cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Damien Duff
Noortekoondised
Duff kutsuti Iirimaa koondisse Malaisias toimunud 1997. aasta noorte MM-ile, kuigi pidi mängima endast vanemate vastu: ta oli Iirimaa noorim mängija, kuulus eelmisse vanuseklassi. Duff kuulus kõigi Iirimaa mängude algkoosseisu ja ühe erandiga mängu lõpuni. Esimeses voorus 17. juunil kaotas Iirimaa Ghana jalgpallikoondisele 1:2 ja Duff vahetati välja 78. minutil, kui väravad olid juba löödud. Teises voorus 19. juunil alistas Iirimaa USA jalgpallikoondise 2:1. Kolmandas voorus kohtus Iirimaa 22. juunil Hiina jalgpallikoondisega. Hiina vajas edasipääsuks võitu, Iirimaa viiki. Iirimaa jäi 79. minutil vähemusse, kuid pidas vastu, saavutas 1:1 viigi ja pääses Ghana järel teisena edasi. Seejärel kohtus Iirimaa 25. juunil Maroko jalgpallikoondisega ja Duff tegi ajalugu, lüües 1:1 lõppenud normaalaja järel 97. minutil noorte maailmameistrivõistluste kõigi aegade esimese kuldse värava. 29. juunil alistas Iirimaa veerandfinaalis 52. minuti penaltist 1:0 Hispaania, aga kaotas siis 2. juulil poolfinaalis 0:1 Argentina jalgpallikoondisele. Pronksimängus kohtus Iirimaa 5. juulil taas Ghanaga. Pärast seda, kui esimese 5 minutiga kumbki meeskond värava lõi, päästis Duff mängu ja lõi 33. minutil Iirimaa võiduvärava 2:1.
1999. aasta noorte MM-ile pääses Iirimaa seetõttu, et oli võitnud 1998. aasta Euroopa U-18 meistrivõistlused. Duff nendel ei osalenud, sest oli liiga vana, kuid MM-ile sobis. Võistlused toimusid Nigeerias. Avavoorus kaotas Iirimaa 4. aprillil Mehhiko jalgpallikoondisele 0:1 ja Duff sekkus vahetusest 77. minutil pärast värava löömist. Teises voorus võitis Iirimaa 7. aprillil Saudi Araabia jalgpallikoondise 2:0 ja Duff lõi 65. minutil teise värava. Viimases voorus alistas Iirimaa 10. aprillil Austraalia jalgpallikoondise 4:0 ja Duff, kes taas tegi kaasa kogu mängu, lõi 73. minutil 2:0. Mehhiko võitis alagrupi Iirimaa ees. Seejärel viigistas Iirimaa 14. aprillil Nigeeria jalgpallikoondisega 1:1 ja Duff vahetati sellel seisul platsilt välja. Duffil jäid kaasa tegemata lisaaeg ning penaltiseeria, milles Iirimaa alla jäi ja välja langes.
Põhikoondis
pisi|Duff sooritab nurgalööki [[Serbia jalgpallikoondise vastu (2008)]] pisi|Duff 2012. aasta EM-ilIirimaa põhikoondises debüteeris Duff 1998 Tšehhi jalgpallikoondise vastu.
2000. aasta EM-valikturniiril esines Iirimaa kodus täiseduga, aga võõrsil mitte ja jäi Jugoslaavia jalgpallikoondise järel 1 punktiga teiseks. Iirimaa pääses lisavalikmängudele Türgi jalgpallikoondise vastu. 13. novembril 1999 viigistas Iirimaa kodus 1:1 (Duff sekkus 53. minutil seisul 0:0) ja 17. novembril võõrsil 0:0 (Duff vahetati mängu 69. minutil). Türgi pääses finaalturniirile tänu võõrsil löödud väravale.
2002. aasta MM-valikturniiril jagas Iirimaa Portugali jalgpallikoondisega esikohta, aga halvema väravate vahe tõttu jäi teiseks. Duff osales 3 valikmängus algrivistuses ja lisaks sekkus 4 korda vahetusest. Eesti jalgpallikoondist võitis Iirimaa nii kodus (Duff mängis teise poolaja) kui võõrsil (Duff mängis esimesed 88 minutit) 2:0. Parima teiseks tulnud meeskonnana kvalifitseerus Iirimaa lisavalikmängudele Iraani jalgpallikoondise vastu, mille Iirimaa võitis kodus 10. novembril 2001 2:0 ja kaotas siis võõrsil 15. novembril 0:1.
Finaalturniiril osales Duff kõigis Iirimaa mängudes algusest lõpuni. 1. juunil viigistas Iirimaa Kameruni jalgpallikoondisega 1:1. 5. juunil viigistas Iirimaa Robbie Keane'i viimase minuti väravast Saksamaa jalgpallikoondisega 1:1. 11. juunil alistas Iirimaa Saudi Araabia 3:0, kusjuures Duff lõi 87. minutil viimase värava ja valiti kohtumise parimaks mängijaks. Alagrupi võitis Saksamaa Iirimaa ees. 16. juunil kohtus Iirimaa Hispaaniaga ja viigistas 1:1. Penaltiseerias Duff ei osalenud, Iirimaa ei suutnud 3 penaltit realiseerida ja langes välja.
2004. aasta EM-valikturniiril lõi Duff 2 väravat, kuid Iirimaa jäi valikgrupis Šveitsi ja Venemaa jalgpallikoondise järel kolmandaks ega pääsenud finaalturniirile.
2006. aasta MM-valikturniiril jäi Iirimaa koguni 4. kohale. Võimalus alagrupp võita oli veel enne viimast vooru (selleks tuli kodus suurelt alistada Šveits), aga väravateta viik laskis alagrupist esimesena edasi Prantsusmaa ja teisena Šveitsi.
2008. aasta EM-valikturniiri lõpetas Iirimaa kolmandana, aga vahe kahe esimese, Tšehhi ja Saksamaaga oli väga suur.
2010. aasta MM-valikturniiri lõpetas Iirimaa teisena Itaalia jalgpallikoondise järel. Reaalne võimalus alagrupp võita oli kaks vooru enne lõppu: vaja oli alistada võõrsil Itaalia ja kodus Montenegro. Mõlemad mängud lõppesid viigiga, mis andis Itaaliale alagrupivõidu. Iirimaa pääses lisavalikmängudele Prantsusmaa vastu. Kodus kaotas Iirimaa 14. novembril 2009 0:1 ja Duff vahetati välja 76. minutil. Kordusmängus 18. novembril võitis normaalaja 1:0 ja järgnes lisaaeg. Prantslaste kapten Thierry Henry lõi 103. minutil käega värava, kuid õnnetuseks paiknesid mängijad parajasti nii, et ei kohtunik ega abikohtunikud näinud, et Henry mängis käega. Kohtunik jättis värava kehtima ja Duff sai protestimise eest kollase kaardi. Iirimaa ei pääsenud finaalturniirile.
2012. aasta EM-valikturniiri lõpetas Iirimaa teisena Venemaa järel ja pääses lisavalikmängudele Eesti vastu. 11. novembril alistas Iirimaa võõrsil Eesti 4:0 ja viigistas 15. novembril kodus 1:1 (Duff vahetati välja 53. minutil Iirimaa eduseisus 1:0). Iirimaa pääses finaalturniirile, mis toimus Poolas. Duff oli taas iga Iirimaa mängu algrivistuses. 10. juunil kaotas Iirimaa Horvaatia jalgpallikoondisele 1:3, 14. juunil Hispaania jalgpallikoondisele 0:4 (Duff vahetati välja 76. minutil seisul 0:3) ja 18. juunil Itaaliale 0:2 (selles mängus oli Duff iirlaste kapten). Iirimaa jäi alagrupis viimaseks, saavutades kogu finaalturniiri kõige halvema tulemuse, ja langes välja. Varsti pärast finaalturniiri teatas Duff loobumisest koondisemängudest.
