cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kategooriad
Tõlge
Paistab, et substants ei võta vastu rohkemat ja vähemat: ma ei pea aga silmas, et üks substants ei ole rohkem substants kui teine (sest on juba öeldud, et on), vaid et ühegi substantsi kui selle kohta, mis ta on, ei öelda "rohkem" ega "vähem", nagu näiteks kui see substants on inimene, siis ta ei ole rohkem ja vähem inimene ei ise endast ega teisest. Üks ei ole ju rohkem inimene kui teine, nii nagu [4a] üks valge on rohkem valge kui teine ja üks hea on rohkem hea kui teine; ja öeldakse iseendast rohkemaks või vähemaks, nagu näiteks keha, mis on valge, öeldakse praegu rohkem valgeks kui enne, ja keha, mis on soe, öeldakse rohkem või vähem soojaks; substantsi aga ei öelda (sest inimest ei öelda praegu rohkem inimeseks kui enne, ega midagi muud nende seast, mis on substants); nii et substants ei võta vastu rohkemat ja vähemat.
Paistab aga, et substantsile on kõige rohkem eriomane, et olles arvult üks ja seesama, on ta vastuvõtlik vastanditele. Muude seas pole nimetada midagi [mis pole substants], mis arvult ühena oleks vastanditele vastuvõtlik; nii näiteks värvus, mis on arvult üks ja seesama, ei ole valge ja must ning arvult üks ja seesama tegu ei ole halb ja hea; samamoodi ka muu puhul, mis ei ole substants. Aga substants on üks ja seesama, olles vastuvõtlik vastanditele; nii näiteks mingi inimene, olles üks ja seesama, saab kord valgeks, kord mustaks, ning soojaks ja külmaks, ning halvaks ja heaks. Muude asjade puhul ei paista seda olevat, kui just keegi ei väida vastu, öeldes, et kõne ja arvamus on niisugune; sest sama kõne paistab olevat tõene ja väär, nagu näiteks on tõene kõne, et keegi istub, kui too aga püsti tõuseb, muutub seesama kõne vääraks; sama lugu on ka arvamusega: sest kui keegi tõeselt arvab, et keegi istub, siis tolle püsti tõustes hakkab ta vääralt arvama, kuigi tal on tema kohta sama arvamus. Kui ka sellega nõustuda, on siin erinevus viisis: substantside puhul on vastanditele vastuvõtlik see, mis ise muutub: sest see, mis saab soojast külmaks, on muutunud (sest ta on saanud muuks), ja ka see, mis on saanud valgest mustaks ja halvast heaks; samamoodi ka muudel puhkudel on muutust läbitegev ise vastanditele vastuvõtlik. Aga kõne ja arvamus jäävad ise täiesti liikumatuks, kuid asja [πράγματος] liikudes juhtub nendega vastupidine; sest kõne jääb samaks, et keegi istub, [4b] asja muutudes aga saab see kord tõeseks, kord vääraks; ja sama lugu on arvamusega. Nii et viisi poolest on substantsile eriomane, et ta on vastuvõtlik vastanditele vastavalt omaenda muutumisele; nii et kui ka möönda, et kõne ja arvamus on vastanditele vastuvõtlikud, siis see ei ole tõsi, sest kõne ja arvamuse kohta ei öelda, et nad on vastanditele vastuvõtlikud, mitte sellepärast, et nad ise võtaksid midagi vastu, vaid sellepärast, et millegi muu juures on aset leidnud talumine: sest kõnet öeldakse tõeseks või vääraks selle tõttu, et asi on või ei ole, mitte selle tõttu, nagu ta oleks ise vastanditele vastuvõtlik; sest lihtsalt üldse mitte miski ei pane liikuma ei kõnet ega arvamust, nii et need ei ole vastanditele vastuvõtlikud, sest nendes mitte midagi ei juhtu. Aga substantsi öeldakse olevat vastanditele vastuvõtlik sellepärast, et ta ise võtab vastandeid vastu: sest ta võtab vastu haigust ja tervist ning valgesust ja mustsust, ja sellepärast, et ta igaüht neist ise vastu võtab, öeldaksegi, et ta on vastanditele vastuvõtlik. Nii et substantsile on eriomane, et ta arvult üks ja seesama olles on vastanditele vastuvõtlik. Ja substantsi kohta olgu öeldud niipalju.
Kommentaar
Väljendeid "esmane substants" ja "teisene substants" Aristoteles teistes teostes ei kasuta, kuigi ta teeb vahet üksiksubstantside ning nende liikide ja sugude vahel. "Metafüüsika" 7. ja 8. raamatus räägib ta substantsist sügavamalt ja põhjalikumalt, rääkides mateeriast ja vormist, võimalikkusest ja tegelikkusest ning muust.
Aristoteles iseloomustab esmaseid substantse 2. peatüki mõistestiku abil. Aga ta ei määratle teiseseid substantse asjadena, mida öeldakse subjekti kohta ja mis ei ole subjektis, vaid esmaste substantside liikide ja sugudena. Alles seejärel ta märgib, et neid öeldakse esmaste substantside kohta, kuid nad ei ole mingis subjektis. Võib-olla on asi selles, et ka liigierisuste kohta kehtib, et neid öeldakse esmaste substantside ja liikide kohta, aga need ei ole üheski subjektis. "kõige rangemalt ja kõige esmasemalt ja kõige enamalt öelduna": kas Aristoteles peab silmas, et substantsi öeldakse kaheti? Aga sel juhul läheks kategooriate süsteem uppi. Ta ei ütle selgelt, mis laadi erinevus esmaste ja teiseste substantside vahel on.
2a19 "Öeldu" on arvatavasti 1b10–15, mis peab selgitama, miks subjekti kohta öeldava nii nimi kui ka logos peavad subjekti kohta preditseeritama. Siin on ka näha, et subjekti kohta öeldavus ei käi sõnade, vaid asjade kohta, subjekti kohta preditseeritavus käib sõnade kohta. Öeldavusest järeldub nii nime kui ka logose preditseeritavus, kuid öeldavus ei ole need preditseeritavused.
"Valgesus" ja "valge" ei käi eri asjade kohta, vaid räägivad samast asjast eri moel. See, et "subjektis olevatel ei preditseerita enamasti subjekti kohta ei nime ega logost", ei tähenda mitte lihtsalt seda, et ei saa öelda "keha on valgesus", vaid kui öeldakse "keha on valge", siis öeldakse midagi muud. See väide oleks mõttetu, kui "valge" oleks lihtsalt valgesuse teine nimi või kui see oleks mingi hoopis teise asja nimi.
