaasi raviks kasutatakse paikseid hormoone. pisi|Psoriaasi põdeva inimese selg|tühi
Paiksete hormoonide jagunemine
Paiksed hormoonid jagunevad nelja gruppi:
I astme steroidid (nõrgad):
III astme steroidid (tugevad):
IV astme steroidid (väga tugevad):
Paiksete hormoonide kasutamine
Paikseid steroide võib kombineerida selliste komponentidega nagu salitsüülhape, mis aitab liigset ketendust eemaldada, lisaks antibakteriaalsete kreemide ja seenevastaste ravimitega.
Paiksete hormoonide kasutamise juures on kõige olulisem õige diagnoos. Ravi intensiivsus ja pikkus sõltub psoriaasi tüübist ja intensiivsusest. Seni kuni diagnoos ei ole kindel kasutatakse lühiajalist ravi. Kui haigus tekib uuesti, tuleb ravi jätkata, et vältida muid potentsiaalseid seisundeid.
Õige kasutamise korral on paiksed steroidid väga efektiivse tulemusega. Kasutamist tuleb jälgida, kui tegu on:
Paikseid steroide kasutatakse 1–2 korda päevas ja neid kantakse ainult kahjustatud piirkonnale. Steroidide põhjustatud nahakuivuse korral kasutatakse nahka niisutavaid kreeme. Väga tugeva ja agressiivse juhtumi korral võib haige koha katta kilega, aga ainult väikese ala ja lühiajaliselt.
Kindlasti tuleb arvestada, et kui kasutada originaalravimi alternatiivi, siis see ei pruugi töötada sama hästi. On ette tulnud palju juhtumeid, kus originaalravimile allub haigus hästi, kuid toimeainepõhist alternatiivi kasutades haigus ägeneb.
Paikse hormooni manustamist mõõdetakse sõrmeotsaühikus – see on kreemi hulk, mis saadakse, kui pigistatakse tuubist joon sõrmeotsast, kuni välimise sõrmelüli lõpuni. Kreemi kogus sõrmeotsaühikus oleneb vanusest: Manustamine sõltub ka keha osast. Näiteks ühele labakäele on soovitatav kogus üks sõrmeotsa ühik, ühele labajalale on soovitatav kogus kaks sõrmeotsaühikut. Kogu kehale kokku on soovitatav kogus 40 sõrmeotsa ühikut.
Kõrvaltoimed
Paiksetel hormoonidel on palju kõrvaltoimeid. Paiksed hormoonid võivad tekitada nii sisemisi kui ka välimisi kõrvaltoimeid.
Sisemised kõrvaltoimed
Sisemisi kõrvaltoimeid tekib paiksete steroidide kasutamisel harva. Peamiselt tekivad need pikemaajaliste tugevate steroidide kasutamisel. Kui nädalas kasutatakse üle 50 g klobetasoolproprionaati või üle 500 g hüdrokortisooni, võib steroidide imendumine olla neerupealiste töö allasurumise või Cushigi sündroomi tekkeks.
Hormoonravi vähi vastu
Vähiraviga seoses kasutatakse hormoonravi enamasti pärast operatsiooni remissiooni säilitamiseks või pikendamiseks. Hormoonravi kasutatakse kas koos keemiaraviga või pärast seda.
Hormoonravi rinnavähi vastu
Rinnavähi korral kasutatakse antiöstrogeenravi, kui kasvaja on hormoonitundlik. Ravim takistab organismis leiduval östrogeenil vähkkasvaja arengu toetamist. Ravim blokeerib östrogeeni kasvajat stimuleeriva toime ja aeglustab vähirakkude teket.
Hormoonravi eesnäärmevähi vastu
Eesnäärmevähi korral on kasutusel androgeeni deprivatsioon ehk androgeeni mahasurumine. Androgeen soodustab eesnäärmevähi korral vähirakkude teket. Ravi eesmärgiks on androgeeni toime mahasurumine ja vähirakkude kahanemine või kasvamise aeglustamine.
Elmar Reinsoo
Elmar-August Reinsoo (aastani 1937 Reinberg; 5. mai 1930 Tallinn – 12. detsember 2013 Tallinn) oli eesti vaimulik.