Damien Duff mängis Iirimaa koondises 100 mängu, neist 82 korda algkoosseisus, ja lõi neis 8 väravat, kõik eri meeskondade vastu. Iirimaa ei kaotanud ühtki mängu, milles Duff värava lõi.
Kutsetunnistus
Kutsetunnistus on dokument, mis tõendab kutset omava isiku vastavust kutsestandardis kehtestatud nõuetele.
Kutsestandard
Kutsestandard (inglise keeles professional standard) on dokument, milles kirjeldatakse mingi konkreetse kutseala tööülesandeid ja -keskkonda ning vastaval kutsealal tegutsemiseks vajalikku kompetentsust ehk töö edukaks tegemiseks vajalike oskuste, teadmiste ja hoiakute kogumit.
Kutsestandardid on kutsesüsteemi osa. Kutsesüsteem on osa Eesti kvalifikatsioonisüsteemist, mis seob haridussüsteemi tööturuga ja aitab kaasa elukestvale õppele ning tööalase kompetentsuse arendamisele, hindamisele, tunnustamisele ja (rahvusvahelisele) võrdlemisele. Kutsestandardid on aluseks kutseõppe pakkumisele ja kutsetunnistuste andmisele.
Kutsestandardid kinnitavad kutsenõukogud. Kutsestandardid kantakse kutseregistrisse.
Kata (võitluskunstid)
Kata (jp.k. kanjimärk kas 型, või 形 (hiraganas kirjutatuna かた) mis tähendab: mustrit, vormi, šablooni jne') on jaapani võitluskunstides (näit iaido, judo, karate, kendō jne) rakendatud standardharjutus, mis koosneb tehnikatest võitluses kas tegeliku või kujuteldava vastase või vastastega. Vastase või vastaste olemasolu (või puudumine) harjutuse sooritamisel oleneb võitluskunstist ja koolkonnast. Erinevate võitlusviiside katade vormid erinevad üksteisest koolkonniti näiteks nii vormi pikkuse, harjutuste komplekti kui liikumise üldise iseloomu ja kehakoiaku printsiipide poolest. Kata võib olla nii kaasaegsete võitluskunstide (Budō) kui ka vanade, traditsiooniliste võitlus- või sõjakunstide Kobudō, Bujutsu, Bugei harjutamise vormiks.
Katad on enamasti harjutuste kompleksid, mille on töötanud välja kunagised võitluskunstimeistrid ning mida on aastasadu edasi antud õpetajalt õpilastele. Katade rolli kohta puudub tänapäeval ühtne seisukoht. Väidetakse, et katade esialgne eesmärk oli esitada meistri õpetusi mnemotehniliselt otstarbekas vormis nii, et õpilased saaksid need teatud standardharjutustena meelde jätta ning neid harjutades jõuda meistri õpetuse mõistmiseni ja motoorse valdamiseni. Paljud spetsialistid on aga arvamusel, et lihtsalt kata õppimine ei taga õpetuste omandamist, vaid katat tuleb õppida koos selles esinevate liigutuste tegeliku rakendusega.
Näiteks Kihon (基本, きほん) kata on baastehnika, põhitehnika.
Partsi Mõisajärv
Mõisajärv (ka Partsi Mõisajärv, Partsi järv) on järv Põlva maakonnas Põlva vallas Partsi külas. Veekogu pindala on 2 ha ja kaldajoone pikkus 874 m.
Ischgl
Ischgl on linn ja vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Landecki ringkonnas Paznauni orus. Vald asub 1377 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 103,3 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 1580 inimest. Selle talispordikeskus Silvretta Arena Ischgl-Samnaun on ühendatud Samnauni suusakuurordiga üle piiri Šveitsis. Kokku kuulub see suusapiirkond suurimate suusakuurortide hulka Alpides. Selle 238 km hoolitsetud radu teenindab üle 45 mehaanilise tõstuki, sealhulgas köisraudteed, gondeltõstukid, lahutatavad tõstukid ja mõni pinnatõstuk.
Ischgl on tuntud elavate après-ski pidude ja ööelu poolest. Kuurort võõrustab popmuusikakontserte, millega tähistatakse suusahooaja lõppu (Top of the Mountain Concert) Idalpis (2300 m). Nendel kontsertidel on esinenud Bob Dylan, Tina Turner, Elton John, Mariah Carey, The Corrs, 30 Seconds to Mars, Rod Stewart, Jon Bon Jovi, Nena, Sugababes, Enrique Iglesias, P!nk, Anastacia, Beyoncé, Melanie C, Rihanna, Gabriella Cilmi, Leona Lewis, Kylie Minogue, Katy Perry ja Alicia Keys. Külas on käinud Paris Hilton ja Naomi Campbell. 2002. aasta aprillis pidas Bill Clinton Ischglis kõne.
Suusakuurort
Ischgl paikneb maailma ühe suurima suusapiirkonna Austria poolel. Külast suusaalale viib kolm köisteed: Pardatschgratbahn, Fimbabahn ja Silvrettabahn. Ainult Fimbabahnil ja Silvrettabahnil on vahepeatusi. Paljud tõstukid koonduvad Idalpis, kus on restoran. Piirkond Idalpi kohal pakub laiu, kergeid radu ja lumeparki. Teised Ischgli piirkonna osad, Höllbodeni ja Paznauner Thaya suunal, pakuvad palju punaseid radu ja mõned väljakutsuvamad mustad. Kõige järsem rada kuurordis on must rada kaldega 70%, mis paikneb Höllbodeni kausis, ja ligi pääseb Lange Wandi tõstukiga. Paznauner Thaya pakub palju punaseid radu, mis sobivad keskmise tasemega suusatajatele.
Koroonakolle
Ischgli peetakse 2019.–2020. aasta koroonapandeemia üheks peamiseks nakkuskoldeks Euroopas. Sajad nakatunud Saksamaal ja põhjamaades olid enne nakkuse tuvastamist viibinud Ischgli suusakuurordis.
Tornimäe raamatukogu
Tornimäe raamatukogu (ametliku nimega Tornimäe Rahvaraamatukogu ) on külaraamatukogu Saare maakonnas Saaremaa vallas Tornimäe külas. Raamatukogu paikneb 1987. aastal valminud rahvamajas.
Tornimäe raamatukogu on asutatud 1918. aastal.
Raamatukogu haldab Saaremaa vallavalitsus.
Ilu looduses
"Ilu looduses" (Красота в природе) on Vladimir Solovjovi artikkel, üks tema põhilisi esteetikaalaseid töid. Artikkel ilmus esmakordselt ajakirjas Voprossõ Filossofii i Psihhologii (1889, II).
Artiklis väidab Solovjov, et ilu on objektiivselt reaalne. Ilu on mateeria ümberkujunemine temas kehastuva mateeriaülese alge – positiivse kõikainsuse (orgaaniline ühtsus, milles tema koostisosade individuaalsus säilib) idee toimel.