"Kõiki muid asju kas öeldakse subjektide, esmaste substantside kohta või nad on nendes subjektides." Võidakse vastu vaielda, et elukat öeldakse inimese kohta ja värvus on kehas, kuid inimene ja keha on teisesed substantsid. Sellepärast ta vaatlebki niisuguseid juhtumeid. Ta ütleb, et kui inimest "ei preditseeritaks ühegi kohta mingitest inimestest, siis ka mitte inimese kohta üldse". Miks ta ei ütle "kõikide kohta"? Aga järelduse jaoks, et "kui esmaseid substantse ei oleks, siis oleks mingil asjal muude seast võimatu olla", piisab sellestki. Värvuse puhul oleks Aristoteles võinud viidata sellele, et see, mis on subjektis, ei saa olemas olla ilma subjektita ega teisene substants ilma esmaseta. Kuidas Aristoteles arutleb? Kui see, et värvus on kehas, tähendab, et iga üksik värvus on mingis üksikus kehas, siis on arutlus lünklik ja hooletu, sest ta räägib nii, nagu värvus oleks üksikus kehas, kuigi seal on mingi värvus. Värvus saab olemas olla ilma selle kehata, kuigi see värvus mitte. (Aristoteles ei maini üksikuid mittesubstantse pärast 2. peatükki peaaegu üldse.) Kui ta lõpuks ütleb, et "kui esmaseid substantse ei oleks, siis oleks mingil asjal muude seast võimatu olla", siis ta toetub osalt sellele, et subjektis olev ei saa olemas olla eraldi subjektist, ja osalt sellele, et subjekti kohta öeldav ei saa olla olemas ilma subjektita. Viimase põhjendamisele on ta kõige lähemal 3b10–23, kus ta rõhutab, et teisesed substantsid on lihtsalt esmaste substantside liigid. Niisiis ütleb Aristoteles Platoni kiuste, et esmased substantsid on kuidagi fundamentaalsed. Tundub, et Aristotelese järgi esmased substantsid ei saaks olemas olla, kui ei oleks teiseseid substantse ja teiste kategooriate asju. Aga siis ei ole selge, mille poolest esmased substantsid erilised on.
Liik on rohkem substants kui sugu, nii nagu esmane substants on rohkem substants kui teisene substants. Esimene põhjendus on see, et esmase substantsi kohta on teadaolevam öelda liik kui sugu; teine on see, et liigist järeldub sugu, mitte ümberpöördult. Esimene tulenebki teisest. (15a4–7 on teistsugune vaatekoht: sugu on liigile eelnev, sest kui on kala, siis on elukas, aga kui on elukas, siis ei pruugi olla kala (vaata 14a29–35).
Esmased substantsid on kõige muu subjektid, sest iga asja kas öeldakse mingi substantsi kohta või ta on mingis substantsis. Sarnane suhe on teisestel substantsidel kõigi mittesubstantsidega, sest nad kõik on teisestes substantsides. Selle näitamiseks ütleb Aristoteles ainult, et sellest, et mingi inimene on kirjaoskaja, järeldub, et inimene on kirjaoskaja. Ta tahab öelda, et iga mittesubstants, mis on mõnes esmases substantsis, peab olema mõnes teiseses substantsis (esmase substantsi liigis või soos). Sel juhul öeldakse näiteks, et valgesus on mingis kehas, kuigi valgesus saab olla olemas ilma selle kehata, ja et valgesus on kehas lihtsalt sellepärast, et mingi üks keha on valge, kuigi selleks peavad kõik valged olema mingites kehades.
Miks on ilmne, et teisesed substantsid ei ole esmastes substantsides? Nad ei saa olla esmastest substantsidest eraldi. Tundub, et Aristoteles ei pea silmas ka seda, et mingi kindel teisene substants saab olemas olla eraldi mõnest kindlast esmasest substantsist. Nähtavasti viitab Aristoteles sellele, et ei saa öelda "inimene on Kalliases". Sel´juhul oleks ta võinud öelda ka, et mitte üheski kategoorias ei saa sugu ega liik olla alluvas soos, liigis ega indiviidis. Teiseste substantside eripära võrreldes mittesubstantside liikide ja sugudega seisneb selles, et nad ei ole mitte üheski indiviidis ega soos: voorus ei ole helduses, vaid hinges; elukas ei ole inimeses ega ka milleski muus.
Ei saa öelda "kangelane on Kalliases" ega "isa on Kalliases", aga kui Kallias on kangelane ja isa, siis saab tema kohta preditseerida kangelase ja isa logost. Aga see ei tähenda, nagu kangelane ja isa oleks teisesed substantsid (või liigierisused). "Helde" saab asendada "helde" logosega, kuid mitte helduse kvaliteedi logosega. Samamoodi ei saa "kangelast" asendada kangelaslikkuse ja isaduse logosega. Aristoteles ei anna reegleid, mille järgi otsustada, millised üldnimed tähistavad substantside liike ja sugusid (loomulikke liike) ja milliste abil omistatakse substantsidele kvaliteete. Abiks on küsimus "mis see on?", kuid ka seda tuleb osata õigesti tõlgendada. Näiteks kui Kalliase kohta küsida, mis ta on, võib vastus olla ka "kingsepp".
Väide, et midagi, mis ei ole substants, öeldakse substantsi kohta, on üllatav. Kui mõne soo liigierisus ei ole substants, peaks ta kuuluma mõnda muusse kategooriasse ning olema substantsis. Siis peaks ka substants kuuluma mõnda muusse kategooriasse. Aga Aristoteles ütleb, et substantsi kohta saab preditseerida (öelda) ka logost ja liigierisust. Liigierisust väljendatakse tavaliselt omadussõnaga või muu mittenimisõnaga, ja see peaks siis käima mingi asja kohta, mida nimetatakse vastava nimisõnaga. Näiteks "mõistusega" peaks käima mõistuse kohta, aga inimese kohta ei saa preditseerida mõistuse nime ega logost. Siis see peaks olema subjektis. Aristotelest mõjutab kahtlemata see, et liigierisus on osa vastusest küsimusele "mis see on?", see, et liigierisus kuulub teatud soo juurde, ja see, et liigierisuste nimed kõlavad kreeka keeles nagu nimisõnad. Liigierisuse ja soo suhtest ning definitsiooni ühtsuse probleemist on lähemalt juttu "Metafüüsika" 7. raamatu 12. peatükis.
"Kõike nendest koosnevat öeldakse kaasnimeliselt." On küll asju, mida öeldakse ühenimeliselt.
Tõlge
Mingipalju puhul on üks lahus olev, teine pidev: üks sellepärast, et ta koosneb osadest, millel on vastastikune asend, teine sellepärast, et ta koosneb osadest, millel ei ole asendit. Lahus olev on näiteks arv ja kõne, pidev aga joon, pind, keha, peale selle ka aeg ja koht. Sest arvu osadel ei ole ühist piiri, millel tema osad kokku puutuksid; nii näiteks, kui viis on kümne osa, siis viis ja viis ei puutu mingil ühisel piiril kokku, vaid on lahus; ka kolm ja seitse ei puutu ühisel piiril kokku; arvu juures ei saa üldse leida osade ühist piiri, vaid need on alati lahus; nii et arv on lahus olevate seas. Samamoodi on ka kõne lahus olevate seas (sest see, et kõne on mingipalju, on ilmne: seda mõõdetakse ju pika ja lühikese silbiga; ma pean aga silmas seda kõnet, mis toimub häälega): selle osad ei puutu ju kokku mingil ühisel piiril: sest ei ole ühist piiri, millel silbid kokku puutuksid, vaid iga silp on teisest lahus. [5a] Aga joon on pidev: sest saab leida ühise piiri, millel selle osad kokku puutuvad, nimelt punkti; ja pinna puhul joone (sest pinna osad puutuvad mingil ühisel piiril kokku). Samamoodi saab ka keha puhul leida ühise piiri, joone või pinna, millel keha osad kokku puutuvad. Ka aeg ja koht on niisuguste seas: sest praegune aeg puutub kokku nii mineviku kui ka tulevikuga. Ka koht jälle on pidevate seas: sest keha osad on mingis kohas ning puutuvad mingil ühisel piiril kokku, sellepärast ka selle koha osad, kus keha iga osa on, puutuvad kokku sellelsamal piiril, kus keha osad. Nii et ka koht on pidev, sest selle osad puutuvad ühel ühisel piiril kokku.
