cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gerhard von Scharnhorst
Elukäik
Pärast Hannoveri saabumist asutas Scharnhorst sõjaväelise ajakirja, mis eri nimede all ilmus kuni aastani 1805. Kolme aastaga saavutas ta publitsisti ja pedagoogi kuulsuse. 1788 aitas Scharnhorst koostada ja trükkida raamatu "Handbuch für Offiziere in den anwendbaren Teilen der Kriegswissenschaften" (Sõjateaduse käsiraamat ohvitseridele). 1792 avaldas ta oma raamatu Militärisches Taschenbuch für den Gebrauch im Felde (Sõjapidamise käsiraamat kasutamiseks välitingimustes). Kaasaegsete sõnul oli see: …oma aja kõige rohkem kasutust leidnud praktiline juhend
Zabolova
Zabolova (ka Zabolotje) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Alūksne piirkonnas Pededze vallas.
Gerhard von Scharnhorst
Scharnhorsti esimene sõjakäik
Pärast Baseli rahu (5. märts 1795) naasis Scharnhorst Hannoveri. Nüüd juba neljakümneaastasena hakkas ta saadud lahingukogemusi analüüsima ja kokku võtma. Tema seisukohad ilmusid artiklite seerias, kõige tuntuimad neist olid, Vertheidigung der Stadt Menin (Menini linna kaitsmine; Hannover, 1803) ja Die Ursachen des Glücks der Franzosen im Revolutionskrieg (Prantslaste edu põhjused revolutsioonisõdades). Scharnhorst uskus, et prantslaste edu aluseks oli poliitilise ja sõjaliste tegevuste pidev koordineerimine. Läbi nende artiklite jõudis Scharnhorst järeldusele muutuste vajadusest Hannoveri armees. Ta hakkas propageerima: ''paremat haridust ohvitseridele ja allohvitseridele, leitnandi auastmesse ülendamist läbi eksamite, nepotismi ja onupojapoliitika kaotamist, sõjalise kohtumõistmise parandamist, suurtükiväe ümberrelvastamist ja laiendamist, jalaväe taktika transformeerumist liinisüsteemilt erinevate rünnakkolonnide kombinatsiooniks. Vajadust moodustada alaline kindralstaap, vajadust jaotada armee diviisideks, kus on esindatud kõik relvaliigid, et tagada paindlik ja iseseisev operatiivtegutsemisvõime. Reaalse ja intensiivse väljaõppe korraldamist ning ajateenistuse sisseviimist palgasõdurite negatiivsete mõjude vähendamiseks armees''. Kahjuks lükkas Hannoveri kuurvürst kõik pakutud ideed tagasi.
Zabolova
Zabolova asub valla põhjaosas Venemaa-Läti piiri lähedal. Küla jääb valla keskusest Pededzest 6, piirkonna keskusest Alūksnest 34 ja Riiast 236 km kaugusele. Seal asub Zabolova bussipeatus.
Gerhard von Scharnhorst
Preisi kuninga teenistuses
Selleks ajaks oli Scharnhorsti nimi saanud tuntuks juba mitmes riigis ja armees, ning mitmed riigid soovisid teda oma teenistusse värvata. 1801. aastal asus Scharnhorst Preisi kuninga Friedrich Wilhelm III teenistusse, kes andis talle selle eest aadlitiitli, ooberstleitnandi auastme ja kaks korda suurema palga, kui ta sai Hannoveris. Siinkohal tasub mainida, et Scharnhorst ei vahetanud oma teenistuskohta kerge südamega, läbirääkimised Preisi armeega liitumiseks kestsid enam kui kaks aastat.
Zabolova
Külast läheb läbi maantee P42.
Gerhard von Scharnhorst
Preisi kuninga teenistuses
Berliinis sai Scharnhorst viisaka, kuid külma vastuvõtu osaliseks. Uutele võitluskaaslaslastele paistis ta veidrikuna. Tema suur pea oli ettepoole kaldu, kui ta kohmakalt kõndis. Scharnhorsti kõnes puudus elegants, see oli madala kõlaga, pikaldane, kohati kõhklev, koos Hannoveri intonatsiooniga jäi see preislaste kõrvadele tihti arusaamatuks. Isegi paraadiplatsil ei hiilanud Scharnhorst oma füüsiliste võimete ja elegantsete kommetega, mis juba selleks ajaks olid Preisi sõdurite stiiliks välja kujunenud.
Tupicene
Tupicene on küla (mazciems) Lätis Alūksne piirkonnas Pededze vallas. Tupicene asub valla keskosas merepinnast 1355 meetri kõrgusel. Küla jääb valla keskusest Pededzest 2, piirkonna keskusest Alūksnest 30 ja Riiast 231 km kaugusele.
Gerhard von Scharnhorst
Preisi kuninga teenistuses
Ka Preisimaal tegi Scharnhorst kuningale ja kõrgematele ohvitseridele ettepaneku armeed reformida. Tema eesmärk oli preislaste struktuurid, varustus, operatiiv-ja taktikalised doktriinid tuua lähemale Prantsuse armee omadele. Ka seal lükati tema ettepanekud tagasi, kuid see ei vähendanud kuninga soosingut Scharnhorstile. Kuningale oli ta jätnud kustumatu mulje, teades üksikasjaliselt üksuste struktuure ja nende relvastust. Friedrich Wilhelm pakkus Scharnhorstile tööd marginaalses ja hooletusse jäetud kõrgema sõjalise hariduse valdkonnas.
Zabolova
Aastal 2015 oli külas 34 elanikku.
Narr
Narr ehk pajats on kesk- ja renessansiajal olnud palgaline Euroopa kuninglikus õukonnas, kelle ülesanne oli naljalugusid rääkida ja õukonna meelt muul kombel lahutada.
Gerhard von Scharnhorst
Preisi kuninga teenistuses
Berliini Sõjaväe Instituut palkas Scharnhorsti õppejõuks. Selles koolis asutas ta ühingu Militärische Gesellschaft (Berliini Sõjaline Ühing). Läbi selle ühingu sai Scharnhorst vahetada ideid, propageerida oma tõekspidamisi ja analüüsida teisi sõjalisi teooriaid. Ühingu liikmed kuulusid enamasti ühiskonna eliiti, nagu näiteks Preisi prints August Ferdinand, Mecklenburg-Strelizi hertsog Karl jne. Liikmed olid ka Scharnhorsti tudengid Carl von Clausewitz, Tiedemann, Johann Karl Braun, Georg Wilhelm von Hoffmann, Rühle von Lilienstern ja teised. 1805. aastal kuulus ühingusse 187 liiget.
Tupicene
Külast läheb läbi maantee P42. Seal kasvav Tupicene kooli tamm on võetud looduskaitse alla.
Aastal 2015 oli külas 3 elanikku.
Gerhard von Scharnhorst
Töö Berliini Sõjaväeinstituudis
Kõrgema sõjalise hariduse omandamine nägi ette kolme aastat õppimist oktoobrist aprillini, ohvitserikraadi said vaid parimad. Scharnhorst mõistis, et kaine mõistus ja praktiline kogemus ei saa koos töötada kuni puuduvad standardiseeritud operatsiooni planeerimise protseduurid. Nende sisseviimisel pidi Scharnhorst põhiprobleemina arvestama paljude kohalike rügemendiülemate vastuseisuga, kes ei mõistnud hariduse olulisust. Oponentide seisukohade ekslikkust näitab kasvõi fakt sellest, et 60% Berliini Sõjaväe Instituudi tudengitest, kes õppisid Scharnhorsti käe all, edutati hiljem kindrali auastmesse.
