cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Georg Faehlmann
Purjetamisega alustamine
1912. aastal ostis Rudolf uue jahi Yseult II, mille tegelikuks omanikuks ja kasutajaks sai Georg. Ehkki on väidetud, et Georg Faehlmann alustas purjetamisega 1917. aastal Petrogradis, on teada, et juba selle jahiga osales ta Eestimaa Merejahtklubi korraldatud regattidel ja saavutas neil ka mõningast edu. Juba 1914. aastal võttis Georg osa oma elu esimesest suuremast võistlusest, mille auhind oli keisri annetatud. Ta juhtis tol korral meeskonda, millesse kuulusid temast veel nooremad kaaslased, sealhulgas vend Andreas. Üldvõidu saavutamiseks oli vaja võita kaks regatti ja tugevas konkurentsis läks lõpuks vaja viigilahutussõitu, mille Georgi meeskond kõigest napi edumaaga (erinevatel andmetel kas 11 või 21 sekundit) ka võitis.
Teenistus Venemaa mereväes
pisi|Soomusristleja Bogatõr, millel Georg Faehlmann teenis aastatel 1917–1918 Rudolf Faehlmanni mälestuste järgi astus Georg 1915. aasta sügisel Petrogradis äsja asutatud uude gardemariinideklassi. Samal ajal kolis Petrogradi ka Andreas, kes võeti vastu Mereväe kadetikorpusesse. Ent Erik Amburgeri andmebaasi järgi asus Georg "mereväekoolis" (Marineschule) õppima juba 1914. aastal, katkestades selleks matemaatikaõpingud Peterburi ülikoolis. Georgi teenistuslehe andmetel astus ta 1914. aasta sügisel mereväeteenistusse ja järgmise aasta kevadel viidi üle gardemariinideklassi kolmandast roodust teise. Edaspidi teenis ta kuni revolutsiooniliste aegade saabumiseni peamiselt Siberi laevastikus mitme eri laeva peal.
Veebruarirevolutsiooni eel, 1917. aasta alguses valmistus Georg tegema oma mereväeeksameid, et "õigeaegselt ihaldatud munder saada", nagu kirjeldab tema eesmärke oma mälestustes Rudolf Faehlmann. 25. märtsil 1917, juba pärast revolutsiooni saigi Georg ohvitseriks mitšmani auastmes. Seejärel teenis ta kuni detsembrini 1918 soomusristlejal Bogatõr vahiohvitseri, vahiülema ja revidendina. Oktoobrirevolutsiooni järel oli ta teenima jäänud Petrogradis võimu haaranud bolševike laevastikku ning juba uue riigikorra tingimustes 1918. aasta detsembrist kuni 1919. aasta juunini ja detsembrist 1919 kuni aprillini 1920 läbis veel täiendõppe Mereväeakadeemia navigatsiooniohvitseride klassis. Ajavahemikus 1919. aasta suvest kuni Eesti kodakondsusesse opteerumiseni 1922. aasta kevadel teenis ta navigatsiooniohvitserina mitmel laeval, sealhulgas allveelaevadel Leopard, Jaguar ja Tur.
Tagasi Eestis
Eestisse tagasi kolis Faehlmann koos oma esimese abikaasaga optandina 1922. aasta suve alguses. 1920. aastate esimesel poolel saabusid mitmelt poolt maailmast tagasi Eestisse ka ülejäänud pereliikmed. Georg Faehlmann asus elama Tallinna, ent perekonnale kuulus alates 1910. aastast ka suvila Loksal, kus elas püsivamalt Georgi ema. Georgi isa Rudolf Faehlmann sõitis neil aegadel korduvalt Port Saidi vahet, kus ta jätkuvalt Vabatahtliku Laevastiku teenistuses oli, vend Andreas õppis 1920. aastate keskpaigas Saksamaal, ent mõlemad saabusid samuti püsivamalt Eestisse, Andreas küll vaid mõneks aastaks, enne kui ta 1928. aastal Saksa kodakondsuse omandas ja lõplikult Saksamaale kolis.
Rudolf Faehlmanni mälestuste järgi püüdis Georg pärast Eestisse tagasi jõudmist esmalt Eesti mereväkke astuda, mis tal küll ei õnnestunud. Vastavalt teenistuslehele ilmus Georg Faehlmann mereväelasena registreerimisele 1922. aasta suvel ja arvati tollal reservi mereväeleitnandi auastmes. Ent 1924. aastal kustutati ta ohvitseride nimekirjast ja degradeeriti reameheks "riigi keele mitte oskamise tõttu". Faehlmann oli tõepoolest nii lapsepõlves kui ka Eestisse naasmise järel algusest peale olnud valdavalt seotud saksakeelse kogukonnaga. Ka tema rahvuseks isikutunnistusel oli märgitud sakslane ja Saksa kultuuromavalitsuse rajamisel liitus ta kohe ka sellega.
Kuna Geogi mereväekarjäär Eestisse saabumisega katkes, siis tegi ta esialgu juhutöid, ent otsustas peagi taas täielikult meremeheelule pühenduda. Tüürimehediplomi saamiseks pidi ta esmalt kaks aastat madrusena purjelaevadel merd sõitma. Seejärel, pärast tüürimehekutse omandamist töötas ta selles ametis mitmetel Balti Päästeseltsi aurulaevadel, ent läks hiljem üle Eesti suuruselt teise reederi Käsmu Laevaomanike teenistusse, töötades seal ennast esmalt tüürimehena üles ja saades hiljem kapteniks.
Teekond olümpiale
pisi|Tutti V juunis 1927 ühel oma esimestest sõitudest Eestimaa Merejahtklubi liikmena kuulus Georg Faehlmann koos oma noorema venna Andreasega Amsterdami 1928. aasta suveolümpiamängudel Eestile 6-meetriste jahtide klassis pronksmedali võitnud jahi Tutti V meeskonda, mille ülejäänud liikmed olid Eberhard Vogdt, William von Wirén ja Nikolai Vekšin meeskonna kaptenina. Jahi omanik oli merejahtklubi ettevõtjast aukommodoor ja suurtoetaja Emil Fahle, kes oli selle ehitada lasknud 1926. aastal jätkuks oma varasemale neljale Tutti-nimelisele jahile. Meeskonna pani Fahle jahtklubi liikmetest Nikolai Vekšini abiga ise kokku.
Ajaleht Revaler Bote kirjutas pärast olümpiamänge, et erinevalt mitmetest konkurentidest ei olnud Tutti V meeskonnal võimalust olümpiaregati eel piisavalt treenida. Seda enam rõhutati ajalehes meeskonnaliikmete kõrget taset ja pühendunud meremehehinge. Eraldi toodi teiste seast tunnustavalt esile ka vendi Faehlmanne:
Faehlmann isiklikult osales olümpia-aastal edukalt arvukatel purjeregattidel. Tiit Lääne andmetel võttis ta tolle suve jooksul ühtekokku osa 31 võistlusest ja saavutas neist 25 korral auhinnalise koha.