Edasi, ühed on need, mis koosnevad osadest, millel on omavaheline asend, teised on need, mis ei koosne; nagu näiteks joone osadel on omavaheline asend, sest igaüks neist asetseb kuskil, ja saab eristada ja näidata, kus igaüks neist pinnal asetseb ja millisega ülejäänud osadest ta on ühenduses. Samamoodi on ka pinna osadel omavaheline asend, sest samamoodi saab näidata, kus igaüks asetseb ja millistega ta ühenduses on. Ja samamoodi keha ja koha osade puhul. Edasi, aga arvu puhul ei saa keegi vaadata, milline on osade omavaheline asend või millised osadest on omavahel ühenduses; ega ka aja puhul, sest ükski aja osadest ei püsi, aga kuidas sellel, mis pole püsiv, saab olla mingi asend? Pigem aga ütled, et ajal on mingi kord selle poolest, et üks on ajaliselt eelnev, teine järgnev. Ja arvuga on samamoodi, selle poolest et ühte loendatakse enne kahte ja kahte enne kolme; ja selle poolest on neil mingi kord, asendit sa aga üldse ei leia. Ja kõne samamoodi: sest ükski selle osadest ei püsi, sest see on öeldud ja seda ei saa enam kätte, nii et ei ole asendit selle osadel, millest ükski ei püsi. Seega ühed koosnevad osadest, millel on asend, teised aga osadest, millel ei ole asendit.
Rangelt võttes nimetatakse mingipaljuks ainult ülalöelduid, kõike muud aga sattumuslikult; sest seda [5b] silmas pidades nimetame mingipaljuks ka muud, nagu näiteks valget öeldakse suureks selle poolest, et pind on suur, ja tegevust pikaks selle poolest, et aeg on pikk, ja liikumist suureks; sest ühtki ei nimetata iseenesest kvantiteediks; nagu näiteks kui keegi osutab, kui suur tegevus on, siis ta määratleb seda ajaga, osutades, et see on üheaastane või kuidagi nii, ja osutades, et valge on mingi suurusega, määratleb seda pinnaga (nii suur, kui on pind, ütleb ta olevat ka valge); nii et ainsateks rangelt võttes ja iseenesest mingipaljudeks nimetatakse ülalöelduid, teiste seast aga mitte ühtegi iseenesest, vaid kui, siis sattumuslikult.
Edasi, mingipaljutest ei ole ükski vastupidine, (määratletute puhul on selge, et ükski ei ole vastupidine, nagu näiteks kaheküünrasele või kolmeküünrasele või pinnale või millelegi niisugusele ei ole miski vastupidine), kui just keegi ei ütle, et palju on vastupidine vähesele või suur väikesele. Aga ükski nendest ei ole mingipalju, vaid suhtes olev; sest midagi ei nimetata iseenesest suureks või väikeseks, vaid suhestatakse teisega, nagu näiteks mäge öeldakse väikseks, aga hirsitera suureks, sest viimane on omasugustest suurem ja esimene omasugustest väiksem; mistõttu suhe on teise suhtes, sest kui öeldaks iseenesest väikeseks või suureks, siis ei öeldaks mäge kunagi väikeseks ega hirsitera suureks. Jällegi, me ütleme, et külas on palju inimesi, Ateenas aga vähe, kuigi neid on palju kordi rohkem, ja et majas on palju, aga etendusel vähe, kuigi neid on palju rohkem. Edasi, kaheküünrane, kolmeküünrane ja kõik niisugused tähistavad mingipaljut, aga suur või väike ei tähista kvantiteeti, vaid pigem suhtes olevat; sest suurt ja väikest vaadeldakse teise suhtes; nii et on selge, et need on suhtes olevad. Edasi, ükskõik kas keegi peab neid mingipaljuteks või ei pea, miski ei ole neile vastupidine; tõepoolest, kuidas saab sellele, mida ei saa võtta iseenesest, vaid teisega suhestatuna, olla miski vastupidine? Edasi, kui suur ja väike on vastupidised, siis juhtub, et sama asi samal ajal lubab vastandeid ja samad on iseendale vastupidised. Sest juhtub, et sama on samal ajal nii suur kui ka väike, sest see on ühe suhtes väike ja seesama on teise suhtes suur. Nii et juhtub, et sama on samal ajal nii suur kui ka väike, nii et ta lubab samal ajal vastandeid. Aga paistab, et mitte miski [6a] ei luba samal ajal vastandeid; nagu näiteks substantsi puhul, mis tundub küll vastandeid lubavat, aga miski ei ole samal ajal haige ja terve ega samal ajal valge ja must, ja ka muu puhul ei luba miski samal ajal vastandeid. Ja juhtub, et samad on iseendale vastupidised: sest kui suur on väikesele vastupidine, siis sama on samal ajal suur ja väike, on iseendale vastupidine; aga on võimatu, et sama oleks iseendale vastupidine. Seega suur ei ole väikesele vastupidine ega palju vähesele, nii et kui ka keegi ütleb, et need ei ole suhtes olevad, vaid mingipaljud, siis neil ei ole vastupidist.
Kõige rohkem aga tundub mingipalju vastupidisust olevat kohal: ülemist vastandatakse alumisele, nimetades keskpaiga lähedast piirkonna alumiseks, sest suurim kaugus on maailma keskme ja äärte vahel. Tundub, et ka teiste vastandite definitsioon tuletatakse siit: need, mis on samas soos teineteisest kõige kaugemal, defineeritakse vastupidisteks.
Tundub aga, et mingipalju ei võta vastu rohkemat ja vähemat, nagu näiteks kaheküünrane, sest üks kaheküünrane ei ole rohkem kaheküünrane kui teine; ega ka arvu puhul, nagu näiteks kolme ja viie puhul ei öelda kumbagi olevat rohkem [viis või] kolm, ega kolme rohkem kolm kui teine kolm; ja ka aega ei öelda olevat teisest ajast rohkem aeg; ega üldse öelda ühegi kohta mainitutest rohkemat ega vähemat; nii et mingipalju ei võta vastu rohkemat ja vähemat.
Kõige eriomasem mingipaljule on aga see, et seda öeldakse võrdseks ja mittevõrdseks. Sest igaühte mainitud mingipaljutest öeldakse nii võrdseks kui ka ebavõrdseks, nagu näiteks keha öeldakse nii võrdseks kui ka mittevõrdseks, ja arvu öeldakse võrdseks ja mittevõrdseks, ja aega võrdseks ja mittevõrdseks: samamoodi ka muudest mainitud mingipaljutest igaühte öeldakse nii võrdseks kui ka mittevõrdseks. Tundub aga, et ülejäänu kohta, mis ei ole mingipalju, ei öelda üldse võrdset ja mittevõrdset, nagu näiteks seisundit [διάθεσις] ei öelda üldse võrdseks ja mittevõrdseks, vaid sarnaseks, ja valget mitte võrdseks ja mittevõrdseks, vaid sarnaseks. Nii et mingipaljule on kõige eriomasem see, et seda nimetatakse võrdseks ja mittevõrdseks.