Järgmiseks Scharnhorsti saavutuseks sõjaväelase elukutse edendamisel võib nimetada temaatilise raamatukogu asutamist. Ta uskus, et sõjaline kirjandus pole mitte ainult taktikalised manuaalid, vaid ka ajalugu ja filosoofiat käsitlevad uuringud sõjast. Scharnhorst mõistis, et sõda ei saa vaadelda isoleeritult vaid tuleb käsitleda laiemas kontekstist. Mobilisatsioon ja sõjaks ettevalmistamine tähistavad aastaid 1804 ja 1805. Kui sõda lõpuks 1806. aastal puhkes asus Scharnhorst staabiülemana Braunschweig-Wolfenbütteli hertsogi teenistusse. Ta sai kergelt haavata Auerstadti lahingus (14. oktoober 1806) ja näitas üles kangelaslikkust taandumislahingutes. Läbikukkunud kampaania viimastel nädalatel liitus Scharnhorst Gerhard Leberecht von Blücheriga ja läks viimasega koos, pärast Preisimaa kapituleerumist Ratekaus (7. novembril 1806) sõjavangi. Pärast vabanemist tänu vangide vahetusele mängis ta olulist rolli Vene keisri teenistusse astunud Preisi kindrali Anton Wilhelm von L'Estocqi korpuse juhtimises. Teenete eest Eylau lahingus (veebruaris 1807) sai Scharnhorst Preisi kõrgeima sõjalise autasu Pour le Mérite.
Ilmne oli, et Scharnhorstist oli saanud briljantne staabiohvitser. Läbi aeglaste ja vaevaliste sammude algas Jena lahingus (1806) purustatud pikkade traditsioonidega palgaarmeest tõeliselt universaalse rahvaarmee tegemine. Paar päeva pärast Tilsiti rahu (juuli 1807) anti Scharnhorstile kindralmajori auaste.
Jena ja Auerstadti kaksiklahingu tulemused
Kaotused Jena ja Auerstadti all 1806. aastal raputasid Preisi armees seni kehtinud põhimõtteid ja sõjalisi alustalasid tõsiselt ning andsid ajendi järelemõtlemiseks, analüüsiks ja reformideks. Paljudele riigiteenistujatele ja ohvitseridele tundus kaotus 1807. aasta suvel olevat märk muudatuste teostamiseks Preisimaal. Monarhistidele ei tundunud reformid ainukese võimalusena, kuid ellujäämiseks pidasid ka nemad siiski muutusi vajalikuks.
Scharnhorstist sai reformide läbiviimise komisjoni esimees, sinna kuulusid veel tema parimad õpilased Gneisenau, Grolman ja Boyen. Scharnhorstil oli vaba võimalus suhelda kuningas Friedrich Wilhelm III-ga, kes määras ta kindraladjutandiks. Vaatamata tema poliitilisele ja intellektuaalsele positsioonile sõltus reformide elluviimine siiski kuningast ja kõrgematest ohvitseridest.
Sõjalise reorganiseerimise komisjoni alluvuses oli mitmeid komiteesid, kes tegelesid kindla probleemiga, nagu näiteks taktikaline doktriin, varustus ja muud probleemid. Komisjoni ülesandeks oli vastata 19 küsimusele. Esimesed viis tegelesid ohvitseri korpuse probleemidega: uurisid nende käitumist möödunud sõjas, karistasid neid kes ei täitnud oma kohust, vaatasid kuidas parandada motivatsioonisüsteemi, suurendasid ohvitseride arvu. Järgmised neli küsimust tegelesid jalaväe ja ratsaväe reorganiseerimisega, nende ühendamisega diviisi ja korpuse struktuuridesse. Kolm küsimust pühendusid vormiriietele, nende praktilisusele ja kompaniiülemate vabastamisele majandusküsimustest. Üks küsimus tegeles liinijalaväe ja kergejalaväe koosluse parandamisega. Lisaks oli veel küsimusi, mis otsisid vastust kuidas värbamispoliitikat muuta, varustussüsteemi paindlikumaks muuta ja parandada väljaõpet.
Kuuldused reformiplaanidest jõudsid ka preislasi ülestõusus kahtlustava Napoleoni kõrvu, mistõttu kuningal tuli korduvalt pakutud reforme kas edasi lükata või tühistada.
1809. aasta sõda Prantsusmaa ja Austria vahel tõi ennatlikke lootusi Preisi patriootide ridadesse.
Napoleon keelas oma 1810. aasta 26. septembri dekreediga välismaalastel teenida Preisi armees ning seejärel sundis Preisi armeed oma liitlasena osalema 1811–1812 Vene-vastastel sõjakäikudel. Kuna see dekreet puudutas ka Scharnhorsti, lahkus viimane Berliinist. Preisi armeest eemal olles kirjutas ja andis trükki oma uurimistöö tulirelvadest "Über die Wirkung des Feuergewehrs" (1813).
Napoleoni taganemine Moskvast (1812) oli märguandeks uue Preisi rahvusliku armee relvile kutsumiseks. Kuningal oli nüüd taas mõjuvõim kõikide muudatuste elluviimiseks, Scharnhorst kutsuti tagasi kuninga peakorterisse. Viimane loobus kõrgest pakutud positsioonist ja asus teenistusse Blücheri staabiülemana.
Lützeni ehk Gross-Görscheni lahingus (2. mail 1813), said preislased lüüa, kuid see kaotus oli teistsugune. Napoleoni väed ei suutnud lahingust väljunud vastase üksusi jälitada, seega polnud lüüasaamine täielik. Scharnhorst sai selles lahingus jalga haavata. Haav ei olnud tõsine kuid kurnas organismi tõsiselt. Taganemisel Dresdenisse tekkis põletik. Scharnhorsti suri 28. juunil 1813 Prahas, kuhu ta oli reisinud, et arutada Schwarzenbergi ja Radetzkyga Austria kaasamist relvastatud konflikti.
Napilt enne surma sai Scharnhorst kindralleitnandiks.
Mälestussambad
pisi|[[Christian Daniel Rauchi loodud Scharnhorsti mälestussammas Unter den Lindenil Berliinis (1822)]] pisi|Magava lõvi pronksskulptuur [[Gerhard von Scharnhorsti haual Berliinis]] Gerhard von Scharnhorst on maetud Berliini Invalidenfriedhofi (C, G1). Preisimaa kuningas Friedrich Wilhelm III lasi tema hauale püstitada Karl Friedrich Schinkeli kavandatud hauamonumendi, millel on Friedrich Tiecki reljeef ja Theodor Kalide magava lõvi pronksskulptuur.
Scharnhorsti sünnikodus Bordenaus on mälestusmärk maja ees, kus ta sündis. Skulptor Christian Daniel Rauchi tehtud büst asub Regensburgi Walhallas.
Maailmasõdade päevil kandsid mitu Saksa laeva Scharnhorsti nime (soomusristleja Scharnhorst ja lahingulaev Scharnhorst), Dortmundis anti ühele tänavale tema nimi.
Scharnhorsti reformide tulemused
Scharnhorsti teeneks võib pidada staabiohvitseride valiku ja ettevalmistamise süsteemi loomist. See omakorda suurendas lahingute läbiviimise efektiivsust. Gerhard von Scharnhorsti loetakse üheks Berliini sõjaväeakadeemia rajajaks.
