cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hyundai Motor Company
Motosport
thumb|[[Alister McRae Soome rallil 2001.]] 2001. aastal oli autole tehtud väikseid täiustusi, kuid ta polnud veel nii hea, et võidelda nelja suurega (Ford, Mitsubishi, Peugeot ja Subaru). Parim tulemus saavutati hooaja lõpus Suurbritannia rallil, kui McRae oli 4. ja Eriksson 6.
2002. aastaks palkas Hyundai kolmekordse maailmameistri Juha Kankkuse, Freddy Loix' ja Armin Schwartzi. Meeskonna parimaks jäi Kankkuse 5. koht Uus-Meremaa rallil, kuid konstruktorite karika arvestuses edestas Hyundai punktiga Škodat ja Mitsubishit ning tuli neljandaks.
Järgmisel aastal oli Hyundail suuri rahalisi probleeme ja ta teatas sama aasta septembris, et loobub autoralli maailmameistrivõistlustest. Hyundai teatas esialgu, et loobub ajutiselt ja tuleb tagasi, kuid lähiaastail seda juhtunud.
Hyundai autode tootmise kronoloogia
thumb|i30 thumb|Sonata 2008 thumb|H1 thumb|i30cw
Obi-Wan Kenobi
Obi-Wan Kenobi on peategelane "Star Warsi" ulmemaailmas.
Jedi rüütlina on tema see, kes juhendab Anakin Skywalkerit, olles talle nii mentori kui ka isa eest. Samuti avastab ta mitu Kloonide sõja põhjust. Teda mängis originaaltriloogias Alec Guinness, eeltriloogias Ewan McGregor ning James Arnold Taylor luges mitmes muus "Tähtede sõja" osas sisse tema teksti.
Obi-Wan Kenobi oli Qui-Gon Jinni Padawan, kuni sith Darth Maul tappis Qui-Gon Jinni Obi-Wani silme all. Pärast Qui-Gon Jinni surma asus Obi-Wan Darth Mauliga võitlusse. Lõpuks alistas Obi-Wan Darth Mauli ja sai jedi meistriks. Obi-Wan sai ka jedi nõukogusse ja võitis palju võitlusi sith 'idega. Üks tema kuulsamaid võite oli kindral Grievouse tapmine. Obi-Wani tappis lõpuks Darth Vader (Anakin Skywalker). Obi-Wani padawan oli Luke Skywalker ja ka Anakin Skywalker (Darth Vader). Obi-Wan tuleb vaimuna tagasi ja aitab Luke'il võita Darth Vaderit.
Aafrika rahvaste karikavõistlused jalgpallis
Aafrika rahvaste karikavõistlused jalgpallis (prantsuse Coupe d'Afrique des nations; lühend CAN; inglise African Nations Cup; lühend ANC) on Aafrika mandri 24 parema jalgpallikoondise vaheline jalgpalliturniir.
Võistlused toimusid esimest korda aastal 1957, osalejamaid oli tollal 3. Alates 1968. aastast peetakse võistlusi iga kahe aasta tagant. Alates 1996. aastast pääses finaalturniirile 16 riiki, alates 2019. aastast pääseb finaalturniirile 24 riiki.
Enim võite, seitse, on Egiptuse jalgpallikoondisel. Egiptus on kõige rohkem turniire ka korraldanud.
Ajaloost
Esimesed karikavõistlused peeti 1957. aasta veebruaris Sudaani pealinnas Hartumis. Osales üksnes kolm meeskonda: Sudaan, Egiptus ja Etioopia. Neljas osalema pidanud riik Lõuna-Aafrika Vabariik diskvalifitseeriti apartheidipoliitika pärast. Peeti kaks mängu. Poolfinaalis alistas Egiptus Sudaani tulemusega 2:1 ja jõudis sellega finaali Etioopia vastu, kellele märgiti tabelisse võit 2:0 diskvalifitseeritud LAV-i vastu. Finaali võitis Egiptus tulemusega 4:0. Kaks aastat hiljem Kairos peetud turniiril osalesid needsamad kolm võistkonda ning võitis taas Egiptus.
Aastatel 1963 ja 1965 võitis Aafrika karikavõistlused Ghana. 1968. aastal suurendati finaalturniirile pääsejate arv 8 võistkonnani. Samast aastat kehtib kord, et võistlusi peetakse iga kahe aasta järel.
Sooraud
thumb|Sooraud
Sooraud ehk soorauamaak on soisel alal rauarikkast põhjaveest humiinainete lagunemise ja nende kontsentratsiooni vähenemise tagajärjel nõrgkihina sadestunud raudhüdroksiidide harilikult mullataoline, terajas või muguljas kogum.
Soomaak on limoniit, mis on ladestunud rauarikkast põhjaveest soisel alal.
Soomaagist hakati Eesti alal rauda sulatama meie ajaarvamise alguse paiku ja seda tehti 17.–18. sajandini. Eesti suurim muistne rauasulatuskeskus asus Põhja-Saaremaal Tuiu küla lähistel ja seda tuntakse Tuiu Rauasaatmemägedena.
Rauasulatusahju kaks põhilist protsessi:
2C + O2 → 2CO; ... Fe2O3+ 3CO →rauamaagi taandamine→ 2Fe + 3CO2 CaCO3 → CaO  +  CO2; ... CaO + SiO2 →räbu teke→ CaSiO3
Rauno Tutk
Rauno Tutk (sündinud 10. aprillil 1988 Lohus ) on Eesti jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Eesti Meistriliiga klubis FC Kuressaare.
Tema isa on jalgpallikohtunik Uno Tutk.
1580
1580. aasta (MDLXXX) oli 16. sajandi 80. aasta.
Avokaado
pisi|Terve ja poolitatud avokaado 'Hass' pisi|Avokaado vili USA-st ja selle läbilõige pisi|Avokaadod [[Réunionil puu otsas]] Avokaado on avokaadopuu ehk ameerika pirnloorberi (Persea americana) vili. Avokaadoks võidakse nimetada ka avokaadopuud.
Avokaadod on pirni kujuga, 7–20 cm pikad ja kaaluvad 0,1–1 kg. Vilja sees on suur kõva seeme, mida kõnekeeles kiviks kutsutakse, mis on 5–6½ cm pikk.
Pirnloorberid kasvavad ekvatoriaalses, lähisekvatoriaalses ja lähistroopilises kliimas. Õhuniiskus peab olema suur ja isegi tugev tuul pole soovitatav, sest see kuivatab õisi ja mõjutab tolmlemist. Öökülmade ajal võivad viljad, sealhulgas toored, puu otsast alla kukkuda. Puude kastmise vesi ei tohi olla soolane, sest see vähendab saaki.
Pirnloorbereid kasvatatakse paljudes maailma piirkondades. Erinevalt banaanidest, kus maailmas kõigest paari sorti kasvatatakse, on avokaadodest aretatud palju sorte ja üldiselt on igas maailma otsas omad sordid.
Riikidest on maailma kümme suurimat avokaadokasvatajat Mehhiko (1 040 390 t), Indoneesia (263 575 t), USA (214 000 t), Colombia (185 811 t), Brasiilia (175 000 t), Tšiili (163 000 t), Dominikaani Vabariik (140 000 t), Peruu (102 000 t), Hiina (85 000 t) ja Etioopia (81 500 t).