Olümpiavõistlus
pisi|Tutti V meeskond 1928. aasta olümpiasuvel. Vasakult: Georg Faehlmann, [[William von Wirén, Nikolai Vekšin ja Eberhard Vogdt. Pildilt puudub Andreas Faehlmann]] Tutti V olümpiamängudel võistlemine sai võimalikuks tänu jahi omanikule Emil Fahlele, kes kattis kõik jahi ja selle meeskonna mängudele lähetamisega seotud kulud. Eesti Olümpiakomitee ametlikku esindusse jahi meeskond ei kuulunud ja selle pronksmedalivõitu on peetud üllatuslikuks.
2.–9. augustini toimunud võistlussõidud kulgesid meeskonnal enam-vähem tõusvas joones. Esimesel ja teisel võistluspäeval saadi kuues, kolmandal teine ja neljandal kolmas koht. Seejärel sai 13 võistlust alustanud jahist jätkata vaid seitse, mis olid esimesel neljal päeval vähemalt korra jõudnud esimese kolme sekka. Viienda võistluspäeva Tutti V meeskond võitis, kuuendal ja seitsmendal päeval jäädi kolmandaks. Üldarvestuses saavutati Norra ja Taani järel kolmas koht. Võidetud pronksmedali ainsa eksemplari, mille meeskonnaliikmed olümpiamängudelt said, otsustasid nad kinkida ettevõtmist toetanud Fahlele.
Teenistus Käsmu Laevaomanikes
Olümpiamängudele järgnenud aastatel sõitis Faehlmann merd tüürimehe ja kaugesõidukaptenina mitmetel Käsmu Laevaomanike aurulaevadel. Laevakapteniks sai ta 1931. aasta lõpus.
Teadaolevalt oli Faehlmann näiteks 1935. aastal aurulaeva Maia üks kahest kaptenist. Kas tema või laeva toonane teine kapten Elmar Sandbank juhtis laeva sama aasta alguses toimunud kahe ja poole kuu pikkusel reisil Lääne-Aafrikasse, mille tegi kaasa ka luuletaja Juhan Sütiste. Teisalt on juba sama aasta sügisest teada, et Faehlmann juhtis aurikut Lenna.
Hilda
1938. aastal juhtis Faehlmann Käsmu Laevaomanikele kuulunud aurikut Hilda, mis sõitis enamasti Läänemere ja Inglismaa sadamate vahet, vedades metsamaterjali ja sütt. Sügisel lahkus ta laevaga Soomest Kemi sadamast laualaadungiga ja võttis suuna Inglismaa poole, ent sõitis 3. oktoobril Põhjalahes arvatavasti tiheda udu, tormi ja ettearvamatute hoovuste tõttu Rootsi ranniku lähedal karile.
Meeskond püüdis veega täitunud laeva juurest lahkuda päästepaadis, ent paat purunes vastu laeva külge ja seetõttu päästeti meeskonnaliikmed alles hiljem appi saabunud päästelaevade poolt. Tormi ja tugeva lainetuse tõttu olid päästetööd raskendatud. Ajalehe Maa Hääl teatel saatis kapten Faehlmann paar päeva pärast õnnetust Käsmu Laevaomanikele telegrammi, mille järgi laeva meeskond oli päästetud. Meeskonna pääsemisest oli teisigi teateid, ent samas on hiljem väidetud ka, et osa meeskonnaliikmeid hukkus. Oktoobri keskpaigaks oli Eestisse tagasi jõudnud kogu meeskond peale Faehlmanni, kes koos Rootsi sõitnud Käsmu Laevaomanike juhataja Gustav Kristenbruniga jäi õnnetuse tagajärgi likvideerima. Vahepeal karilt vabaks saadud ja sadamasse pukseeritud laevavrakk oli nii palju kahjustada saanud, et läks vanarauaks.
Linda
Teine laevahukk toimus natuke enam kui aasta pärast Hilda hukku, seekord Põhjamerel ja juba sõjatingimustes. 1940. aasta veebruaris oli Faehlmanni juhitud laev Linda teekonnal Inglismaalt Blythist Göteborgi Rootsis, kui sai 11. veebruaril torpeedotabamuse Saksa allveelaevalt U-9.
Meeskonnaliikmed päästis läheduses viibinud Rootsi aurik Brigitta, mis toimetas nad Koperviki sadamasse Norras. Esialgsete teadete järgi said Faehlmann ja assistent Georg Sommer raskemalt vigastada ning viimane suri natuke aega hiljem Brigitta pardal. Kergemaid vigastusi said ka mitmed ülejäänud meeskonnaliikmed. Kuigi mõnede teadete kohaselt olid Faehlmann ja 1. tüürimees Karl Pruun haavata saanud päästepaatidesse asumisel kuulipildujavalangutest Saksa lennukitelt, eitas Saksamaa hiljem taolist rünnakut , samuti lükkasid need kuuldused ümber meeskonnaliikmed. Faehlmanni vigastuste põhjuseks oli meeskonnaliikmete väitel päästeparvel kandapidi millegi vahele kinni jäämine. Samuti ilmnes nende tunnistustest, et assistent Sommeri surma põhjustas alajahtumine külmas vees.
Ajakirjanduses oletati esialgu, et Faehlmann väga tõsiselt viga ei saanud, sest ta oli suuteline Käsmu laevaomanikega telegraafi teel ühendusse astuma. Hiljem selgus siiski, et tema vigastus nõuab pikemat ravi. Kui 19. veebruaril jõudis enamik meeskonnaliikmeid Eestisse tagasi, siis Faehlmann koos 1. tüürimehe ja kütjaga jäi veel Koperviki haiglasse. Faehlmann naasis Eestisse märtsi lõpus, tuues kaasa ka surma saanud assistent Sommeri põrmu. Ühtlasi ilmnes tema saabumise järel, et omaenda jalavigastusest ei olnud ta vahepealse aja jooksul siiski veel täielikult taastunud.
Eestist lahkumine ja hilisem elu
Faehlmanni vanemad ja isapoolne tädi lahkusid Eestist 1939. aasta ümberasumise käigus. Jätkuvalt kaugesõidukaptenina merd sõitnud Georg Faehlmanni enda perekond jäi ümberasumise toimumise ajal Eestisse ja ootas teda pärast 1940. aasta veebruaris toimunud laevahukku tagasi. Seega suundus Faehlmann koos oma perega Eestist Saksamaale 1941. aasta esimestel kuudel toimunud järelümberasumise käigus. Saksamaal oli ta sõja ajal mereväeteenistuses.
