Basileios_I
Noorus ja võimuletõus
Basileios alustas Konstantinoopolis teenistust Theophilose-nimelise (Theophlitzes) mehe juures, kes paistis silma väga lühikese kasvu poolest, mis oli andnud talle hüüdnimeks Theophilosekene. Ta oli keiser Michael III sugulane. Samas aga meeldis talle ümbritseda ennast pikkade ja tugevate teenritega ning ta värbaski Basileiose oma teenistusse. Theophilosekese teenistuses sai Basileiose nimi üsna pea juba laialdaselt tuntuks. Saates oma peremeest reisil Lõuna-Kreekasse, olevat ta hakanud silma ühele jõukale lesele, kelle nimi oli Danilida (või Danielis). Lesk oli Basileiose ilust nii lummatud, et kinkis talle terve varanduse. Olgu öeldud, et nende sõprus kestis edasi ka siis, kui Basileiosest oli juba saanud keiser. vasakul|pisi|Basileiose ja bulgaarlasest maadleja võitlus, mille Basileios võitis Teine Basileiosega seotud lugu tõi talle suure rammumehe kuulsuse. Nimelt saabus Konstantinoopolisse üks bulgaarlasest maadleja, kes sai jagu kõigist kohalikest. Kui kuuldused võitmatust vägilasest jõudsid Theophilosekeseni, siis teatas ta uhkustades, et tema teener on veelgi tugevam. Ning kui kaks jõumeest läksidki lõpuks kokku, ei jäänud Basileios bulgaarlasele millegi poolest alla. Kord aga olevat Basileios taltsutanud keisri enese metsiku hobuse. Selle vägiteoga jäi ta Michaelile silma ja ei möödunudki eriti palju aega, kui Basileios oli juba keisri loomasõprade seltskonnas ning temast sai üks Michaeli lähedasemaid sõpru. Nende sõprus oli nii suur, et Michael tegi Basileiosele isegi ettepaneku abielluda mugavuse mõttes tema armukesega. Basileios tuligi keisrist sõbra palvele vastu, lahutas oma abielu ja sõlmis uue – seda kõike vaid selle nimel, et Michael saaks tuua oma armukese ametlikult õukonda. Vastutasuks teene eest sai Basileios enesele kallimaks keisri õe. Nüüd oli Basileiose positsioon õukonnas juba niivõrd mõjukas, et pani keisri onu Bardast ütlema: "Paleesse on lastud lõvi ja varsti ta pistab neid kõiki nahka." Ning ega Bardas oma ennustusega ei eksinud, kusjuures üheks esimeseks ärasööduks sai ta ise. pisi|Basileios I kroonimine kaasvalitsejaks 26. mail 866 krooniti Basileios juba keisri kaasvalitsejaks, sest Michael III lapsi polnud (vähemalt ametlikult mitte). Peagi hakkasid Michaeli ja Basileiose suhted pingestuma. Märgiks, et olukord pole enam endine, sai üks 867. aasta septembris toimunud pidu. Keiser, kes oli nagu tavaliselt ületanud joomises igasuguse piiri, võttis ootamatult jalast keiserlikud purpurkingad ja ulatas need mitte Basileiosele, vaid uuele soosikule. Kui see oli pannud keisri käsul kingad jalga, siis teatas Michael, et need sobivad talle tunduvalt paremini kui Basileiosele ja et hoopis temast tuleks teha kaasvalitseja. Toimunud intsident oli Basileiosele tegutsemise signaaliks, sest ta sai ilmselt suurepäraselt aru, et venitamine võib talle tuua samasuguse lõpplahenduse, nagu sai osaks Bardasele. 867. aasta 23. septembril, kui Michael pärast järjekordset joomingut läks oma suveresidentsis magama, murdsid Basileiose käsilased tema toa ukse maha. Michael üritas ennast kaitsta, kuid kaotas ebavõrdses võitluses mõlemad käed ja seejärel ka elu. 24. septembril 867 sai Basileiosest juba ainuvalitseja. Ning see verega määritud ning vägivaldne dünastiate vahetus sai ilmselt üheks põhjuseks, miks Michael IIl järeltulijad on igati üritanud näidata tapetud keisrit negatiivses valguses. Selliselt toimides püüti vähemalt ajaloo jaoks õigustada Basileiose alatust ja uue dünastia võimuletuleku seaduslikkust.