Istandustest saab avokaadosid keskmiselt 7 t/ha, erandjuhtudel on saavutatud koguni 20 t/ha. Probleemiks on asjaolu, et aastane saagikus ei ole ühesugune, vaid head ja halvad saagiaastad vahelduvad.
Avokaadodele on omane järelvalmimine. Vili kasvab suureks puus, kuid küpseda võib ka pärast korjamist. Selles suhtes sarnaneb avokaado tomatite, banaanide, melonite ja aprikoosidega, mis samuti järelvalmivad. Müügiks mõeldud avokaadod korjatakse käsitsi, kui nad on veel pooltoored ja kõvad, ning hoitakse temperatuuril 3,3–5,6 °C, kuni nad valmivad. Kui avokaado kukub puu otsast maha, siis võib ta maaski valmida. Toatemperatuuril juhtub see mõne päevaga. Valmimist kiirendab see, kui avokaadosid hoitakse koos teiste viljade, eriti õunte ja banaanidega. See tuleneb eteeni mõjust. Mõned supermarketid töötlevad avokaadosid spetsiaalselt eteeniga, et nad kiiremini valmiksid.
Avokaado viljaliha on väga õlirohke ja mageda maitsega.
Suurbritannias hakati avokaadosid müüma 1960. aastatel. Välise sarnasuse tõttu turustati neid algul pirnloorberi nime all (avocado pear). Inimesed mõtlesid, et kui nimes juba pirn sees on, siis tuleb neid süüa magustoiduks, nagu sealmaal pirne söödi. Kuid avokaadod on täiesti magedad ja sellepärast hakkasid inimesed kaebama, et need ei kõlba süüa. Sellest ajast müüakse neid avokaadode nime all, et inimesed neid magustoiduks ei peaks.
Avokaado aitab kaasa glutatiooni tootmisele organismis.
Evolutsioon
Avokaado võib olla näide evolutsioonilise anakronismi kohta. Ta on kohastunud suhteks väljasurnud suurte imetajatega, kelleks võisid olla hiidlaisik või londiline gomfoteerium. Nähtavasti meelitas viljaliha ligi suuri loomi, kes vilja ühekorraga alla neelasid. Pärast seda, kui seeme looma kehast koos väljaheidetega väljus, idanes ta paremini. Tänapäeval ei ole olemas niisuguseid loomi, kes saaksid avokaado alla neelata ilma seda tükeldamata. Avokaado võis areneda koos pleistotseeni megafaunaga. Sel juhul täidab avokaado samasugust ökoloogilist nišši kui mango, mille viljas on samuti suur seeme.
Aliide-Rosalie Sillaäär
Aliide-Rosalie Sillaäär (13. september 1906 Läänemaa, Lihula vald, Võigaste – 2010) oli eesti pikaealine.
Hiiessaare
Hiiessaare (vanemais allikas ka Hiiesaare) on küla Hiiumaa vallas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Küla piirneb läänes Hausma, lõunas Paluküla ja Lõbembe ning idas Kukka külaga.
Nimi
Kohanime on esmamainitud 1606 kui Hie. Carl Russwurmi arvates tuletub küla nimi hiiest, tema arvamust pooldasid ka Paul Ariste ja Leo Tiik. Russwurm pakkus ka, et Hiiumaa nimi tuletub Hiiessaare nimest.
Loodus
Küla paikneb Läänemere ääres, seal asub Hiiesaare Silmakivi, siseveekogudest Krossa laht ja küla lääneservas Kuura laht. Küla alale Läänemerre jääb Vissulaid.
Sürgavere
thumb|240px|Sürgavere keskuse kaart Sürgavere küla asub Viljandi maakonnas Viljandist umbes 20 km põhja pool Põhja-Sakala vallas.
Hiiessaare
Elanike arv
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 13 inimest. Kõik olid eestlased.
Sürgavere
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Suure-Jaani valda.
Sürgaveres asub Sakala kõrgustiku põhjaosa kõrgeim tipp – 128 meetri kõrgune Sürgavere mägi. Külast saavad alguse Ängi oja ja Liiduvere oja.
Hiiessaare
Talud
Hiiessaare ajaloolised talud 1939
Ajalugu
Külas asus 17.–18. sajandini Hiiessaare mõis. 18. sajandi lõpus läks küla Vilivalla mõisa alla.
Sürgavere
2,5 km kaugusel asub Tallinna–Viljandi raudteeliini Sürgavere raudteepeatus. Külal on bussiühendus Viljandi ja Suure-Jaaniga. Sürgaverest lähevad läbi Epra–Sürgavere–Klaassepa tee ja Mudiste–Kobruvere tee, mis ristuvad küla keskuses. Küla lõunaosas algab Auksi tee.
Küla keskpunktis asub kunagise Sürgavere mõisa peahoone, milles praegu tegutseb Sürgavere Põhikool. Endist mõisahoonet, mis kuulus varem Wahlide perekonnale, ümbritseb 4,7 hektari suurune looduskaitsealune park.
Külas on oma spordihoone, raamatukogu, lasteaed, postkontor, kauplus. Raamatukogu asub suurtes ruumides. Lugejate käsutuses on paljundusmasin ja Interneti püsiühendusega arvutid.
Külas on Riigi Ilmateenistuse ilmavaatlusradar.
Hiiessaare
Taristu
Küla läbib Lennujaama tee ja Roograhu tee.
Kultuur
Hiiessaare külas asuvad Hiiessaare alumine tuletorn ja Rannakaitsepatarei nr 12. Varem asus külas külakalmistu.
Grimma
Grimma on linn Saksamaal Saksimaa liidumaal Leipzigi kreisis.
1970. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused
1970. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 21. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 7.–15. veebruarini Val Gardenas Itaalias. Võistlustel jagati välja 8 komplekti medaleid (neli ala nii meestele kui naistele).
Suurslaalom
Finaal: 10. veebruar Osavõtjaid: 99 Maailmameister 1968: Jean-Claude Killy  , Prantsusmaa Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kiirlaskumine
Finaal: 15. veebruar Osavõtjaid: 91 Maailmameister 1968: Jean-Claude Killy  , Prantsusmaa Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Alpi kahevõistlus
Finaal: 15. veebruar Osavõtjaid: 51 Maailmameister 1968: Jean-Claude Killy  , Prantsusmaa Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Slaalom
Finaal: 13. veebruar Osavõtjaid: 55 Maailmameister 1968: Marielle Goitschel ,  Prantsusmaa Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Suurslaalom
Finaal: 14. veebruar Osavõtjaid: 54 Maailmameister 1968: Nancy Greene  , Kanada Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kiirlaskumine
Finaal: 11. veebruar Osavõtjaid: 50 Maailmameister 1968: Olga Pall  , Austria Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Medalid
<br style="clear:both;" />
1581
1581. aasta (MDLXXXI) oli 16. sajandi 81. aasta.
Västra Götalandi lään
pisi|Punane kalurihütt Rågårdsdalis 2020. aastal Västra Götalandi lään on 1. järgu haldusüksus Rootsis.