Millegi suhtes olevatele kuulub aga ka vastandlikkus, nagu näiteks voorus on pahele vastandlik, sest mõlemad on teise suhtes, ja teadmine teadmatusele. Aga vastandlikkus ei kuulu kõikidele millegi suhtes olevatele: sest poole suuremale ei ole miski vastandlik ega kolm korda suuremale ega millelegi niisuguste seas. Tundub aga, et millegi suhtes olevad võtavad vastu ka rohkemat ja vähemat; sarnase kohta öeldakse "rohkem" ja "vähem", ja mittevõrdse kohta öeldakse "rohkem" ja "vähem", kusjuures mõlemad on millegi suhtes; sest sarnast nimetatakse millegi sarnaseks ja mittevõrdset millegagi mittevõrdseks. Aga mitte kõik ei võta vastu rohkemat ja vähemat: sest kaks korda suuremat ei nimetata rohkem või vähem kaks korda suuremaks, ega teiste niisuguste puhul.
Paistab aga, et suhtes olevad on loomu poolest samal ajal. Ja see ongi enamiku puhul tõsi, sest samal ajal on kahekordne ja pool, ja kui on pool, siis on ka kahekordne, ja kui on ori, siis on ka isand; samamoodi ka muu puhul. Nad ka kõrvaldavad teineteist, sest kui ei ole kahekordset, siis ei ole ka poolt, ja kui pole poolt, siis pole ka kahekordset; samamoodi ka muu sarnase puhul. Paistab, et mitte kõikide suhtes olevate puhul pole tõsi, et nad on loomu poolest samal ajal, sest paistab, et teatav on enne teadmist, sest enamasti me saame teadmisi juba olemasolevate asjade kohta; aga paistab, et vähemiku puhul või mitte ühegi puhul on näha, et teatav ja teadmine tekivad samal ajal. Edasi, kui kõrvaldada teatav, siis kõrvaldub ka teadmine, aga kui kõrvaldada teadmine, siis teatav ei kõrvaldu, sest kui teatavat ei ole, siis teadmist ei ole, sest see pole mitte mitte millegi teadmine, aga kui teadmist ei ole, siis miski ei takista, et oleks teatav, nagu näiteks kui teatav on ringi kvadratuur, siis selle teadmist veel ei ole, aga see on teatav. Edasi, kui kõrvaldada elukas, siis teadmist ei ole, aga võib olla palju teatavaid. Samamoodi kui nendega on lugu meeltetaju asjadega: paistab, et tajutav on enne taju; sest kui tajutav kõrvaldada, kõrvaldub ka taju, aga kui kõrvaldada taju, siis tajutav sellega ei kõrvaldu. Meeltetajud on ju keha ümber ja kehas; kui tajutav kõrvaldada, [8a], siis kõrvaldub ka keha (sest keha on tajutava seas), aga kui keha ei ole, kõrvaldub ka taju, nii et koos tajutavaga kõrvaldub ka taju, aga koos tajuga tajutav ei kõrvaldu, sest kui elukas kõrvaldada, siis kõrvaldub ka taju, tajutav aga jääb, nagu näiteks keha, kuum, magus, kibe ja kõik muud, mis on tajutavad. Edasi, taju tekib samal ajal tajujaga (sest elukas ja taju tekivad samal ajal), tajutav aga on ka enne taju (sest tuli ja vesi ja niisugused, millest ka elukas koosneb, on enne kogu elukat või taju), nii et paistab, et tajutav on enne taju.
Teine kvaliteedi sugu on see, mille järgi me nimetame rusikavõitlusandelisteks või jooksuandelisteks või terveteks või haiglasteks, ja üldse kõigeks, mida öeldakse loomuliku võime või võimetuse järgi. Sest ühegi puhul nendest ei öelda, et ta on mingis seisundis, vaid et tal on loomulik võime kas midagi kergesti teha või mitte midagi taluda, nagu näiteks rusikavõitlusandelisteks ja jooksuandelisteks ei nimetata mitte mingis seisundis olemise pärast, vaid loomuliku võime pärast midagi hõlpsasti teha, terveteks aga nimetatakse võime pärast mitte-taluda mitte midagi sellest, mis kergesti juhtub, haiglasteks aga võimetuse pärast mitte-taluda mitte midagi. Sama lugu on ka kõva ja pehmega: kõvaks nimetatakse seda, millel on võime mitte kergesti jaguneda, pehmeks aga seda, millel on võimetus sellekssamaks asjaks.
Neljas kvaliteedi sugu on kuju [σχῆμά] ja igale asjale kuuluv vorm [μορφή], samuti sirgsus ja kõverus ning muu sarnane, sest igaühe järgi nimetatakse mingisuguseks, sest kolmnurkne või nelinurkne olemise järgi nimetatakse mingisuguseks, ning sirge ja kõver olemise järgi. Ja ka vormi järgi nimetatakse iga [asja] mingisuguseks. Hõre ja tihe ning sile ja kare paistavad küll tähistavat mingisugust, kuid tundub, et niisugused on kvaliteedi [τὸ ποιὸν] järgi jaotamisele võõrad, sest paistab, et igaüks neist näitab pigem mingit osade vastastikust asendit, sest paistab, et tihe ollakse sellepärast, et osad on üksteisele lähedal, hõre aga sellepärast, et nad on üksteisest kaugel, sile sellepärast, et osad asetsevad mööda sirget, kare aga sellepärast, et mõni osa on kõrgemal, mõni madalamal. Võib-olla saab näidata ka teisi kvaliteedi viise, aga need, mida kõige sagedamini nimetatakse, on need.
Niisiis, kvaliteedid on ülalnimetatud, mingisugused aga need, mida nimetatakse nende järgi kõrvalnimeliselt või mis tahes moel nendest tuletatult. Enamasti ja peaaegu kõikide puhul nimetatakse ikkagi kõrvalnimeliselt, nagu näiteks valgesuse järgi valge ja kirjaoskuse järgi kirjaoskaja ja õigluse järgi õiglane, ja samamoodi teiste puhul. Mõnikord aga pole seetõttu, et kvaliteetidele pole nime antud, võimalik, et nende järgi kõrvalnimeliselt nimetataks; nagu näiteks jooksuandeliseks [ὁ δρομικὸς] või rusikavõitlusandeliseks [ὁ πυκτικὸς] kehalise võime järgi ei nimetata 10b kõrvalnimeliselt mitte mingi kvaliteedi järgi; sest nendele võimetele, mille järgi neid mingisugusteks nimetatakse, ei ole nime antud, nagu teadustele [ἐπιστήμαις], mille järgi nimetatakse rusikavõitlusvõimelisteks [πυκτικοὶ] või maadlusvõimelisteks [παλαιστρικοὶ] seisundi [διάθεσιν] järgi (sest nimetatakse rusikavõitlus- ja maadlusteaduseks, aga mingisugusteks nende järgi nimetatakse neid, kellel need seisundid on, kõrvalnimeliselt). Mõnikord aga on nimi küll pandud, aga mingisugust, mida selle järgi nimetatakse, ei nimetata kõrvalnimeliselt, nagu näiteks vooruse järgi head [σπουδαῖος]; heaks nimetatakse küll vooruse omamise tõttu, kuid mitte kõrvalnimeliselt vooruse järgi; aga seda ei ole sageli. Niisiis, mingisugusteks nimetatakse neid, mida nimetatakse kõrvalnimeliselt ülalnimetatud kvaliteetide järgi, või mingil muul moel nende järgi.
