cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Flandria krahvkond
Lipp ja vapp
pisi|270px|Krahv Filips (paremalt teine) mõõgakandjana kuningas [[Philippe II kroonimisel, Jean Fouquet' tahvelmaal, 1455]]
Flandria krahvkonna vapi lõi väidetavalt Elsassi Filips, Flandria krahv aastatel 1168 kuni 1191; roniv või raevutsev must lõvi kuldsel väljal. Loos Kuldkannuste lahingust mängivad vapp ja vastav lahinguhüüd Vlaendr'n den leeuw ("Flandria, lõvi!") olulist rolli flaami teadvuse moodustamisel, mida hiljem populariseeriti Hendrik Conscience'i raamatus "De Leeuw van Vlaanderen". Seetõttu elab krahvkonna vapp edasi flaami kogukonna vapina.
Räägitakse, et Elsassi Filips tõi lõvilipu endaga kaasa pühalt maalt, kus ta aastal 1177 vallutas selle väidetavalt saratseeni rüütlilt, kuid see on müüt. Lihtne fakt, et lõvi ilmus tema isiklikule pitserile aastast 1163, kui ta ei olnud veel Levandis ühtegi sammu teinud, lükkab selle ümber. Tegelikult järgis Filips Lääne-Euroopa trendi. Samal perioodil ilmusid lõvid ka Brabanti, Luksemburgi, Hollandi, Limburgi ja teiste territooriumide vappidele. On kummaline, et lõvi heraldilise sümbolina kasutati enamasti Saksa-Rooma riigi piiriterritooriumidel ja naaberriikides. See oli tõenäoliselt viis näidata sõltumatust keisrist, kes kasutas oma vapil kotkast. Euroopas oli lõvi hästituntud kujund Rooma aegadest alates, läbi selliste tööde nagu Aisopose valmid.
Ajalugu
Flandria krahvkond kujunes Baldwin I poolt Lääne-Frangi kuninga Charles II Paljaspea tütrega abiellumise järel 862. Baldwin I järglased, Flandria krahvid Baldwin II (kes valitses 879–918), Arnulf I Suur (918–965), Baldwin IV Habemik (988–1035) ja Baldwin V (1035–1067), laiendasid valdusi lõunas Douai ja Arrase linna arvel ning idas üle Schelde jõe, Genti ja Antwerpeniga. Flandria krahvid olid Prantsusmaa kuninga vasallid vasallivaldustega Schelde jõest läänes (Krooni-Flandria, Kroonvlaanderen) ning ka Saksa kuninga vasallid vasallivaldustega Schelde jõest idas (Keiserlik Flandria, Rijksvlaanderen) Saksa-Rooma riigi territooriumitel.
9., 10. ja 11. sajand (864–1071)
pisi|Esimese Flandria krahvi Balduin I ametissepühitsemine Frangi kuninga Charles II Paljaspea poolt
Sõjaliselt, majanduslikult ja poliitiliselt läbis Euroopa sügavat kriisi. Viikingid ründasid põhjast, madjarid idast ja saratseenid lõunast. Kõik jätsid maha purustusjäljed. Kahe Frangi riigi keskvõimud olid võimetud organiseerima tõhusat kaitset, mistõttu kaotas rahvas usu ja usalduse oma kaugete valitsejate vastu. Selle võimuvaakumi kiiluvees nägid oma võimalust kohalikud võimurid. Sageli olid nad Karl Suurega seotud inimeste järeltulijad.
Flandria krahvkond pärines pagus Flandrensis gaust, mida juhtis metsnike dünastia, kelle oli ametisse nimetanud Karl Suur, kes oli teinud väikese panuse, ühendades väikesed feodaalterritooriumid Flaami oru kõrgemates osades. Metsnike dünastia tugevdas ka kirikut suhteliselt kõledal maal.
Esimene Flandria krahv oli Balduin I, kes sai krahviks aastal 862, ja sellega on seotud romantiline anekdoot: Balduin põgenes koos Frangi kuninga Charles II Paljaspea tütre Judithiga abiellumise eesmärgil. Judith, kes oli varem olnud abielus kahe Inglise kuningaga, keeldus isa käsust tagasi tulla. Pärast paavsti vahendustegevust leppis Frangi kuningas oma väimehega ja andis talle krahvitiitli ja vastavad feodaalterritooriumid kaasavaraks.
Esialgu mõtlesid Prantsuse kuningad selle teoga tagada Prantsuse põhjapiiri ohutust viikingite rünnakute vastu. Siiski kasutasid krahvid kriisiolukorda ära, liidendades krahvkonnaga ümbritsevaid rüüstatud territooriume. Krahvid laiendasid aastate jooksul esialgse flaami pagus mõju kõigi territooriumide üle Schelde jõest lõunas ja läänes, sealhulgas Neli amti, Zeelandi Flandria, Aalsti linnakrahvkond idas ja Artois' krahvkond lõunas, mis jäi Flandria osaks, kuni sellest sai aastal 1237 eraldi krahvkond. Pärast seda oli Artois' krahvkond eraldi tiitliga mitu korda siiski Flandria krahvi alluvuses, kuni Prantsuse kroon selle neelas.
Flandria krahvi (1037–1067) Balduin V ja Adela (kes oli Prantsusmaa kuninga (972–1031) Robert II Vaga tütar) tütar, Flandria Matilda (u 1031–1083) abiellus 1053. aastal Normandia hertsogi ja hilisema Inglismaa kuninga William Vallutajaga ja krooniti 1068. aastal Inglismaa kuningannaks ning nende järglased olid Robert Curthose Normandia hertsog, William II Rufus Inglismaa kuningas (1087–1100) ja Henry I Inglismaa kuningas (1100–1135). pisi|350px|[[Gravensteen Gentis, selle ehitas Elsassi Filips]]
Õitseng 12. ja 13. sajandil (1071–1278)
Flandria dünastia püsis võimul aastani 1119, kui Balduin VII suri pärijateta ja krahvkonna päris Charles Hea Taani dünastiast. Pärast lühikest vahepala Normandia Guillaume Clitoni ajal (1127–1128) läks krahvkond Thierry kätte Elsassi dünastiast. Thierry (1128–1168) ja tema järglase Elsassi Filipsi ajal Flandria tähtsus ja võim kasvasid. pisi|Flandria ja [[Prantsusmaa kuningas|Prantsuse kuninga otsekontrollitavad territooriumid 1154. aastal]] 12. sajandi teisel poolel oli krahvkonnas suure õitsengu periood, kui Elsassi Filipsil õnnestus oma naise pärandina liidendada Flandriaga Vermandois krahvkond. Tema kontrolli all olevad territooriumid ulatusid siis 25 kilomeetrini Pariisist ning olid suuremad kui tema süseräänisanda, Prantsuse kuninga otsekontrollitavad territooriumid.
Elsassi dünastia valitsemise ajal arenesid linnad ja tekkisid uued institutsioonid. Asutati Gravelines'i, Nieuwpoorti, Damme, Biervlieti, Dunkerque'i ja Mardycki sadam, samuti Calais' sadam La Manche'i ääres Filipsi venna Elsassi Mathieu poolt. Kolonisatsiooni kõrval toimisid sadamad ka Aa, Yseri ja Zwini jõe mudastumise vähendajatena, mis ohustasid ligipääsu Saint-Omerile, Ieperile ja Bruggele. Biervliet teenis ka Hollandi mõju nurjajana.