Need Solovjovi vaated langevad paljuski kokku uusplatoonikute ning saksa klassikalise esteetika (Friedrich Wilhelm Joseph von Schelling) vaadetega. Uusplatoonikuid ja Schellingit võib nimetada Solovjovi eelkäijateks.
Solovjovi looduse esteetika (nagu ka tema esteetika tervikuna) avaldas olulist mõju vene sümbolistidele (Aleksandr Blokile, Andrei Belõile jt).
Sisukokkuvõte
"Ilu päästab maailma"
Ilu ennast tuleb päästa kunstiliste ja kriitiliste katsetuste käest, mis püüavat ideaalselt kaunist asendada reaalselt inetuga. Tegelikult omistab ka iluga võitlev uusim esteetiline realism ja utilitarism õigupoolest ilule ülesande päästa maailm. Puhast kunsti ehk kunsti kunsti pärast peetakse jõudeoleku ajaviiteks, ideaalset ilu põlatakse kui tegelikkuse meelevaldset ja tühja ilustust. Järelikult nõutakse, et tõeline kunst oleks tähtis asi ning seega omistatakse tõelisele ilule võime reaalset maailma sügavalt ja tugevalt mõjutada. Kui realistide ja utilitaristide vaated vastuoludest vabastada, saame sellise ühtse vormeli: esteetiliselt kaunis peab viima tegelikkuse reaalse paranemiseni. See on õigustatud nõudmine, mida on alati tunnustanud ka ideaalne kunst ja vanad esteetikud. Aristotelese järgi peab tragöödia inimhinge puhastama ning seega tegelikult parandama. Platoni "Riigis" omistatakse sarnane reaalne kõlbeline toime (mehise vaimu kinnitamine) mõnele muusika ja lüürika liigile. Teisest küljest, kunstiline plastika avaldab peale esteetilise mõju hingele ka väikest, pinnapealset ja osalist mõju välisele ainelise loodusele – plastikateoste materjalile. Kaunis raidkuju on võrreldes marmoritükiga uus, parem, objektiivselt täiuslikum reaalne ese, sest ta on keerukam ja diferentseeritum. Kuigi sel juhtumil on kunsti parandav toime materiaalsele esemele puhtväline, ei pea see pinnapealsus olema omane kunstile üldse ja kõigis selle liikides. Meil on õigus arvata, et kunsti mõjul loodusele ja hingele on erinevad astmed.
Ilu loomust tuleb mõista eelkõige tema tegelikult olemasolevates ilmingutes. Alustame ilu ilmingutest looduses, mis on kunstist mahult laiem ja sisult lihtsam ning eelneb olemise korras kunstil. Looduse esteetika annab vajalikud alused kunstifilosoofiale.
I
Teemant on sama koostisega nagu süsi. Ööbiku laulul ja kassikontserdil on sama psühhofüsioloogiline olemus, nimelt tugeva suguinstinkti väljendus. Kuid teemant on ilus, süsi mitte; ööbiku laul on ilus, kassikontsert mitte.
Nii et ilu on midagi formaalselt erilist, spetsiifilist, ta ei sõltu otseselt nähtuste materiaalsest alusest ega ole sellele taandatav. Ilu ei tingi ka subjektiivne hinnang nende kasulikkusele ja meelelisele meeldivusele. Kõige kaunimad asjad võivad olla täiesti kasutud ja kõige kasulikumad asjad täiesti ilutud; ometi ei pääse teooriast, mis määratleb ilu kaudse kasulikkusega: ilu on toimimast lakanud kasulikkus või mälestus varasemast kasulikkusest. See, mis oli esivanematele kasulik, saab järglastele ehteks. Selles teoorias on terake faktilist tõtt, kuid see on ebapiisav ilu filosoofiliseks seletamiseks või olemuslikuks määratlemiseks.
Ka loomadel on ilul objektiivne tähtsus sõltumata utilitaarsest suhtumisest. Ent isegi kui oleks tõestatud kauni geneetiline sõltuvus kasuliust, pole sellega esteetilist ülesannet kübetki lahendatud. Kauni olulised ilmingud looduses ja kunstis pole seotud mitte mingi praktilise kasulikkusega ei meile ega kõige kaugematelegi esivanematele. Aga siis ei ole kaunite nähtuste algelementide võimalikul materiaalsel kasulikkusel esteetika jaoks mingit tähtsust, nii nagu vahetu ilutunde jaoks pole tähtsust sellel, et kõige kaunimgi inimkeha pärineb inetust embrüost.
Šahta Nomer 3
Šahta Nomer 3 (vene Шахта Но. 3) on küla Venemaal Leningradi oblastis Slantsõ rajoonis Slantsõ haldusalas (Slantsõ linnaasunduses). Asub Slantsõ kesklinnast kagus põlevkivikaevanduse juures. Geograafilised koordinaadid on 59°5'28" N, 28°12'40" E.
2007. aasta seisuga oli elanike arv 259. 2010. aasta rahvaloenduse andmeil oli elanikke 76.
Ilu looduses
I
Küsimus, mis miski on, ei lange kunagi kokku küsimusega, millest või kust see asi pärit on. Esteetiliste tunnete päritolu küsimus kuulub bioloogia ja psühhofüsioloogia valda; kuid see ei puuduta esteetika küsimust, mis on ilu. Esteetiliste nähtuste lahutamine kasulikeks või meeldivateks algelementideks võib olla väga huvitav; kui tõeline kauni teooria peab silmas ilu enese olemust nii lihtsates kui ka liitsetes nähtustes.
Formaalne ilu ilmutab end alati puhta kasulikkusena. Kuid seda puhast kasulikkust hindab inimene, ja mitte ainult inimene, kõrgelt. Teda väärtustatakse kui omaette eesmärki. Ilus on midagi tingimatult väärtuslikku, mis ei eksisteeri teise pärast, vaid iseenda pärast; see rõõmustab ja rahuldab meie hinge ainuüksi oma olemasoluga; ilu annab hingele rahu ning vabastab ta elulistest püüdlustest ja vaevadest.
Selle vanakreeka arusaama ilust kui kiretu, omakasupüüdmatu ja tahtetu kaemuse esemest ehk kui puhtast kasutusest taastas hiljuti ning levitas seda suure Saksamaa filosoofia viimane esindaja. Muide, kõik see, mida Schopenhauer sel teemal nii hästi ja õigesti räägib, pole õigupoolest midagi muud kui filosoofiline kommentaar Goethe möödaminnes puistatud kaksikvärsile: "Die Sterne die begehrt man nicht: Man freut sich ihrer Pracht."
Vihje leiame õpetuses, mille järgi ilu olemusliku sisu moodustavad ideed (asjade igavesed tüübid) kui maailmatahte esemelised väljendused (objektiveeringud). Siin ei ole tõelist vastust esteetilisele küsimusele – sest selle teooria jaoks on kõik eksisteeriv ühtviisi maailmatahte objektiveering, kuid mitte kõik eksisteeriv pole ühtviisi ilus. On olemas abstraktselt metafüüsilised positsioonid, mis ei ole ühitatavad hea ja kurja vahelise erinevuse tunnistamisega; kuid neilt positsioonidelt on parem üldse mitte arutleda kõlbelistel ja esteetilistel teemadel.