Järgmiseks Scharnhorsti teeneks peetakse aadlike ohvitseriks saamise eesõiguse kaotamist. Vaatamata päritolule võisid kõik kvalifitseeritud subjektid kandideerida vabale positsioonile armees. Reformikomisjoni ettepanek kõlas järgmiselt:
“''Nüüdsest peab ohvitseri auaste antama rahu ajal ainult läbi teadmiste kontrolli ja hariduse. Sõja ajal erandkorral ka läbi vapruse ja kiire tegutsemise. Seetõttu võib armees unustada tiitlid ja tuleb austada neid kes on kvalifitseerunud ametikohtadele. Armees on privileegid kadunud ja igaüks eranditult, sõltumata päritolust, omab võrdseid kohustusi ja vabadust.''”
Uuendused sisaldasid üksuste rahuaegsete struktuuride vastavusse viimisega nende kasutamisele lahingus ehk siis sõjaaja vajadustega. Lisaks anti komandöridele suurem operatsiooniline ja taktikaline tegutsemisvabadus. Reformijad soovitasid uusi rünnakuformatsioone jala- ja ratsaväe brigaadidele ning diviisidele. Scharnhorst isiklikult innustas ohvitsere olema väljaõppe läbiviijateks. 1810. aasta lõpus keelitas ta kuningat mitte viivitama kõikehõlmavate väljaõppe eeskirjade ja manuaalide väljaandmisega, et asendada nendega siiani eraldi väljaantud ebaefektiivsed üksikud väljaõppe käskkirjad. Tänu sellele initsiatiivile alustati uute suurtüki-, jala- ja ratsaväe väljaõppe-eeskirjade koostamist.
Scharnhorsti edu põhjused Preisi armee reformimisel
Just pärast Scharnhorsti sündi algas 18. sajandi veriseim konflikt, Seitsmeaastane sõda (1755–1763), kuhu olid kaasatud kõik Euroopa suuremad riigid: Preisimaa, Hannover ja Inglismaa vastamisi Austria, Prantsusmaa, Venemaa, Rootsi ja Saksimaaga. Hiljem tõmmati konflikti ka Portugal ja Hispaania, ning ka neutraalne Holland, keda rünnati asumaal Indias. Pikk sõda kurnas väikeseid monarhiaid ja viitas sellele, et tulevikus on võitudeks vaja rohkem ressursse ning muutusi juhtimises. Scharnhorst sai sõjalise alghariduse mehelt, kes oli Seitsmeaastases sõjas osalenud ja nendest muudatuse vajadustest aru saanud. Kõige suuremad muudatuse Euroopasse saabusid siiski läbi Prantsuse revolutsiooni (1789–1799), kus absoluutne monarhia koos aristokraatide ja katoliku kiriku feodaalsete privileegidega kaotas võimu kodaniku õigustele ning vabariigile. Revolutsioonile järgnenud Napoleoni võimulepürgimine, mis tipnes monarhia taaskehtestamisega ning seejärel kaks uut riigipööret lõid tingimuse modernse Prantsusmaa tekkimisele. Revolutsiooni poolt toodud muutused põhjustasid meelepaha, aga samas ka inspireerisid uute eesmärkide ja väärtuste poole pürgijaid oma valgustatud ideaale levitama üle Euroopa. Valgustatud mõtlejad uskusid, et süstemaatilist analüüsi saab kasutada kõikides inimtegevuse valdkondades, alustades riigivalitsemisest lõpetades indiviidi ja ühiskonnaga. Scharnhorst oli kindlasti üks nendest valgustatud mõtlejatest, tema juhtimise all Berliini Sõjateaduste Ühing studeeris tähelepanelikult kõiki neid reforme mida Prantsuse revolutsioon kaasa tõi ja Napoleon läbi viis. Wilhelm Rüstow’ hinnangul organisatsiooni ja hilisema ajateenistuse kohapealt ütles:
“Preislased võtsid üle ja viisid ellu Prantsuse revolutsiooni põhimõtted isegi täpsemini kui prantslased ise.”
See viitab asjaolule, et Scharnhorst mõistis hästi vaba ühiskonna võimsat jõudu.
Monarhid mõistsid samuti, et kui nad tahavad ellu jääda, siis peavad mõnest privileegist loobuma. Hea näide selle kohta on kuningas Frederick III Williami otsus oma riiki reformida pärast läbikukkumisi Jena ja Auerstadti all 1806. Järgnenud ümberkorraldused Preisimaal säilitasid kuningale trooni. Scharnhorsti iseloom oli kõvasti mõjutatud tema madalast päritolust. Prantsuse revolutsioon andis võimaluse ka lihtrahva seast tulnud inimestel saada kõrge auastmega ohvitserideks. Selline olukord pani kindlasti kõrgelt haritud ja intelligentse Scharnhorsti dilemma ette: kuidas aktsepteerida endast rumalamaid ülemaid ja vastu panna kiusatusele liituda hoopis Prantsuse armeega. Arvatavasti mõjutas teda nendes küsimustes õpetaja krahv Lippe külvatud põhimõtted truudusest, kohusetundest ja aust. Siiski saatis teda kibestumus piiratud võimaluste pärast. Enne oma surma tütar Juliele saadetud kirjas avaldas kindral oma tõelised ambitsioonid ja kahetses, et tema tööd pole piisavalt tunnustatud:
"Ma ei soovi maailmalt enam miskit. Seda millest ma tõeliselt unistan ta ei suuda mulle nagunii anda. Kui ma paranen jätkub kõik vanaviisi. On küll üks kindel ja hea ametikoht mille ma saan kui paranen, kuid see jätab mind ükskõikseks. Oleksin ülimalt õnnelik, kui mulle antaks ülemjuhataja amet. Usun, et saaksin selle tööga hakkama. Kuniks see on võimatu olen õnnetu…Kõik seitse auraha ja oma elu annaksin ühe päeva eest ülemjuhatajana"
Osad ajaloolased arvavad ekslikult, et Scharnhorst jagas oma õpilased kahte kategooriasse: ühtedeks, kellest saavad komandörid, ja teisteks, kes sobivad vaid kindralstaabi ohvitserideks. Oma kirjas Berliini sõjandusühingule rõhutas Scharnhorst siiski, et teenistus kindralstaabis on vaid üks osa elukutselise ohvitseri teenistusest. Seega võib järeldada, et ta ei välistanud tulevaste komandöride teenimist kindralstaabis.
Scharnhorst oli hea õpetaja ja meeskonnamängija, tal oli ambitsioone olla juht ning kui olukord lubas, sai ta kamandamisega hästi hakkama. Tema juhiomadused olid vastavuses tänapäeva, 21. sajandi mänedžerile. Välimuselt jäi Scharnhorstil puudu esinduslikkusest, ta ei paistnud paraadväljakul silma erilise enesekindluse ega šarmantsusega, tema kõnes oli puudu elegantsusest. Kõike neid puudusi kompenseeris ta oma teadmiste ja iseloomuomadustega. Scharnhorsti iseloomustanud kannatlikkus ja sihikindlus on tänaseni iga juhi jaoks vajalikud olulised iseloomuomadused. Tänu sellele suutis ta ellu viia oma ettepanekud reformideks, tõsi küll, mõningate reservatsioonidega, kuid siiski tasub imetleda tema sihikindlust ühtede ja samade ideede ning väärtuste propageerimisel läbi aastate. Ta suutis Frederick Williami meelt muuta ja otsustamisele sundida.