Lään loodi 1. jaanuaril 1998 Älvsborgi lääni, Göteborgi lääni, Bohusi lääni ja osa Skaraborgi lääni liitmise teel.
Haldusjaotus
Läänis on 49 valda:
thumb|tühi|Västra Götalandi vallad
Viited
🇸🇪
Aasta sportlane (Soome)
Aasta sportlane on aunimetus, mida annab Soome spordiajakirjanike liit alates 1947. aastast.
Kolmemõõtmeline bioprintimine
Bioprintimine on elundite (organite) loomine kolmemõõtmelise printimisega.
Elundite kolmemõõtmeline printimine on 3D-printimise tehnoloogiate kasutuselevõtmine, selleks et kombineerida rakkusid, kasvufaktoreid, ja biomaterjale, et toota biomeditsiinilisi detaile (elundeid), mis imiteerivad võimalikult täpselt looduses esineva koe omadusi. Bioprintimisel kasutatakse kihthaaval materjali liitmise meetodit. Materjaliks on orgaaniline aine, millega luuakse koelaadseid struktuure. Neid struktuure kasutatakse meditsiinis ja koetehnikas. 2020. aasta seisuga kasutatakse bioprintimist ravimitööstuses ravimite uurimistöös ja tootearenduses. Lisaks on kolmemõõtmeline bioprintimine kasutusele võetud liigeste ja sidemete regenereerumise tugistruktuuri loomiseks.
Printimiseelne etapp
Printimiseelne etapp sisaldab mudeli loomist ja materjalide valimist. Esmalt tuleb võtta koeproov ja selleks, et saada kolmemõõtmelist ülevaadet prinditavast elundist, kasutatakse kolmemõõtmelise kujutise loomiseks magnetresonantstomograafiat ja kompuutertomograafiat. Seejärel luuakse sellest kujutisest kahemõõtmelised kihid, mis saadetakse printerisse. Nii on loodud eeldused kihiliseks printimiseks. Järgmiseks isoleeritakse õiged rakud ja need paljundatakse, segatakse spetsiaalse vedela materjaliga, mis tagab hapnikku ja toitainete olemasolu.
Printimisetapp
Teises etapis luuakse eelkude. Selleks võetakse rakkudest ja toitainetest vedelsegu, mis imiteerib rakuvälist keskkonda. Siis paigaldatakse see printeri kassettidesse ja prinditakse vastavalt eelnevas etapis loodud kujutisele. Seejärel paigaldatakse prinditud eelkude inkubaatorisse, kus see areneb.
Printimisjärgne etapp
Selles etapis luuakse bioloogilisest materjalist stabiilne struktuur. Tagatakse loodud elundi stabiilsus ja funktsionaalsus edaspidiseks toimimiseks.
Õigete tingimuste loomiseks kasutatakse bioreaktoreid. Eri koetüüpide jaoks on omad bioreaktorid.
Biomiimika
Esimene võimalus bioprintimiseks on biomiimika. Antud lähenemisviisi peamine eesmärk on luua võimalikult sarnane struktuur naturaalse koe, raku või elundi struktuurile. Mistõttu on kuju, karkassi ja mikrokeskkonna identne imitatsioon väga oluline.
Iseseisev kokkupanek
Teine võimalus on autonoomne iseseisev kokkupanek. See lähenemisviis põhineb raku iseseisval arenemisel, luues ise oma rakuvälise maatriksi, korraliku signalisatsiooni ning iseseisva paigutuse ja mustri, et tagada nõutavad bioloogilised funktsioonid. Autonoomne iseseadmine nõuab spetsiifilist teavet embrüo kudede ja elundite arengutehnikate kohta.
Väike kude
Kolmas võimalus koosneb biomiimikast ja iseseisvast kokkupanekust. Elundid ja koed on ehitatud väga väikestest funktsionaalsetest komponentidest. Väikse koe meetod kasutab ära mikroskoopilisel tasandil loodud naturaalselt identsed koed ja juurde liidetakse autonoomne tootmine.
Öeldise jaatav vorm fokuseeritud eituse korral
Jaatus
Lause jaatavat sisu tavaliselt eriliste vormivahenditega ei märgita. Kui seda tehakse, siis jäävad need öeldisest välja. Jaatust märkivad rõhumäärsõnad võivad esineda üksnes vastuses küsimusele:
Kas sulle maitsevad mustikad? - Jah. ~ Jaa. ~ Jah maitsevad. ~ Maitsevad küll ~ Maitsevad tõesti.
Seetõttu peetakse kõneliigist kui öeldisverbi grammatilisest kategooriast rääkides silmas eeskätt eitust.
Eitus
Eitus on kõneliigi kategooria liige, mis Eitus liigitub oma mõjuala järgi lauseeituseks ja moodustaja-eituseks.
Lauseeituse mõjualas on lause tervikuna ja üldjuhul markeeritakse seda öeldisverbi juures:
Eile ei sadanud vihma.
Ära tee põrandat poriseks!
Vormistuslikult on lauseeitus ennekõike verbieitus, mis võib olla fookustatud mingile muule markeeritud lauseelemendile. Seda enamasti eitusmarkeri mitte abil.
Fokuseeritud eitus
Mõnikord kasutatakse eituslausetes kahekordset eitust, mis võrdub semantiliselt jaatusega. Selle asemel, et öelda
Mari ei mõtle mitte oma tuleviku peale, vaid vanemate arvamusele,
öeldakse
Mari mõtleb mitte oma tuleviku peale, vaid vanemate arvamusele.
Lauseeituse erijuhtumid
Eituse fookuse markeerimine, samuti tegusõnaeituse rõhutamine erilise eituselemendi abil (eesti keeles toimib fookustajana eituspartikkel mitte ), toob varem või hiljem kaasa selle, et eitussõna kaob tegusõna juurest.
Eesti kirjakeel on oma arengus jõudnud järku, kus erieituse puhul on korraga käibel kolm võimalust: Marile ei valmista muret tema tulevik, vaid vanemate arvamus; Marile ei valmista muret mitte tema tulevik, vaid vanemate arvamus; Marile valmistab muret mitte tema tulevik, vaid vanemate arvamus
Pane tähele
Mõnel muul juhul on võimalik ainult eitav verbivorm.
Mõnel juhul ei ole eitusel ja jaatusel lause kui terviku tähenduse seisukohast vahet.
Wehrmacht
thumb|Wehrmachti Balkenkreuz Wehrmacht ("relvajõud", otsetõlkes "kaitsejõud") oli Kolmanda Riigi relvajõudude nimi aastatel 1935–1945. Teise maailmasõja käigus koosnes Wehrmacht armeest (Heer), laevastikust (Kriegsmarine), õhuväest (Luftwaffe). Saksamaa natsionaalsotsialistliku partei relvastatud formeeringud Relva SS (saksa keeles Waffen SS) oli taktikaliselt allutatud Wehrmachti juhtimisele, kuid ei kuulunud selle koosseisu.