Jersika
Jersika (saksa keeles Gerzika, Gercike, Gerceke, Zargrad; vene keeles Царьград, Ерсика, Герцике; teised nimetused: Gercike, Gerdeke, Gerseke, Gertzeke, Locus Castri in Gerzeke, monte Gerzieche, Gersika, Gerzeke, Gerzike) on küla (vidējciems) Lätis, Jersika vallas Līvāni piirkonnas, Daugava paremal kaldal.
Flandria krahvkond
Õitseng 12. ja 13. sajandil (1071–1278)
Kaubanduspartneriteks olid Inglismaa, Baltimaad ja Prantsusmaa merd pidi ning Reinimaa ja Itaalia maad pidi. Villakaubandus Inglismaaga oli eriti tähtis kalevitööstuse tõusule Flandrias. Paljude Flaami linnade rikkus (nagu nende kellatornid ja riidesaalid tunnistavad) tuli tekstiilitööstusest. Peale selle oli teraviljakaubandus Inglismaaga ja läbi Hollandi Hamburgiga samuti tähtis. Saint-Omerist sai 12. sajandil kõige tähtsam transiitsadam Prantsuse veinile. Need olid Flaami kaupmeeste läbimurdesajandid, koos oma kaubavahetusega Inglismaa, Baltimaade ja Edela-Prantsusmaaga, samuti kaubateedega Reinimaale ja Itaaliasse, kuigi hiljem vaid Champagne'i aastalaadad. Flandria õitsvad kaubalinnad tegid sellest ühe kõige linnastunuma Euroopa osa.
Aastal 1194 järgnes Elsassi dünastiale Balduin IX teisest Flandria dünastiast.
1204. aastal alistus Konstantinoopol piiramise järel Neljanda ristisõja ristirüütlitele. Ladina keisririigi keisritroonile on kaks pretendenti: Montferrat’ Bonifatius ja Flandria krahv (1194–1205) ja Hainaut' krahv (1195–1205) Baudouin. Ladina keisriks (1204–1205) valiti Baudouin I, kes krooniti 16. mail 1204 Hagia Sophia katedraalis. 1204. aasta paktiga määrati kindlaks, et Ladina keisri valdusse kuuluvad alad moodustavad kolmandiku riigist, õlejäänud osad tuli jagada aga veneetslastest ja frankidest ristisõdijate vahel. Baudouin I-le järgnes keisrina (1205–1216) tema noorem vend Henri I.
Jersika
Ajalugu
Jesikast 2,4 km kaugusel on ajalooline Jersika linnamägi.
pisi|tühi|Jersika õigeusu kirik
Flandria krahvkond
Õitseng 12. ja 13. sajandil (1071–1278)
13. sajandi algusest peale kuulus Brugge flaami rõivalaatade ringi. Linna kaupmehed asutasid kaubakontoreid teisteski linnades, ka Inglismaal ja Šotimaal. Hansa Liidu kogesid saabus Bruggesse nii palju, et nad ei mahtunud Dammesse ära ja sadamat laiendati teisel pool Westerscheldet asuvasse Sluisi. 13. sajandil oli Gent Euroopa suurim linn Pariisi järel. Gent oli suurem kui London, Köln või Moskva. Linnamüüriga piiratud alal elas 65 tuhat inimest. Keskajal oli Gent tähtsaim rõivatööstuse linn, sest linnalähedaste jõgede lammid olid lambakasvatuseks väga sobivad. Villatööstus tekitas Genti ümber Euroopa esimese tööstuspiirkonna. Villa tuli isegi Inglismaalt sisse vedada, seetõttu oli Flandria Inglismaaga traditsiooniliselt heades suhetes. 1277 saabus Bruggesse esimene Genova kaubalaevastik, mis pani aluse otsesuhetele Vahemere maadega. Algas kauplemine Levandist pärit vürtsidega. Kapitali sissevool koos uue kaubanduse ja rahanduse võtetega muutsid täielikult Brugge panganduse. 1309 avati Brugges börs, mis oli üks esimesi börse maailmas, kui mitte kõige esimene. 1314 saabusid Bruggesse ka Veneetsia laevad.
14. sajandi kriis (1278–1384)
270px|pisi|Flandria krahvkonna topokaart 14. sajandi lõpul, Prantsuse-[[Saksa-Rooma riik#Karl IV valitsusaeg|Keisririigi piir punasega]] 1297–1305 Aastal 1278 sai Flandria krahviks Gui Dampierre'i dünastiast. Prantsusmaa kuningas tahtis Flandriat lõplikult vallutada ja käivitas Flandria vabadussõja (1297–1305). 12. sajandil territooriumi üha võimsamad autonoomsed linnkeskused aitasid Prantsuse invasioonikatset tõrjuda, võites prantslasi aastal 1302 Kuldkannuste lahingus. Kuid lõpuks olid prantslased edukamad Mons-en-Pévèle lahingus ja järgnenud Athis-sur-Orge lepinguga (1305) kaotas Flandria Lille'i, Douai ja Orchies Prantsusmaale ja pidi maksma ülisuuri trahve, kuid säilitas oma iseseisvuse Prantsuse kuningriigi läänina.
13. sajandi alguses toimus Flandrias sõda Prantsusmaa kuninga Louis VIII ja tema onutütre abikaasa, Flandria krahvi ja Portugali printsi Ferdinando vahel. Louis võitis sõja ja vangistas Ferdinando. Sõjas hävis Kortrijk, aga hilisemad Flandria krahvid lasksid linna taastada.
Sajandi lõpul vallutas Prantsusmaa Flandria ja liidendas selle. Mõne aasta pärast, 1302 puhkes Brugges prantslastevastane ülestõus, mille käigus 18. mail tapeti kõik linna prantslased. Prantsuse kuningas Philippe IV saatis sõjaväe ülestõusu maha suruma ja 11. juulil 1302 toimus Kortrijki lähedal Kuldkannuste lahing, milles 8 tuhande meheline prantslaste hästi välja õpetatud ja relvastatud ratsavägi sai flaamlaste 9 tuhande meheliselt jalaväelt, peamiselt lihtrahvalt ja talupoegadelt, hävitavalt lüüa. Prantslastest aadlikke langes sadade viisi, sest flaamlastel oli käsk mitte vange võtta.
1323 tõusid flaamlased üles oma krahvi Louis I vastu. Ülestõusnud vallutasid mitu linna, sealhulgas Kortrijki, ja vangistasid Kortrijkis Louis', kes oli vangis 1326. aastani. Alles 1328 suudeti ülestõus maha suruda. Prantsusmaa kuningas Philippe VI juhtis sõjaväge isiklikult ja saavutas Casseli lahingus selle aasta 23. augustil flaamlaste üle otsustava võidu.
Sel perioodil koges Flandria suhtelise õitsengu perioodi koos oma tugeva kalevitööstuse ja mitmekesise kunstiga. Kaubandus Flandrias oli nii ulatuslik, et Madonna ja lapse kujud tehti elevandiluust, mis oli kättesaadav vaid India ookeani kaubandusvõrgustikus. Flaami õitseng vähenes järgmisel sajandil, kuid laialt levinud Euroopa rahvastiku vähenemise tõttu pärast 1348. aasta Musta surma ja kaubavahetuse katkemise tõttu Inglise-Prantsuse Saja-aastase sõja (1338–1453) ajal, ja kasvatas Inglise riidetööstust. Flaami kangrud olid 12. sajandil läinud Worsteadi ja North Walshamisse Norfolkis ja rajanud villatööstuse.
1379 tõusid flaamlased Louis I poja Louis II vastu üles. Ülestõusnud suutsid muuhulgas Kortrijki vallutada, kuid lõpuks sekkus asjasse Prantsuse sõjavägi, kes 27. novembril 1382 Roosebeke lahingus ülestõusnuid võitis. Ülestõusu juht Philipp van Artevelde hukkus ja ülestõus suruti maha. Pärast seda tabas piirkonda uus rüüstamise ja hävitamise laine.