Ta kasvas üles Tabara külas.
Reinsoo ordineeriti 15. juunil 1971.
Elmar Reinsoo oli aastail 1971–2001 Kihelkonna Mihkli koguduse õpetaja ning Kärla Maarja-Magdaleena koguduse hooldajaõpetaja. Lisaks on ta erinevatel ajavahemikel hooldanud Mustjala, Saaremaa Jaani, Anseküla ja Jämaja kogudust. Aastail 1986–2001 oli Reinsoo Saarte praostkonna praost.
Isiklikku
1956. aastast alates oli ta abielus Helmi Reinsooga (neiuna Väljataga). Peres kasvas neli poega ja kaks tütart ning neil on 16 lapselast.
Reinsoo poeg Rene Reinsoo on samuti vaimulik.
Adaptiivne radiatsioon
Adaptiivne radiatsioon (ka adaptiivradiatsioon, ökoloogiline divergents, ökoloogiline lahknemine, kohastumuslik radiatsioon) on ühest eellasgrupist lähtuv uute liikide või liigigruppide tekkimine, mis erinevad märgatavalt mingite funktsionaalsete tunnuste poolest.
Tuntud adaptiivse radiatsiooni näide on Darwini vindid.
The Very Best Of
The Very Best Of võib olla:
Ants Nilson
Ants Nilson (sündinud 16. juunil 1931 Pärnus) on eesti keemik.
Ilus Helena (operett)
"Ilus Helena" (originaalis prantsuse keeles "La Belle Hélène") on Jacques Offenbachi operett (opéra bouffe) kolmes vaatuses Henri Meilhaci, Ludovic Halévy ja Peter Hacksi libretole antiikmütoloogia järgi.
Faktoloogia
Esmaettekanne toimus 17. detsembril 1864 Pariisi Théâtre des Variétès.
Jakob von Tritthof
Jakob von Tritthof (28. veebruar/12. märts 1825 – 2/14. juuni 1863) oli Kandle mõisnik.
Ilus Helena (operett)
Faktoloogia
Rollide esmaesitajad: Hortense Schneider (Hélène), José Dupuis (Pâris), Henri Couder (Agamemnon), Léa Silly (Oreste), Alexandre Guyon (Achilles), Kean-Laurent Kopp (Ménélas), Edouard Hamburger (Ajax I), M. Andof (Ajax II), Pierre-Eugène Grenier (Calchas). Dirigeeris Jacques Offenbach.
Jakob von Tritthof
Tema vanemad olid Kandle mõisnik Gustav von Tritthof (1790–1851) ja Karoline Ulrike von Patkul (1788–1839).
Ants Nilson
Elulugu
Ta oli 1955–1961 Tartu tehastes keemiainsener, 1961–1963 ja 1966–1969 Eesti Põllumajandusakadeemia keemiakateedri assistent, 1969–1974 vanemõpetaja, 1974–1979 dotsent, 1979–1994 kateedri juhataja ja professor, 1994–1997 keemiaosakonna juhataja ja professor ning on aastast 1997 emeriitprofessor. 1976–1979 töötas Ants Nilson Alžeerias Hüdrotehnika ja Melioratsiooni Instituudis keemia kateedri dotsendi ja juhatajana.
Bormaņi (Rauna vald)
Bormaņi (vanasti ka Bormaņu muiža) on küla (mazciems) Lätis Smiltene piirkonnas Rauna vallas.
Ants Nilson
Elulugu
Nilson on õpetanud orgaanilist, anorgaanilist, analüütilist ja üldkeemiat ning keemilist ökoloogiat.
Bormaņi (Rauna vald)
Küla asub valla keskosas. Seal asub Bormaņi bussipeatus. Aastail 1999–2021 kuulus küla Rauna piirkonda.
Ants Nilson
Teadustöö
Ants Nilson on uurinud füsikokeemiliste analüüsimeetodite rakendamist bioaktiivsete orgaaniliste ühendite analüüsis, feromoonide ja kairomoonide keemiat ning keemilist ökoloogiat.