Kuni NSDAP liidri Adolf Hitleri kantsleriks valimiseni ja Saksamaa relvajõudude võimsuse taastamiseni nimetati Versailles' rahulepingu kohaselt piiratud Saksamaa kaitsejõude Reichswehriks.
Nime päritolu ja kasutus
thumb|150px|Wehrmachtsadler, mida kasutati Wehrmachti kiivritel
Enne NSDAP võimuletulekut kasutati nime "Wehrmacht" nimetusena ehk üldnimena, mis kirjeldas iga rahvuse relvajõudu, mida rakendati üldises Streichmachtis kui "kodukaitse" versiooni. Näiteks tähistas nimi Britische Wehrmacht Briti relvajõude. 1919. aasta Weimari põhiseaduse artikkel 47 deklareeris: "Der Reichspräsident hat den Oberbefehl über die gesamte Wehrmacht des Reiches" (tähendab: "Riigipresidendile kuulub kõigi Riigi relvajõudude ülemjuhatus"). Eristamiseks kasutati nime Reichswehr.
1935. aastal nimetati Reichswehr ümber Wehrmachtiks. Pärast teist maailmasõda saadeti liitlaste okupeeritud Saksamaal Wehrmacht laiali. Kui Saksamaa Liitvabariik uuesti militariseeriti 1955. aastal, said selle värskelt loodud relvajõud nime Bundeswehr ("Föderaalkaitsevägi"). Saksa Demokraatiliku Vabariigi relvajõude, mis rajati ametlikult 1956. aastal, pandi nimeks Nationale Volksarmee.
Seeläbi viitab nimi Wehrmacht tavaliselt Saksamaa relvajõududele Kolmanda Riigi ja Teise maailmasõja ajal. Samas pole õige võrdsustada Wehrmachti ainult armeega (Heer). Wehrmachti sõidukitel, mida kasutasid Heer, Luftwaffe või merevägi, olid numbrimärgid vastavalt tähistega WH, WL või WM.
Ajalugu
Versailles' rahu järgi tohtis Saksamaa sõjaväel olla 100 000 meest, lisaks 15 000 vabatahtliku. Sõjalaevad, mille veeväljasurve oli üle 10 000 tonni, allveelaevad, tankid, raskekahurvägi, sõjalennuvägi, tulirelvad, mille pikkus oli üle 100 mm, keemiarelvad ja sõjaväeline luuretegevus olid keelatud ning õhuvägi oli laiali saadetud. Sõjaväekohustus tühistati Versailles' rahu teise mandaadi kohaselt.
Uus sõjajärgne sõjavägi (Reichswehr) rajati 23. märtsil 1921.
Saksamaa püüdis kohe piirangutest kõrvale hiilida. Salajane koostöö Nõukogude Liiduga algas pärast Rapallo rahu 1922. aastal. Kindralmajor Otto Hasse sõitis 1923. aastal Moskvasse tingimuste edasisteks läbirääkimisteks. Saksamaa aitas Nõukogude Liitu industrialiseerimisel ja Nõukogude ohvitsere tuli treenida Saksamaal. Saksa tanki- ja õhuväespetsialiste oleks tulnud treenida Nõukogude Liidus ning Saksa keemiarelvade teadustöö ja tootmine oleks teostatud seal koos teiste projektidega. Umbes 300 Saksa pilooti sai väljaõppe Lipetskis ja mõned tankistid Kaasani lähistel ning mürkgaasi valmistati Saksa armeele Saratovis.
Wehrmachti eksistentsist teatati ametlikult 15. oktoobril 1935. 1935 kehtestas Saksamaa uuesti üldise sõjaväekohustuse.
Wehrmachtis teeninud sõdurite ja ohvitseride arv kogu selle eksistentsi ajal aastatel 1935–1945 oli usutavasti umbes 18,2 miljonit inimest. Selle arvu esitas ajaloolane Rüdiger Overmans, kuid see ei näita Wehrmachti väe tugevust mingil ajal.
Juhtimisstruktuur
Seaduslikult oli Wehrmachti ülemjuhataja Adolf Hitler oma ülesannetes Saksamaa riigipea, ametikoht, mille ta saavutas pärast president Paul von Hindenburgi surma augustis 1934. Ümberpaigutusel 1938. aastal sai Hitlerist relvajõudude ülemjuhataja, kes ta oli kuni enesetapuni 30. aprillil 1945. Administratsioon ja sõjaväe volitused jäid esialgu sõjaministeeriumi hoole alla kindralfeldmarssal Werner von Blombergi juhatusel. Pärast seda, kui von Blomberg astus Blombergi-Fritschi afääri segatuna tagasi (1938. aastal), läks ministeerium laiali ja Relvajõudude ülemjuhatus (Oberkommando der Wehrmacht või OKW) kindralfeldmarssal Wilhelm Keiteli juhatusel pandi samasse majja. Selle peakorter oli Wünsdorfis Zosseni lähedal ja väliešelon (Feldstaffel) asus seal, kus asus parasjagu füüreri peakorter.
OKW korrastas kõik sõjaväelised tegevused, kuid Keiteli mõjuvõim teenistuse kolme haru – armee, laevastiku ja õhuväe – üle oli üsna piiritletud. Igaühel oli oma ülemjuhatus: Oberkommando des Heeres (OKH, armee), Oberkommando der Marine (OKM, laevastik) ja Oberkommando der Luftwaffe (OKL, õhuvägi). Igal ülemjuhatusel oli oma kindralstaap. thumb|200px|Saksa Relvajõudude ülemjuhatuse lipp (1935–1938)
1983. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlused
1983. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlused olid kergejõustiku maailmameistrivõistlused, mis toimusid 7.–14. augustil 1983. aastal Soomes Helsingis.
Kuni selle ajani loeti kergejõustiku maailmameistrivõistlusteks olümpiamängude kergejõustikuvõistlusi. IAAF-i kongressil Puerto Ricos 1978. aastal otsustati korraldada 1983. aastal esimesed eraldi maailmameistrivõistlused.
Esimesed kergejõustiku maailmameistrivõistlised peeti Helsingi olümpiastaadionil, mis valmis 1938. aastal XII olümpiaadi mängudeks. 14 aastat hiljem toimunud 1952. aasta olümpiamängudeks laiendati staadioni 72 000 pealtavaatajakohani.
MM-il osales 154 riiki 1570 sportlasega, nendest 533 naist.
Välja jagati 41 komplekti medaleid (meestele 24 ja naistele 17).
Eestlastest osales võistlustel odaviskaja Heino Puuste, kes sai 4. koha.
Edukaimad sportlased olid Saksa DV jooksja Marita Koch nelja medaliga (3 kulda ja üks hõbe) ja USA jooksja-kaugushüppaja Carl Lewis kolme kullaga. Noorim maailmameister oli Saksa DV kaugushüppaja Heike Daute-Drechsler (18-aastane) ja vanim kuldmedali saaja oli Tšehhoslovakkia kuulitõukaja Helena Fibingerová (34-aastane).