Pärast sõda hakkas Faehlmann kaptenina merd sõitma Briti ja läände jäänud Eesti laevadel. Laevakapteni ametis oli ta aastatel 1947–1968. Tema sõjajärgse kaptenitööga kaasnes ka üks tõsisem mereintsident, kui tema juhitud endine Eesti, aga tolleks hetkeks Briti transpordiministeeriumi alluvusse läinud ja peamiselt Eestist pärit meeskonnaliikmetega laev Taat põrkas 1950. aastal Taani ranniku lähedal tihedas udus kokku Saksa kaubalaevaga Greta. Mõlemad laevad said viga, ent kuna kahjustused olid ülalpool veepiiri, oli neil võimalik pärast parandustöid edasi liikuda.
Faehlmann suri 79-aastasena 8. märtsil 1975 Lääne-Saksamaal, erinevatel andmetel kas Bad Schwartaus või Lübeckis.
Isiklikku
Georg Faehlmann oli kaks korda abielus. Tema esimene abikaasa oli Olga Emilie (sünninimega De Livron), kellega ta abiellus 1918. aastal Petrogradis. Abielu lahutati 1934. aastal. 1935. aastal abiellus Faehlmann tennisist Linda Rootsmanniga, kellega sai kaks last.
Pärnu Laste ja Noorte Tugikeskus
Pärnu Laste ja Noorte Tugikeskus on Pärnu linna hallatav organisatsioon, mis osutab sotsiaalhoolekandeteenust. Lastele on loodud peresarnased elamistingimused, et nad kasvaksid turvalises keskkonnas ja täiskasvanu elluminek oleks võimetekohaselt ette valmistatud. Tugikeskuse eesmärk on suurendada ja säilitada noorte toimetulekuvõimet.
Pärnu Laste ja Noorte Tugikeskus ehk endine Pärnu Lasteküla asub aadressil Oja 97, Pärnu. Seal paiknevatesse peremajadesse koliti 1. jaanuaril 2011. Kuni 2017. aasta augustini nimetati tugikeskust Pärnu Lastekülaks. 2017. aasta septembris sai asutuse uueks nimeks Pärnu Laste ja Noorte Tugikeskus.
Pärnu Laste ja Noorte Tugikeskuse majad ja struktuur
Tugikeskuses on kokku kuus peremaja ja tegelusmaja. Iga peremaja pakub kodu kaheksale lapsele. Tegelusmaja on koht, kus peredel on võimalus pidada ühisüritusi, samuti toimuvad seal koosolekud ja võõrustatakse külalisi. Majas on kontoriruumid, kaminatuba, jõusaal ja saun.
Tegelusmajas tegutsevad juhataja, juhataja asetäitja, tugiisikud ja lapsehoidjad, samuti sekretär-personalitöötaja, nõustaja – projektide koordinaator ning remonditööline. Majades 2 ja 7 pakutakse asenduskodu- ja turvakoduteenust. Majades 5 ja 6 on erihoolekande- ja lapsehoiuteenus. Majades 3 ja 4 tegutsevad perekodud. Kõikides majades töötavad sotsiaalpedagoogid, tegevusjuhendaja, kasvatusala töötajad, perevanemad ja asendusperevanemad.
Teenused
Põhimääruse järgi pakub Pärnu Laste ja Noorte Tugikeskus oma eesmärkide täitmiseks järgmisi teenuseid:
Kaubadeklaratsioon
Kaubadeklaratsioon on tollideklaratsiooni liik, mis esitatakse tollile, et määrata üle tollipiiri toimetatavale või toimetatud kaubale kohaldatav tolliprotseduur.
Pärnu Laste ja Noorte Tugikeskus
Ajalugu
Aastal 1826 loodi Pärnus vaesteühing Armenverren. Selle ülesanne oli hoolt kanda nende inimeste eest, kes kannatasid puuduste käes. Ühingu sissetulekud tulid kaupmeeste annetustest ja jõukamatelt linnaelanikelt, samuti koguti liikmemaksu, müüdi käsitööd ja tehti korjandusi.
16. oktoobril 1838 avas uksed lastekodu. Selle patroon oli suurvürst Aleksander, kelle järgi kandis lastekodu kuni 1917. aastani nime Aleksander Weisenhaus. Alguses oli ruumi vaid 19 lapsele, 1847. aastal ruume laiendati ja loodi lastepäevakodu. Päevakodu eesmärk oli päevasel ajal pakkuda lastele lõunat ja hoida neid eemal hulkumisest. 1890. aastal valmis Suure-Jõe tänaval hoone, kus lastekodu ja lastepäevakodu koos tegutsesid. 1920. aastal koliti sealt ümber Räämale, Suure-Jõe tänaval hakkas tegutsema linna algkool ja hiljem tööstuskool.
1926. aastal andis Töö- ja Hoolekandeministeerium välja põhikirja, milles määrati, mida saab noor kaasa lastekodust lahkumisel. Noortele anti kaasa riideid, näiteks sai igaüks kaasa kaks ülikonda (üks neist korras ja teine uus), sooja jope, mütsi ja paari korralikke saapaid, samuti anti kolm komplekti ihu- ja voodipesu.
20. detsembril 1928 avaldati uus lastekodu kodukord, varjupaik nimetati ümber Pärnu linna lastekoduks. Lastekodu hakkas haldama Pärnu linn ja kodu pakuti 80 noorele. Uue kodukorra järgi said kasvandikud nüüd kaasa rohkem kui varem, lisaks riietele anti veel käte- ja taskurätikud, vooditekk, tööülikond ja kohver.
1929.–1930. aastal valmis lastekodu juurdeehitis, ruumid said keskkütte ja vesivarustuse. 1930. aastal, kui valmis lastekodu juurdeehitis, elas seal 52 kasvandikku. Lapsed võeti vastu vanemate avalduse alusel – see aitas säilitada kontakte vanemate või sugulastega. Peamine põhjus, miks lapsed lastekoju viidi, oli vaesus.
Kōichirō Matsuura
pisi| Kōichirō Matsuura (2007)
Pärnu Laste ja Noorte Tugikeskus
Ajalugu
Teise maailmasõja ajal ja järgnevatel aastatel tuli lastekodusse palju uus kasvandikke. 1958. aastaks oli lapsi kokku 84. 1977. aastaks oli lastekodus kasvandikke juba 144.
Kōichirō Matsuura
Kōichirō Matsuura (jaapani keeles 松浦 晃一郎 Matsuura Kōichirō; sündinud 29. septembril 1937 Yamaguchi prefektuuris) on Jaapani diplomaat, UNESCO peadirektor (1999–2009). Matsuura lõpetas 1959. aastal Jaapanis Tōkyō Ülikooli õigusteaduskonna ja 1961. aastal USA-s Pennsylvania osariigis asuva Haverford College'i. Ta töötas aastatel 1992–1994 Jaapani asevälisministrina ja 1994–1999 Jaapani suursaadikuna Prantsusmaal.
Pärnu Laste ja Noorte Tugikeskus
Ajalugu
1. juulil 1987 paigutati lastekodu kasvandikud eri lastekodudesse, põhjuseks oli Rääma tänava hoonete sobimatus. Aastatel 1990–2010 oli Pärnu lastekodu endises Pärnu eriinternaatkooli poiste ühiselamus. 1990. aastaks laste arv vähenes 66-le.