On olemas ka vastandlikkus mingisuguse järgi, nagu näiteks õiglus on vastupidine ebaõiglusele ja valgesus mustsusele ja teised samamoodi, ja samuti mingisuguste puhul, mida nende järgi nimetatakse, nagu näiteks ebaõiglane on vastupidine õiglasele ja valge mustale. Aga seda ei ole kõikide puhul: sest kollakaspunasele või kollasele või niisugustele värvustele ei ole mitte miski vastupidine, kuigi need on mingisugused. Edasi, kui üks vastanditest on mingisugune, siis ka teine on mingisugune. Ja see saab selgeks, kui vaadata teisi kategooriaid, näiteks kui õiglus on ebaõigluse vastand, aga õiglus on mingisugune, siis ka ebaõiglus on mingisugune; sest ebavõrdsusele ei sobi mitte ükski teine kategooria, ei kui palju ega millegi suhtes ega kus, ega üldse ükski niisugustest peale mingisuguse; samamoodi ka teiste vastandite puhul mingisuguse järgi.
Mingisuguste puhul saab olla ka rohkem ja vähem; sest valgeks nimetatakse ühte teisest rohkem ja vähem, ja õiglaseks ühte teisest rohkem. Ja see võtab vastu rohkenemist, sest see, mis on valge, võib muutuda valgemaks. Aga mitte kõik, vaid suurem osa; sest keegi võib kahelda, kas öeldakse, et [üks] õiglus on [teisest] õiglusest suurem, samamoodi ka teiste seisundite puhul. Sest mõned kahtlevad selles; sest nad ütlevad, et õiglust ei nimetata üldse õiglusest suuremaks või väiksemaks, ega tervist tervisest, vaid ütlevad, et ühel on vähem tervist kui teisel, ja [11a] ühel vähem õiglust kui teisel, ning samamoodi ka kirjaoskust ja teisi seisundeid. Aga need, mida nende järgi nimetatakse, saavad kaheldamatult olla rohkem ja vähem; sest öeldakse, et üks on teisest kirjaoskajam ja õiglasem ja tervem, ja teiste puhul samamoodi. Tundub aga, et kolmnurkne ega nelinurkne ei saa olla rohkem, ega ükski teistest kujudest; sest need, mis võtavad vastu kolmnurga logose ja ringi logose, on kõik ühtemoodi kolmnurgad ja ringid, nende seast aga, mis seda vastu ei võta, ei öelda mitte ühegi kohta, et see on mõnest teisest rohkem [niisugune]; sest ruut ei ole rohkem ring kui erikülgne ristkülik; sest kumbki neist ei võta vastu ringi logost. Ja üldse, kui kumbki ei võta vastu antud asja logost, siis ei öelda, et üks on rohkem [niisugune] kui teine. Niisiis, mitte kõik mingisugused ei saa olla rohkem ja vähem.
Niisiis, mitte miski öeldu seast ei ole kvaliteedile ainuomane, aga sarnasteks ja mittesarnasteks nimetatakse ainult kvaliteete; sest üks ei ole teisega sarnane mitte millegi muu järgi kui selle järgi, mis on mingisugune. Nii et kvaliteedile on ainuomane, et selle järgi nimetatakse sarnaseks ja mittesarnaseks.
Ei maksa end häirida lasta, kui keegi ütleb, et tahtes rääkida kvaliteedist, arvame sisse ka palju asju nende seast, mis on millegi suhtes; sest olekud ja seisundid on suhtes olevate seas. Sest peaaegu kõigi niisuguste puhul öeldakse soo kohta, et see on millegi suhtes, kuid mitte ühegi üksiku kohta; sest teadmise kohta, mis on sugu, öeldakse seda, mis ta ise on, teise suhtes, sest öeldakse, et see on kellegi teadmine. Üksikute seast aga ei öelda ühegi kohta, mis ta ise on, teises suhtes, nagu näiteks kirjaoskust ei öelda kellegi kirjaoskuseks ega muusalisust kellegi muusalisuseks, kui just soo järgi ei nimetata ühtlasi ka neid millegi suhtes olevateks; nagu näiteks kirjaoskust nimetatakse kellegi teadmiseks, mitte kellegi kirjaoskuseks, ja muusalisust kellegi teadmiseks, mitte kellegi muusalisuseks; nii et üksikud ei ole millegi suhtes olevate seas. Aga meid nimetatakse mingisugusteks üksikute järgi; sest need meil ongi (teadvateks nimetatakse meid sellepärast, et meil on mingid üksikud teadmised); nii et ka need on kvaliteedid, nimelt need üksikud, mille järgi meid mõnikord ka nimetatakse mingisugustes; aga need ei ole millegi suhtes olevate seas. Edasi, kui peaks juhtuma, et sama asi on mingisugune ja millegi suhtes, siis ei ole midagi kohatut, kui arvate selle mõlema soo alla.
Ka tegevus ja talumine [πάσχειν] võtavad vastu vastandlikkust ning rohkemat ja vähemat; sest soojendamine on jahutamisele vastupidine ja soojenemine jahtumisele ja rõõmustamine [ἥδεσθαι] kurvastamisele [λυπεῖσθαι]; nii et nad võtavad vastu vastandlikkust. Ning rohkemat ja vähemat, sest soojendamine on rohkem ja vähem, ning soojenemine on rohkem ja vähem, ning kurvastamine rohkem ja vähem; nii et tegevus ja talumine võtavad vastu rohkemat ja vähemat.
Niisiis, nende kohta öeldakse niipalju. Asendi [κεῖσθαι] kohta aga räägitakse millegi suhtes olevate juures, et seda öeldakse kõrvalnimeliselt asendite [θέσεων] kohta. Ülejäänu, nimelt aja ja koha ja omamise kohta ei öelda midagi muud peale selle, mis on alguses öeldud, sest need on ilmsed: nimelt et omamine tähendab kängitsetud või relvastatud olemist, koht tähendab näiteks "Lykeionis", ja muud, mis on nende kohta öeldud. Antud sugude kohta on niisiis piisavalt öeldud, vastandite kohta aga tuleb veel öelda, mitmeti need vastanduvad.
Kõiki asju, mis vastanduvad nagu suhtes olevad, öeldakse vastanduvate selleks, mis nad on, või kuidagi teisiti nende suhtes; nagu näiteks kahekordset öeldakse poole selleks, mis ta on ([poole] kahekordseks); ja teadmine vastandub teatavale kui suhtes olevad, ja teadmist öeldakse teatava selleks, mis ta on; ja teatavat selleks, mis ta on, vastanduva, teadmise suhtes; sest teatavat öeldakse teatavaks millelegi, teadmisele.