Burgundia Madalmaad
(1384–1506) pisi|250px|[[Wijnendale loss keskaegse osa vaatega]]
Abielu kaudu Marguerite III-ga aastal 1369 tegi Burgundia hertsog Philippe Julge lõpu Flandria iseseisvusele. Flandria muutus Valois-Burgundia dünastia valduseks, mida valitses Burgundia hertsogkond. Aastal 1449 mässas Genti linn hertsog Philippe Hea vastu. Aastal 1453 purustas Philippe mässajad Gavere lahingus, lõpetades mässu.
Genti ja Brugge linn toimisid varem peaaegu nagu linnriigid ja püüdsid pärast hertsog Charles Südi surma kinnitada seda positsiooni Suure privileegi abil, mille nad olid Burgundia Marialt, Charlesi tütrelt ja järglaselt välja pressinud. Aastal 1482 see viimane Burgundia valitseja suri, tehes oma noore poja Philipp Ilusa uueks krahviks ja oma abikaasa Maximilian I regendiks. Flaami linnad algatasid veel kaks mässu, kuid need suruti lõpuks Saksa-Rooma riigi vägede poolt maha.
1493. aasta Senlisi leping tegi Prantsusmaa ja Habsburgide vahel rahu; lepingu järgi oli Flandria edaspidi Saksa-Rooma riigi territoorium.
Seitseteist provintsi
(1506–1598) Saksa-Rooma keisri (1520/1530–1556) ja Burgundia hertsogi (1506–1555) Karl V ajal sai Flandria Saksa-Rooma riigi Burgundia ringkonna liikmeks. Krahvkond kaasati hiljem Gelderni sõdadesse.
Madalmaadel oli keisririigis tähtis koht. Karli enda jaoks oli see piirkond, kus ta veetis oma lapsepõlve. Kaubanduse ja tööstuse ning rikaste linnade tõttu olid Madalmaad ka tähtsad riigikassale. Võim läks üle Habsburgide Hispaania harule Felipe II isikus ja kuulus pärast 1556. aastat Hispaania kuningatele.
Steenvoordes (Prantsuse Flandrias) läks aastal 1566 lahti Pildirüüste. Pildirüüste laienes üle kogu Madalmaade ning viis lõpuks Kaheksakümneaastase sõja puhkemiseni ja Seitsme Madalmaa (Provintsi) Ühendatud Vabariigi eraldumiseni. Esialgu tegutses Flandria koos põhjapoolsete provintsidega kui Utrechti uniooni liige ja allkirjastas aastal 1581 ka lahkulöömisakti, kuid aastatel 1579 kuni 1585, "Genti (kalvinistliku) Vabariigina" tuntud perioodil, vallutati see Hispaania armee poolt tagasi.
Prantsuse Flandria
pisi|360px|Flandria krahvkonna kaart aastast 1609, kartograaf [[Matthias Quad ning graveerija ja kirjastaja Johannes Bussemacher, Köln]] (1598–1713) Flandria jäi Hispaania kontrolli alla. Prantsuse kuninga Louis XIV jõupingutustega annekteeriti kogu lõunapoolne Flandria osa Prantsusmaa poolt ja sai tuntuks kui Lõuna-Flandria või Prantsuse Flandria. See olukord vormistati aastal 1678 Nijmegeni rahuga.
Austria Madalmaad
(1713–1789) pisi|250px|Austria sõdurid [[Neerwindeni lahing (1793)|Neerwindeni all Prantsuse revolutsioonisõdade ajal, 1793]]
Pärast Habsburgide Hispaania haru hääbumist sai Flandria krahvideks Habsburgide Austria haru. Maria Theresia ajal Austria Madalmaad õitsesid.
Viimased aastad (1789–1795)
Aastal 1789 puhkes revolutsioon keiser Joseph II vastu. Aastal 1790 olid Flandria krahvkond ja eraldi provints Lääne-Flandria (1713), mis moodustus Prantsusmaa poolt keisrile tagasi antud territooriumidest, kaks Belgia Ühendriikide (1790–1790) asutajaliiget. Nagu ka teised Austria Madalmaade osad, kuulutas Flandria krahvkond oma iseseisvust. See leidis aset 4. jaanuaril 1790 reedesel Genti turupäeval. "Manifest van Vlaenderen" koostati Charles-Joseph de Graeve ja Jan Jozelf Raepsaet' poolt.
Flandria krahvkond lakkas ametlikult eksisteerimast aastal 1795, kui selle annekteeris Prantsusmaa, ja jagati kaheks departemanguks: Lys (tänapäeva Lääne-Flandria) ja Escaut (tänapäeva Ida-Flandria ja Zeelandi Flandria).
Pärast Prantsuse revolutsiooni krahvkonda ei taastatud, selle asemel jätkasid kaks departemangu oma eksistentsi kui Ida- ja Lääne-Flandria provintsid unitaarses Madalmaade Ühendkuningriigis ja hiljem, pärast Belgia revolutsiooni, Belgias.
Flandria krahvi tiitel
1840. aastal omastas tiitli "Flandria krahv" Belgia monarhia. Reeglina anti see Belgia trooni pärimisjärjekorra teisele liikmele. Flandria krahvi tiitel kaotati kuningliku otsusega 16. oktoobril 2001.
Gronków
Gronków on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Nowy Targi maakonnas Nowy Targi vallas. Gronków asub Slovakkia piirist umbes 13 km kaugusel, Nowy Targist ligikaudu 6 km kagus.
Välistatud kolmanda seadus
Välistatud kolmanda seadus ehk välistatud kolmanda reegel ehk välistatud kolmanda printsiip ehk välistatud kolmanda põhilause (ka tertium non datur,  principium exclusi tertii) on reegel loogikas, mille kohaselt tõene on kas propositsioon või tema eitus, kolmandat võimalust pole.
Välistatud kolmanda reegli kehtivust eeldab klassikaline loogika. Seevastu intuitsionistlik loogika selle kehtivust vajalikuks ei pea.
Osa (täpsustus)
Osa on mitmetähenduslik tähekombinatsioon:
Eduard Fraenkel
Eduard David Mortier Fraenkel (17. märts 1888 Berliin – 5. veebruar 1970 Oxford) oli Saksa-Briti klassikaline filoloog.
Elukäik ja haridus
Eduard Fraenkel sündis Berliinis juudi peres. Tema isa oli veinikaupmees, ema tuntud kirjastaja tütar.
1897–1906 käis Fraenkel Berliinis Askanisches Gymnasium ' is, kus õpetati ka vanakreeka ja ladina keelt.
Pärast gümnaasiumi lõpetamist õppis ta klassikalist filoloogiat esmalt Berliini ja seejärel Göttingeni ülikoolis. Berliinis kuulus tema õpetajate hulka Ulrich von Wilamowitz-Moellendorff, Göttingenis Friedrich Leo.
Töökäik
1920. aastal nimetati Fraenkel Berliini ülikooli erakorraliseks professoriks. 1923. aastal sai ta klassikalise filoloogia korraliseks professoriks Kieli ülikoolis, 1928. aastal Göttingeni ülikoolis, 1931. aastal Freiburgi ülikoolis.
Pärast natsionaalsotsialistlikku riigipööret ja juudivastaste seaduste vastuvõtmist Saksamaal 1933. aastal vallandati Fraenkel ametist ning 1934. aastal emigreerus ta Suurbritanniasse. 1935–1953 oli ta ladina filoloogia professor Oxfordi ülikooli Corpus Christi College ' is.