Kōichirō Matsuura
Matsuura oli aastatel 1999–2009 UNESCO peadirektor.
Pärnu Laste ja Noorte Tugikeskus
Ajalugu
2. veebruaril 2010 pandi Pärnu Lastekülale nurgakivi, septembris koliti ümber ja 17. novembril avati Oja 97 asenduskodu peremajad. Alates 2011. aastast on Pärnu Lasteküla Pärnu linna hallatav asutus.
1. veebruaril 2015 hakati pakkuma lisaks lapsehoiu- ja tugiisikuteenust raske ning sügava puudega noortele. Alates 2017. aasta maikuust hakkas pakkuma lasteküla ka erihoolekandeteenuseid. 2017. aasta sügisel nimetati Pärnu Lasteküla ümber Pärnu Laste ja Noorte Tugikeskuseks. 1. jaanuaril 2018 alustas tugikeskus turvakoduteenuse pakkumist.
Ilze Juhansone
pisi|Ilze Juhansone (2015) Ilze Juhansone (sündinud 1971) on Euroopa Liidu ametnik, alates 14. jaanuarist 2020 Euroopa Komisjoni peasekretär.
Kōichirō Matsuura
2009. aastal anti talle Ungaris üle Ungari Teaduste Akadeemia Pro Cultura Hungarica auhind.
Ilze Juhansone
Alates augustist 2019 oli ta Martin Selmayri ametist lahkumise järel Euroopa Komisjoni peasekretäri kohusetäitja. 2015–2020 töötas ta peasekretäri asetäitjana vastutades protokolli ja komisjoni suhete eest teiste EL institutsioonidega. Enne seda töötas ta 2011–2015 Läti alalise esindajana Euroopa Liidu juures ning 2008–2011 Läti välisministeeriumis ja 2004–2008 Läti justiitsministeeriumis.
Ta on lõpetanud Läti Ülikooli läti keele ja kirjanduse erialal (1994) ja tal on magistrikraad õigusteaduses (2005).
2018. aasta Ahvāzi sõjaväeparaadi rünnak
22. septembril 2018 rünnati Edela-Iraani Ahvāzi linnas sõjaväeparaadi. Nii separatistlik liikumine Araabia Võitlusliikumine Ahvazi Vabastamise Eest kui ka äärmusrühmitus Iraagi ja Levandi Islamiriik (ISIS) võtsid rünnaku eest vastutuse.
Rünnak
Tegemist oli Iraani-Iraagi sõja iga-aastase mälestusparaadiga. Kohaliku aja järgi kell 9 hommikul avasid neli sõjaväevormis meest paraadi pihta lähedal asuvast pargist tule. Farsi uudisteagentuuri andmetel tulistasid ründajad tsiviilisikute pihta ning püüdsid tabada ka poodiumil seisnud ametnikke.
Hukkunud
Kohaliku asekuberneri Ali Hosein Hoseinzadeh' sõnul tapsid julgeolekujõud neljast ründajast kaks ning võtsid kaks vahi alla. Rahvusvahelise meedia andmetel hukkusid kõik neli tule avanut. Rünnakus hukkus vähemalt 29 inimest, kelle seas oli ka Islami revolutsioonilise kaardiväe sõdureid; üle 53 inimese sai haavata, haavatute seas oli ka lapsi. Paljud viidi kriitilises seisundis haiglasse, oodata on hukkunute arvu kasvu.
Vastutus
Esimesena võttis rünnaku eest vastutuse Araabia Võitlusliikumine Ahvazi Vabastamise Eest, hiljem tuli ka ISIS välja väitega, et rünnak oli nende kätetöö.
Iraani riigimeedia teatel viisid rünnaku läbi "takfiri püssimehed".
Vastukaja
Iraani kõrgeim juht 'Alī Khāmene'ī kirjutas oma veebilehel: "See veresaun on järjekordne Ameerika Ühendriikide käpiknukkudest separatistide kuritöö, nende eesmärgiks on luua meie kallis riigis ebaturvalisust." Ta kutsus ka julgeolekujõude üles võtma rünnaku korraldajad vasututsele. Iraani välisministeerium pöördus Hollandi, Ühendkuningriigi ja Taani valitsuste poole palvega "rünnak hukka mõista ning anda Iraani võimudele välja rünnakuga seotud, et nad Iraanis vastutusele võtta".
240 eKr
240. aasta eKr ehk ab urbe condita DXIV (514).
Kaubadokumendid
Kaubadokumendid on kauba saatedokumendid (laadimis-, veo- jms dokumendid), mis ei kuulu maksedokumentide hulka.
Rahvusvahelise kaubaveo korral kohaldatakse kaubadokumendile dokumendis endas sätestatud õigust. Kui dokumendis ei ole kohaldatavat õigust määratud, kohaldatakse kaubadokumendile selle riigi õigust, kus asub dokumendi väljaandja tegevuskoht.
Grupeto
pisi Grupeto, ka grupetto (itaalia keeles grupetto või gruppetto, väike rühm) on muusikas tavaliselt viiest helist koosnev ornament, mille mudel võib olla
Grupeto noodikirja märk asetatakse põhiheli kohale. Märgi peale või alla lisatakse vajadusel naaberheli alteratsioonimärk.
Koolipärimus
Eestis korraldatakse koolipärimuse kogumise võistlust, mis annab ülevaate praeguste õpilaste teadmistest folkloori vallas. Koolipärimuse kogumisaktsioonidele peab järjepidevalt jätke korraldama, sest peale kasvab uus põlvkond, kelle vaimne pärimus võimaldab jälgida tänapäeva ühiskonnas toimuvat arengut ja protsesse. Koolipärimuse kogumisaktsioone on Eestis suuremalt korraldatud kolm korda: 1992., 2007. ja 2018. aastal.
Kogumine
Vastuste kogumiseks valmistati küsitlusankeedid, millele said õpilased vastata nii eesti kui ka vene keeles. Võistluse käigus kogusid aktsiooni korraldajad vastused kokku, žürii luges need läbi ja selgitas välja parimad, keda hiljem tänuüritusel autasustati. Küsimuste hulka kuulusid väga mitmesugused valdkonnad.
DVK
DVK (ДВК, Диалоговый вычислительный комплекс) on Nõukogude Liidus toodetud PDP-11-ühilduv personaalarvuti.
Koolipärimus
Eesmärk
Koolipärimuse kogumisaktsiooni eesmärk on jäädvustada õpilaste teadmisi ja pärimust just nii nagu see hetkel on. Samas on eraldi eesmärgiks harida samu õpilasi koolipärimuse kogumise ja uurimise valdkonnas, et nad saaksid mängida suuremat rolli eesti pärimuse ja kultuuri arenemisel ning püsimisel. Reet Hiiemäe, 2018. aasta koolipärimuse kogumisaksiooni peakorraldaja, sõnul on oluline koolipärimust koguda, sest see aitab aimu saada õpilaste mitmekülgsest ja fantaasiaküllasest uskumuste, mõtte- ja jutumaailmast.