Scharnhorst oli hea süsteemiehitaja ja analüütik. Eri teemade arutamiseks kasutas ta järgmist meetodit: sõjandusühingu liikmed kirjutasid esseesid teemadel nagu taktika, pioneeriasjandus, suurtükid, strateegiad, sõjaajalugu ja topograafia. Nende alusel viidi läbi arutelusid, esitati küsimusi ja otsiti vastuseid. See ei olnud ainuke meetod, igal sõjandusühingu liikmel oli õigus tõstatada kindel teema läbi sedelile kirjutamise ja postitamise vastavasse hääletuskasti. Spetsiaalne komisjon vaatas ettepanekud läbi ja edastas need ühingule. Liikmeid julgustati teemadele lahendusi – analüüse pakkuma. Vastuseid püüti anda nii kiiresti kui võimalik.
Sõjalise kirjanduse tundmine omas Scharnhorsti silmis tähtsat osa. Ta uskus, et tuntud autorite teoste lugemine aitab kaasa konstruktiivsetele diskussioonidele, see omakorda aitab levitada vajalikke teadmisi.
Scharnhorstil õnnestus enamik Preisi armees rakendatud teooriaid tõestada läbi näitlike faktide. Ta teadis, et hea haridus peab olema balansis praktikaga. Strateegia mille elluviimine paistis ebareaalne leidis Scharnhorsti vastuseisu. Ta oli oma aja kõige suurem realist ja sellist suhtumist õpetas ta ka oma kadettidele.
Lisaks oskas Scharnhorst hästi kasutada piiratud propaganda vahendeid. Kasulike ja harivate artiklite abil tegi ta oma nime Saksamaal kuulsaks. Kolmekümne viie aasta jooksul ilmus tema sulest palju artikleid, raamatuid, esseesid. Ta uuris järjepidevalt sõjapidamise kunsti keerukust.
Ajalooline hetk nõudis monarhialt püsimajäämiseks muudatusi kehtivas süsteemis. Scharnhorst oli nende muutuste elluviimise tarvis hästi ettevalmistatud juht. Seitsmeaastase Sõja õppetundide vaimus haritud ohvitserina mõistis ta, et vaid rahva armee suudab vastu seista Prantsuse revolutsioonist tulenenud poliitilisele ning sõjalis-strateegilisele olukorrale. Sõjaväekohustuse viimine kõikide ühiskonnaklassideni ei muutnud ainuüksi Preisi sõjaväge vaid mõjutas sügavalt ka riigi majandust ning sotsiaalseid ja poliitilisi tavasid. Siinkohal peab siiski mainima, et Scharnhorst ei olnud ajateenistuse leiutaja, vaid ta propageeris Prantsuse revolutsioonist tulenenud kogemust.
Scharnhorst ei olnud prohvet ega tühipaljas teoreetik, pigem võib teda nimetada metoodiliseks uurijaks, arendajaks ja täiustajaks, kes levitas ideid ja meetodeid. Tänu Scharnhorsti loodud haridussüsteemile sai Preisi armee omale korralikud staabid ja juhtimissüsteemi, mis lubas samas komandöridel ka initsiatiivi otsuste langetamisel üles näidata. Briti ohvitseridel selline vabadus puudus, näiteks Waterloo lahingu ajal õhutas Müffling, Preisi sideohvitser Wellingtoni staabi juures, kahte Briti brigaadikomandöri kasutama momentumit ratsaväe vasturünnaku teostamiseks. Viimased keeldusid, kartes iseseisva tegutsemise eest sõjatribunali alla minekut. Scharnhorsti arendatud taktikaline doktriin oli kooskõlas muudatuste ja uuenenud sõjapidamiskunstiga. Prantsuse revolutsioon ja Napoleon tõestasid, et sõduriks olemine ei olnud lihtsalt tegevus või anne vaid hoopis elukutse, mis nõudis järjepidevat enesetäiendamist, studeerimist. Lisaks eeltoodule suutis Scharnhorst saavutada armee struktuuri optimeerimise sellisele tasemele, kus ülemate ja alluvate suhe vastas olukorra vajadusele. Albert A. Nofi ütles oma raamatus ”The Waterloo campaign”, et pärast reforme oli Preisi armee sõdurite ja kindralite arvuline vahekord võrreldes Briti või Prantsuse armeedega oli kõige enam tasakaalus.
Kindral Scharnhorst oli kuulsae sõjandusala teoreetiku Carl von Clausewitzi õpetaja. Lisaks sellele on Huntington nimetanud Scharnhorsti reformistiks, kellest sai alguse tõeline lääne sõjaväelase elukutse. Ühe põhjuse, miks kindral Scharnhorsti vähe teatakse, toob välja Charles Eduard White oma raamatus “The enlightened soldier”, ta ütleb:
Šeļehova
Šeļehova (ka Šelehhovo) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Alūksne piirkonnas Pededze vallas. Šeļehova asub valla põhjaosas Venemaa-Läti piiri lähedal. Küla jääb valla keskusest Pededzest 7, piirkonna keskusest Alūksnest 30 ja Riiast 231 km kaugusele.
Külast läheb läbi maantee V394.
Aastal 2015 oli külas 5 elanikku.
Coral Gables
Coral Gables on linn Ameerika Ühendriikides Florida osariigis Miami-Dade'i maakonnas.
Aastal 2005 elas linnas 42 871 inimest.
Linnas asub Miami ülikool.
Kliima
Kliima on mõõdukas ja soe. Maist oktoobrini on temperatuur kuni 31 °C. Kõige külmematel kuudel detsembrist veebruarini on temperatuur keskmiselt vaid 17 °C. Lumesadu esineb üliharva.
Ajalugu
Coral Gablesi linna planeeris ja asutas George Merrick 1920. aastal. 1925 sai Coral Gables linnaõigused.
Rahvastik
2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas linnas 46 780 inimest. Rahvastiku tihedus oli 1398 in/km². Elamuühikuid (housing units) oli 20 266 (keskmine tihedus 605,63/km²).
Pargid ja spordirajatised
Coral Gablesis on 22 parki. Linnas on mitmed spordirajatisi (näiteks tennise- ja golfiväljakuid), samuti spordiplatse ja telkimis- ja grillimiskohti.
Stuborova
Stuborova (ka Stuberova või Stuburova) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Alūksne piirkonnas Pededze vallas.
Stuborova asub valla põhjaosas Venemaa-Läti piiri lähedal. Küla jääb valla keskusest Pededzest 4, piirkonna keskusest Alūksnest 28 ja Riiast 230 km kaugusele. Seal asub Stuborova bussipeatus.
Külast läheb läbi maantee V394.
Külas asuvad Stuborova muinaskalmed on võetud muinsusmälestisena riikliku kaitse alla. Stuborovas asub mälestustahvel Nõukogude piloodile Pekarile, kes rammis seal oma põleva lennukiga Saksa vägesid.
2015. aastal oli külas 52 elanikku.
Przemyśl
Przemyśl on maakonnaõigustega linn Poolas Podkarpacie vojevoodkonnas. Asub Sani jõe ääres.
Przemyśl on üks Poola vanimaid linnu. Seda on mainitud 981. aastal Kiievi-Vene vallutatud asulana. Przemyśl oli Puna-Vene keskus. 1389 sai linnaõigused.