1951. aastal valiti ta Baieri Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks. Pärast emeriteerumist oli ta külalisprofessor mitmes Itaalia ja Saksamaa ülikoolis. 1963. aastal sai ta Berliini Vaba Ülikooli audoktoriks.
Teadustöö
Eduard Fraenkeli teaduslike huvide hulka kuulusid vanakreeka draamakirjanikud Aristophanes, Euripides ja Aischylos, rooma luuletaja Horatius, Cicero, ladina prosoodia ja meetrika ning Rooma õigus.
Isiklikku
1918. aastal abiellus Fraenkel Berliinis Ruth von Velseniga (1892–1970), kes oli kirjaniku ja naisõiguslase Dorothee von Velseni (1883–1970) noorem õde. Pärast naise surma sooritas ta enesetapu.
Savva
Savva (vene keeles Савва) on venepärane mehenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 772. mehenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Savva 66 mehel.
Engie
Engie on Prantsuse energeetikatööstuse kontsern. See oli 2015. aastal suuruselt kolmas energeetikasektori grupp, välja arvatud nafta. Selle peamine aktsionär on Prantsusmaa riik, kellele kuulub veerand kapitalist (23,64% kapitalist ja 33,84% Engie hääleõigusest).
2016. aastal alustas kontsern põhjalikku ümberkujundamist, mille eesmärk on energia ja digitaalne üleminek. Selle tööstusstrateegia areneb, mida raputavad muutused juhtimises.
2018. aastal töötas Engie 158 505 töötajat ja selle käive ulatus 60,6 miljardi euroni.
Brüsselis, Luksemburgis ja Pariisis noteeritud grupp on aktsiaturuindeksites: CAC 40, BEL20 ja Euronext 100.
Haabneeme Kool
pisi|Haabneeme Kooli logo Haabneeme Kool asub Harju maakonnas Haabneeme alevikus aadressil Randvere tee 18.
Kooli juhib juhtkond, kuhu kuuluvad koolijuht, õppejuht, HEV-koordinaator ja aineühenduste koordinaator. Laiendatud juhtkonnas on ka mitmeid aineühenduste juhte. Koolis on ka vanematekogu ja õpilasesindus.
2020/2021. õppeaastal õpib koolis 676 õpilast 32. klassikomplektis.
Narva ajalugu
Narva esiajalugu
Narva aladel ja selle ümbruses on elatud juba kiviajal. , Kunda kultuur, Narva kultuur, Narva keraamika , Sope maa-alune kalmistu pisi|vasakul|Kiviaja asulakoht Narvas Narva asula tekkis ilmselt muinaseestlaste linnuse kohale, mille lähedale ehitasid hiljem oma linnuse Taani kuninga vasallid.
Jansu
Jansu oli küla Tartumaal. Küla jääb tänapäeval Pilka küla alale. Küla kaotati 1977, mil see liideti Pilka külaga.
Narva ajalugu
Narva esiajalugu
Novgorodi kroonika teatas aastal 1172, et Novgorodis asus kaubaõu Nerveski või Nerovski konets (Nerevi õu). Vene ajaloolase Nikolai Karamzini sõnul on selle linnaosa ja kaubaõue nimi tuletatud kas Narva jõest või selle ääres olnud kauplemiskohast või kaupmeeste peatuskohast. Narva ajalugu põhjalikult uurinud Arnold Süvalep kinnitab, et selline nime ülekandumine võis tekkida ainult tihedate kontaktide tagajärjel.
Jansu
Külast on teateid alates 1945.
Narva ajalugu
Narva Taani hertsogkonnas
Aastatel 1219–1220 allutas ja ristis Taani Põhja-Eesti, sealhulgas Virumaa koos Alutaguse kihelkonna aladega. 1219–1238 oli kihelkond koos ümbritsevate kihelkondadega võimuvõitluste tallermaa. 1238. aastal tagastati Stensby lepinguga Taanile kogu Põhja-Eesti, mis vahepeal oli Mõõgavendade ordu ja tema järglase Liivi ordu valduses. Aastatel 1219–1241 koostasid mungad Taani hindamisraamatu, mille järgi oli Alutagusel (Alentagh), 316 adramaad (talu). Narvia 8 adramaaga küla märgiti esmakordselt samuti Taani hindamisraamatus.
Novgorodlaste ja karjalaste ühisvägi laastas 1253. aastal maa-alad lääne pool Narva jõge. 1254. aastal tegid Riia piiskopkonna vägede ja Taani kuninga Virumaa vasallide Otto von Lüneburgi ja Didrich von Kiweli (Tidemandus de Kiveloe, Tidemannus ehk Theodoricus de Toyvele) juhtimisel sõjaretk Narva taha, vadjalaste ja karjalaste maale. pisi|vasakul|Taani kuninga valdused ja Skandinaavia, 1219 1256. aastal, Kiievi suurvürsti Aleksandri viibimise ajal Vladimiris, tegid Liivimaa sakslaste, Taani kuninga vasallid, hämelased, soomlased ja Rootsi väed Didrich von Kiweli juhtimisel retke Novgorodimaa valdustesse Ingerisse, Narva jõe idakalda piirkonda, kus alustasid ka Narva jõe idakaldale püsiva kantsi ehitamist, kuid novgorodlaste vastusõjakäigu oldi sunnitud taanduma vallutatud aladelt. Sõlmiti rahuleping 12 aastaks.
1256. aastast olid esimesed teated Narva linnusest, mis ehitati Narvia küla lähistele, esialgu küll üle Narva jõe, tänapäevase linnuse vasta. 1346. aastast olid ka esimesed kirjalikud teated kiriku kohta Narvas. Alutaguse kihelkonna maadele moodustati 13. sajandil Jõhvi, Lüganuse ja Narva kirikukihelkonnad. Aastast 1623 kandis Narva kihelkond Vaivara kihelkonna nime. pisi|Läänemere-äärsete paganate maade jaotus ristisõdijate riikide vahel, [[1225–1250. Taani kuninga maad on märgitud kaardi ülaosas]] Jaanuaris 1268 tuli mitu vene vürsti oma vägedega (30 000 meest) üle Narva jõe, läksid Narvast mööda Rakvere alla ja sattusid oletatavasti Olgina koobastesse väe eest varjunud inimestele. Venelased juhtisid koopasse jõe veed. Koopaist välja tulnud tapeti, ülejäänud uppusid. 18. veebruaril toimus Kihola jõel verine lahing sama venelaste väe ja sakslaste-eestlaste vahel. Venelased said lüüa. Novgorodi vürst Daumantas rüüstas tagasiteel Virumaad.
Moraaliabsolutism
Moraaliabsolutism on eetiline vaade, kus teatud tegevused on sisuliselt õiged või valed. Näiteks on varastamine alati ebamoraalne, isegi kui see on tehtud teiste inimeste heaolu nimel. Moraaliabsolutism näeb moraali determineerituna inimese absoluutse loomuse poolt või selliste välisallikate poolt nagu jumalused (paljud religioonid) või universum ise (objektivism). Need kes usuvad moraaliabsoluutidesse, on moraalirelativismi suhtes sageli väga kriitilised ning mõnikord isegi samastavad seda ebamoraalsusega.
Narva ajalugu
Narva Taani hertsogkonnas
1294. aastal tegi Taani kuninga vasall Virumaal, Otto von Kivel uue katse Vadjamaa vallutada ja ehitas Narva vastu sinna, kus nüüd asub Jaanilinn, teise linnuse, mis aga koos temale kuuluva suure külaga varsti hävitati venelaste Novgorodi vürsti väesalga poolt.