DVK
Seda tuntakse ka nimede Elektronika MS-0501 ja Elektronika MS-0502 all.
Karu tee
Karu tee on tänav järgmistes Eesti asulates:
Koolipärimus
2007. aasta kogumisaktsioon
[http://www.folklore.ee/kp/2007/ 2007. aastal toimunud kogumisaktsioon] oli jätk 1992. aastal Soomes ja Eestis aset leidnud koolipärimuse kogumise võistlusele. Eesti Rahvaluule Arhiivi laekus tookord üle 27 000 lehekülje rikkalikku ja väärtuslikku õpilasfolkloori ühtekokku 1797 vastajalt 26 Eesti koolist. Võistluse tulemustest on Eestis peetud mitmeid teaduskonverentse, ilmunud hulgaliselt teadus- ja populaarteaduslikke publikatsioone. 2007. aasta kogumise kategooriad olid järgmised:
Karu tee
Alevid ja alevikud:
DVK
Algsed mudelid olid K1801VM1 või K1801VM2 mikroprotsessoritega ja kasutasid 16-bitist adresseerimist. Hilisemates mudelites kasutati mikroprotsessorit KM1801VM3 (22-bitise aadressisiiniga).
Karri
pisi|Karripulbrile annab tema iseloomuliku värvuse kurkum pisi|Karri koostisained Karri on idamaine soolavaba maitseainesegu, mille koostises on rohkem kui kümme maitseainet.
Koolipärimus
2018. aasta kogumisaktsioon
Viimati korraldas Eesti Kirjandusmuuseum koolipärimuse kogumisaktsiooni 24. veebruarist 24. maini 2018. aastal. Enne ametlikku aktsiooni toimus pilootprogramm, mis kestis oktoobrist detsembrini 2017. aastal. Kogumisaktsiooni patrooniks oli seekord kirjanik Mika Keränen, kes osales võistluse reklaamimises ja autasustamisel. “Koolipärimus 2018” kogumisaktsiooni projekti toetasid Euroopa Liidu regionaalarengu fond Eesti-uuringute Tippkeskuse kaudu, Hasartmängumaksu Nõukogu, Euroopa kultuuripärandiaasta, rahvusooper Estonia, teater Vanemuine, Apollo, Eesti Meremuuseum, Lennusadam, Viiking Spaa hotell, Estonia Spa, Megazone, teaduskeskus Ahhaa, Maris Gilden, Euronics ja kohvik Saialill. Võistlust reklaamiti nii sotsiaalmeedias kui ka reklaamplakatite abil. Reklaamplakatite omanikeks said 100 Eesti kooli. 2018. aasta kogumise kategooriad olid järgmised: Kategooriad on läbi aastate muutunud, kuid viimase kahe kogumise puhul esineb ka kokkulangemisi.
Karri
Karri koosneb peamiselt kollajuure risoomist ehk kurkumist, koriandri ja mustköömne seemneist ning vürtspiprast, millele on lisatud muid vürtse (pipart, nelki, muskaatpähklit, ingverit, kaneeli, köömneid, kardemoni jt). Karri on üks tuntumaid vürtsisegusid.
Karri võib tähendada ka Indiast pärinevat liha- või kalaraguud, mõnikord aga ka taimetoitu, mille maitsestamisel on pruugitud lisaks muudele maitseainetele ohtralt karri vürtsisegu.
Maniokk
pisi|Maniokk pisi|Taime [[juuremugulaid]] Maniokk (Manihot) on taimeperekond piimalilleliste sugukonnas. Maniokid sisaldavad piimmahla.
Perekonda kuulub vähemalt 170 liiki, mis kasvavad Ameerika troopilistes ja subtroopilistes piirkondades.
Aksel Valgma
Aksel Valgma (sünninimega Aleksander Grünberg; 12. mai/25. mai 1910 Järvamaa – 25. august 1966 Sydney) oli eesti ajakirjanik ja prosaist.
Aksel Valgma sündis aastal 1910 Järvamaal. Ta lõpetas aastal 1929 Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasiumi. Juba gümnaasiumi ajal hakkas ta tegema kaastööd ajalehtedele.
Valgma töötas ajakirjanikuna Uudislehe ja Esmaspäeva toimetuses, sai Rahvalehe tegevtoimetajaks.
Aastal 1944 põgenes ta Saksamaale. Sealt siirdus ta aastal 1949 elama Austraaliasse, kus esialgu töötas vildivabrikus. Peagi asus ta toimetama kohalikku eestikeelset nädalalehte Meie Kodu.
Ajalehetöö kõrval tegeles ta ka proosakirjandusega.
Aksel Valgma lõpetas aastal 1966 oma elu Sydneys enesetapuga.
Villem Ahas
Villem Ahas (20. veebruar 1925 Räpina vald – 17. juuni 2014) oli soomepoiss ja Soome Sõjaveteranide Eesti Ühenduse juhatuse liige.
Ta lõpetas 1943. aastal Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumi.
Sakslaste taganemisel otsustas ta kodumaale jääda, kuid mobiliseeriti 1945. aasta jaanuaris Punaarmeesse, kus saadeti tööpataljoni. Siis tuli ilmsiks tema teenimine Soome armees ja ta arreteeriti aprillis 1945; talle mõisteti 15 aastat vangistust ja 5 aastaks asumisele saatmine. Oktoobris 1955 vabanes ta Vorkuta vangilaagrist Komi ANSV-s.
Pärast vabanemist töötas ta Tallinna Ehituskeraamika Tehases, tehases Silikaat ja Silikaltsiidi Teadusliku Uurimise ja Projekteerimise Instituudi katsetehases.
Ta oli Soome Sõjaveteranide Eesti Ühenduse juhatuse liige aastast 1998, aastast 2012 oli ta ühingu juhatuse esimees ja 8. aprillil 2014 valiti ta auesimeheks.
Domus Aurea
Domus Aurea (ladina keeles 'kuldne maja') ehk Kuldpalee oli palee Roomas, mille lasi ehitada keiser Nero aastal 64, pärast Rooma põlemist, ühe varasema palee Domus Transitoria asemele. 68. aastaks valminud hoone sarnanes enam maamõisa kui linnamajaga ja kogu paleekompleksi pindala oli ligi 120 hektarit.
Palee on tuntud silmapaistvate seina- ja laemaalingute poolest. Väikesed toad ja koridorid on üleni maalingutega kaetud, või on seinad olnud kaetud marmorplaatidega või kullatud. Maalingute stiil on nn. neljas ehk fantaasiastiil, mis ühendab varasemate stiiliperioodide elemente ja milles esinevad keerukad meelevaldsed kombinatsioonid ornamentidest ja figuuridest, nn groteskid. Domus Aurea söögisaal on varaseim kaheksanurkse põhiplaaniga kuppelehitis, ühtlasi esimene teadaolev kuppel paleearhitektuuris.