II
Teemandi ilu sõltub ilmselt valguskiirte mängust tema kristallides. Sellest siiski ei järeldu, nagu ilu ei kuuluks teemandile endale, vaid selles murdunud valguskiirele. Sest seesama valguskiir peegeldatuna mõnest ilutust esemest ei tekita mitte mingit esteetilist muljet, ja kui ta pole milleski murdunud ega millestki peegeldunud, siis ei teki üldse mingit muljet. Järelikult on ilu teemandi materiaalse keha ja selles murdunud valguskiire produkt nende vastastikuses toimes. Selle keha poolt kinni peetud ja transformeeritud valguse mäng katab täielikult kinni tema jämemateriaalse näivuse, ja kuigi süsiniku tume mateeria on kohal nii siin kui ka söes, siis on ta seda vaid teise alge, valgusalge kandjana; valgusalge avab selles värvide mängus omaenese sisu. Kui valguskiir langeb söetükile, siis selle aine neelab ta, ja aine must värvus on selle loomulik sümbol, et siin ei ole helge jõud üle saanud looduse tumedatest stiihiatest. Teisest küljest, lihtsa läbipaistva klaasi puhul on aine muundunud valguskiirte indiferentseks keskkonnaks, mis laseb neid läbi transformeerimata, ei avalda neile mingit märgatavat mõju. Nende vastandlike nähtuste tulemus on sama, nimelt negatiivne: ei lihtne valge klaas ega must süsi ei ole ilusad. Teemant on ilus ilmselt sellepärast, et ei tume aine ega valgusalge ei domineeri temas, vaid need tungivad teineteisest läbi mingis ideaalses tasakaalus. Süsiniku mateeria on tahke kehana säilitanud kogu oma vastupanujõu, kuid selle mateeria on määratlenud iseeneses vastandlik ning ta on saanud läbipaistvaks, täiesti kirgastatuks, nähtamatuks oma tumedas erilisuses; teemandi kristallilises kehas kinni peetud valguskiir saab temas ja temalt fenomenaalse olemise uue täielikkuse, murdudes laguneb või liigendub ta igas tahus värvuskomponentideks, muundub lihtsast valgest kiirest kirjute spektrite keerukaks koguks ning peegeldub silmale sellel uuel kujul. Selles aine ja valguse kokkusulamatus ja lahutamatus ühenduses säilitab kumbki oma loomuse, kuid kumbki pole näha oma üksikuses, vaid näha on ainult valgust kandev mateeria ja kehastunud valgus – kirgastunud süsi ja kivistunud vikerkaar.
Ööbikulaulu puhul katab sugukire heliline väljendus kinni selle materiaalse aluse, ta omandab iseseisva tähtsuse ning selle saab abstraheerida tema lähimast füsioloogilisest motiivist, nii nagu briljandi sära võib imetleda, mõtlemata tema keemilisele ainele. Kuid nii nagu teemandil on paratamatu olla kristalliseerunud süsinik, on ööbikulaulul paratamatu olla osalt objektiivsesse vormi üle läinud sugutungi väljendus. See laul on sugutungi transformatsioon, tema vabanemine jämedast füsioloogilisest faktist – loomalik suguinstinkt, mis kehastab endas armastuse ideed, kuna aga armunud kõutsi karjed katusel on vaid end mitte valitseva füsioloogilise afekti otsene väljendus. Selles viimases on üleni domineeriv materiaalne motiiv, kuna aga esimeses on ta tasakaalustatud ideaalse vormiga.
Nii et ka meie helinäites on ilu kahe faktori vastastikuse toime ja vastastikuse läbitungimise tulemus: ka siin võtab ideaalne alge oma valdusse ainelise fakti, kehastub selles, ning materiaalne stiihia kehastab endas ideaalse sisu ja sellega transformeerub ja kirgastub.
Ilu on tegelik fakt, maailmas toimuvate reaalsete loomulike protsesside saadus. Ilu puudub kõikjal, kus maailma materiaalsed stiihiad on rohkem või vähem alasti. Muide, anorgaanilises maailmas ei saa need esemed ja nähtused, mis on ilutud, seeläbi inetuks, vaid jäävad lihtsalt esteetiliselt indiferentseteks. Põhjus on selge: selle järgu nähtustes on maailmaelu madalamatel, elementaarsetel astmetel, ta on vähesisukas, ja materiaalsel algel ei ole millehi peal ilmutada oma vastupanu mõõdutust; ta on siin suhteliselt omas vallas ning omab rahulikult oma ahtrat olemist. Seal aga, kus valgus ja elu on juba mateeria vallanud, kus ülemaailmne mõte on juba hakanud avama oma seesmist täiust, peab ideaalset vormi jälle lõhkuva või alla suruva kaootilise alge ohjeldamatu avaldumine tekitama järsu inetusemulje. Mida kõrgemal maailmaarengu astmel ilmneb uuesti materiaalse stiihia alastiolek ja metsikus, seda vastikumad on säärased avaldused. Loomariigis kohtame juba suuri tõelise inetuse näiteid. Mõned olendid on sugu- või toitumisfunktsiooni alasti kehastus. Mõne paelussi keha on kõige elementaarsema ehitusega kott, milles on vaid suguelundid, mis seevastu on väga arenenud. Tõugud on just nagu ainult kehastunud toitumisinstinkt kogu oma apluses; sama võib teatud määral öelda ka suurte peajalgsete kohta. Kõik need loomad on kahtlemata inetud. Kuid äärmise astmeni jõuab inetus alles kõrgeima ja täiuslikema loodusliku vormi vallas: ükski loom ei saa olla nii vastik kui väga inetu inimene.
Inetute tüüpide olemasolu looduses paljastab, et käibiv esteetiline vaade, mis näeb ilus ainult sisemise sisu täiesti välist väljendust, ükskõik milline see sisu on, ei pea paika või on vähemalt ebapiisav. Sellise arusaama järgi tuleb siga pidada ilusaks, sest tema keha väljendab täiuslikult tema sisemist sisu, nimelt aplust. Ilu looduses ei ole igasuguse sisu, vaid ainult ideaalse sisu väljendus, idee kehastus.
Ilu määratlus kehastunud ideena kõrvaldab sõnaga "idee" vaate, mille järgi ilu võib väljendada igasugust sisu, ning sõnaga "kehastunud" parandab ka levinuma vaate, mis küll nõuab, et ilul oleks ideaalne sisu, kuid ei näe selles mitte idee tegelikku teostumist, vaid üksnes selle näivust või viirastust (Schein) (Eduard von Hartmann). Selles viimases vaates varjutab kaunis kui subjektiivne psühholoogiline fakt, ilutunne, ilu ilmnemine või kokkusulamine meie vaimus, ilu enese kui asjade objektiivse vormi looduses. Tegelikult aga on ilu idee, mida tegelikult teostatakse, kehastatakse maailmas enne inimvaimu, ja see tema kehastumine ei ole vähem reaalne ning on palju tähtsam (kosmogoonilises mõttes) kui need materiaalsed stiihiad, milles ta kehastub.