Moraaliabsolutism
Filosoof John Rawls on arvanud, et erinevused sotsiaalses staatuses, võimus, rikkuses ja intelligentsuses annavad privilegeeritud ühiskonnaliikmetele ebavõrdse positsiooni ka moraalireeglite suhtes.
Narva ajalugu
Narva Taani hertsogkonnas
Linn kasvas ruttu, sai tõenäoliselt juba 1302. aastal Tallinna (Lübecki linnaõigused) Taani kuningalt, keda sestpeale peeti lossi omanikuks. 1329. aastal nimetatakse Narvat esimest korda kui castrum et civitas – linnus ja linn.
Moraaliabsolutism
Moraalne absolutism ei ole universaalne moraal, mis on hüpoteetiline moraalireeglistik, mis kehtib alati ja kõikidele inimestele, hoolimata nende soost, rassist, kultuuritaustast ja muudest omadustest.
Narva ajalugu
Narva Taani hertsogkonnas
Aastatel 1341–1342 toimunud Liivimaa-Pihkva sõja ajal, 1. aprillil 1342 põletasid Pihkva vürstiriigi väed Narva teist korda, tungides missa ajal lossi ja tappes kõik linlased. Linn taastati kiiresti, sest juba 25. juulil 1345 andis Taani kuningas Valdemar IV Atterdag Narvale Lübecki linnaõigused, kuid oletatakse, et Narva sai linnaõigused juba kuningas Valdemar III ajal. Esimesed kirjalikud pärinevad 1346. aastast.
Moraaliabsolutism
Moraaliabsolutism vastandub moraalirelativismile, mille kohaselt moraalistandardid ei ole absoluutsed, vaid tulenevad sotsiaalsetest tavadest ja teistest allikatest.
Narva ajalugu
Liivimaa orduriigis
pisi|Liivimaa ordu valdused aastatel 1346(1347)–1558 1347. aastal müüs Taani kuningas Põhja-Eesti ja koos sellega ka Narva linna Liivimaa ordule. Liivimaa ordu võimuperioodil, mis algas 1347, moodustati Narva foogtkond, mida valitses Narva foogt.
Moraaliabsolutism
Moraalne objektivism on miski, mis on moraalselt lubatud või lubamatu sõltumata sotsiaalsest tavast ja isiklikust aktsepteerimisest.
Narva ajalugu
Liivimaa orduriigis
Narva regiooni tähtsus keskajal seisnes Narva linna majanduskeskuse valdamises. Narva kindlusel ja linnal oli vahetu kokkupuude Narva jõega ning Narva jõgi oli kaubanduslik arter Euroopa ja Novgorodi alade vahel. Narva valdaja dikteeris kaubanduspoliitika Narva regioonis, Euroopa ja Venemaa piiril. Suur osa Hansaliidu ja Novgorodi kaubavahetusest läbis Narvat transiidina. Liivimaa ordu oli huvitatud kaubanduse arenemisest Narvas kuid Ordul oli ka hansalinnadega erimeelsusi Venemaa kaubandusküsimustes ning Hansaliit püüdis pidevalt ordut Vene kaubaturult välja tõrjuda. Narva regioonis vastandusid ning mõningate eranditega ka ühtisid Liivi ordu, Hansaliidu ja Vene vürstiriikide huvid. Narva jõe sulgemine venelastele oleks viimased isoleerinud Euroopast ja asetanud majandus-strateegiliselt halba olukorda. Liivi ordu oli huvitatud Narva linna kasvamisest kaubavahetuse käigus, sest Narva suurenemine aidanuks kaasa ka kindluse tugevnemisele ja Narva kui piirilinna tugevnemine oli Liivi ordu huvides.
Eduka ja merekaubandusega kaasnes ka keskajal piraatluse oht. 1388. aastal on esmamainimised mereröövlitest Narva all, Soome lahe piirkonnas tegutses 1397. aastal kuni 1500 mereröövlit. 1438. aasta suvel oli meresõit Narva ja Tallinna vahe eriti ohtlik, merel tegutsesid ka Tallinnast varustuse saanud röövlid, kes röövisid isegi Narva foogti väikese laeva ja laeval olnud ordumeeste raha. 1469. aasta suvel tabati 3 Hansaliidu laeva ja Tallinnast Narva suundunud venelaste laeva röövinud, Saksa ordu Elbingist pärit mereröövlite laev. 1483. aastal peatusid Narvas ja lahkudes röövisid venelastelt lodja mitmesuguse nahkkauba, vahaga, Ojamaalt pärit Ivar Axel Totti mereröövlid. pisi|400px|[[Narva foogtkond|Narva foogtkonna asend Põhja-Eestis]] Seoses Narva rolliga piiriüleses kaubanduses Venemaaga oli ka konflikte kaupmeestega. 1414. aastal jooksis Tallinna bürgermeistri Gerd Witte soolalaadungiga laev Narva jõe suudmes madalikule ja Narva foogti meeskond võttis abi eest laadungi päästmisel kolmandiku soolalaadungist endale. Konflikti lahendamiseks sõlmis 1415. aastal bürgermeister Gerd Witte, kõigi Narvat külastatavate Tallinna kaupmeeste nimel kokkuleppe Narva foogti Engelbrecht Kravetiga, rahalise tasu määrast päästetud laevade laadungite eest. 1483. aastal juhtus mõrv Narva jõel, kui jõel vahti pidanud Tallinna vahilaeva juht Diderick Rovenkampfil ja tema meeskonnal tekkis kaklus venelastega ja mitu venelast surmati. Sügisel aga jooksis Saksa kaubalaev Jaanilinna all randa ja venelased raiusid laeva puruks ning omastasid kaubad, viidates rannaõigusele. Konflikti sekkus hiljem ka Saksa ordu Liivimaa haru maameister Wolter von Plettenberg, kes oli alustanud teenistust Narvas sealse silmapaistvaima sugulase Goddert von Plettenbergi, Liivi ordu maamarssali (1450–1461) ja endise Narva foogti (1447–1449) hoole all.
Moraaliabsolutism
Eetilised teooriad, mis rõhutavad õigusi ja kohustusi, nagu Immanuel Kanti deontoloogiline eetika, on sageli moraalse absolutismi vormid, nagu ka paljud religioossed moraalsed reeglid.
Narva ajalugu
Narva foogtkond
, Narva foogt Narva foogtkond loodi pärast Põhja-Eesti (Eestimaa hertsogkonna) minekut ordu võimu alla 1347. aastal. Narva kui oluline piirilinnus võeti ordu kontrolli alla siiski juba 1343. aastal, vahetult pärast Jüriöö ülestõusu, kuid esimene foogt on nimeliselt teada alles 1370. aastast. Narva foogtkond võis algselt hõlmata ka hilisema Vasknarva foogtkonna ala, kuid selle kohta väga täpset teavet pole. Foogtkond paiknes Vana-Liivimaa äärmisel kirdepiiril ja pidi enda peale võtma Novgorodist lähtuva rünnaku peatamise. Tema idapiir läks mööda Narva jõge, mille taga olid esialgu Novgorodi vürstiriigi, alates 1478. aastast Moskva suurvürstiriigi valdused. Narva foogtkonnast lõunas asus Vasknarva foogtkond, läänes Rakvere foogtkond. Foogtkonda juhtis foogt, kelle käes oli kõrgeim sõjaline, haldus- ja kohtuvõim.