Kõiki asju, mis vastanduvad nagu suhtes olevad, öeldakse niisiis vastanduvate nendeks, mis nad on, või mis tahes kombel teineteise suhtes; aga neid, mis [vastanduvad] nagu vastupidised, ei öelda selleks, mis nad on, mitte kuidagi teineteise suhtes, vaid teineteisele vastupidisteks; sest ka head ei öelda halva heaks, vaid vastupidiseks, ega valget musta valgeks, vaid vastupidiseks. Nii et need vastandused on omavahel erinevad. Ja neile vastupidiste seast, mis on niisugused, [12a] et [asjadele], milles nad loomupäraselt juhtuvad või mille kohta neid preditseeritakse, peab emb-kumb neist kuuluma, ei ole midagi vahepeal; [neil aga, millest ei pea emb-kumb [asjale] kuuluma, on igal juhul midagi vahepeal.] Näiteks haigus ja tervis juhtuvad eluka kehas loomupäraselt, ja eluka kehale peab kuuluma emb-kumb, kas haigus või tervis; ja paaritut ja paarisarvulist preditseeritakse arvu kohta, ja arvule peab kuuluma emb-kumb, kas paaritu või paaris; ja neil ei ole mitte midagi vahepeal, ei haigusel ja tervisel ega paaritul ja paarisarvulisel. Neil aga, millest ei pea emb-kumb asjale kuuluma, on midagi vahepeal; nagu näiteks must ja valge juhtuvad kehas loomupäraselt, ja neist ei pea emb-kumb kehas olema, sest iga asi ei ole kas must või valge; ja halba [φαῦλον] ja head [σπουδαῖον] preditseeritakse nii inimeste kui ka palju muu kohta, aga nendele, mille kohta neid preditseeritakse, ei pea kuuluma emb-kumb neist; sest kõik ei ole kas hea või halb. Ja on midagi nende vahepeal, nagu näiteks valge ja musta vahepeal hall ja kahvatu ja kõik muud värvused, halva ja hea vahel aga ei halb ega hea. Mõnikord on vahepealsetel nimed, nagu näiteks valge ja musta [vahepealsetel] hall ja kollane; mõnikord aga ei ole aga lihtne vahepealsele nime panna, aga vahepealset määratletakse mõlema äärmuse eitamisega, nagu näiteks ei hea ega halvana ja ei õiglase ega ebaõiglasena.
Ja ilmaolekut ja omamist öeldakse millegi sama kohta, nagu näiteks nägemist ja pimesust silma kohta; ja üldiselt öeldes, selle kohta, milles omamine loomupäraselt juhtub, öeldakse mõlemat neist. Ilmaolevaks aga nimetame siis iga asja, mis on omamiseks võimeline, kui [omamine] ei ole kohal selles, millele [omamine] loomupäraselt kuulub, sel ajal, kui ta loomupäraselt omab; sest hambutuks me ei ütle mitte seda, kellel ei ole hambaid, ja pimedaks mitte seda, kellel ei ole seda, vaid seda, kellel seda pole sel ajal, kui on loomupärane, et tal see oleks; sest mõnedel ei ole sünnist saati nägemist ja hambaid, aga neid ei nimetata pimedaks ja hambutuks. Ilmaolevus ja omavus ei ole ilmaolek ja omamine; sest nägemine on omamine ja pimesus ilmaolek, aga nägemist omavus ei ole omamine ega pimeolevus pimesus; sest pimesus on mingi ilmaolek, ja pimeolevus on ilmaolevus, mitte ilmaolek.
Retseptsioon
pisi|Kategooriad 15b14-32 [[skolionidega 954. aastast pärinevas Veneetsia käsikirjas, Biblioteca Marciana, Gr. 201, fol. 26r]] Peripatoses, Aristotelese koolkonnas, ega varajases hellenistlikus filosoofias ei olnud "Kategooriatel" erilist tähtsust Ainult Stoa oli välja töötanud oma kategooriateõpetuse, mille eesmärk oli asjade liigitus ja mis eristas nelja oleva sugu Alles pärast seda, kui Andronikos Rhodoselt 1. sajandil eKr Aristotelese teosed kokku pani ning paigutas kõige esimeseks "Kategooriat", omandas see teos palju suurema tähtsuse. Koos teosega "De interpretatione" sai "Kategooriatest" Aristotelese ja võib-olla kogu filosoofia kõige ulatuslikuma retseptsiooniga teos. Nendest kahest tööst sai alates Rooma keisririigi ajast filosoofia õpetamise alus. Raamat tõlgiti 4. sajandil ladina keelde, 5. sajandil vanaarmeenia keelde ja vanasüüria keelde, 9. sajandil araabia keelde, 11. sajandil vanaülemsaksa keelde ja hiljem teistesse keeltesse.
Juba varsti pärast Andronikost, kes ise kahtles postpredikamentide ehtsuses, kujunes välja komme kirjutada üksikute teoste kohta kommentaare. "Kategooriad" oli seejuures eriti tähtis teos. Paljud neist kommentaaridest on tuntud Simplikiose kommentaaride sissejuhatusest, milles ta kirjeldas omaaegset uurimisseisu. Üks esimesi olulisi kommentaatoreid Andronikose õpilase Sidoni Boethose kõrval oli Alexandros Aphrodisiasest, kelle silmis "Kategooriad" oli loogika algus. 2. sajandi kommentaatorite seas olid Lukios ja Klaudios Nikostratos. Mõlemad olid "Kategooriate" suhtes poleemiliselt kriitilised.
Antiikaja lõpuni jäi domineerivaks ontoloogiline vaatepunkt. Plotinos kritiseeris "Enneaadide" VI raamatus kategooriateõpetust, lisades Aristotelese kategooriatele, mis käivad meeltega tajutava maailma kohta, need, mis käivad intelligiibli maailma kohta. Kategooriad kui ütluseviisid ei ole piisavad tõelise olemise kui niisuguse, selle essentsi haaramiseks. Et haarata olemist tervikuna, on kategooriate kõrval tarvis mõtlemise kõrgeimate sugude (megista genē) liigitust, mille Platon oli esitanud "Sofistis". Plotinos taandas ühtlasi materiaalse maailma kategooriad samuti viiele (olev, kvantiteet, kvaliteet, suhe ja liikumine). Tema õpilane Porphyrios kirjutas kommentaari, milles ta Platonist osalt distantseerus, samuti keskajal mõjuka teose "Eisagōgē" ("Isagoge"; sissejuhatuse "Kategooriatesse"). Iamblichose kommentaar on kaduma läinud, küll aga on säilinud Dexippose dialoogivormis tekst, mis lepitab Platonit ja Aristotelest. Teised olulised säilinud kommentaarid pärinevad Boethiuselt, Simplikioselt ja Ammonioselt. Ammoniose koolkonnast pärinevad ka uusplatoonikute Johannes Philoponose, Olympiodorose, Eliase ja Davidi kommentaar. Enamik kommentaare olid sissejuhatused õppuritele, aga eelkõige Simplikiose ning Plotinose ja Boethiuse kommentaar olid teaduslikud. Simplikios vaidles Plotinose arusaamaga, mille järgi Aristotelese "Kategooriaid" tuleb täiendada intelligiibli maailma kohta käivate kategooriatega. Nii pääseski maksvusele arusaam, et Aristotelese kategooriad on maailma kirjeldamiseks piisavad.
Muskushibisk
Muskushibisk (Abelmoschus) on kassinaerilaadsete seltsi kuuluv perekond.
Heiki Potter
Elulugu
Heiki Potter on teenistuja poeg.
Lõpetas 1954 Saku Maakorraldus- ja Maaparandustehnikumi, 1962 Moskva Maakorraldusinseneride Instituudi geodeesiaosakonna. Oli 1963–1988 Põllumajanduse Ministeeriumi Maakorralduse Valitsuse (hilisem Eesti Põllumajandusprojekt) maakorraldusinsener, grupijuht ja peageodeet, 1988–1990 firma Eesti Fotogramm-meetria Arhitektuuris (EFA) geodeesia ala grupijuht, 1990–1996 Maa-ameti geodeesia ja kartograafia osakonna peaspetsialist, 1996–2003 Eesti Kaardikeskuse AS peakartograaf.