Maailmameistrivõistlustel püstitati kaks maailmarekordit: Jarmila Kratochvílová (Tšehhoslovakkia) jooksis 400 m ajaga 47,99 ja USA 4×100 m teatejooksu meeskond (Emmit King, Willie Gaulit, Calvin Smith ja Carl Lewis) saavutas tulemuseks 38,50. =Tulemused=
100 m
Finaal: 8. august Osavõtjaid: 67 Maailmarekord: 9,93 Calvin Smith, USA (3. juuli 1983 Air Forge Academy) <br style="clear:both;" />
400 m
Finaal: 10. august Osavõtjaid: 54 Maailmarekord: 43,86 Lee Evans, USA (18. oktoober 1968 México) <br style="clear:both;" />
800 m
Finaal: 9. august Osavõtjaid: 60 Maailmarekord:  1.41,73 Sebastian Coe, Suurbritannia (10. juuni 1981 Firenze)
1500 m
Finaal: 14. august Osavõtjaid: 52 Maailmarekord: 3.31,36 Steve Ovett, Suurbritannia (27. august 1980 Koblenz)
5000 m
Finaal: 14. august Osavõtjaid: 39 Maailmarekord: 13.00,41 David Moorcroft, Suurbritannia (7. juuli 1982 Oslo)
10 000 m
Finaal: 9. august Osavõtjaid: 36 Maailmarekord: 27.22,4 Henry Rono, Keenia (11. juuni 1978 Viin)
Maraton
Finaal: 14. august Osavõtjaid: 82 Maailma tipptulemus: 2:08.18 Robert de Castello, Austraalia (6. detsember 1981 Fukuoka)
4x100 m
Finaal: 14. august Osavõtjaid: 24 võistkonda Maailmarekord: 38,03 USA (3. september 1977 Düsseldorf) William Collins, Steven Riddick, Cliff Wiley, Steve Williams Ametlikud tulemused: Eeljooksud-Poolfinaalid-Finaal
4x400 m
Finaal: 14. august Osavõtjaid: 23 võistkonda Maailmarekord: 2.56,16  USA (20. oktoober 1968 Mexico) Vincent Matthews, Ron Freeman, Larry James, Lee Evans Ametlikud tulemused: Eeljooksud-Poolfinaalid-Finaal DK-diskvalifitseeriti
110 m tõkkejooks
Finaal: 12. august Osavõtjaid: 28 Maailmarekord: 12,93  Renaldo Nehemiah, USA (19. august 1981 Zürich)
400 m tõkkejooks
Finaal: 9. august Osavõtjaid: 34 Maailmarekord:  47,13 Edwin Moses, USA (3. juuli 1980 Milano)
3000 m takistusjooks
Finaal: 2. august Osavõtjaid: 34 Maailmarekord:  8.05,4 Henry Rono, Keenia (13. mai 1978 Seattle)
20 km käimine
Finaal: 7. august Osavõtjaid:62 Maailma tipptulemus:1:19.35 Domingo Colin, Mehhiko (27. aprill 1980 Tšerkassõ)
50 km käimine
Finaal: 12. august Osavõtjaid: Maailma tipptulemus: 3:40.46  José Marin, Hispaania (13. märts 1983 Valencia)
Kõrgushüpe
Finaal: 13. august Osavõtjaid: Maailmarekord: 2.37  Zhu Jianhua, Hiina (11. juuni 1983 Peking)
Teivashüpe
Finaal: 14. august Osavõtjaid: Maailmarekord: 5.81  Vladimir Poljakov, NSVL (26. juuni 1981 Tbilisi)
Kaugushüpe
Finaal: 10. august Osavõtjaid: Maailmarekord: 8.90  Bob Beamon, USA (16. oktoober 1968 Mexico)
Kolmikhüpe
Finaal: 8. august Osavõtjaid: Maailmarekord: 17.89  João Carlos de Oliveira, Brasiilia (15. oktoober 1975 Mexico)
Kuulitõuge
Finaal: 7. august Osavõtjaid: Maailmarekord: 22.22  Udo Beyer, Saksa DV (25. juuni 1983 Los Angeles)
Kettaheide
Finaal: 14. august Osavõtjaid: Maailmarekord:71.86  Juri Dumtšev, NSVL (29. mai 1983 Moskva)
Vasaraheide
Finaal: 9. august Osavõtjaid: Maailmarekord:
Odavise
Finaal: 12. august Osavõtjaid: Maailmarekord:
Kümnevõistlus
Finaal: 12. – 13. august Osavõtjaid: Maailmarekord:
100 m
Finaal: 8. august Osavõtjaid: Maailmarekord:10,79 Evelyn Ashford, USA (3. juuli 1983 Colorado Springs)
200 m
Finaal: 14. august Osavõtjaid: Maailmarekord:21,71 Marita Koch, Saksa DV (10. juuni 1979 Karl-Marx-Stadt)
400 m
Finaal: 10. august Osavõtjaid: Maailmarekord:48.16 Marita Koch, Saksa DV (8. september 1982 Ateena)
800 m
Finaal: 9. august Osavõtjaid: Maailmarekord:1.53,28 Jarmila Kratochvílová, Tšehhoslovakkia (26. juuli 1983 München)
1500 m
Finaal: 14. august Osavõtjaid: Maailmarekord: 3.52,47 Tatjana Kazankina, NSVL (13. august 1980 Zürich)
3000 m
Finaal: 10. august Osavõtjaid: Maailmarekord:8.29,71 Mary Slaney, USA (7. juuli 1982 Oslo)
Maraton
Finaal: 7. august Osavõtjaid: Maailma tipptulemus: 2:22.43  Joan Benoit, USA (18. aprill 1983 Boston)
4x100 m
Finaal: 10. august Osavõtjaid: Maailmarekord: 41,53  Saksa DV (31. juuli 1983 Berliin)
Dakota Fanning
Hannah Dakota Fanning (sündinud 23. veebruaril 1994 Georgias Conyersis) on USA näitleja ja modell. Ta alustas oma karjääri lapsnäitlejana 7-aastaselt.
1983. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlused
4x400 m
Finaal: 14. august Osavõtjaid: Maailmarekord: 3.19,04  Saksa DV (11. september 1982 Ateena)
Dakota Fanning
Dakotal on 3 aastat noorem õde Elle Fanning, kes on samuti näitleja.
1983. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlused
100 m tõkkejooks
Finaal: 13. august Osavõtjaid: Maailmarekord: 12,36  Grazyna Rabsztyn, Poola (13. juuni 1980 Varssavi)
Dakota Fanning
Auhinnad
Esimese tähtsa rolli filmis tegi Dakota seitsmeaastaselt, mängides kõrvalosa filmis "I Am Sam". Selle rolli eest sai ta 2002 noore näitleja auhinna kuni 10-aastase tüdruku filmirolli kategoorias.
1983. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlused
400 m tõkkejooks
Finaal: 10. august Osavõtjaid: Maailmarekord: 54,02  Anna Ambraziene, NSVL (11. juuni 1983 Moskva)
Dakota Fanning
Auhinnad
2002 mängis ta minisarjas "Röövitud". Selle rolli eest nimetati ta noore näitleja auhinna kandidaadiks teleseriaali naispeaosatäitja kategoorias ja parima ulmefilmi auhinna "Saturn" kandidaadiks teleseriaali naiskõrvalosatäitja kategoorias. Ta ei võitnud kumbagi.