Day of Defeat: Source
"Day of Defeat: Source" on Teise maailmasõja läänerindel aset leidev meeskonnapõhine FPS-mäng. Mäng on uusversioon (remake) "Day of Defeatist" mis uuendati remake'is GoldSrci mängumootorilt uuemale Source'i mootorile. Mäng ilmus Microsoft Windowsile 2005. aasta 26. septembril Valve'i veebipoe Steami vahendusel. Füüsiliste koopiate levitamisega tegeles Electronic Arts.
Hannu Mäkelä
Looming
Hannu Mäkelä on kirjutanud ja toimetanud üle 160 teose – romaane, luulet, näidendeid, mälestusteraamatuid ja rohkesti lasteraamatuid.
Teosed eesti keeles
Kirjastus Tiritamm on Härra Huu raamatud andnud välja ka eraldi trükistena. Eraldi raamatutena on ilmunud:
Day of Defeat: Source
Mäng kuulutati ametlikult välja 2005. aasta veebruaris. Areduse käigus otsustati loobuda algsest plaanist, mille järgi pidi Day of Defeat: Source olema lihtsalt uuemat tehnoloogiat kasutav port, ning tehti muudatusi ka mängu mängitavusele ning lisati uusi funktsioone. Mäng toimub 1944. aastal Teise maailmasõja läänerindel ning mängijad saavad valida kuue tegelasklassi ja meeskondadena USA armee või Wehrmachti vahel, võideldes erinevates Teise maailmasõja lahingutest inspireeritud stsenaariumites.
Mäng sai kriitikutelt üldiselt positiivseid arvustusi, peamiselt oma atmosfääri, taktikalise mängitavuse, heli ja graafika eest. Mäng kogus ilmumisel siiski ka kriitikat, peamiselt kuna ilmumise ajal oli mängul vähe sisu. Valve on siiski hiljem uuendustega lisanud mängule uusi mänguviise ja kaarte.
Ujumine 2020. aasta suveolümpiamängudel
right|150px|Olümpiarõngad right|150px|Ujumine Ujumine 2020. aasta suveolümpiamängudel Tōkyōs toimub 25. juulist kuni 2. augustini. Naiste 10 km avaveemaraton peetakse 5. augustil, meeste võistlus toimub päev hiljem 6. augustil Odaiba merepargis.
Ujumine on üks spordialasid, mis kuulub Tōkyōs toimuvatel 2020. aasta suveolümpiamängude programmi. See on üks olümpiaaladest, kus on kõige rohkem osalejaid: 2017. aasta juunis määras rahvusvaheline olümpiakomitee osalejate arvu 928-le, neist viiskümmend maratoniujumises. ROKi eesmärk on sellel alal võrdne arv mehi ja naisi. Eelmistel mängudel osales sarnane arv sportlasi 174 riigist ujumises, pärast kergejõustikku oli see kõige suurem osalejate arvuga ala. 2020. aasta mängude ujumisprogrammis on rekordarv alasid, kokku 37. Olümpiakomitee otsustas olemasolevasse programmi lisada kolm uut ala: 800 meetri vabaujumine meestele, 1500 meetri vabaujumine naistele ja segavõistkondade 4×100 m kompleksujumise. Kaks esimest ala on maailmameistrivõistlustel ujutud alates 2001. aastast; 4×100 m kompleksujumise segateateujumine ujuti esimest korda 2015. aastal.
Ujumise olümpianormid
Ujumise olümpianormide kvalifikatsioon algas 2019. aasta märtsis ja kestis kuni 2020. aasta juulini. Rahvusvaheline ujumisliit FINA kuulutas 2018. aasta mais välja individuaalsete ujumisdistantside kvalifikatsiooninõuded, mille kinnitas liit ametlikult heaks 2018. aasta lõpus, misjärel edastati nõuded ka riiklikele olümpiakomiteedele. Ujujatel oli võimalik kvalifikatsiooninõue täita mitmel viisil. Nõuded olid prioriteetide kaupa järjestatud järgmiselt:
Riik võis oma olümpiakoondisse nimetada maksimaalselt 28 ujujat. Teateujumises norme ei olnud, olümpiapääsu kindluastamiseks tuli jõuda 2019. aasta maailmameistrivõistlustel kaheteistkümne hulka; ülejäänud neli kohta täideti maailma edetabeli põhjal.
Rahvusvaheline ujumisliit kuulutas 2019. aasta veebruaris ujujatele olümpiamängudele kvalifitseerumiseks välja turniirid. Sellesse kuulusid ka 2019. aasta juulis Gwangjus toimunud ujumise maailmameistrivõistlused, samuti eri mandrite meistrivõistlused. Kvalifikatsiooniprotsess kestsis 27. juunini 2021, mil FINA teavitas olümpiakomiteed kõigist kvalifitseeritud ujujatest.
50 m vabalt
Finaal: 1. august Osavõtjaid: 73 Riike: 66 Maailmarekord: 20,91 César Cielo, Brasiilia (18. detsember 2009, São Paulo) Olümpiarekord: 21,30 César Cielo, Brasiilia (16. august 2008, Peking) Olümpiavõitja 2016: 21,40 Anthony Ervin, USA Ametlikud tulemused: Eelujumine – Poolfinaal - Finaal <br style="clear:both;" />
100 m vabalt
Ameerikalane Caeleb Dressel võitis enda esimese individuaalse olümpiakulla olümpiarekordiga 47,02. Finaal: 29. juuli Osavõtjaid: 70 Riike: 62 Maailmarekord: 46,91 César Cielo, Brasiilia (30. juuli 2009, Rooma) Olümpiarekord: 47,05 Eamon Sullivan, Austraalia (13. august 2008, Peking) Olümpiavõitja 2016: 47,58 Kyle Chalmers, Austraalia Ametlikud tulemused: Eelujumine – Poolfinaal - Finaal <br style="clear:both;" />
200 m vabalt
Kregor Zirk pääses poolfinaali 11. ajaga, parandades Eesti rekordit kaheksa kümnendikuga (1.46,10). Poolfinaalides sai Zirk 13. koha, mis oli Eesti ujujate taasiseseisvumisaja parima koht olümpiamängudel.
Esimest korda pärast 1908. aasta suveolümpiamänge jõudsid kaks Briti meesujujat ühel alal koos poodiumile. Finaal: 25. juuli Osavõtjaid: Riike: Maailmarekord: 1.42,00 Paul Biedermann, Saksamaa (28. juuli 2009, Rooma) Olümpiarekord: 1:42.96 Michael Phelps, USA (12. august 2008, Peking) Olümpiavõitja 2016: 1.44,65 Sun Yang, Hiina Ametlikud tulemused: Eelujumine – Poolfinaal - Finaal Eelujumises ujus Kregor Zirk uueks Eesti rekordiks aja 1.46,10 <br style="clear:both;" />
400 m vabalt
Kregor Zirk parandas endale kuulunud Eesti rekordit enam kui sekundi võrra, saades eelujumiste kokkuvõttena 15. koha. Finaalipääsust jäi puudu üle sekundi. Finaali võitis üllatuslikult viimasena finaali pääsenud 18-aastane tuneeslane Ahmed Hafnaoui, kes sai Oussama Mellouli järel teiseks olümpiamedali võitnud Tuneesia ujujaks. Finaal: 25. juuli Osavõtjaid: 36 Riike: 31 Maailmarekord: 3.40,07 Paul Biedermann, Saksamaa (26. juuli 2009, Rooma) Olümpiarekord: 3.40,14 Sun Yang, Hiina (28. juuli 2012, London) Olümpiavõitja 2016: 3.41,55 Mack Horton, Austraalia Ametlikud tulemused: Eelujumine – Finaal <br style="clear:both;" />
800 m vabalt
800 meetri distants toimus suveolümpiamängudel meestele esmakordselt. 1904. aasta suveolümpiamängudel toimus ligilähedase pikkusega, 880 jardi (804 meetrit) ujumine, kus võidutses sakslane Emil Rausch ajaga 13.11,4.