Teadustöö
Esindanud Põllumajanduse Ministeeriumi Eesti NSV maafondi kaardistamisel üleliiduliste spetsialiseeritud ettevõtete poolt, kohandanud Eesti tingimustele üleliidulisi juhendmaterjale maafondi kaardistamiseks ja riiklike maade arvestuse pidamiseks. Osalenud taasiseseisvunud EV geodeesia- ja kartograafiateenistuse loomisel, sh Eesti ala põhikaardi (1:10000/1:20000) riikliku programmi ning Eesti digitaalse baaskaardi (1:50000) Eesti-Rootsi ühisprojekti koostamisel ja käivitamisel. Osalenud eksperdina Eesti-Vene riigipiirilepingute ettevalmistamisel ja Siseministeeriumi kohanimekomisjoni töös. Eesti Geodeetide Ühingu taasasutajaliige (1989) ja ühingu väljaande Geodeet toimetajaid (aastast 1991). Avaldanud töid Eesti ala geodeesiast ja kartograafiast ning ajaloost. Üle 30 teadustrükise, sh 2 monograafiat (kaasautor) ja 1 käsiraamat.
Stilfontein
Stilfontein on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Loodeprovintsis Dr Kenneth Kaunda ringkonnas Matlosana vallas.
Kalamaja muuseum
Kalamaja muuseumis korraldatakse töötube, kontserte, luuleõhtuid, perepäevi ja etendusi. Kalamaja muuseum on loodud koos kogukonnaga ja suunatud kogukonnale. Kokkusaamispaik, mis kutsub kõiki kaasa mõtlema ja panustama, innustades Kalamaja elanikke ja külalisi avastama piirkonna kirevat minevikku, vahvat olevikku ja põnevat tulevikku. Muuseum pakub kogukonna liikmetele tuge, et nad saaksid ellu viia oma loomeideid.
Stilfontein
Stilfontein on asutatud 1949. aastal kullakaevanduste töötajate linnana. 'Stilfontein' tähendab afrikaani keeles 'vaikne allikas'.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Stilfonteini elanikest valgeid 55,53%, mustanahalisi aafriklasi 42,51%, värvilsi 1,46%, India või Aasia päritolu inimesi 0,25% ja teisi 0,23%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 53,21% inimesi, tsvana keelt 11,12%, inglise keelt 10,59%, sotho keelt 10,25%, koosa keelt 7,70%, tsonga keelt 2,46% ja suulu keelt 1,66%.
Kalamaja muuseum
Muuseumi loomise lugu
Kalamaja muuseum asub Tallinna vanimas eeslinnas Kalamajas, arhitekt Herbert Johansoni projekteeritud funktsionalistlikus eramus (valmis 1934). Seal elas Tallinna Tehnikaülikooli mehaanikaprofessor Hans Einberg oma perega.
Kogukonnamuuseumi rajamine algatati 2018. aasta algul, kui valmistuti senise Lastemuuseumi uuendamiseks. Mõte kasvas välja teadmisest, et Tallinna Linnamuuseum avab erinäolisi tahke linna ajaloost, sealhulgas eri ajastutest. Kalamaja kirev lugu ulatub tagasi juba hiliskeskaega. Kokkuhoidev kogukond oli ise huvitatud muuseumist, mis avaks paiga minevikku nii kohalikule kui ka tutvustaks lugu laiemalt.
Hannes Koivunen
Johannes (Hannes) Evert Koivunen (24. august 1911 Helsingi – 29. september 1990 Helsingi) oli Soome poksija ning poksitreener ja -organisaator.
Kalamaja muuseum
Muuseumi loomise lugu
Muuseumi avamisele eelnes küsitlusi, kohtumisõhtuid, praeguste ja endiste Kalamaja elanike mälestuste, esemete ja fotode kogumist. Kaasati lapsi ja noori korraldades avalikult muuseumi visuaalse identiteedi ja logo valimise jm infoüritusi. Muuseumil on hea koostöökogemus ka Põhja-Tallinna linnaosavalitsuse ja ka naabruskonnas asuva Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuritudengitega, leidmaks Kalamaja Muuseumile erivajadustega inimesi arvestav sissepääsuvõimalus. Tallinna Linnamuuseum pälvis Kalamaja Muuseumi ettevalmistava ja kogukonda kaasava protsessiga Eesti muuseumide aastakonverentsil Valgas tiitli Aasta kogukonna sõber 2019.
Hannes Koivunen
Koivunen osales 1936. aasta Berliini olümpiamängudel poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg), kuid kaotas oma kohtumise veerandfinaalis ja jäi edasiset medaliheitlusest välja.
Koivunen poksis jaanuarist 1944 kuni novembrini 1949 elukutselisena. Ta pidas kokku kümme kohtumist, millest võitis ühe (nokaudiga) ja kaotas üheksa (neist kaks nokaudiga) kohtumist.
Kalamaja muuseum
Välinäitused
2019. aasta kutsuti Põhja-Tallinna lapsi üles, et nad saadaksid muuseumile oma loometöid, näiteks teemadel “Minu lemmikkoht”, “Minu lemmikloom”, “Kui Kalamajas oleks muuseum, siis mis seal kindlasti peaks olema?”, “Milline võiks olla Kalamaja muuseumi maskott?”, “Milline võiks välja näha tuleviku Kalamaja?” Kokku jõudis muuseumisse üle 160 pildi-kavandi ja 54 kirjatükki, muuhulgas üks linnamatka plaan, üks pisiskulptuur, kaks õlimaali ja kaks maketti. Ilmestamaks vanalinna ja Kalamaja ühendava Balti jaama tunneli kõledat linnaruumi, sai 2019. aasta oktoobrist näha tunneli seintel näitust Kalamaja muuseumile saadetud laste töödest. Kõik originaalid olid eksponeeritud Kalamaja raamatukogus. Balti jaama turul võis vaadata näitust "Kalamaja laste kastmes".
2020. aasta suvel oli Kalamaja tänavatel välinäitus "Kalamaja kadunud killud. Pildikesi perealbumitest". Väljapanek tõi perealbumite pildid Kalamaja tänavatele ja oli justkui ajarännak aastatetagusesse aguliellu. Väärtuslik pildimaterjal pärines muuseumi üleskutsele reageerinud endistelt ja praegustelt kohalikelt elanikelt. Fotoalbumid on olnud inimeste kalleim vara, mida elu keerulistel rännakutel ikka kaasas on kantud. Fotosid täiendasid intervjuudel põhinevad tekstilõigud, andes aimu, kuidas ühes Tallinna suurimas eeslinnas elati 50, 60, 70 ja 80 aastat tagasi. Fotostendid olid paigutatud nende majade juurde või lähedusse, kus need kunagi üles olid võetud.
Kalamaja muuseumi väljapanek Telliskivi tänaval avas koostöös Põhja-Tallinna linnaosaga pop-up näituste sarja Põhja-Tallinna tänavatel. Näitus „Lenderi maja – eestlaste esimene linnakodu“ tõi möödakäija ette üheksa Kalamaja hooneid kujutavat fotot Tallinna Linnamuuseumi Fotomuuseumi kogust, tutvustamaks Tallinna esimese eestlasest linnapea, inseneri ja ettevõtja järgi nime saanud majatüüpi „Lenderi maja“. Näitusega sai tutvuda Telliskivi tänav​al​ Telliskivi Loomelinnaku ees.