Lívia Járóka
pisi|Járóka 2014. aastal Lívia Járóka (sündinud 6. oktoobril 1974 Tatas ) on Ungari partei "Fidesz – Ungari Kodanike Ühendus" poliitik. Ta on rahvuselt mustlane.
Járóka valiti Euroopa Parlamenti 2004. aastal ja ta oli selle liige aastani 2014. Septembris 2017 pääses ta uuesti Euroopa Parlamenti Ildikó Pelczné Gálli asendusliikmena, ta kuulub fraktsiooni Euroopa Rahvapartei/Euroopa Demokraadid. Ta on Euroopa Parlamendi juhatuse liige.
Járóka on õppinud Soproni ülikoolis ja Kesk-Euroopa Ülikoolis. 2012. aastal sai ta doktorikraadi sotsiaalantropoloogias University College Londonis.
Robin Gosens
pisi|Robin Gosens (2018) Robin Everardus Gosens (sündinud 5. juulil 1994 Emmerich am Rheinis) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib vasakpoolkaitsja või vasakkaitsjana Saksa kõrgliiga klubis Berliini Union ja Saksamaa jalgpallikoondises.
2012. aastal liitus ta Hollandi klubiga SBV Vitesse, kuid klubi põhimeeskonnas tal mängida ei õnnestunud. Hooajal 2013–14 debüteeris ta Hollandi esiliiga klubis FC Dordrecht, kus ta mängis Vitessest laenul. Hooajal 2014–15 mängis ta FC Dordrechtiga Hollandi kõrgliigas. Aastatel 2015–2017 mängis Gosens Hollandi kõrgliigas Almelo Heraclese ridades.
2017. aasta juunis siirdus ta Atalantasse ning 2022. aasta jaanuaris laenule Milano Interisse.
Suvel 2023 liitus Gosens 15 miljoni euro eest Berliini Unioniga.
Saksamaa jalgpallikoondises debüteeris Gosens 3. septembril 2020 UEFA Rahvuste Liiga mängus Hispaania vastu.
Jaamakorraldaja
pisi|[[Keeni raudteejaama jaamakorraldaja ärasaatmas reisirongi (2010)]] Jaamakorraldaja on raudteejaama töötaja, kes korraldab vahe- või põhijaamas rongide vastuvõtmist, ärasaatmist, läbilaskmist ja teisi veeremiüksuste liikumisi. Vajaduse korral seab ta pööranguid kohaliku juhtimise puldil. Jaamakorraldaja vahetab rongidispetšeri ja naaberjaama jaamakorraldajatega teavet rongiliikluse kohta, ning korraldab vagunigruppide koostamist.
2023. aastal töötas 20 jaamakorraldajat 20 jaamas.
Indrek Koff
pisi|Indrek Koff 2021. aasta Kirjandustänava festivalil pisi|Indrek Koff esinemas kirjandusfestivalil [[HeadRead Foto: Ave Maria Mõistlik, 31. mai 2012 ]] Indrek Koff (sündinud 4. märtsil 1975) on eesti tõlkija ja kirjanik.
Haridus
Indrek Koff lõpetas 1993. aastal Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi ning 1999. aastal Tartu Ülikooli bakalaureuseõppe prantsuse keele ja kirjanduse alal. Ta on end täiendanud tõlkide ja tõlkijate ning tõlkeõppejõudude koolitustel Eestis, Prantsusmaal ja Taanis.
Töökäik
Lisaks tööle vabakutselise tõlgi ja tõlkijana on Indrek Koff töötanud tõlkijana Eesti Õigustõlke Keskuses (1997–1998) ning õppejõuna Tartu Ülikoolis (1997–1998, 2000–2003), Eesti Humanitaarinstituudis (1998–1999) ning Tallinna Ülikoolis (2003–2008). Alates 2003. aastast on ta Härra Tee & proua Kohvi OÜ (kuni 2015. aastani oli ettevõtte nimi Indrek Koffi tõlketalu OÜ) juhataja.
Aastatel 2016–2018 sai Indrek Koff kirjanikupalka.
Tõlked
Indrek Koff on tõlkinud peamiselt prantsuse keelest, aga ka portugali keelest eesti keelde.
Isiklikku
Indrek Koff on abielus Eva Koffiga, neil on neli last.
Äli Leijen
Äli Leijen (sünninimi Äli Rääsk, sündinud 19. märtsil 1979) on eesti haridusteadlane, Tartu Ülikooli õpetajahariduse professor ja haridusteaduste instituudi juhataja.
Ta on juhtinud ja täitnud teadusprojekte, avaldanud teadusartikleid ning tema juhendamisel on kaitstud kuus doktoritööd. Teda on kaasatud eksperdina Eesti õpetajakoolitust ja õpetajate erialast arengut puudutavatesse arendustegevustesse. Tema peamised uurimisteemad on õpetaja erialane areng, õpetajakoolitus, õpetaja teadmised, õpetaja identiteet, õpetaja tegevusvõimekus, õpetaja refleksioon ja haridustehnoloogia õppimise ja õpetamise toetamisel.
Haridustee
Leijen on lõpetanud 2001. aastal Tartu Ülikooli kasvatusteaduste eriala cum laude ning 2004. aastal sai Hollandis Twente Ülikoolist magistrikraadi Educational Training and Systems Design õppekavalt. 2008. aastal kaitses ta Hollandis Utrechti Ülikoolis haridusteaduste doktori väitekirja teemal "The Reflective Dancer: ICT Support for Practical training" ("Reflekteeriv tantsija: IKT tugi praktilises õppes", juhendajad P. Robert-Jan Simons, J. I. Lam, E. M. M. Wildschut, W. F. Admiraal) ning sai doktorikraadi.
Töökäik
Äli Leijen oli aastatel 2002–2003 Jõgeva vallavalitsuse lastekaitsespetsialist. 2005–2008 oli ta Viljandi Kultuuriakadeemia õppekava arenduse spetsialist ning 2007–2008 Utrechti Ülikoolis nõustaja ja uurimistööde täitja.
2008–2009 töötas Leijen Viljandi Kultuuriakadeemias erakorralise teadurina ning 2010. aastal teadurina. Aastatel 2009–2011 oli ta Tartu Ülikooli Pedagogicumis õpetajahariduse vanemteadur ja aastatel 2010–2015 Viljandi Kultuuriakadeemia loovainete teadustöö metodoloogia dotsent.
Äli Leijen oli 2012–2016 Tartu Ülikooli haridusteaduste instituudi haridusteaduste vanemteadur ning 2012–2015 ka Viljandi Kultuuriakadeemia haridusteaduste vanemteadur. Alates 2014. aastast on Leijen Tartu Ülikooli haridusteaduste instituudi juhataja, 2015. aastast Tartu Ülikooli haridusteaduse doktoriõppe programmijuht ning 2016. aastast õpetaja- ja kõrghariduse keskuse juhataja ning õpetajahariduse professor.