Moraaliabsolutism
Kanti kohuse-eetika ja moraaliabsolutism
Moraaliteooria looja Immanuel Kant leiab, et inimese eesmärk maailmas on kõrgeima hea saavutamine. Kõrgeima hea komponentideks on aga moraalsus ja õnnetunne. Omakorda õnnetunne on võimalik siis, kui loomuse ülima põhjusena postuleerida jumala eksistentsi. Moraaliseadus viivat Kanti järgi kõrgeima hea mõiste kaudu religioonini ja toimub kõigi kohustuste tunnistamine jumalikeks käskudeks. Kuna puhas moraaliseadus seob igaüht kui käsk, siis võib õiglane inimene öelda: ma tahan, et oleks olemas jumal, et mu eksistents maailmas oleks ka eksistents arusaamise puhtas maailmas väljaspool looduslike sidemete süsteemi, ja et ma kestaksin lõputult kaua. Printsiipi, mis annab otsustusvõimaluse teha niisugune eksistents mõistuse edasise rakenduse aluseks, nimetab Kant puhta praktilise mõistuse usuks.
Narva ajalugu
Narva linnus
, Narva linnamüür
Moraaliabsolutism
Kanti kohuse-eetika ja moraaliabsolutism
Kant põhjendab religiooni vajalikkust "tegutsemisest" lähtudes. Puhas mõistus võib jumalat tunnustada vaid regulatiivse ideena, praktiline mõistus aga paneb meid Teda uskuma. Moraaliseadus nõuab, et elaksime vääriliselt kõrgeimale voorusele ja kõrgeimale õnnele. Põhimõttekindel moraalne tegutsemine pole ilma usuta vabadusse, surematusse ja jumalasse võimalik.
Narva ajalugu
Narva linnus
pisi|vasakul|[[Narva Hermanni linnus]] 1347. aastal alustas Liivimaa ordu Narva linnuse tugevdamist ja ehitas ka linnuse oma vajadustest lähtuvalt ümber konvendihooneks. 1349. aastal kevadel ehitas Liivimaa ordu puust linnuse Vasknarva kohale, kuid see hävitati varsti venelaste poolt. Aastatel 1427–1442 ehitas Liivimaa ordu Vasknarva ordulinnuse endisele kohale uuesti üles. Linnus sai Vasknarva foogtkonna keskuseks. Ordu ajal ehitati välja ka Narva linnuse Hermanni torn, selle vajaduse tingis Jaanilinna linnuse rajamine venelaste poolt Narva jõe vastaskaldale 1492. aastal. Vasknarva vastas asus venelaste 1431. aastal rajatud Oudova linnus. pisi|Jaanilinna linnus 1616. aastal Linna ümber ehitas ordu umber kilomeetripikkuse Narva linnamüüri, mis pole säilinud. Narva linnamüüris oli neli väravat: Viru värav läänes, Karjavärav põhjas, jõesadamasse viiv Vana värav idas ja Vee- ehk Väikevärav lõunas. Väravad olid üle löödud raudplaatidega, nende ees olid tõstesillad. Linnamüüri kindlustasid vähemalt seitse torni, müüri ümbritses vallikraav. Aja jooksul täiustati linnamüüri eesväravaid. Kasutusele võetud suurtükkide tarbeks kohandati keskaegsed müüritornid suurtükitornideks ehk rondeelideks, neist kaks on linnuse läänehoovi nurkades ümberehitatud kujul säilinud.
Moraaliabsolutism
Kanti kohuse-eetika ja moraaliabsolutism
Kui Kant räägib moraaliseadusest, viitab ta sisuliselt kohusetundele. Kant ei seosta moraaliõigust sellega, mida jumal käsib, samuti mitte tsiviilõigusega ega sellega, mida ühiskond soovitab. Moraaliseadus on loogikast, matemaatikast ja teadusest lähtuv seadus, mille järgi universum juhindub. Seepärast on moraaliseadus mitte midagi muud kui inimarengu põhistruktuuri ja juhtimise järgimine, see on iga inimese enda vabaduse ja iseseisvuse allikas.
Karvaseõiene londeesia
Karvaseõiene londeesia (Londesia eriantha, sünonüüm Bassia eriantha) on rebasheinaliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Taim on kantud Eesti punasesse raamatusse.
Narva ajalugu
Narva linnus
Septembris 1367 korraldasid Tallinna komtuur ning Järva ja Põltsamaa foogtid ühes Harju ja Viru aadlimeestega sõjaretke Vadjamaale, venelased aga põletasid kättemaksuks 2. novembril uuesti kindlustamata linna kolmandat korda maha tungides Vasknarva juurest kuni Jõhvini. 1407. aastal sooritasid venelased rüüsteretke üle Vasknarva Jõhvini, jõudes ka Rakvereni. 1380. aastatel hakkas Narva linn kiiresti kasvama. Eeslinnuses asuva kihelkonnakiriku kui keskuse ümber ehitati hooned korrapäraste tänavaliinide äärde.
Narva ja Vasknarva linnused kontrollisid kahte peamist marsruuti Eesti territooriumile Kirde-Eesti aladel. Narva kindlust kasutati ka soodsa baasina rüüsteretkede korraldamisel Vene aladele, mis ulatusid kuni Neeva jõeni. 1448. aastal planeeriti suurem sõjakäik Narva alt venelaste vastu. Narvast sisemaale suunduvale, Tallinna viiva tee äärde rajati vaenlasele vastupanu avaldamiseks 15.–16. sajandil orduvasallide Kalvi, Purtse, Järve ja Edise vasallilinnused. Narva linnusest läänes asus järgmine tõsisemalt võetav sõjaline tugipunkt Rakvere linnus. Narva ja Rakvere vahele jäävad kohaliku tähtsusega linnused koos Toolse lossi ja Jõhvi kindluskirikuga ei omanud otsustavat sõna.
Vene–Rootsi sõda 1495–1497
Moskva suurvürsti Ivan III poolt ellu viidud "Venemaa taasühendamise" käigus allutas Moskva suurvürstiriik 1478. aastal Novgorodi vabariigi ning liitis suurvürstiriigiga Novgorodi valdused. Sõjaliste ettevalmistustena alustas Ivan III 1492. aastal Narva jõe keskjooksul Jaani linnuse ehitamist ning 1493. aastal liitus Rootsi vaenlase Norra ja Taani kuningriigi kuninga (1481–1513) ja Kalmari uniooni monarhi Hansuga. 1495. aastal ründas Moskva tsaaririik taanlaste poolt mahitatuna rootslaste võimu all olevat Soomet. 1495 saavutasid Viiburi kindluse kaitsjad venelaste üle võidu. 1496. aastal uuesti rünnanud venelased jõudsid läbi Karjala ja Savo Hämeni. Rootsi abi venis sisetülide tõttu. Kui see aga ükskord kohale jõudis, asusid Rootsi väed sõjaretkele ning purustasid 1496. aasta suvel, Narva jõe äärde püstitatud venelaste piirikindluse Jaanilinna. Rootsi väepealikud Svante Nilsson Sture ja Knut Posse maabusid 70 laevaga Jaanilinna alla ning kindluse pommitamise järel vallutasid Jaanilinna linnuse. Linnust üritati müüa Liivimaa ordule, kuid tehing ebaõnnestus. Rootslased tõmbusid Soome lahe põhjakaldale tagasi. 1497. aastal sõlmiti Rootsi-Vene vaherahu.
Liivimaa sõda
pisi|[[Narva piiramine (1558)|Narva lahing 1558]]
1558. aasta algul alustas Moskva tsaaririik Liivi sõda. Sõja algetapis, Vene-Liivi sõjas rünnati Eestimaad kahe väega: üks tuli Vastseliina kaudu Tartu piiskopkonda ja teine tungis üle Narva jõe. Liivimaa ordu kaitstud Narvast mindi esialgu mööda ja 25. jaanuaril rünnati Jõhvi kihelkonda.