Osade iseseisvus ehk olemise vaba ruum võib eri esemetes ja nähtustes olla rohkem või vähem täielik; oma osadele seda vaba ruumi andva terviku ühtsus võib eri esemetel ja nähtustel olla rohkem või vähem täielik. Sellistest suhtelistest erinevustest tuleneb hulk astmeid idee teostumises, maailmaprotsessi kogu mitmekesisus ja kogu keerukus. Ent peale üksikute tüsistuste oma teostumise protsessis ilmneb ülemaailmne idee oma üldisuses paratamatult kolmest küljest. Selles eristuvad: 1) vabadus ehk olemise autonoomia, 2) sisu ehk mõtte täielikkus ja 3) väljenduse ehk vormi täiuslikkus. Ilma nende kolme tingimuseta ei ole ideaalset olemist. Vaadelduna eelkõige oma sisemise tingimatuse küljest absoluutselt soovitu või tahetuna on idee headus; vaadelduna tema poolt haaratud üksikute määratluste küljest mõeldava sisuna arule on idee tõde; lõpuks, oma kehastuse täiuslikkuse ehk lõpetatuse küljest meelelises olemises reaalselt aistitavana on idee ilu.
Niisiis tuleb ilus kui ühes kolmainsa idee määratletud faasidest eristada üldist ideaalset olemust ja spetsiaalset esteetilist vormi. Ainult see viimane eristab ilu headusest ja tõest, kuna aga ideaalne olemus on neil üks ja seesama – vääriline olemine ehk positiivne kõikainsus, üksiku olemise vaba ruum üldise ühtsuses. Seda me soovime kõrgema hüvena, seda me mõtleme tõena ja seda me aistime iluna. Selleks, et me saaksime ideed aistida, peab ta olema materiaalses tegelikkuses kehastunud. Selle kehastumise lõpuleviidus määratlebki ilu kui niisuguse tema spetsiifilises tunnuses.
Väärilise ehk ideaalse olemise kriteerium üldse on osade suurim iseseisvus terviku suurima ühtsuse juures. Esteetilise väärilisuse kriteerium on selle ideaalse momendi kõige lõpuleviidum ja mitmekülgsem kehastus antud materjalis. Üksikjuhtumite puhul ei pruugi need kriteeriumid kokku langeda ning neid tuleb rangelt eristada. Kunsti vallas torkab see erinevus silma. Vähem ilmne on ta looduse vallas, kuid väga tähtis on seda erinevust mitte unustada. Paeluss väljendab teatud määral elu ideed organismi kujul; teemant on oma ideaalse sisu poolest anorgaanilise aine kirgastumise teatav aste. Orgaanilise elu idee, olgu kas või ussi astmel, on kõrgem kristallilise keha ideest, olgu kas või teemandi kujul. Selles viimases on mateeria ainult väljastpoolt kirgastatud, kuna aga ussis on ta seesmiselt elustatud. Esimese kriteeriumi järgi on paeluss teemandist kõrgemal, sest ta on sisukam. Puhtesteetilise kriteeriumi järgi jõuame teisele järeldusele. Teemandis on kirgastatud mineraali (vääriskivi) lihtne, elementaarne idee väljendatud lõpuleviidumalt ja täiuslikumalt kui keerukam ja kõrgem orgaanilise elu idee paelussis. Teemant on omas soos täiuslik ese, sest mitte kuskil ei ühine selline vastupanu või läbitungimatuse jõud niisuguse kirkusega, kuskil ei kohta nii eredat ja peent värvide mängu nii kõvas kehas. Seevastu ussi näol me leiame selle orgaanilise idee, mille valda see olend kuulub, ühe ebatäiuslikuma, algelisema väljenduse.
III
Aine on olemise inertsus ja läbitungimatus – otsene vastand ideele kui positiivsele kõikläbitungitavusele ehk kõikainsusele. Alles valguses vabaneb aine oma inertsusest ja läbitungimatusest, ja nõnda liigendub nähtav maailm esimest korda kaheks vastandlikuks polaarsuseks. Valgus või tema kaalutu kandja – eeter – on idee algne reaalsus tema vastandlikkuses kaaluga ainele, ja selles mõttes on ta ilu esimene alge looduses. Ilu edasised ilmingud on tingitud valguse kombinatsioonidest mateeriaga. Niisugused kombinatsioonid on kahesugused: mehaanilised ehk välised ja orgaanilised ehk sisemised. Esimesed tekitavad otsesed valgusnähtused looduses, teised tekitavad elunähtused. Orgaaniline elu on valguse muundumine. Mateeria saab ilu kandjaks tänu ühele ja sellelesamale valgusalgele, mis teda algul valgustab pinnalt ning seejärel tungib tema sisse, elustab ja korrastab teda.
Jätame metafüüsika otsustada, kuivõrd on siin subjektiivset illusiooni ja kuivõrd tõesti looduses peale taimede ja loomade on elu, s.o sisemiste tajumuste ja iseseisvate liigutuste võimeid. Esteetikas piisab tõsiasjast, et kõnealuste nähtuste ilu ei ole tingitud mitte mehaanilisest liikumisest kui niisugusest, vaid elavate jõudude mängu muljest. Kuid algul mõni sõna anorgaanilise looduse ilust paigalolekus, puht valgusiseloomuga ilust.
Ilu idee või ilmnemise järjekord maa peal vastab üldisele kosmoloogilisele printsiibile: alguses lõi Jumal taeva... Taeva ilu ei sõltu meie subjektiivsetest ettekujutustest, vaid on seotud meile nähtava maailmaruumi tegelike omadustega. Need taeva esteetilised omadused on tingitud valgusest: ta on ilus ainult valgustatuna. Hallil vihmasel päeval ega pimedal tähitul ööl taevas ilus ei ole.
Kõikehõlmav taevas on kaunis esiteks universumi ühtsuse kujundina, mis väljendab helge alge igavest võitu kaootilise segadiku üle, idee igavest kehastumist kogu materiaalses olemises. See üldine mõte avaneb määratlematult kolmes peamises taeva ilu liigis – päikese, kuu ja tähtede ilus.
1. Maailma kõikainsus ja selle füüsiline väljendaja, valgus oma aktiivses keskmes, on päike. Päikesetõus on helgete jõudude aktiivse triumfi kujund. Taeva särav ilu selgel keskpäeval on seesama valguse triumf, kuid juba saavutatud, mitte tegevuses, vaid häirimatus liikumatus rahus.
3. Maailma kõikainsus ja selle väljendaja, valgus, oma algses liigenduses iseseisvate, kuid siiski üldisest harmooniast haaratud kesete paljuseks on tähistaeva ilu. Selles teostub positiivse kõikainsuse idee täielikumalt ja täiuslikumalt kui kahes esimeses. Nii vahetu mulje heleda keskpäeva või kuuvalge öö ilust kui ka selle ilu esteetiline hinnang haarab paratamatult kogu looduse pildi sel hetkel, kõik need maised esemed ja nähtused, mille peale päike ja kuu paistavad ning millel on oma ilu, mida see eriline valgustatus võimendab, kuid mis omakorda suurendab heleda taeva ilu, kuna aga tähise öö vaatamisel piirdub esteetiline mulje täielikult taeva endaga;maised esemed sulavad pimeduses kokku ning nende ilul ei saa tähtsust olla. Kui jätta kõrvale valgustatud maastiku ilu, siis kolmest peamisest taeva liigist on tähistaevas kõige ilusam. (Kauni eristamine ülevast ei ole vajalik.)