2018. aastal oli ta külalisõppejõud Helsingi Ülikoolis.
Teaduskorralduslik tegevus
Äli Leijen on Eesti Noorte Teaduste Akadeemia asutajaliige ja Euroopa Noorte Akadeemia liige. Ta on olnud Junior Researchers of European Association for Research on Learning and Instruction (JURE) ja EARLI (European Association for Research on Learning and Instruction) liige ning aastatel 2015–2019 EARLI juhtkomitee liige.
2010. aastast on ta International Study Association on Teachers and Teaching (ISATT) liige ning 2012. aastast American Educational Research Association (AERA) liige.
Ta on ka Eesti Haridusteaduste Ajakirja ja European Journal of Psychology of Education toimetuskolleegiumide liige.
Elita Erkina
Elita Erkina (sündinud 29. juuli 1949 Riias) on Läti-Eesti baleriin ja balletiõpetaja.
Lõpetas Riia koreograafiakooli. Aastatel 1971–1987 oli ta Estonia balletisolist.
Aastatel 1988–1991 ja 2001. aastast Estonia balletitrupi repetiitor.
Töötanud ka balletiõpetajana Tallinna Balletikoolis.
Isiklikku
Ta on 1983. aastast abielus Viktor Fedortšenkoga.
Kirnmann
Kirnmann on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Kirnmann-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Alas, Kaljas, Keerma, Kerno, Kernu, Kernumees, Kiirmaa, Kirna, Kirno, Kirnu, Kuimets, Kuiva, Tüünela.
Kirnmann (Kirnman) on unikaalne perekonnanimi, mida on pandud vaid Kukevere mõisas Ambla kihelkonnas Järvamaal.
2020. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Kirnmann Eestis 15 mehel ja 7 naisel. Nimekuju Kirmann kandjaid on 2020. aasta 1. jaanuari seisuga vähem kui 5.
Messier 72
Parve avastas 29. augustil 1780 Prantsuse astronoom Pierre Méchain. Päev hiljem kinnitas Méchaini vaatluse Charles Messier, kes lisas objekti oma kataloogi. Messier pidas seda tuhmiks udukoguks, kuid võimsamat teleskoopi kasutanud John Herschel tegi kindlaks, et see on täheparv. Ameerika Ühendriikide astronoom Harlow Shapley leidis, et see sarnaneb Messier 4 ja 12-ga.
Messier 72 asub Maast 54 570 valgusaasta kaugusel ja selle diameeter on 106 valgusaastat. Parve vanus on 9,5 miljardit aastat ja see sisaldab üle 100 000 tähe.
Rudolf Sieczyński
Klaverimängu õppis Rudolf Sieczyński kodus, ema käe all. Pärast kooli siirdus ta Viini Ülikooli, kus õppis õigusteadust. 1904. aastal kaitses ta õigusteaduse doktori kraadi ja alustas tööd juristina Mödlingi vallas Alam-Austrias. Esimese maailmasõja ajal oli ta interneerimislaagri ülem Göllersdorfis, 16. aprillil 1917 pälvis Tsiviilteenistuse Sõjaristi III klassi. Pärast sõda määrati ta põllumajandusameti juhiks ja talle anti õuenõuniku tiitel (Hofrat).
1919. aastal avaldas Sieczyński õigusteadusliku töö "Die Wiederbesiedelung gelegter Bauerngüter und Häusleranwesen". Seejärel kirjutas ta raamatuid Viinist, sealsest kultuurist ja tavadest, samuti komponeeris laule Viini teemadel omaenda tekstidele. Tema tuntuimaks teoseks sai 1912,. aastal kirjutatud Op. 1 "Wien, du Stadt meiner Träume". Laulu tekst tõlgiti peagi mitmesse keelde ning pala levis pealkirjade all nagu "Vienne, ville de mes rêves" ja "Vienna, City of My Dreams". Laulu üks tuntumaid salvestisi pärineb 1957. aastast, mil seda esitas Elisabeth Schwarzkopf Philharmonia Orchestra saatel Otto Ackermanni juhatusel. Laul oli ka lavastaja Stanley Kubricku 1999. aastal esilinastunud filmi "Silmad pärani kinni" ("Eyes Wide Shut") heliribal. Sieczyński järgmised teosed järgisid samuti Viini traditsioonilist stiili, kuid tema esimese pala edu ei kordunud.
Rudolf Sieczyński oli aastatel 1925–1930, 1930–1938 ja 1947–1949 Austria Heliloojate Liidu esimees.
Sieczyński maeti Hietzinger Friedhofi kalmistule Viinis.
Maus (tank)
Maus (saksa keeles 'hiir') oli Saksamaal Teise maailmasõja ajal ehitatud ülirasketank, mille prototüübi valmistamine lõpetati 1944. aasta lõpus. Maus ei jõudnud kunagi lahinguväljale. Maus oli kõige suurem tank, mis maailmas seni ehitatud, ja kaalus 188 tonni. Mausi hüpoteetiliseks järglaseks on peetud tanki P1000 Ratte, mis ei jõudnudki joonestuslaualt kaugemale.
Pachsdraai
Pachsdraai on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Loodeprovitsis Ngaka Modiri Molema ringkonnas Ramotshere Moiloa vallas.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Pachsdraai elanikest mustanahalisi aafriklasi 98,31%, valgeid 1,24%, India või Aasia päritolu inimesi 0,34% ja teisi 0,11%. Tsvana keelt pidas emakeeleks 93,59% inimesi, inglise keelt 1,57% ja afrikaani keelt 1,46% inimesi.
Honda CBR600RR
Honda CBR600RR on 599 cm3 sportmootorratas, mis on osa CBR-seeriast, mida Honda tutvustas 2003. aastal Honda CBR600F-seeria võistluseks. Honda CBR600RR mudelit on pikka aega peetud maailma kõigi aegade parimaks universaalseks sportrattaks kuuesajaste klassis. Selle nii võistlusrajal kui ka väljaspool võistlusrada võitja omadustega mootorratta juures on leitud täiuslik tasakaal kõrgetel pööretel saavutatava võimsuse, täpse juhitavuse, kerge kaalu ja kompaktsuse vahel.
Tadeusz Bór-Komorowski
pisi|Tadeusz Bór-Komorowski Kindral Tadeusz Komorowski (rohkem tuntud kui Tadeusz Bór-Komorowski; 1. juuni 1895 Horobriv – 24. august 1966 London) oli Poola sõjaväejuht.