Olümpiavõitjaks tuli tugeva lõpuspurdiga ameeriklane Robert Finke, kes edestas peaaegu kogu distantsi juhtinud selle ala valitsevat maailmameistrit itaallast Gregorio Paltrinierit 24 sajandikuga. Olümpiarekordina jäi kehtima eelujumises ukrainlase Mihhailo Romantšuki ujutud 7.41,28. Finaal: 29. juuli Osavõtjaid: 33 Riike: 28 Maailmarekord: 7.32,12 Zhang Lin, Hiina (29. juuli 2009, Rooma) Olümpiarekord: 7:41.28 Mihhailo Romantšuk, Ukraina (27. juuli 2021, Tokyo) Ametlikud tulemused: Eelujumine - Finaal <br style="clear:both;" />
1500 m vabalt
Finaal: 1. august Osavõtjaid: 28 Riike: 20 Maailmarekord: 14.31,02 Sun Yang, Hiina (4. august 2012, London) Olümpiarekord: 14.31,02 Sun Yang, Hiina (4. august 2012, London) Olümpiavõitja 2016: 14.34,57 Gregorio Paltrinieri, Itaalia Ametlikud tulemused: Eelujumine - Finaal <br style="clear:both;" />
100 m selili
Esimest korda pärast 1992. aasta suveolümpiamänge ei tulnud sel alal olümpiavõitjaks Ameerika Ühendriikide sportlane. Kuldmedali võitis valitsev maailmameister venelane Jevgeni Rõlov, kes püstitas Euroopa rekordi 51,98. Venelaste kaksikvõidu kindlustas Kliment Kolesnikov. See oli venelastele ujumises esimene olümpiavõit pärast 2008. aasta suveolümpiamänge. Selle ala valitsev olümpiavõitja ja maailmarekordiomanik ameeriklane Ryan Murphy võitis pronksmedali. Finaal: 27. juuli Osavõtjaid: 41 Riike: 30 Maailmarekord: 51,85 Ryan Murphy, USA (13. august 2016, Rio de Janeiro) Olümpiarekord: 51,85 Ryan Murphy, USA (13. august 2016, Rio de Janeiro) Olümpiavõitja 2016: 51,85 Ryan Murphy, USA Ametlikud tulemused: Eelujumine – Poolfinaal - Finaal <br style="clear:both;" />
200 m selili
Finaal: 30. juuli Osavõtjaid: 29 Riike: 23 Maailmarekord: 1.51,92 Aaron Peirsol, USA (31. juuli 2009, Rooma) Olümpiarekord: 1.53,41 Tyler Clary, USA (2. august 2012, London) Olümpiavõitja 2016: 1.53,62 Ryan Murphy, USA Ametlikud tulemused: Eelujumine – Poolfinaal - Finaal <br style="clear:both;" />
200 m rinnuli
Finaal: 29. juuli Osavõtjaid: 40 Riike: 34 Maailmarekord: 2.06,12 Anton Tšupkov, Venemaa (26. juuli 2019, Gwangju) Olümpiarekord: 2.07,22 Ippei Watanabe, Jaapan (9. august 2012, Rio de Janeiro) Olümpiavõitja 2016: 2.07,46 Dmitri Balandin, Kasahstan Ametlikud tulemused: Eelujumine – Poolfinaal - Finaal <br style="clear:both;" />
200 m liblikat
Finaal: 28. juuli Osavõtjaid: 38 Riike: 30 Maailmarekord: 1.50,73 Kristóf Milák, Ungari (24. juuli 2009, Gwangju) Olümpiarekord: 1.52,03 Michael Phelps, USA (13. august 2008, Peking) Olümpiavõitja 2016: 1.53,36 Michael Phelps, USA Ametlikud tulemused: Eelujumine –Poolfinaal - Finaal <br style="clear:both;" />
400 m kompleksi
Finaal: 25. juuli Osavõtjaid: 29 Riike:23 Maailmarekord: 4.03,84 Michael Phelps, USA (10. august 2008, Peking) Olümpiarekord: 4.03,84 Michael Phelps, USA (10. august 2008, Peking) Olümpiavõitja 2016: 4.06,05 Kōsuke Hagino, Jaapan Ametlikud tulemused: Eelujumine – Finaal <br style="clear:both;" />
4×100 m vabalt
Finaal: 26. juuli Osavõtjaid: 16 võistkonda Maailmarekord: 3.08,24 USA, (11. august 2008, Peking) Michael Phelps (47,51), Garrett Weber-Gale (47,02), Cullen Jones (47,65), Jason Lezak (46,06) Olümpiarekord: 3.08,24 USA, (11. august 2008, Peking) Michael Phelps (47,51), Garrett Weber-Gale (47,02), Cullen Jones (47,65), Jason Lezak (46,06) Olümpiavõitja 2016: 3.09,92 USA, Caeleb Dressel (48,10), Michael Phelps (47,12), Ryan Held (47,73), Nathan Adrian (46,97) Ametlikud tulemused: Eelujumine – Finaal <br style="clear:both;" />
4×200 m vabalt
Ameeriklased jäid sel alal esimest korda pärast 2000. aasta suveolümpiamänge esimest korda olümpiavõiduta ja peale 1980. aasta mänge üldse esimest korda medalita. Finaal: 28. juuli Osavõtjaid: 73 Riike: 16 Maailmarekord: 6.58,55 USA, (31. juuli 2009, Rooma) Michael Phelps (1.44,49), Ricky Berens (1.44,13), David Walters (1.45,47), Ryan Lochte (1.44,46) Olümpiarekord: 6:58.56 USA, (13. august 2008, Peking) Michael Phelps (1.43,31), Ryan Lochte (1.44,28), Ricky Berens (1.46,29), Peter Vanderkaay (1.44,68) Olümpiavõitja 2016: 7.00,66 USA Conor Dwyer (1.45,23), Townley Haas (1.44,14), Ryan Lochte (1.46,03), Michael Phelps (1.45,26) Ametlikud tulemused: Eelujumine - Finaal <br style="clear:both;" />
4×100 m kompleksi
Finaal: 1. august Osavõtjaid: 74 Riike: 16 Maailmarekord: 3.27,28 USA, (2. august 2009, Rooma) Aaron Peirsol (52,19), Eric Shanteau (58,57), Michael Phelps (49,72), David Walters (46,80) Olümpiarekord: 3.27,95 USA, (13. august 2016, Rio de Janeiro) Ryan Murphy (51,85), Cody Miller (59,03), Michael Phelps (50,33), Nathan Adrian (46,74) Olümpiavõitja 2016: 3.27,95 USA Ryan Murphy (51,85), Cody Miller (59,03), Michael Phelps (50,33), Nathan Adrian (46,74) Ametlikud tulemused: Eelujumine - Finaal <br style="clear:both;" />
50 m vabalt
Finaal: 1. august Osavõtjaid: 81 Riike: 73 Maailmarekord: 23,67 Sarah Sjöström, Rootsi (29. juuli 2017, Budapest) Olümpiarekord: 24,05 Ranomi Kromowidjojo, Holland (4. august 2012, London) Olümpiavõitja 2016: 24,07 Pernille Blume, Taani Ametlikud tulemused: Eelujumine – Poolfinaal - Finaal <br style="clear:both;" />
100 m vabalt