Maa atmosfääris on kauneid nähtusi, mis erineval määral kujutavad mateeria kirgastumist ehk ideaalse alge kehastumist selles. Iseseisev ilu on pilvedel hommiku- või õhtupäikese paistes oma värvivarjundite ja kombinatsioonidega, virmalistel jne. Täielikumalt ja määratlematumalt esitab sedasama ideed (taevavalguse ja maise stiihia vastastikust läbitungimist) vikerkaar, milles veeaurude tume ja vormitu aine muundub hetkeks eredaks ja värviküllaseks kehastunud valguse ja kirgastunud mateeria ilmutuseks:
Valguskauni juurde kuulub ka tüüne mere ilu. Vee näol vabaneb materiaalne stiihia esimest korda oma inertsusest ja läbitungimatust tahkusest. See voolav element on taeva ja maa side, ja see ilmneb näitlikult tuulevaikses meres, mis peegeldab endas taeva lõputut sina ja sära. Veel selgem on see jõe või järve sileda veepeegli puhul.
Kiss (album)
"Kiss" on ansambli Kiss 1974. aasta album.
Ilu looduses
III
Lisada tuleb valguse kehastused tahketes kehades – väärismetallides ja vääriskivides. Siia kuulub enam-vähem see, mis on ülalpool öeldud teemandi kohta.
Rahuliku, triumfeeriva valguse juurest läheme liikuva ja näivalt vaba elu juurde anorgaanilises looduses. Elu on oma kõige avarama definitsiooni järgi individuaalsesse tervikusse ühendatud üksikute jõudude ja positsioonide mäng ehk vaba liikumine. Et selles mängus väljendub üks ideaalse ehk väärilise olemise (mis ei saa olla ei abstraktselt üldine, s.o tühi, ega juhuslikult üksik), siis on tema kehastumisel materiaalse maailma nähtustes esteetiline tähtsus. Selline ilu on eelkõige voolaval veel (oja, mägijõgi, juga). Selle elava liikumise esteetilist tähendust võimendab selle piiritus, mis just nagu väljendab absoluutsest kõikainsusest lahutatud üksiku olemise kustutamatut igatsust.
Tormine meri on kujund, mis väljendab mäslevat elu, stiihiate gigantset puhangut; need stiihiad ei suuda aga maailmakorra üldist sidet lõhkuda ega selle ühtsust rikkuda, vaid ainult täidavad seda liikumise, hiilguse ja mürinaga.
Kaos, s.o inetus ise on igasuguse maise ilu vajalik taust, ja niisuguste nähtuste, nagu tormine meri, esteetiline väärtus sõltub just sellest, et nende all on kaos.
Elavate stiihiajõudude liikumisel looduses on kaks peamist varjundit: vaba mäng ja julm võitlus. Äikesel võib olenevalt tingimustest olla emb-kumb varjund. Suvise äikese suursugune ilu sõltub kaosest ja helge maailmakorra lõplikku võitu vaidlustavate stiihiajõudude erutatud intensiivsusest. Hoopis teise mulje jätab äike "mai alguses".
Et mõnes anorgaanilise elu nähtuses leiame elu tegeliku antitsipatsiooni, mis tingibki nende nähtuste esteetilise tähenduse, siis on ilusad ka helid anorgaanilises looduses kui tema enese elu väljendused. Elus tungib valgus materiaalsest loodusest läbi, see neelab valguse, muundab sisemiseks liikumiseks ning seejärel annab selle liikumise edasi välismaailmale – helis. Kui meile pole konkreetses helinähtuses selge see heli üldine mõte, et ta on mateeria elav vastus valguse mõjule; kui kehad ei kõla mitte iseenesest, vaid välise ja neile endile juhusliku mõju tõttu, siis ei jää helist mingit esteetilist muljet. Juhtub ka nii, et teatud helid, mis omaette võetuna on mehaanilised ega ole ilusad, võivad koos väljendada mingi terviku elu ja osutuda esteetilisteks. Näiteks vankrirataste heli ei ole ilus, kuid linnamüra jätab kaugelt kuulates esteetilise mulje, näiteks Kairo kõrbe poolt kuulates.
Mõnel muul puhul täielik vaikus võimendab esteetilist mõju või on selle vajalik tingimus. Mõne nähtuse puhul väljendub kogu eluline ja esteetiline mõte helides (öine torm kui kaose karje).
VI
Stiihiliste jõudude või stiihilise jõuetuse puhangud, mis ise ei ole ilusad, tekitavad ilu juba anorgaanilises maailmas; neist saab materjal ülemaailmse idee ehk positiivse kõikainsuse rohkem või vähem selgeks ja täielikuks väljendamiseks.
Universumi loov alge (Logos), mis peegeldub ainelt väljastpoolt valgusena ning seestpoolt süütab elu aines, moodustab loomade ja taimede näol määratletud ja stabiilseid eluvorme, mis aste-astmelt järjest suurema täiuslikkuse poole ülenedes võivad lõpuks olla materjaliks ja keskkonnaks kõikterve ja jagamatu idee tõelisele kehastumisele.
VII
Taimeriigis helge eeterlik alge mitte ainult ei kirgasta inertset ainet ja mitte ainult ei ärata selles katkendlikku mööduvat liikumist, nagu stiihilise ilu nähtuste puhul, vaid paneb seda seesmiselt liikuma, ületades püsivalt raskusjõudu. Taimes astuvad valgus ja mateeria vastupidavasse, lahutamatusse ühendusse, tungivad esimest korda teineteisest läbi, saavad üheks jagamatuks eluks ning see elu tõstab maise stiihia ülespoole, paneb selle tõmbuma taeva ja päikese poole. Mineraalide inertsuse loomade tahtliku liikumise vahel on see märkamatu seespoolne ülespoole liikumine ehk kasv taimede iseloomulik omadus. Taim on taevase alge esimene tegelik ja elav kehastus maa peal, maise stiihia esimene tegelik transformatsioon. Taimeriigis väljendub elu eelkõige objektiivses suunas kaunite orgaaniliste vormide tekitamises.
Digilõhe
Digilõhe on infoühiskonnas tekkinud erinevus ühelt poolt internetile vaba ligipääsuga ja selle võimalusi kasutada oskavate ning teiselt poolt internetile halvasti või üldse mitte ligipääsevate ja selle võimalusi mittevaldavate inimeste vahel. Laiemas plaanis on digilõhe osa infokihistumisest, mis eristab ühiskonnagruppe nende infooskuste ja infole ligipääsu alusel.
Globaalne digilõhe on globaalne ebavõrdsus, peamiseltarenenud riikide ja arengumaade vahel. Seda lõhet näitavad ka IKT (info- ja kommunikatsioonitehnoloogia) kasutatavuse arvud: 2006. aastal kasutas internetti arengumaades 10% elanikest, arenenud maades 60% elanikest. 2016. aastal kasutas internetti arengumaades 28% ja arenenud maades 89% elanikest.
Ajalugu, definitsioon
Digilõhet hakati käsitlema 1990-ndate lõpus avalikel, poliitilistel ja teadusdebattidel. Teema sai alguse Ameerika Ühendriikidest, levides sealt Euroopasse ja edasi mujale maailma. Digilõhe algne, traditsiooniline definitsioon oli: lõhe nende vahel, kel on ligipääs internetile ja kel pole. Ligipääs tähendas selles kontekstis ainult füüsilist ligipääsu – personaalarvuti ja internetiühenduse olemasolu. Digilõhest saadakse valesti aru. Esiteks arvatakse, et mõiste lubab lihtsat kaheks jagamist. Teiseks arvatakse, nagu oleks digilõhe ületamatu. Kolmandaks ollakse kindlad, et lõhe peitub absoluutses ebavõrdsuses – ühed on n-ö sees ja teised väljas.