1. aprillil alustas Jaanilinna linnus Narva pommitamist. 11. mail puhkes Narvas suur tulekahju. Moskva tsaaririigi väed kasutasid tekkinud segaduse ära ja vallutasid linna, kuid linnust vallutada ei suudetud. Linnuse kaitsjatega saavutati kokkulepe ning neid lubati vabalt lahkuda. , Narva piiramine (1558)
Vene võimu all 1558–1581
pisi|Vene tsaaririigi poolt vallutatud ja okupeeritud alad aastatel 1570–1577 Seejärel oli Virumaa ja Narva aastatel 1558–1581 Moskva tsaaririigi võimu all ning järgmisel aastakümnel muutus Narva tähtsaks kaubalinnaks. Narva kujunes Moskva riigi ainukeseks väliskaubandussadamaks. Sõja tulemusel jäid Moskva tsaaririigi valdusse Narva, Tartu ja Alutaguse, mõningad Järvamaa ja Virumaa maakonnad ning Venemaaga piirnevad alad. 1559. aasta suvel andis Vene tsaar oma kaupmeestele korralduse tuua kaubakontor Viiburist üle Narva. Samal aastal alustasid kaubavahetust Narva kaudu Lübecki kaupmehed. Inglise kaupmehed jõudsid Narva 1560 ning transiitkaubandus Venemaaga kandus Tallinnast üle Narva.
Rootsi kuningas, kes oli 1561. aastal Tallinna linna oma kaitse alla võtnud ja oli ka kohustunud kaitsma Tallinna laokohaõigusi, lasi 1562. aastal, pärast nelipühi Soome lahel Narvast saabunud Lübecki kaupmeeste laevad kinni pidada ning konfiskeeris varad Rootsi riigi kasuks. Laevade konfiskeerimine oli ka hiljem Põhjamaade seitsmeaastase sõja üheks põhjuseks. 1566. aastal pidas Rootsi admiral Klas Horn üle 200 laeva Narva kaubateelt kinni, mis olid laaditud Inglise ja muude maade kalli kaubaga (kaleviga), mis muutis kaubatee Narva ohtlikuks. Narva blokeerimise lõpetasid Rootsi võimud alles 1570. aastal sõlmitud Stralsundi rahulepingu järel.
1570. aastal toimus Moskva tsaari opritšnina rüüsteretk Vene-Liivi sõja tulemusel Moskva tsaaririigiga liidetud Narva, Novgorodi veresauna jätkuna, tapeti Novgorodiga seotud Narva venelasi, hävitati, põletati. Linna vene rahvusest elanikud hävitati, kuid saksa kaupmehi ja Liivimaa talupoegi ei puututud.
Kahekümneviieaastane sõda
1573. aastal korraldasid venelased suure sõjakäigu Narva kaudu Eestisse ja vallutasid Paide linnuse. Pärast seda läks 16 000-meheline sõjavägi vallutama Läänemaad, sai aga Koluvere lahingus rootslastelt lüüa.
27. augustil 1577 tegid Rootsi väed sõjakäigu Narva jõe suudmesse, kus mitmed majad maha põletasid, paarsada venelast tapsid ja paar laeva sõjasaagiks said. 1579. aastal suvel tegid Rootsi väed uue sõjakäigu Narva, milles põletasid maha Narva alevid. Sama aasta sügisel toimunud sõjakäigu ajal piirasid nad ka Narva linna, kuid edutult. pisi|vasakul|Narva kindlus 6. septembril 1581 vallutasid Rootsi Kuningriigi väed Pontus De la Gardie juhtimisel Narva ja seejärel ka Ingerimaa. 21. juulil 1585 asendati Narva Lübecki linnaõigused Rootsi linnaõigustega ning Narvas kehtestati ka Rootsis kehtiv evangeeliumi usu kiriklik valitsus. pisi|Kristervall Narva vallutamise järel alustati Rootsi kuninga (1568–1592) Johan III käsul Narva linnuse uuendustöid. Vana Narva linnamüüri nurkadesse ehitati seniste keskaegsete tornide asemel mullaga täidetud neli torni ehk basteid. 17. sajandi alguses kindlustati Narva linnamüüri mullavallidega: Liivavall, Vanavall, Kuningavall, Kristervall.
Narvale kinnitati ka uus Narva vapp Rootsi kuningas Johan III poolt, mille 18. sajandil kinnitas ka Vene keiser Peeter I.
Rootsi kuningriigis
pisi|Narva [[Rootsi Ingeri dominiooni pealinnana]]
Narva Rootsi Ingeri keskusena
Aastatel 1610–1613 toimunud Venemaa pärilussõja tulemusena, milles osalesid Rzeczpospolita ja Rootsi Kuningriik ning Romanovite dünastia Moskva tsaaririigi troonikandidaadid, kaotasid tsaar Mihhail I Fjodorovitš ja Moskva tsaaririik Ingerimaa uuesti Rootsile ja kuningas Gustav II Adolfile.
1617. aastal sõlmitud Stolbovo rahuga, said alad Rootsi Kuningriigi valdusse. Soome lahe idaosa valdamise pärast toimunud nn. Ingeri sõja lõpetanud rahulepinguga sai Venemaa Rootsilt tagasi Novgorodi, Staraja Russa, Porhovi, Gdovi ja teisi alasid, kuid pidi loovutama Rootsile Ingerimaa koos Jaanilinna linnusega (Jaanilinna), Jaama, Koporje, Nöteborgi (Schlüsselburgi kindluse) ja Laadogast läänes oleva Laadoga-Karjalaga Käkisalmi lääni. Stolbovo rahuga määratud piir kehtis Vene-Rootsi sõjani aastatel 1656–1658.
1658. aastal sõlmitud Vallisaare vaherahuga see piir muudeti, kuid taastati Kärde rahuga 1661. aastal ja kehtis kuni Põhjasõjani. Rootsi Ingeri keskuseks aastatel (1651–1706) oli Narva linn, kus asus ka Ingerimaa kuberner või asehaldur. , Narva ja Ingerimaa superintendentide loend, Ingerimaa, Ingeri ajalugu, Läänemereprovintsid pisi|Rootsi krooni [[Läänemereprovintsid 17. sajandil]] Kirde-Eesti piirkonna kontrollimine oli Rootsi riigi jaoks tähtis, sest see võimaldas hoida maismaa kaudu ühendust Rootsi Läänemereprovintside Eesti- ja Liivimaa ning Soome vahel. Ühenduse võtmeks oli Narva kindlus ja ühenduse alalhoidmine sõltus Narva kindluse valdamisest. Narva kindluses paiknev Rootsi garnison tagas rootslaste sõjalise kohaloleku Ingerimaal, mis ühendaski Liivimaad Karjala aladega. Narva kindlus omas strateegilist osa Rootsi Läänemere provintside valitsemises.
Rootsiaegne Narva vanalinn
Rootsi teiseks pealinnaks Narva siiski ei saanud, küll aga sai Narva suursuguse barokse Narva vanalinna ning 1671. aastal valmis üks Eesti esinduslikumaid hooneid läbi aegade – Narva raekoda, Narva börsihoone (1695–1704) ning ka esinduslikud Hans Kindleri poolt hollandi vanaklassitsistlikus stiilis (1688–1693) ehitatud linnusekrahv Christian von Kocheni paleetaoline hoone, Narva raehärra H. Poorteni elamu (1695–1704) ja reeder Kettlewelli elamu 1698. aastal ning Narvas üheks Dahlbergi bastionaalse kaitsesüsteemi ehitustööde juhiks ja Narva raekoja ehitamist juhtinud Stahl von Holsteini elamu, mis hävisid 1944. aasta märtsipommitamises või sellele järgnenud linna uuesti ülesehitamisel. Märgatavalt arenes ka majandus ja kaubandus linnas ning selle ümbruses.