1983. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlused
Kõrgushüpe
Finaal: 9. august Osavõtjaid: Maailmarekord: 2.02 Ulrike Meyfarth, Saksamaa LV (8. september 1982 Ateena)
Dakota Fanning
Auhinnad
2003 mängis ta filmis "Kübaraga kass". Selle rolli eest nimetati ta 2004 noore näitleja auhinna kandidaadiks filmirolli naispeaosatäitja kategoorias. Ta ei võitnud seda auhinda.
2004 mängis ta filmis "Tules". Selle rolli eest nimetati ta 2005 noore näitleja auhinna kandidaadiks filmirolli naispeaosatäitja kategoorias. Ta ei võitnud seda auhinda.
1983. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlused
Kaugushüpe
Finaal: 14. august Osavõtjaid: Maailmarekord: 7.43  Anisoara Stanciu, Rumeenia (4. juuni 1983 Bukarest)
Dakota Fanning
Auhinnad
2005 mängis ta filmis "Nine lives". Selle rolli eest valiti ta samal aastal Locarno filmifestivali parimaks naisnäitlejaks.
1983. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlused
Kuulitõuge
Finaal: 12. august Osavõtjaid: Maailmarekord: 22.45  Ilona Slupianek, Saksa DV (10. mai 1980 Potsdam)
Kettaheide
Finaal: 10. august Osavõtjaid: Maailmarekord:73.26  Galina Savinkova, NSVL (22. mai 1983 Leselidze)
Odavise
Finaal: 13. august Osavõtjaid: Maailmarekord: 74.76  Tiina Lillak, Soome (13. juuni 1983 Tampere)
Seitsmevõistlus
Finaal: 8. – 9. august Osavõtjaid: Maailmarekord: 6836  Ramona Neubert, Saksa DV (18. – 19. juuni 1983 Moskva)
Oktoobrirevolutsioon
Oktoobrirevolutsioon laiemas mõttes hõlmab bolševike võimu kehtestamist kogu Venemaal.
Dakota Fanning
Auhinnad
Samal aastal mängis ta filmis "Maailmade sõda". Selle rolli eest nimetati ta 2006 "Saturni" kandidaadiks parima noore näitleja kategoorias ja MTV filmiauhinna kandidaadiks parima hirmunud rolli eest. Neist esimese ta võitis, teist mitte.
Oktoobrirevolutsioon
Historiograafia
Oktoobrirevolutsiooni sündmuste käsitlemisel ei pääse mööda historiograafilistest probleemidest. Nõukogude Liidus käsitleti neid sündmusi vastavalt ametlikule ideoloogiale. NLKP Ajaloo Instituut ja teisedki asutused hävitasid ja fabritseerisid oktoobrirevolutsiooniga seotud dokumente ja muid materjale. Paljud nõukogude allikad on kaheldava väärtusega, ehkki Lääne ajaloolased ja teatmeteosed sageli tuginevad ka nendele.
Dakota Fanning
Auhinnad
2005 mängis ta veel filmis "Unistaja – tõestisündinud lugu". Selle rolli eest nimetati ta 2006 noore näitleja auhinna kandidaadiks filmi naispeaosatäitja kategoorias ja Nickelodeoni laste valiku auhinna kandidaadiks parima naisnäitleja kategoorias. Neist esimese ta võitis, teist mitte.
Oktoobrirevolutsioon
Taust
Veebruarirevolutsiooniga oli 1917. aasta alguses Venemaal kukutatud keiser Nikolai II ja 1. septembril 1917 väljakuulutatud Venemaa Vabariik. Seadusandlik võim kuulus riigiduumale ja eelparlamendile ning täidesaatev võim allus Ajutisele valitsusele. Oktoobrirevolutsiooni ajal oli valitsuse eesotsas esseer Aleksandr Kerenski. Eelparlament valmistas ette Asutava Kogu tööd, mis pidi valitama 12. novembril 1917 ja võtma vastu põhiseaduse.
Dakota Fanning
Auhinnad
2006 mängis ta filmis "Charlotte koob võrku" Fern Arablet. Selle rolli eest nimetati ta 2007 noore näitleja auhinna kandidaadiks filmi naispeaosatäitja kategoorias ja Nickelodeoni laste valiku auhinna kandidaadiks parima naisnäitleja kategoorias. Ta võitis neist teise, aga mitte esimest.
thumb|Dakota Fanning (2008) 2008 mängis ta filmis "Secret Life of Bees". Selle rolli eest sai ta 2009 noore näitleja auhinna filmi naispeaosatäitjana.
2009 tegi ta filmis "Coraline ja salajane uks" nimiosalise häälrolli. Selle rolli eest nimetati ta 2010 noore näitleja auhinna kandidaadiks häälrolli kategoorias. Ta ei võitnud seda auhinda.
2010 mängis ta filmis "The Runaways". Selle rolli eest nimetati ta MTV filmiauhinna kandidaadiks parima suudluse kategoorias. Ta ei võitnud seda auhinda.
Kuulsus
Dakota on meie aja Shirley Temple, kellega ta samuti kohtunud on. Ta teenib rohkem kõigist omavanustest ja paljudest vanematestki näitlejatest ning on juba mänginud koos paljude tippnäitlejatega nagu Sean Penn ("I am Sam"), Julia Roberts ("Charlotte koob võrku"), Tom Cruise ("Maailmade sõda"), Kurt Russell ("Unistaja – tõestisündinud lugu"), Robert De Niro ("Peitusemäng"), Brittany Murphy ("Uptown Girls") ja paljud teised. Dakota käis Tom Cruise'i ja Katie Holmesi pulmas ning on hoidnud nende tütart Surit. Ta on ka Steven Spielbergiga lõunatamas käinud.
Isiklikku
Dakota kuulub organisatsiooni Starlight Starbright Children's Foundation.
Filmid
thumb|Dakota Fanning (2005) thumb|Dakota Fanning (2010)
Oktoobrirevolutsioon
Taust
Venemaa osales jätkuvalt 1914. aastal alanud Esimeses maailmasõjas. Sõda oli riigi välja kurnanud ning süvendanud sotsiaalseid probleeme. Ajutine Valitsus ei soovinud alustada rahuläbirääkimisi Saksamaa ja tema liitlastega. Paljude väeosade sõdurite ja madruste hulgas valitsesid allumatuse meeleolud.
Revolutsiooni ettevalmistamine
Idee alguseks on loetud Vladimir Lenini poolt 3. aprillil 1917 avaldatud aprilliteese. Alates septembri lõpust rõhutas Lenin, kes varjas end Soomes ning oli hiljem Petrogradis põranda all, üha rohkem võimuhaaramise vajadust. Teda toetas Petrogradis tegutsev Lev Trotski. Oli selge, et Asutava Kogu valimistel bolševikud enamust ei saavuta, kuid nende soov oli saada võim täielikult endi kätte.
12. oktoobril asutati Petrogradi Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu juurde Petrogradi Sõja-Revolutsioonikomitee eesotsas Lev Trotskiga, mille ülesandeks oli nõukogu kaitsmine. Sisuliselt sai sellest 24.–26. oktoobril toime pandud riigipöörde juhtimise staap.