Jakob von Tritthof
20. augustil/1. septembril 1852 abiellus ta Julie von Harpega (1829–1888). Nende vanim ja ainus täiskasvanuks elanud poeg, Kandle mõisnik Alexander von Tritthof (1853–1908), viimane Kandle Tritthof, suri vallalisena ja järglasteta.
Bormaņi (Rauna vald)
Aastal 2007 oli külas 17 elanikku.
Ants Nilson
Fotograafia
1950. aastast oli Nilson Tartu Akadeemilise Meeskoori ja 1990. aastast Eesti Meestelaulu Seltsi Tartu Meeskoori fotokroonik.
Isiklikku
Ants Nilson on kooliõpetaja ja raamatupidaja poeg, Tiit ja Jüri Nilsoni vend.
Ilus Helena (operett)
Faktoloogia
Teos oli algusest peale triumfaalselt menukas. Seda mängiti järjepanu ligi 700 etendust. Operett pilkab Prantsuse teise keisririigi kurikuulsat moraalitut elu ja parodeerib Giacomo Meyerbeeri teoseid. Meyerbeer oli aga opereti esietenduse ajaks manalateele läinud.
Ants Nilson
Teoseid
Ants Nilson on avaldanud üle 50 teadustrükise.
Ilus Helena (operett)
Faktoloogia
"Ilus Helena" kuulub maailma kõigi aegade kümne populaarsema ja enam esitatud opereti hulka. Viinis ja Berliinis võeti operett mängukavva mõni kuu pärast selle väljatulekut Pariisis. 1866. aastal esitati teost Peterburis, Londonis ja Budapestis ning aasta hiljem Sydneys, Chicagos ja 1871. aastal New Yorgis. Prantsusmaal on teos püsinud vahetpidamata teatrite püsirepertuaaris. Aeg-ajalt on operett esitatav Inglismaal ning Kesk- ja Põhja-Euroopas.
Prantslastel on vaniljejäätise ja šokolaadisiirupi baasil valmistatud magustoit poire belle Hélène ('ilusa Helena pirn'), mis on nime saanud selle opereti järgi.
Eestis on seda operetti lavastanud Estonia aastatel 1911, 1927 ja 1999 ning Vanemuine 1932. ja 1969. aastal.
Peamised osad: Sparta kuninganna Hélène (metsosopran), Trooja kuninga poeg Pâris (tenor), kuningas Agamemnon (bass-bariton), Sparta kuningas Ménélas/Menelaos (tenor), Jupiteri ülempreester Calchas (bariton), Agamemnoni poeg Oreste (metsosopran), kuningas Achille/Achilleus (tenor), kuningas Ajax I (tenor), kuningas Ajax II (bariton), Bacchis/Bacchus (sopran).
Faabula
Tegevus toimub Spartas ja Nauplias vahetult enne Trooja sõda. Aasta on leinatud Adonist. Kuninganna Hélène ja tema seltsidaamid paluvad Veenust saata neile armukesi. Jumalanna teeb Hélène'ile heameelt ja otsustab korraldada Pârisele võistluse, mille auhinnaks on maailma ilusaima naise armastus. See iludus on Hélène. Kui Pâris saavutab võidu, korraldab ülempreester Calchas Hélène'i soovil asjad nii, et kuningannale tüütavaks muutunud abikaasa Ménélaos saadetakse minema.
Pâris saab võimaluse kuninganna seltsis lõunat süüa. Hélène proovib Pârise vastu eriti järeleandlik olla. Koju naasnud Ménélaos leiab nad suudlemas, mille peale kihutab ta Pârise minema. Veenus on pahane, et Ménélaos käitus teisiti, kui on Spartas tavaks. Ménélaos otsib ülempreestri vahendusel Veenusega lepitust. Seda talle ka lubatakse tingimusel, et Ménélaos ja Hélène reisivad koos Cytherasse. Abielupaar asubki teele ning probleemid laabuvad.
Tanja Fajon
Tanja Fajon (sündinud 9. mail 1971 Ljubljanas) on Sloveenia poliitik (Sotsiaaldemokraadid), 2022. aastast Sloveenia välisminister.