Finaal: 30. juuli Osavõtjaid: 51 Riike: 42 Maailmarekord: 51,71 Sarah Sjöström, Rootsi (23. juuli 2017, Budapest) Olümpiarekord: 52,70 Simone Manuel, USA (11. august 2016, Rio de Janeiro) ---52,70 Penny Oleksiak, Kanada (11. august 2016, Rio de Janeiro) Olümpiavõitja 2016: 52,70 Simone Manuel, USA -52,70 Penny Oleksiak, Kanada Ametlikud tulemused: Eelujumine – Poolfinaal - Finaal <br style="clear:both;" />
200 m vabalt
Aasia rekordiga 1.53,92 hõbemedali võitnud Siobhan Haughey tõi Hongkongile ujumises läbi aegade esimese olümpiamedali. Finaal: 28. juuli Osavõtjaid: 29 Riike: 22 Maailmarekord: 1.52,98 Federica Pellegrini, Itaalia (29. juuli 2009, Rooma) Olümpiarekord: 1.53,61 Allison Schmitt, USA (31. juuli 2012, London) Olümpiavõitja 2016: 1.53,73 Katie Ledecky, USA Ametlikud tulemused: Eelujumine – Poolfinaal - Finaal <br style="clear:both;" />
800 m vabalt
Finaal: 31. juuli Osavõtjaid: 30 Riike: 22 Maailmarekord: 8.04,79 Katie Ledecky, USA (12. august 2012, Rio de Janeiro) Olümpiarekord: 8.04,79 Katie Ledecky, USA (12. august 2012, Rio de Janeiro) Olümpiavõitja 2016: 8.04,79 Katie Ledecky, USA Ametlikud tulemused: Eelujumine - Finaal <br style="clear:both;" />
100 m selili
Olümpiarekordit parandati sel distantsil koguni viiel korral: Kylie Masse neljandas eelujumises (58,17), Regan Smith viiendas eelujumises (57,96), Kaylee McKeown kuuendas eelujumises (57,88), Smith poolfinaalis (57,86) ja McKeown finaalis (57,47). McKeownil jäi finaalis endale kuuluvast maailmarekordist puudu vaid kaks sajandikku. Finaal: 27. juuli Osavõtjaid: 41 Riike: 34 Maailmarekord: 57,45 Kaylee McKeown, Austraalia (13. juuni 2021, Adelaide) Olümpiarekord: 58,23 Emily Seebohm, Austraalia (29. juuli 2012, London) Olümpiavõitja 2016: 58,45 Katinka Hosszú, Ungari Ametlikud tulemused: Eelujumine – Poolfinaal - Finaal <br style="clear:both;" />
200 m selili
Finaal: 31. juuli Osavõtjaid: 27 Riike: 22 Maailmarekord: 2.03,35 Regan Smith, USA (26. juuli 2019, Gwangju) Olümpiarekord: 2.04,06 Missy Franklin, USA (3. august 2012, London) Olümpiavõitja 2016: 2.05,99 Maya DiRado, USA Ametlikud tulemused: Eelujumine – Poolfinaal - Finaal <br style="clear:both;" />
100 m rinnuli
Distantsi kiireim aeg püstitati eelujumistes, kui lõuna-aafriklanna Tatjana Schoenmaker ujus olümpiarekordi ja Aafrika rekordi (1.04,82). 14-aastane Eesti ujuja Eneli Jefimova pääses poolfinaali 14. tulemusega (1.06,79). Poolfinaalides jäi ta viimaseks (1.07,58). Finaal: 25. juuli Osavõtjaid: 45 Riike: 38 Maailmarekord: 1.04,13 Lilly King, USA (25. juuli 2017, Budapest) Olümpiarekord: 1.04,93 Lilly King, USA (8. august 2016, Rio de Janeiro) Olümpiavõitja 2016: 1.04,93 Lilly King, USA Ametlikud tulemused: Eelujumine – Poolfinaal - Finaal <br style="clear:both;" />
100 m liblikat
Kuldmedali võitis selle ala valitsev maailmameister Maggie Mac Neil, kes viis Ameerika rekordi 55,59-ni. Hõbemedali võitnud hiinlanna Zhang Yufei kaotas talle viie sajandikuga. Pronksmedali võitis Okeaania rekordi 55,72 ujunud austraallanna Emma McKeon. Finaal: 26. juuli Osavõtjaid: 33 Riike: 27 Maailmarekord: 55,48 Sarah Sjöström, Rootsi (7. august 2016, Rio de Janeiro) Olümpiarekord: 55,48 Sarah Sjöström, Rootsi (7. august 2016, Rio de Janeiro) Olümpiavõitja 2016: 55,48 Sarah Sjöström, Rootsi Ametlikud tulemused: Eelujumine – Poolfinaal - Finaal <br style="clear:both;" />
200 m liblikat
Finaal: 29. juuli Osavõtjaid: 16 Riike: 13 Maailmarekord: 2.01,81 Liu Zige, Hiina (21. oktoober 2009, Jinan Shi) Olümpiarekord: 2:04.06 Jiao Liuyang, Hiina (1. august 2012, London) Olümpiavõitja 2016: 2.04,85 Mireia Belmonte, Hispaania Ametlikud tulemused: Eelujumine – Poolfinaal - Finaal <br style="clear:both;" />
200 m kompleksi
Finaal: 28. juuli Osavõtjaid: 27 Riike: 20 Maailmarekord: 2.06,12 Katinka Hosszú, Ungari (3. august 2015, Kaasan) Olümpiarekord: 2.06,58 Katinka Hosszú, Ungari (9. august 2016, Rio de Janeiro) Olümpiavõitja 2016: 2.06,58 Katinka Hosszú, Ungari Ametlikud tulemused: Eelujumine – Poolfinaal - Finaal <br style="clear:both;" />
400 m kompleksi
Finaal: 25. juuli Osavõtjaid: 15 Riike: 13 Maailmarekord: 4.26,36 Katinka Hosszú, Ungari (6. august 2016, Rio de Janeiro) Olümpiarekord: 4.26,36 Katinka Hosszú, Ungari (6. august 2016, Rio de Janeiro) Olümpiavõitja 2016: 4.26,36 Katinka Hosszú, Ungari Ametlikud tulemused: Eelujumine – Finaal <br style="clear:both;" />
4×100 m vabalt
Australlannad võitsid sel alal kolmanda olümpiakulla järjest maailmarekordiga 3.29,69. Eelmine maailmarekord kuulus samuti Austraalia naiskonnale (ainsana ei kuulunud Tōkyō olümpiavõitjatest eelmisse rekordnaiskonda Meg Harris). Finaal: 25. juuli Osavõtjaid: 15 võistkonda Maailmarekord: 3.30,05 Austraalia (5. aprill 2018, Gold Coast) Shayna Jack (54.03), Bronte Campbell (52.03), Emma McKeon (52.99), Cate Campbell (51.00) Olümpiarekord: 3.30,65 Austraalia (6. august 2016, Rio de Janeiro) Emma McKeon (53,41), Brittany Elmslie (53,12), Bronte Campbell (52,15), Cate Campbell (51,97) Olümpiavõitja 2016: 3.30,65 Austraalia Emma McKeon (53,41), Brittany Elmslie (53,12), Bronte Campbell (52,15), Cate Campbell (51,97) Ametlikud tulemused: Eelujumine – Finaal <br style="clear:both;" />
4×200 m vabalt