Revolutsiooni käik Eestis
Revolutsioon algas esmaspäeval, 23. oktoobril 1917 Tallinnas. Seda juhtis Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee. Komitee koostas üksikasjaliku tegevuskava ning kinnitas oma esimesel koosolekul juhised raudtee-, posti- ja telegraafikomissaridele. Otsustati määrata revolutsioonikomitee komissarid Tallinna raudteejaamadesse ja saata tegutsemisjuhised kõigile Eestimaa nõukogudele. Kell 21 hõivasid Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee korraldusel bolševike salgad Tallinnas raudteejaamad ja sideasutused, kaasa arvatud merekindluse staabi telegraafi. Sideaparaatide juurde pandi valvesse soldatid ja madrused. Merekindluse juhtkond ei jõudnud osutada mingit vastupanu. Võimu haaras Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee, mille esimees oli bolševik Jaan Anvelt.
Järgmistel päevadel saadi võim ka mujal Eestis (Tartus 25. oktoobril, Narvas 26. oktoobril).
Revolutsiooni käik Petrogradis
24. oktoobril 1917 kell 9 hommikul Petrogradis saadeti kõigile polgukomiteedele ja komissaridele korraldus nr. 1, millega kästi polgud lahinguvalmis seada. Petrogradi Sõja-Revolutsioonikomitee käsu kohaselt seati kontroll Neeva sildade üle. Kindlustamaks ühendust linnaosade vahel, lasid Lev Trotski ja Vladimir Lenin sillavahtidele palka maksta.
Samal päeval käskis Aleksandr Kerenski tuua Tallinnast Petrogradi 13. ja 15. kasakapolgu ning ühe brigaadi 44. jalaväediviisist. Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee keelas Petrogradi vägesid saata. Merekindluse komandant sai range käsu mehed paigale jätta. Kindlusest anti siiski Kerenski telegrammi ärakiri salaja kasakapolkude juhatusele edasi.
Ööl vastu 25. oktoobrit võtsid bolševikele alluvad väed endi kontrolli alla sillad, raudteejaamad, elektrijaama, telefonikeskjaama, telegraafi, Venemaa Telegraafiagentuuri ja Venemaa Riigipanga. Valitsuse residents, Talvepalee, piirati sisse. Ülevõtmised kulgesid enam-vähem rahulikult ja märkamatult.
25. oktoobri hommikul ajas eelparlamendi Maria palees laiali palee komandant, endise Balti laevastiku madrus Anatoli Železnjaki (1895–1919). Pärastlõunal teatas Trotski Petrogradi Nõukogule juba Venemaa Ajutise Valitsuse langemisest. Vastav teade edastati telegraafi teel üle riigi.
Ööl vastu 26. oktoobrit hõivati praktiliselt ilma vastupanuta Talvepalee. Operatsiooni märguandeks oli ristleja Aurora kogupauk. Talvepalee ülevõtmist juhtis Petrogradi sõja-revolutsioonikomitee sekretär lipnik Vladimir Antonov-Ovsejenko. Talvepalees viibinud ministrid arreteeriti ja suleti Petropavlovski kindlusse. Peaminister Aleksandr Kerenski oli selleks ajaks Petrogradist lahkunud abivägede kutsumiseks.
Alates 25. oktoobri õhtust oli Petrogradis Smolnõis koos II ülevenemaaline nõukogude kongress. Selle oli kokku kutsunud Trotski juba 20. oktoobriks, kuid lükati siis edasi 25. oktoobrile. Polnud kindel, kas kongress nõustub võimu ülevõtmisega Ajutiselt Valitsuselt, sest bolševikel ei olnud kongressil kindlat enamust. Kongressi 670 delegaadist olid 300 bolševikud ning umbes sada vasakpoolsed esseerid, kes samuti toetasid valitsuse kukutamist. Menševikud ja parempoolsed esseerid heitsid bolševikele ette, et nad on sepitsenud kongressi vastu vandenõu ning revolutsioonile kallale tunginud. Nad kutsusid bolševikke üles nendega võimu jagama ning moodustama koalitsioonivalitsuse. Kui bolševikud sellest keeldusid, lahkusid paljud menševikud ja parempoolsed esseerid protestiks saalist. Nende lahkumise ajal ütles Trotski: "Jah, minge välja, minge, minge, minge, te lähete ajaloo prügimäele." Kongress koosnes nüüd praktiliselt ainult bolševikest ja vasakpoolsetest esseeridest, kes järgmisel päeval võeti lühiajalisse koalitsioonivalitsusse. Et Ajutine Valitsus oli juba arreteeritud, võttis kongress vastu otsuse võimu üleminekust tööliste, soldatite ja talurahva saadikute nõukogude kätte.
Ülevenemaaline Asutav Kogu
5. jaanuaril 1918 kokku tulnud Ülevenemaalise Asutava Kogu istungil tegi Jakov Sverdlov ettepaneku vastu võtta bolševike otsuse-eelnõud. Kui Asutav Kogu sellest keeldus, lahkusid bolševikud protesti märgiks ja organiseerisid nõukogude III kongressi, mis pidi olema õige rahvaesinduskogu. Asutava Kogu ainukeseks jäänud istung toimus Petrogradis Tauria palees 5. jaanuari pärastlõunast kella neljast 6. jaanuari varahommikul kella neljani. Järgmisel päeval keeldusid bolševikele alluvad sõdurid Asutava Kogu saadikuid Tauria paleesse lubamast. Asutava Kogu laialiajamist võibki võtta tegelikuks bolševike võimuhaaramise ajaks.
Sündmused Venemaal ja mujal maailmas
Riigipööre andis bolševikele võimaluse kindlustada võimu põhiliselt Petrogradis. Moskvas oli vastupanu bolševikele suur ning nad saavutasid täieliku kontrolli linna üle alles märtsis 1918.
Ükski välisriik bolševike võimu esialgu ei tunnistanud. Oma võimu maksmapanekuks rakendasid bolševikud äärmuslikke meetodeid. Vastuhakkajad kuulutati rahvavaenlasteks, kontrrevolutsionäärideks ja sabotöörideks. Vastupanu mahasurumiseks loodi 6. detsembril 1917. Erakorraline Komisjon (Tšekaa). Ajutiselt kaasati koalitsiooni vasakpoolsed esseerid, samal ajal arreteeriti parempoolseid esseere, menševikke, konstitutsioonilisi demokraate jt. Saksa armee oli selleks ajaks jõudnud hõivata suure osa Venemaast, sest Vene sõdurid deserteerusid massiliselt. Valitsesid kaos, anarhia ja meelevaldne punane terror. Puhkes Venemaa kodusõda, algas välisriikide interventsioon Venemaale. Bolševike võim stabiliseerus 1920. aasta paiku.
Maanõukogu laialisaatmine
Kuna Eestimaa Kubermangu Ajutine Maanõukogu keeldus uut bolševike valitsust tunnustamast saatis Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee ta 12. novembri otsusega laiali. 15. (28.) novembri pärastlõunal kell 16.00 kogunes Maanõukogu Toompea lossi erakorralisele istungile ja kuulutas end kõrgeima võimu kandjaks Eestimaal. Istung kestis napilt pool tundi ja aeti siis enamlaste poolt laiali. Lossist lahkuvaid Maanõukogu saadikuid rünnati Toompea lossiplatsil enamlikult meelestatud rahvajõugu poolt.