Ta lõpetas Ljubljana ülikooli ajakirjanduse erialal. 2005. aastal sai ta Pariisi Ülikoolis magistrikraadi rahvusvahelise poliitika alal.
Aastatel 1991–1995 töötas ta ajakirjaniku ning toimetajana raadiojaamas Radio Glas Ljubljana, ajalehes Republika (1993) ja 1995–2009 telekanalis RTV Slovenia.
2009. aastal valiti ta Sotsiaaldemokraatide nimekirjas Euroopa Parlamendi liikmeks. Ta valiti euroopa Parlamenti ka 2014. ja 2019. aastal.
10. oktoobril 2020 valiti ta partei Sotsiaaldemokraadid esimeheks.
Alates 1. juunist 2022 on Tanja Fajon Sloveenia välisminister.
Meeme (laev)
pisi|Meeme 1920-ndate algul. Meeme oli Eesti Merejõudude abilaev, suurtükilaev ja miinitraaler. Hukkus pärast Vabadussõda meremiini plahvatuse tagajärjel. On ainus sõjalisel ülesande täitmisel hukkunud Eesti sõjalaev.
Teenistus Lätis
Laev, algse nimega "O", ehitati 1911. aastal Göteborgis Riia linnavalitsuse tellimusel reisilaevana.
Aprillis 1919 läks laev Läti punaväelaste kätte, kes kasutasid seda sõjalaevana. 22. mail 1919 vallutas Landeswehr Riia ja laev läks nende valdusse. Relvastus oli sel ajal 2 kahurit.
Eesti mereväes
Landeswehri sõja lõpus sai Eesti merevägi laeva Väina jõesuudmes koos veel kolme väiksema laevaga sõjasaagiks. Osa laevu jäeti samas lätlastele, kuid O võeti alates 5. juulist 1919 Eesti mereväe koosseisu ja sai uueks nimeks Meeme.
Osales Vabadussõja edasistes merevõitlustes abilaevana. 7. novembril 1919 toimus Meemel Koporje lahes vöörpiigis plahvatus, mille tagajärjel vööriosa sai kahjustusi. Laev sõitis Tallinna remonti.
Rahuajal kasutati algul suurtükilaevana. Relvastus oli alates 1922. aastast 1 x 75 mm kahur. 1923. aastal kohandati Meeme miinitraaleriks. 3. juulil 1924 sai traalipadruni plahvatuse tagajärjel surma laeva pootsman Roman Krimming.
Hukkumine
14. novembril 1924 teostas laev koos Mardusega miinide traalimist Naissaarest loodes asunud endisel miiniväljal. Traalimisel jäi arvatavasti üks miin traali külge kinni. Traali väljavõtmisel (mis ei tahtnud sujuda), toimus laeva ahtri all traali ilmselt kinnijäänud miini plahvatus, milles laeva ahter sai raskelt vigastada. Komendor Johannes Karus jäi plahvatuses kadunuks, ülejäänud (kellest mitu sai vigastada) päästeti samas olnud teiste laevade poolt. Üks päästetuist – komandöri abi nooremleitnant Karl Haberman – suri hiljem haiglas.
Meemet üritati seejärel Naissaare juurde madalikule pukseerida, kuid ta uppus saarest umbes kahe miili kaugusel.
Vrakk
Meeme vraki leidsid 29. juulil 2000 Eesti Meremuuseum ja OÜ Tuukritööd 44 m sügavuselt. Laeva kell tõsteti üles ja anti laeva omanikule (Eesti Mereväele) tagasi.
2007. aastast on vrakk Eesti kultuurimälestis (arheoloogiamälestis, veealune mälestis).
Giacomo Balla
Giacomo Balla (18. juuli 1871 – 1. märts 1958) oli Itaalia futuristlik maalikunstnik. Tema maalid "Koer keti otsas" ja "Poogna rütm" on ühed tuntumad Itaalia futuristide tööd. Lisaks maalikunstile tegeles ta riiete, mööbli ja teatridekoratsioonide disainiga.