Kuldpiimane riisikas
Kuldpiimane riisikas ehk kollasepiimane riisikas (Lactarius chrysorrheus) on pilvikuliste sugukonda riisika perekonda kuuluv seeneliik.
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Eestis võib teda leida arumetsadest.
V. I. Lenini nimeline kolhoos (Rapla rajoon)
V. I. Lenini nimeline kolhoos oli kolhoos Rapla rajoonis Raikküla külanõukogus. Kolhoosi keskasula oli Tamme. Kolhoosi pindala oli 7500 ha.
Priedes (Saulkrasti piirkond)
Priedes on küla (vasarnīcu ciems ehk suvilapiirkond) Lätis Saulkrasti piirkonnas Saulkrasti vallas. Küla jääb piirkonna keskusest Saulkrastist 4,6 ja Riiast 46,4 km kaugusele.
Aastal 2017 oli külas 51 elanikku, aastal 2019 oli elanikke 105.
Peeri mõis
Mõisast on teateid alates 1619. , 19. sajandist Kukruse mõisa kõrvalmõis.
NLKP 25. kongress
pisi|NLKP 25. kongressi puhul välja antud Nõukogude Liidu [[postmark]] '''NLKP 25. kongress''' toimus Moskvas 1976. aasta 24. veebruarist kuni 5. märtsini.
NLKP Keskkomitee aruandenõnega ja kõnega partei ülesannetest sise- ja välispoliitika alal esines Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei peasekretär Leonid Brežnev. Aruandekõne pidas NLKP Keskrevisjonikomisjoni esimees Gennadi Sizov.
Nõukogude Liidu rahvamajanduse arengust 10. viisaastakul aastatel 1976–1980 kõneles NSV Liidu Ministrite Nõukogu esimees Aleksei Kossõgin.
Kongress valis NLKP Keskkomitee ja NLKP Keskrevisjonikomisjoni uued koosseisud.
Lilaste (Saulkrasti piirkond)
Lilaste (vanasti ka Līlaste) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Saulkrasti piirkonnas Saulkrasti vallas. Küla jääb piirkonna keskusest Saulkrastist 11,3 ja Riiast 36,8 km kaugusele.
Lilaste asub paigas, kus Lilaste jõgi Lilaste järvest välja voolab.
Sama nime kannab ka küla Lilaste jõe lõunakaldal, kus asub Lilaste raudteejaam.
Külast läheb läbi maantee A1 ja Riia-Skulte raudtee. Seal kasvab neli looduskaitse alla võetud mändi. Küla põhjaosa asub Piejura maastikukaitsealal.
Aastal 2017 oli külas 29 elanikku, aastal 2019 oli elanikke 74.
Henry Rollins
Henry Rollins (õieti Henry Lawrence Garfield; sündinud 13. veebruaril 1961 Washingtonis) on ameerika filminäitleja ning endine laulja ja laululooja.
Tema isa Paul Jerome Garfield oli päritolult Läti juut (sündinud Garfinkel). Isal oli doktorikraad majanduses, ema Iris Garfield oli riigipalgaline meditsiini- ja haridustöötaja. Vanemad lahutasid, kui poiss oli 3-aastane. Ema kasvatas poja üles Washingtoni jõukas Glover Parki linnaosas.
Tema esimene bänd oli hardcore punk-bänd "State of Alert". Seal esines ta kodanikunime Henry Garfield all ja oli bändi solist. Hiljem tunnistas Rollins, et bänd oli üsna vilets: laulude keskmine pikkus oli 40 sekundit ja kontserdi pikkus 11–14 minutit. "State of Alert" tegutses aasta aega, 1980–81, ja läks laiali.
Seejärel kutsuti ta solistiks hardcore punk-bändi "Black Flag", mis oli asutatud juba 1976. Rollins tegutses lauljana kuni bändi laialiminekuni 1986, olles selle kõige pikaajalisem solist. Kui "Black Flag" 21. sajandil taas kokku tuli, siis Rollins selles enam ei osalenud.
Juba pisut enne "Black Flagi" laialiminekut korraldas Rollins oma soolotuuri. 1987 avaldas ta kaks sooloalbumit. Nendel mängis taustaks kitarri Chris Haskett ning juba samal aastal moodustas Rollins omanimelise bändi, kuhu lisaks Haskettile kutsus bassimängija Andrew Weissi ja trummari Sim Caini. Rollins Band tegutses kuni 2003. aastani ja tuli veel korraks kokku 2006. aastal. Saates "Tom Green Live!" ütles Rollins, et võib-olla ei tegele ta muusikaga enam kunagi.
Kui Rollins oli oma bändiga kuulsaks saanud, hakati teda kutsuma tööle televisiooni. Esimesed ülesastumised olid 1993 kanalis Alternative Nation ja 1994 kanalis MTV Sports. Kuni 2001. aastani oli ta põhiliselt muusik ega võtnud teletööd palju vastu, aga pärastpoole sai teda televisioonis rohkem näha.
Tema esimene oluline roll filmis oli 1994. aastal. Filmis "The Chase" mängis ta politseiohvitseri, kes ajab taga Charlie Sheeni kehastatavat peategelast. Sellest alates on Rollins üsna sageli filmides üles astunud. Vahest kõige tuntum neist on filmisari "Jackass", mis on valminud samanimelise telesarja põhjal, kus Rollins samuti üles astus.
Keith Richards
pisi|Keith Richards (2015) Keith Richards (sündinud 18. detsembril 1943 Dartfordis) on inglise kitarrist, laululooja ja laulja, ansambli The Rolling Stones asutajaliige.
Richards on olnud The Rolling Stonesi liige alates 1962. aastast. Ta on ansamblis kitarrist ja Mick Jaggeri kõrval ainus, kes on ansambli mõnes laulus solistiks olnud. Koos Jaggeriga on ta loonud suurem osa The Rolling Stonesi lauludest ning nende partnerlust laulukirjutamises peetakse üheks läbi aegade edukamaks. Richardsi kitarrimäng on olnud The Rolling Stonesi kaubamärgiks kogu ansambli tegevusaja jooksul.
"Kariibi mere piraatide" ("Pirates of the Caribbean") filmisarjas on Richards kehastatud Jack Sparrow' isa Kapten Teague'i. Jack Sparrow' välimus ja iseloom oli inspireeritud Richardsilt endalt.
Vassili Stalin
Vassili Jossifovitš Stalin (alates 9. jaanuarist 1962 Vassili Džugašvili; gruusia keeles ვასილი იოსების სტალინი, ვასილი ჯუღაშვილი; vene keeles Василий Иосифович Сталин, Василий Джугашвили; 24. märts 1921 Moskvas Vene SFNV – 19. märts 1962 Kaasan, Tatari ANSV, Vene NFSV) oli vene sõjaväelendur, lennuväe kindralleitnant, Jossif Stalini noorem poeg.
Ta oli Teise maailmasõja aegne sõjaväelendur, kes edutati noorelt lennupolgu komandöriks, seejärel 24-aastaselt oli ta lennudiviisi komandör. Pärast sõda, aastatel 1948–1952, juhatas ta Moskva sõjaväeringkonna sõjaõhujõude.
Vassili Stalin oli kirglik spordi toetaja. 1940. aastate teises pooles organiseeris ta talle alluvates sõjaõhujõududes mitu spordivõistkonda, sealhulgas jalgpalli- ja hokimeeskonna.