Finaal: 29. juuli Osavõtjaid: 72 Riike: 15 Maailmarekord: 7.41,50 Austraalia, (25. juuli 2009, Gwangju) Ariarne Titmus (1.54,27), Madison Wilson (1.56,73), Brianna Throssell (1.55,60), Emma McKeon (1.54,90) Olümpiarekord: 7.42,92 USA, (1. august 2012, London) Missy Franklin (1.55,96), Dana Vollmer (1.56,02), Shannon Vreeland (1.56,85), Allison Schmitt (1.54,09) Olümpiavõitja 2016: 7.43,03 USA Allison Schmitt (1.56,21), Leah Smith (1.56,69), Maya DiRado (1.56,39), Katie Ledecky (1.53,74) Ametlikud tulemused: Eelujumine - Finaal <br style="clear:both;" />
4×100 m kompleksi
Finaal: 1. august Osavõtjaid: 79 Riike: 16 Maailmarekord: 3.50,40 USA, (28. juuli 2019, Gwangju) Regan Smith (57,57), Lilly King (1.04,81), Kelsi Dahlia (56,16), Simone Manuel (51,86) Olümpiarekord: 3.52,05 USA, (4. august 2012, London) Missy Franklin (58,50), Rebecca Soni (1.04,82), Dana Vollmer (55,48), Allison Schmitt (53,25) Olümpiavõitja 2016: 3.53,13 USA Kathleen Baker (59,00), Lilly King (1.05,70), Dana Vollmer (56,00), Simone Manuel (52,43) Ametlikud tulemused: Eelujumine - Finaal <br style="clear:both;" />
Finaal: 31. juuli Osavõtjaid: 76 Riike: 16 Maailmarekord: 3.38,41 Hiina, (1. oktoober 2020, Qingdao Shi) Xu Jiayu (52,45), Yan Zibei (57,96), Zhang Yufei (55,32), Yang Junxuan (52,68) Ametlikud tulemused: Eelujumine - Finaal <br style="clear:both;" />
Jermaine Jones
Jermaine Junior Jones (sündinud 3. novembril 1981 Frankfurdis) on USA jalgpallur (poolkaitsja).
Debüüdi USA rahvuskoondises tegi Jones 9. oktoobril 2010 Poola vastu. Ta on mänginud ka kaheksa mängu Saksamaa noortekoondises ja kolm mängu Saksamaa rahvuskoondises.
Esimese värava lõi ta USA rahvuskoondises 19. juunil 2011 mängus Jamaica vastu. 2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel lõi ta teises alagrupimängus 22. juunil värava Portugali vastu.
Lushnjë
Lushnjë on linn Albaanias Fieri maakonnas.
1920. aastal toimus seal Lushnjë kongress, mille ühe otsusena määrati Tirana Albaania pealinnaks.
Theodor Stein
pisi|Theodor Stein, 1860. Foto Hillar Saha raamatust "Muusikaelust vanas Tallinnas". Tallinn: Eesti Raamat, 1972, lk 14 Theodor Stein (16. märts 1819 Altona, Taani – 24. veebruari 1893 Peterburi, Venemaa) oli saksa päritolu 1837–1872 Tallinnas tegutsenud pianist ja klaveriõpetaja.
Lapsepõlv
Theodor Stein sündis 16. märtsil 1819 Hamburgi lähedal Elbe-äärses kaubanduslinnas Altonas, mis kuulus tollal Taani kuningriigile. Steini klaveriõpetajast ja organistist isa juhendas teda kõigepealt ise ja reklaamis varaandekat poega imelapsena. Alates 8. eluaastast käis ta isaga kaasas Saksamaa linnades kontserdireisidel. 10-aastaselt (mõnedel andmetel ka 12-aastaselt) tegi Stein (ilmselt koos isaga) esimese kontserdireisi, et leida tunnustust ja hankida soovituskirju mõjukatelt muusikategelastelt ja aristokraatidelt, mille tulemusena loodeti saada sobiv töökoht. Stein mängis muu hulgas selliste Saksa juhtivate heliloojate ja interpreetide nagu Louis Spohri ja Weimaris tegutsenud Johann Nepomuk Hummeli ees. Samuti esines ta kuulsale virtuoosile ja Beethoveni-interpreedile Ignaz Moschelesile, kes andis talle improviseerimiseks fuuga teema ning jäi kuulduga väga rahule. Võimalik, et kohtumine Moschelesiga äratas Steinis huvi Beethoveni vastu. Suur menu oli Steinil Maini-äärses Frankfurdis, kus ta astus üles improvisatsioonidega. Stein improviseeris sageli ka koos mõne kaaspianistiga neljal käel.
1830–1831 viibis ta Kopenhaagenis, kus täiendas ennast juhtiva muusikategelase, Hamburgist pärit Christoph Weyse juures. Pärast Kopenhaagenit esines Stein taas kontsertidel Saksa linnades, mh Berliinis, kus teda 1832. aastal esimest korda kuulis ka Robert Schumann, kes olevat soovitanud tal kindlasti veel edasi õppida ja saavutatuga mitte rahulduda. See õhutas Steini viimistlema oma klaverimängu Carl Zelteri juhendamisel tolle Lauluakadeemias.
Esinemine Leipzigis ja Robert Schumann
Pärast neid enesetäiendamisi andis 15-aastane Stein 1834. aasta märtsis kontserdi Leipzigis, mis mõjutas kaudselt tema saatust. Aprillis 1834 oli hakanud ilmuma 24-aastase Robert Schumanni asutatud Neue Zeitschrift für Musik ('uus Muusikaajakiri'). Linna tuntuim klaveriõpetaja oli Friedrich Wieck, kellelt ka Schumann oli õpetust saanud ning kelle tütart Clarat ta juba neli aastat hästi tundis. Wiecki süstemaatilise metoodika taustal näis Steini mäng hoolimata vahepealseist õpinguist ilmselt juhuslikum. Schumann tunnistas Steini arukust ja musikaalsust ning leidis, et tegemist on haruldase andega. Ent ta ei jäänud rahule ta improvisatsioonide ja klaverimänguoskusega. Viimases olevat puudunud "rahulik vilumus, mille annab hea kool, kindel kergus, mis kujuneb alles järjekindla harjutamisega, eelkõige aga polnud täisverelist kõla, millega keegi ise maailma ei sünni". Kõige rohkem kritiseeris Schumann Steini improviseerimist: teda häiris "tundeviisi kurb monotoonsus, meloodiate vaikselt kannatav karakter, mollhelistike lõputu järgnevus", muusikalised kujundid olid "kahvatud, nutused". Sellest arvustusest on pärit ka üks hiljem aforismina levinud nõuanne: "Ärge andke noortele liiga vara Beethovenit kätte, jootke ja kosutage neid värske, elurikka Mozartiga!" Schumanni meelest ei olnud Beethoveni mängimine Steinile veel eakohane.