Internet ja IKT
Läänemaailmas on internet muutnud paljude inimeste elusid väga suurel määral. Ta on saanud suureks osaks majanduses, poliitikas, sotsiaalelus, poodlemises, panganduses ja kommunikatsioonis. Kasutajate arv on alates 1990-ndatest tähelepanuväärselt suurenenud. 1993. aastal oli kasutajaid terves maailmas umbes 10 miljonit, 1995. aastal oli see arv tõusnud 40 miljonile ning 2002. aastaks oli see arv 670 miljonit. Miljardi piir ületati 2005. aastal ja tänapäeval kasutab internetti üle kolme miljardi inimese.
IKT võimaldab tarbijal telekommunikatsioonivahendite, arvutite, vahevara, salvestus- ja audiovisuaalsete seadmete sidumist ja ühendatud kommunikatsiooni abil juurdepääsu andmetele, nende talletamist, edastamist ja haldamist. Globaalsel tasandil on IKT saanud üheks võtmetehnoloogiaks enamikus teistes juhtivates sektorites: IKT rakendamine äriprotsessides on oluline ettevõtte efektiivsuse tõstmise vahend. IKT-sektor kasvab hinnanguliselt teistest majandusvaldkondadest seitse korda kiiremini. Euroopa Komisjon on valinud esimese seitsme strateegilise suuna hulka IKT-sektori (digitaaltehnoloogiad), millega tagada majanduse nutikas ja jätkusuutlik kasv Euroopas.
IKT-line ebavõrdsus
IKT-line ebavõrdsus on sotsiaalse ebavõrdsuse üheks osaks ja laias laastus jagatud kaheks. Üks on personaalne ebavõrdsus, mille hulka kuuluvad vanus, generatsioon, sugu, rass, etnilisus, intelligentsus ja isikupära. Teiseks on positsiooniline ebavõrdsus, mis täpsemalt hõlmab töökohta, positsiooni majapidamises (laps-vanem; mees-naine), elukohta (arenenud riik – arengumaa; linn-maa) ja haridust. Need inimesed, kes on eespool nimetatud kohtadel n-ö parematel positsioonidel (nt noor valge, kõrgelt haritud, hea sissetulekuga, linnas elav inimene) jäävad sellele poole digilõhet, mida peetakse paremaks. Kehvematel positsioonidel on inimesed (näiteks tumeda nahavärviga indialane, kes elab maal), kes jäävad teisele poole digilõhet. Digilõhe võib olla ka kahe valge, linnas elava ja hea haridusega noore inimese vahel, kuid seda siis, kui üks neist oskab IKT-d paremini ära kasutada kui teine. Samas jääb kahe viimase vaheline digilõhe väiksemaks kui esimesena toodud näites.
1. etapp
Nimetatakse ka majanduslikuks lõheks. See kujutab endast otseselt seda, et osa inimesi saab endale osta arvutit, osa mitte. Asi sõltub rahast. Mida suurem on inimese sissetulek, seda suurem on tõenäosus, et ta saab osta endale isikliku arvuti.
2. etapp
Ehk kasutatavuse lõhe. Siin etapis kirjeldatakse olukorda, kus inimesel on olemas arvuti, kuid ta ei oska või ei taha seda kasutada. Võib ka olla, et inimesel on arvuti, kuid ta ei kasuta kõiki selle võimalusi. See tähendab, et ta ei oska kasutada kõiki arvuti mugavusi, sest enamik teenuseid on tema jaoks kasutamiseks liiga keerulised.
3. etapp
Ehk aktiivsuse lõhe. Isegi, kui inimestel on arvutid, mida nad hästi kasutada oskavad, ei oska siiski kõik enda kätte sattunud tehnoloogiat ja selle võimalusi täielikult ära kasutada. Näiteks võib tuua olukorra, kus inimesed vahel nõustuvad vaikimisi pakutavate kodulehtedega, kuigi saaksid neid ise valida ja hallata.
Digilõhe Eestis
Üldiselt vaadatakse Eestit kui korralikku üleminekuühiskonda, eriti kiiresti areneb infoühiskond. Digitehnoloogiaid kasutatakse Eestis palju, kuid see ei tähenda jätkusuutlikkuse võimalust.
Ehkki digilõhe on arengumaades suurem kui arenenud riikides, on see oluline kõikjal, sealhulgas ka Eestis. Kuna üha enam nii erasektori kui ka riigi ja omavalitsuste teenuseid liigub internetti, tekib aina sagedamini olukordi, kus arvutivõõrastel ja internetile ligipääsuta inimestel on paljusid üldlevinuks peetud teenuseid tegelikult raske kasutada.
Ajakirjanduse hinnangul oli Eestis 2012. aasta lõpul internetita 290 000 inimest, samas on see hinnang vaid ligikaudne. 2009. aasta mais firma GfK korraldatud küsitluse kohaselt kasutas Eestis 70% inimestest internetti. Eestis võib digilõhe üheks näiteks tuua elektrituru avanemisega seotud protsessid 2012.–2013. aastal. Elektrimüüjad on asetanud klienditeeninduses ja teavituses põhirõhu internetile, seetõttu on aga internetita inimestel olnud raskusi küllaldase korrektse info saamisega, et langetada elektrimüüja valikul informeeritud otsus.
Digilõhe vähendamisega on Eestis tegelnud projekt "Vaata maailma", mille raames korraldati kogu Eestis arvutikoolitusi. Samuti on kõikjal üle Eesti rajatud tasuta avalikke internetipunkte (AIP). Selliste projektide toel on olukord ka paranenud. Nii kasutas 2002. aasta kevadel Emori andmeil uuringule eelnenud kuue kuu jooksul 50-aastastest ja vanematest inimestest internetti vaid 11% (kogu elanikkonnast vanuses 15–74 aastat seevastu 39%), 2004. aasta suvel kasutab 6–74-aastastest eestimaalastest internetti juba 52% (621 000 inimest). Digilõhe ületamisel loodetakse abi ka kiire ja odava internetiühenduse levikust.
Probleemid
ühiskondlikult.
Üks, mis probleemidele lahenduse tooks, oleks digitaaltehnoloogia ja interneti soodsamaks muutmine.
Meetmed
Meetmete kasutamist otsustab iga riik või riikide ühendus ise (nt Euroopa Liit).
On olemas ka rahvusvaheline organisatsioon, kes edendab olukorda eelkõige arenguriikides. Ülemaailmselt tegeleb digilõhe teemaga organisatsioon Close the Gap (eesti keelde tõlgituna: sulge lõhe). Organisatsiooni missiooniks on ületada digilõhet, pakkudes Euroopa firmade kõrgekvaliteedilisi, kasutatud arvuteid arengumaade haridus-, meditsiini- ja sotsiaalprojektidesse. Close the Gap on samuti ÜRO avaliku informatsiooni osakonna liige. Close the Gap on toetanud üle 2500 projekti üle maailma. Organisatsioon kogub firmadelt arvuteid ja palub nende puhastamisel abi teistelt organisatsioonidelt. Puhastatakse kõvakettad, kontrollitakse ja seadistatakse riistvara vastavalt nõuetele. Seejärel saadetakse arvutid sihtriiki. Alates 2003. aastast on saadetud arvuteid rohkem kui 250 000. Lisaks arvutitele tegeletakse ka muude seadmetega, näiteks tahvelarvutite ja nutitelefonidega.
Rameko
Rameko (ka Rameke; nime tähendus ilmselt "vaikne, rahulik" ) oli 13. sajandi latgali ülik Tālavas, Talibaldi poeg.
