Kim_Atkins
Sõprus, usaldus ja andestus
Nüüd on näha, kuidas andestuse saaja subjektsust kohaselt tunnustatakse. Cockingi ja Kennetti joonistamismudeli raames võib öelda, et usalduse taastumiseks peavad nii andestaja kui ka kahjutegija näitame uut valmisolekut, et nad teineteist joonistaksid. Nad peavad olema valmis, et neid joonistataks kahju asjus. Kui näiteks keegi omas mõttes otsustab, et annab sõbrale mingi hoolimatuse andeks, seda sõbrale ütlemata, siis ta ei lase end kahju asjus joonistada. Hoides ära, et sõbra tõlgendus tema "andestusele" teda mõjutaks, blokeerib vastastikkuse, ja siis pole ka ehtsat haavatavust, millele kohase reaktsioonina usaldus saab taastekkida. (Ka Novitz märgib, et andestuse saajal on andestuses oma osa: andestajal on tarvis kahetsejaga empaatiliselt samastuda ja muretseda tema olukorra pärast.) Andestus ei saa edasi minna, kui mõlemad pooled ei ole vastuvõtlikud vastastikusele joonistamisele, suunamisele ja tõlgendamisele kahju asjus. See tekitabki tõelise vastastikkuse, millest saavad tulla andestus ja usaldus. Süütunne ja kahetsus ilmutavad osalist valmidust olla joonistatud, sest need väljendavad valmidust otsustada kahju üle teise vaatekohast, valmidust lasta end mõjutada teise huvidel. Tõeline kahetsus eeldab vastuvõtlikkust joonistamisele, sellepärast ongi kahetsus andestamise põhjend, isegi kui sellest veel andestamiseks ei piisa. Kahetsus peab peale kagjutunde sisaldama süüdiolemise tunnet, mida motiveerivad põhjendid, mis põhinevad sõpruse väärtustel, huvidel ja sidumustel ning peegeldavad neid. Usalduse taastamine peab olema koostöösöakus, milles kumbki osapool on valmis, et sõber tema vaateid ja tegusid tõlgendaks. Nõnda on täidetud andestuse loogilised, emotsionaalsed, tunnetuslikud ja moraalsed nõuded: nii kahju kui ka tegijat saab kohaselt silmas pidada, õigustatud pahameelt saab väljendada, õigustada ja motiveerivast impulsist vabastada, kui vastastikune tõlgendamine ja suunamine aja jooksul taastavad sõpruse ning sõprade enesemõistmise narratiivse sidususe. Tegija valmidus olla joonistatud ja tema olukorrakirjeldus aitavad kaasa ohvripoolsele moraalse kahju mõtestamisele, ähmastamata kahju moraalset iseloomu ja tegija moraalisubjektsust. Nii ohvril kui ka tegijal on raske olla valmis selleks, et teine teda kahju asjus joonistaks. Oma haavatavuse taaslahtijätmine vajab motivatsiooni, ja sõpruse puhul võib see tulla spontaanselt kiindumuse reservuaarist (Richards). Lähedasel sõprusel on keeruline ajalugu, mis on kiindumusest läbi imbunud, ja selle taustal võivad saada mõistetavaks uued pingutused vastastikuseks joonistamiseks. Püsiv suhtumine teistes aspektides minevikus võib anda tellingud esialgsele järjepidevusele hoolimata sõpruse haavamisest. Kiindumus ei taga andestust, aga nagu kahetsuski, ilmutab see osalist valmidust vastata ühise olukorra nõuetele. Kahetsematust võib mõista suutmatusena lasta end joonistada kahju asjus ning see on küllaldane põhjend, miks andestus ei saa edasi minna. Edukas andestus kui usalduse taastumine on ka kinnitus, et tasub püüelda; see õigustab riskantset kiindumust sõbrasse ja tema moraalset hindamist. Nõnda võib andestus anda kinnitust andestaja arukusest, moraalsest terviklikkusest, pädevusest ja eneseväärikusest ning taastada enesekindluse ja eneseaustuse ning teha pahameele ülearuseks.