Baltisakslaste represseerimine
30. novembril (13. detsembril ukj.) 1917 võttis Eestimaa rüütelkonna komitee vastu salajase otsuse Eestimaa eraldamise kohta Venemaast, paludes Saksamaal võtta Eestimaa oma kaitse alla. 17. (30.) detsembril 1917 tegi samasuguse otsuse Liivimaa rüütelkond. Kuigi baltisakslaste ettevõtmised pidid kuni Saksa vägede kohalejõudmiseni jääma saladuseks, lekkis teave nende salajastest otsustest Stockholmi diplomaatide kaudu Nõukogude valitsuseni. Eestimaa rüütelkonna juhte ei jõutud sellest teavitada, mistõttu nad arreteeriti 15. (28.) jaanuaril 1918. Tekkinud konfliktile valas õli tulle veel ka Haapsalu lähedalt tabatud kolm Saksa agenti baltisaksa aadli ja pastorite palvekirjadega, mis taotlesid Saksa vägedelt võimalikult kiiret Eesti hõivamist.
Kõiki neid asjaolusid tõlgendas Eesti Nõukogu Täitevkomitee balti aadli ning eesti kodanluse vandenõuna Nõukogude võimu vastu ning kehtestas 28. jaanuaril (10. veebruaril) 1918 sõjaseisukorra Eesti linnades. Ühtlasi kuulutati kogu aadliseisus lindpriideks. Kõik üle 17-aastased aadlisoost mehed ja üle 20-aastased naised tuli vahistada, paigutada koonduslaagritesse ning saata lõpuks Siberisse. Kokku arreteeriti umbes 800 mõisnikku, kes saadeti Tallinnast Jenissei kubermangu. Kõik arreteeritud naised Tallinnas siiski vabastati.
Eesti iseseisvuse väljakuulutamine ja Saksa okupatsioon
Nõukogude võim püsis Eestis 1918. aasta veebruarini, mil Saksamaa okupeeris Eesti. 23. veebruaril kuulutas Eestimaa Päästekomitee Pärnus Endla teatris välja Eesti Vabariigi iseseisvuse. 24. veebruaril tehti sama Tallinnas. 25. veebruaril sisenesid Tallinna Saksa armee üksused, algas 1918. aasta novembrini kestnud Saksa okupatsioon.
Novembris 1918 algas Saksamaal revolutsioon, 9. novembril loobus keiser Wilhelm II troonist, 11. novembril sõlmis Saksamaa Antandi riikidega vaherahu. Samal 11. novembril alustasid tööd Eesti riigiasutused. 19. novembril võttis Eesti Ajutine Valitsus Saksa valitsuse esindajalt August Winnigult Eesti valitsemise ametlikult üle. 28. novembril 1918 tungis Nõukogude Venemaa sõda kuulutamata Eestile kallale. Algas Vabadussõda, mis lõppes 2. veebruaril 1920 Tartu rahu sõlmimisega. Nõukogude Venemaa sai esimeseks riigiks, mis de jure Eesti Vabariiki tunnustas.
Mutzschen
Mutzschen on endine linn ja vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Leipzigi kreisis.
Gideon
pisi|Gideon [[Maarten van Heemskercki maalil]] Gideon (ka Giideon; heebrea keeles גִּדְעוֹן) on Piibli tegelane Kohtumõistjate raamatust. Tema lugu jutustatakse peatükkides 6, 7 ja 8.
1582
1582. aasta (MDLXXXII) oli 16. sajandi 82. aasta.
Östergötlandi lään
Östergötlandi lään on 1. järgu haldusüksus Rootsis.
Lääni suuremad linnad on Norrköping, Motala ja Linköping.
Viited
🇸🇪
1584
1584. aasta (MDLXXXIV) oli 16. sajandi 84. aasta.
Otto Sternbeck
Otto Sternbeck VR I/2 (12. detsember (vkj)/ 24. detsember 1884 Albu vald, Järva-Madise kihelkond, Järvamaa – 23. juuni 1941 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kindralmajor) ja poliitik.
Sotsialistliku revolutsionäärina oli ta korduvalt vanglas ja Siberisse saadetud.
Eesti rahvusväeosade asutamisel tuli ta 7. novembril 1917 kodumaale, kus ta valiti Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee liikmeks ja pandi ametisse 1. Eesti jalaväediviisi staabi komandandiks.
Vabadussõja alates määrati ta Tallinna 1. kaitsepataljoni ülemaks, mis formeeriti 1. maist 1919 8. jalaväepolguks. 6. maist 1919 ülendati ta alamkapteniks ja 23. oktoobrist kapteniks.
Alanud rahuajal ülendati 19. juunil 1920 alampolkovnikuks. Alates 1. jaanuarist 1921 (nimetatud 28. jaanuaril 1921) ) teenis ta laskeinspektorina. 24. veebruaril 1927 ülendati O. Sternbeck koloneliks. 1. juunist 1929 määrati kolonel Sternbeck jalaväe inspektoriks. 21.oktoobril 1933 kutsuti ta teedeministriks Konstantin Pätsi valitsusse; selles ametis olles sai 24. veebruaril 1937 oma viimase ametikõrgenduse – kindralmajoriks. Käskkirjaga 23. septembrist 1936 vabastas riigivanem Otto Sternbecki jalaväe inspektori ametikohalt arvates 1. septembrist 1936. 26. augustist 1937 vabanes Sternbeck teedeministri kohustest . Sama aasta 29. septembril vabastati ta tegelikust sõjaväeteenistusest arvates 26. augustist 1937.
1940. aastal oli ta riigi usaldusmees aktsiaseltsis "Volta Tehased". Otto Sternbeck arreteeriti esimese Nõukogude okupatsiooni ajal 24. jaanuaril 1941 NKVD poolt ja lasti 23. juunil 1941 maha.
Eesti Jahimeeste Selts
Eesti Jahimeeste Selts (lühend EJS) on Eestis jahindusega tegelevate ja jahindusest huvitatud vabatahtlikult liitunud juriidiliste isikute ühendus (mittetulundusühing). Eesti Jahimeeste Selts kui juriidiline isik on endise 1967. aastal asutatud Eesti Jahimeeste Seltsi kui ühiskondliku organisatsiooni õigusjärglane.
Otto Sternbeck
Sternbeck ja laskesport
Kõigi nende tööde kõrvalt tegi ta oma elutöö Eesti laskespordi organisaatorina ning pani laskespordi laialdasele alusele sõjaväes ja Kaitseliidus. 1934. aastast oli ta Eesti Laskurliidu esimees ning tema juhatusel võtsid Eesti laskurid edukalt osa maailmameistrivõistlustest: aastal 1935 Roomas, aastal 1937 Helsingis ja aastal 1939 Luzernis. Kahel viimasel korral tuli Eesti meeskond vabapüssis esikohale.