Andmed Rameko elu kohta pärinevad peamiselt Henriku Liivimaa kroonikast. Seal on teda esimest korda mainitud teda seoses ta isa Talibaldi ja venna Waribule röövimisega leedulaste sõjaväe poolt, kui Rameko koos ordumeister Bertoldiga neid jälitama asus. Rameko loobus võimalusest leedulasi selja tagant rünnata, kartes, et nad seepeale ta isa tapavad, ja üritas ebaõnnestunult ringiga mööda minnes neil tee sulgeda. Talibaldil õnnestus hiljem siiski omal jõul põgeneda ja koju jõuda. Lisaks Waribulele oli tal veel vähemalt üks vend – Drivinalde. Kui 1214. aastal hakati ehitama Turaida piiskopilinnust, tuli sinna ka Rameko oma vendadega, kes andsid end Riia piiskopi Alberti võimu ja kaitse alla ning lubasid vahetada oma senise õigeusu Riia kiriku katoliikluse vastu ja maksta piiskopile makse.
Tartu Hansa Rotary Klubi
Tartu Hansa Rotary Klubi on heategevuslik organisatsioon, kuhu on koondunud ühiskondlikult aktiivsed naised. Klubi asutati 2004. aastal.
Klubi toetab andekaid noori ja korraldab heategevusüritusi.
Tartu Hansa Rotary Klubi on osalenud kõigi Vikipeedia keeletoimetamistalgute korraldamisel 2017.–2020. aastal.
392 eKr
Aasta 392 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CCCLXII (362.) aasta ab urbe condita.
Hotter Than Hell
"Hotter Than Hell" on ansambli Kiss 1974. aasta album.
Lingulaadid
Lingulaadid on fosfaatse kojaga käsijalgsed, kellel puudub kojapoolmete lukustusmehhanism. Varem tunti neid seetõttu kui lukuta brahhiopoode ehk inartikulaate.
Lingulaatide kodadest on tekkinud Eesti kambriumi-ordoviitsiumi fosforiidilasund.
Salme raamatukogu
Salme raamatukogu on raamatukogu Saare maakonnas Saaremaa vallas Salmel.
Ajalugu
Esimesed teadaolevad andmed raamatukogu olemasolust Salme valla territooriumil on aastast 1903, mil Tiirimetsa kohaliku elu tegelaste teenena avati endises Abruka vallamajas (kuni 1936. aastani kandis vald Abruka nime) esimene avalik raamatukogu. Kogus oli raamatuid umbes 400 eksemplari. Kuid et tol ajal polnud nende väljaandmisel kindlat korda, loeti need viimseni "ära" ja ühtki toonast eksemplari pole säilinud.
1916. aastal anti luba raamatute laenutamiseks Anseküla pastoraadis, kus vastutavaks isikuks oli pastor Greinert.
Edasi tegutses raamatukogu hulk aastaid Tiirimetsas. Kui 1920. aastal asutati haridusselts Küünal, siis kerkis ka raamatukogu teema. Kohe algul seadis juhatus endale eesmärgiks ka seltsi raamatukogu asutamise küsimuse. Pöörduti rahva poole üleskutsega raamatute saamiseks. Kingitustena tuligi kokku suur hulk raamatuid, millega raamatukogule pandi alus. Osteti ka uusi raamatuid juurde. Raamatuid laenutas Leo Kann, kes argipäeviti töötas oma talu veskis, pühapäeviti aga tegeles raamatutega.
1920. aastate keskel alustas raamatute laenutamist Triin Lutšenko. Raamatukogu asus Tiirimetsa kuueklassilises koolis ja kuulus Tiirimetsa apostliku-õigeusu kirikule. Raamatukogu jaoks oli eraldatud väike ruum ja avatud oli raamatukogu pühapäeviti. Raamatud hankis haridusselts ja raha raamatute ostmiseks saadi seltsi korraldatud pidude sissetulekust. Kuna raamatud olid tol ajal väga kallid, oli eksemplaride arv väike. Kokku oli raamatukogus tuhatkond raamatut. Raamatud olid kõik pehmes köites, seepärast tuli need uuesti ümber köita. Köitis Länga külas elav Aleksander Magus, kellel oli endal köitepress. Köitematerjali ja tasu köitmise eest maksis Küünla selts. Raamatute laenutaja töötasu oli 10 krooni aastas.
Pärast uue Tiirimetsa koolimaja valmimist kolisid 1937. aastal sinna kuueklassiline kool ja ka raamatukogu. Eraldi ruumi raamatukogul ei olnud, raamatud olid pandud laste jalutusruumi. 1944. aastaks oli järele jäänud väga vähe raamatuid, kuna sõja ajal paigutati koolimajja sõjaväelased ja seal asus ka sõjaväehaigla.
Pärast II maailmasõda kolis raamatukogu Tiirimetsast Salmele hilisema vallamaja ruumidesse. Raamatukogu jaoks oli ruum II korrusel, juhataja oli Amanda Jõgi (Matson). Samas majas töötasid Salme algkool ja sidejaoskond. 1950–1953 juhatas raamatukogu tööd Lehte Lepik. Enne 1960. aastat on raamatukogus töötanud veel Asta Saks (Reinsoo), Etvelie Tamm ja Mare Kupp, 1960.–1963. aastal Tea Kann. Kahel järgmisel aastal olid juhatajaks Õie Ollissaar ja Ilme Sadam. 1965. aasta 1. septembrist kuni 2010. aasta 1. septembrini töötas raamatukogu juhatajana Aino Tiit.
Raamatukogu teeninduspiirkond oli väga lai, ulatudes Ansekülast Möldrini. Raamatukogul oli üks rändkogu, mis asus Ansekülas. Seal laenutas raamatuid Helgi Paltsepp. Laenutuspunkte oli kaks: Läätsa kalatööstuses, kus raamatukogu juhataja käis teisipäeviti laenutamas, ja Tiirimetsa koolis, kus raamatuid laenutati igal reedel. 1974. aastal pandi Saaremaal käima raamatubuss, mis hakkas teenindama raamatukogudest kaugel asuvaid külasid. Salme raamatukogu teeninduspiirkonnast jäid bussi teenindada Anseküla ja Möldri.
1976. aastal kolis raamatukogu uude Sõrve sovhoosi kontor-klubi hoonesse II korrusele.
2000. aasta augustis avati raamatukogus avalik internetipunkt (AIP).
2008. aastal läks raamatukogu üle elektroonilisele laenutamisele.
Alates 1. septembrist 2010 on raamatukogu juhataja Maie Alas.
2013. aastal tähistas Salme raamatukogu 110. aastapäeva.
Hall-koimärslane
Hall-koimärslane (Taleporia tubulosa) on liblikaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Liblikat on ka Eestis.
Kaarel Vanamölder
Vanamölder õppis aastatel 1999–2007 Tartu Ülikoolis ajalugu, 2003. aastal sai bakalaureuse- ja 2007. aastal magistrikraadi. Magistritöö teema oli "Maanõunik Otto Fabian von Wrangelli Eesti- ja Liivimaa kroonika käsitlusvõimalustest" (juhendajad Sulev Vahtre ja Tiit Rosenberg). 2012. aastal sai Vanamölder Tartu Ülikoolist doktorikraadi, väitekirja teema oli "Kommunikatsiooniväli Rootsi Läänemere-provintsides 17. sajandi lõpul – Revalsche Post-Zeitung varauusaegse informatsioonikandjana".