Vene–Rootsi sõda 1656–1661
1656. aastal algas Rootsi ja Moskva tsaaririigi vaheline Vene–Rootsi sõda, 1657. aasta alguses põletasid Vene väed maha linna alevid ja 13. märtsil 1658 ületasid Vene väed tolleaegse piiri ja ründasid Rootsi vägede eelposte algselt Joala küla juures ning seejärel piirasid 17.–20. märtsini Narva linna. Piiramise lõpetas Rootsi ja Vene vahel sõlmitud vaherahu.
Narva kindlustused ja bastionid
pisi|vasakul|Narva kindlus koos bastionide asukohtadega tänapäevasel Narva kaardil: 1 – Spes, 2 – Justitia, 3 – Pax, 4 – [[Victoria bastion|Victoria, 5 – Honori, 6 – Gloria, 7 – Fama, 8 – Triumphi, 9 – Fortuna]] Aastatel 1676–1680 alustati Narvas kaitserajatiste uuendamist fortifikatsioonide direktori Erik Dahlbergi kavade ja Vaubani süsteemi järgi. 1680. aastatel hakati ehitama uusitaalia tüüpi bastione. Ümberehitustööde käigus suleti Viru värav, mis jäi selle peale rajatud Vanavalli sisse, jõe poole avanenud Väike Rannavärav ehk Vana Rannavärav ja Veevärav jäi ka edaspidi kasutusse. Põhja avanev Karjavärav renoveeriti ja kindlustati täiendavalt. Ehitustöid alustati 1682. aastal ja jätkati kuni Narva vallutamiseni venelaste poolt 1704. aastal. Valmis jõuti ehitada kuus bastionit (Gloria (Kuulsus), Victoria (Võit), Honori (Au), Triumphi (Triumf), Fortuna (Õnn) ja Fama bastion) ja lisaks bastionilaadne kindlustus Spes (Lootus), mis asus linnuse lõunamüüri ees. Wrangeli bastionit ei jõutud ümber ehitada bastioniks Pax (Rahu), samuti ei jõutud valmis linnuse kirdenurka kavandatud poolbastion Justitia (Õiglus). Bastionide kaitseks kavandatud viiest raveliinist jõuti valmis ehitada kaks. Ehitamata jäi Triumphi ja Fortuna bastioni vahele planeeritud läänevärav. Bastionid ümbritseti vallikraaviga, põhja poole ehitati uus värav – Kuningavärav, millest kujundati linna peavärav, vanadest väravatest jäi alles Veevärav ja Uus värav (hiljem Pimevärav).
Narva Põhjasõjas
pisi|Narva lahing 1700 Üsna Põhjasõja algul, 30. novembril 1700 toimunud Narva lahingus saavutasid arvulises vähemuses olnud Rootsi väed Vene vägede üle hiilgava võidu. Siiski võitis Põhjasõja Venemaa, Narva vallutati 1704. aastal ning Eestimaa läks 1710. aastal reaalselt Venemaa võimu alla.
Venemaa keisririigis
Vallutatud Rootsi Ingeri alade haldamiseks moodustati 1706. aastal Ingerimaa kubermang, mille koosseisu liideti 1708. aastal Narva ja Pihkva maakond ja Rootsi Nyeni linna asemel asutatud Peterburi linna ümbrus, Schlüsselburg, Jamburg, Koporje, Narva maakond, Tartu maakond, Olonetsi kaid, maad Oneega jõe ääres (Kargopolje maakond) ja Novgorodi linna ümbritsevad maad. Kubermangukeskuseks oli kuni 1710. aastani Schlüsselburg ja pärast seda juba Peterburi, 1710. aastal nimetati ka Ingerimaa kubermang ümber Peterburi kubermanguks.
Tööstuslinnaks arenemine
19. sajandi esimesel poolel algas Narvas kiire tööstuse areng, mida soodustas Narva jõe koskede suur jõud. Esimeseks tähtsaks tööstusettevõtteks oli Paul Momma rajatud Narva kalevivabrik.
1822. aastal alustas tegevust Georgi saarel Narva külje all G. Schwartzi kalevivabrik. G. Schwartz rendis ala Georgi saarel Joala mõisa omanikult Peterburi 1. gildi kaupmehelt B. Cramerilt. Vee jõul töötav ettevõte alustas tegevust 1822. aastal. 1826. aastal töötas vabrikus 41 kudumistelge, töölisi oli 169 ja toodang ulatus 11 549 arssinani. 1827. aasta veebruaris põles maha vabriku peahoone, kuid juba samal aastal ehitas Schwartz ettevõtte kindlustussumma abil uuesti üles, võttes kasutusele ka aurujõu. Kudumistelgi oli vabrikus 46, töölisi ühes meistritega 272 ja aastas toodeti 36 287 arssinat kalevit. 1832. aastal pärast Schwartz oli vabriku üleandmist Cramerile läks vabrik sulgemisele. pisi|left|[[Wilhelm Siegfried Stavenhageni pilt Narva jõest ning selle kallastel asuvatest Narvast ja Jaanilinnast 1867. aastal]] 1825. aasta lõpul ja 1826. aasta algul ehitas Joala mõisalt renditud Narva jõe vasakule kalda alale kalevivabriku, Narva 2. gildi kaupmees Joseph Nüsser. Kui vabrik alustas 1826. aasta keskel tööd, töötas vabrikus 23 kudumistelge ja 109 töötajat. Ettevõte likvideeriti 1830. aastal. pisi|300px|Kreenholmi Manufaktuuri Georgi vabriku hoone 1845. aastal omandas aga kõik Joala kalevivabrikud Peterburi ärimees parun Alexander von Stieglitz. 10. oktoobril 1858 alustas Narvas tööd Kreenholmi puuvillavabrik, tolle aja kõige kaasaegsem tööstusettevõte Venemaal ja suurim tekstiilivabrik kogu Euroopas. 1859. aastal alustas tööd kudumisvabrik, 1861. aastal ketrusvabriku uus osa. 1870. aastal avati uus ketrusvabrik, 1884. aastal Joala vabrik, 1890. aastal uus telliskivist Georgi vabrik. 1900. aastal ehitati vabriku elektrikeskjaam. 1867. aastal arvati Narva välja Venemaa kindluste nimekirjast ja 1870. aastal avatud Balti raudtee soodustas veelgi Narva muutumist tööstuslinnaks ning soodustas sidepidamist Eestimaa kubermangu ja keisririigi pealinna Peterburiga. Narva linna arengul oli omapära, et tööstuslinnaks arenguga ning uute asumite moodustumisega (Joaoru alev, Narva ja raudteejaama vahel, Peetri alev, Paemurru jt) ei kuulunud need Narva linna koosseisu, vaid Narva linna piirist lääne pool asunud Rakvere kreisi.
Venemaa keisri Aleksander II ukaasiga kehtestati Läänemere kubermangude linnades 1870. aasta Vene üldine linnaseadus. Uue Linnaseaduse kohaselt said linna omavalitsusorganiks neljaks aastaks kinnisvaraomanikkude poolt valitav linnavolikogu. Uue linnakorralduse sisseviimisega lõppes Narva ühendus Balti provintsidega. Vene linnakorraldusseaduse tulemusena kaotati ära keskajast säilinud raesüsteem.