Ta sündis aastal 1895 Horobrivis Galiitsia ja Lodomeeria Kuningriigis (praeguse haldusjaotuse järele Kozova rajoonis Ternopili oblastis). Esimese maailmasõja ajal teenis ta Austria-Ungari armees. Pärast sõda sai temast Poola armee ohvitser, kes juhtis Grudziądzi ratsakooli. Ta kuulus 1924. aasta suveolümpiamängudele läinud Poola ratsavõistkonda.
Olles osalenud võitluses Saksa sissetungi Poolasse II maailmasõja alguses 1939. aastal, aitas Komorowski koodnimega Bór korraldada Poola põrandaalust Krakówi piirkonnas. Juulis 1941 sai temast Armia Krajowa ülema asetäitja ja 1943. aasta märtsis sai ta selle komandöriks brigaadikindrali auastmes. Ta suhtus mõistvalt parempoolsesse, antisemiitlikku Rahvusparteisse. Koduarmee ülemana muutis Komorowski oma eelkäija Stefan Rowecki juudimeelset poliitikat. Komorowski keelas abi juutidele, kes soovisid korraldada getomässe ja soosis juutide väljajätmist organisatsioonist. Ameerika ajaloolane Joshua D. Zimmerman süüdistab Komorowskit, kes iseloomustas juudi partisane kui "kommunistlikke, nõukogudemeelseid elemente" käimasoleva holokausti suhtes "jahutava ükskõiksusega".
Honda CBR600RR
2005–2006
2005. aastal sai CBR600RR uue välimuse, kui rattale paigutati uued gondlid. Tehniliselt paigutati rattale uued reguleeritavad käepidemed, uued pidurid, uus alumiiniumraam ja uus tagavedrustus. Muutused suurendasid CBR kaalu 10 kilo võrra. 2006. aasta CBR600RR uusi uuendusi ei saanud.
2007–2008
Kuuendal septembril 2007. aasta teatas Honda uuest CBR600RR. Tehniliselt poolelt oli ratas saanud palju uuendusi. Ratas oli 9,1 kg kergem ning hobujõud oli samuti suurenenud 105 hj peale. Suurenenud hobujõud vajas paremaid pidureid peatumiseks. Rattale paigutati ette topelt kettad suurustega 310 mm, mida pidurdasid kaks nelja kolvist pidurisilindrit. Koos tehnilise poolega arenes ka välimuse pool. Ratas muutus agressiivseks ning rohkem aerodünaamilisemaks.
Tadeusz Bór-Komorowski
29. septembril 1944 ülendati Bór-Komorowski relvajõudude peainspektoriks (Poola ülemjuhataja). 4. oktoobril alistus Bór-Komorowski pärast kaht kuud kestnud ägedat võitlust SS-Obergruppenführer Erich von dem Bach-Zelewskile pärast seda, kui Natsi-Saksamaa oli nõus koduväe võitlejaid käsitlema sõjavangidena. Kindral Bór-Komorowski interneeriti Saksamaal (Oflagi IV-C juures). Hoolimata korduvatest nõudmistest keeldus ta okupeeritud Poolas järelejäänud Armia Krajowa üksustele käske alla anda.
Parts
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Parts 831 inimesel: 388 mehel ja 443 naisel. Perekonnanimede levikult on Parts meeste puhul 102. kohal ja naiste puhul 99. kohal. Perekonnanime Parts kandja oli keskmiselt 43 aasta vanune (mediaanvanus oli 43). Perekonnanimi Parts on levinuim Tartu maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 13,35.
Tadeusz Bór-Komorowski
Pärast sõda kolis ta Londonisse, kus ta mängis aktiivset rolli Poola emigrantlikes ringkondades. Aastatel 1947–1949 töötas ta Poola eksiilvalitsuse peaministrina (mida enamus Lääne-Euroopa riike enam diplomaatiliselt ei tunnustanud). Oma mälestustest kirjutas ta raamatu "Armia Podziemna", mis ilmus 1950. aastal. Pärast sõda teenis ta elatist polsterdajana.
Honda CBR600RR
2009–2012
5. septembril 2008 tutvustas Honda 2009. aasta CBR600RR-i mudelit, mudeliaasta puhul. [18] Kombineeritud ABS sai mudeli (CBR600RA) valikul kättesaadavaks. Muud muudatused hõlmasid mootori uuendusi, nagu kolbide, silindripea ja heitgaaside muutused. Honda väidab, et eelnevalt nimetud suurendasid pöördemomenti 8000–12 000 pööret minutis, mis oli 3,5% tõusu pöördemomendis 10 000 p / min. CBR600RR mootor sai ka uue suure vastupanu klapi tõstja ja hüdraulilise ventiili süsteemi, mis pärines CBR1000RR-ilt. välimus oli sama, mis eelmisel aastal, välja arvatud mõned täiendavad liistud, mis on lisatud korpuse keskmistesse osadesse, mis suurendavad stabiilsust ja vähendavad müra tasemeid nüüd, sidudes täielikult siduri ja käigukasti. Kuigi kõik need muudatused hõlmasid mõnede materjalide lisamist, jäi 2009. aasta CBR600RR üldine kaal samaks kui 2008. aasta mudel. See saavutati mootori, heitgaasi ja šassii kaalulanguse kaudu.
Tadeusz Bór-Komorowski
Ta suri 1966. aastal jahi ajal südametaki tõttu. Ta maeti Londoni Gunnersbury kalmistule. 1994. aastal maeti ta ümber Varssavisse Powązki kalmistule
Honda CBR600RR
2009–2012
CBR600RR kanti üle aastatel 2010, 2011 ja 2012.
2013–2017
2013. aasta CBR600RR sisaldab uusi 12-teljelisi rattad, muudetud ECU seadeid ja peenhäälestatud ram-air süsteemi pöördemomendi suurendamiseks. Samuti sai uue kahvli Big Piston Fork ja uue amordi taha. Motorcycle.com ütles, et kuigi CBR600RR jõudluse spetsifikatsioonid, eriti hobujõud, olid „keskkaalu klassi jaoks päris taltsutatud”, puudus sellel uusim tehnoloogia, nagu ABS, veojõukontroll ja mobiilirakendused. Seetõttu jäi see mugavaks ja hea käitlussporiga mootorrattaks, tänaval liikumiseks.
Motor Cycle Newsi sõnul ütles Honda anonüümseks jäänud Jaapani allikas, et CBR600RR müük Euroopas ja Ühendkuningriigis lõpeb pärast 2016. aasta mudelit, kuna Euro4 heitkoguste määruste täitmiseks vajalikud ümberkujundamiskulud, mis jõustusid 1. jaanuaril 2017, on liialt kulukad. 2017. aasta mudeli CBR600RR-i müük teistel turgudel ei muutu.
Pöörmeseadja
pisi|Pöörmeseadja (paremal) Tšehhis Pöörmeseadja on raudteejaama töötaja, kes valmistab käsipöörmetega jaamas ette rongi- ja manöövrimatku ning kannab vanempöörmeseadjale, manöövrijuhile või jaamakorraldajale ette matka valmisolekust. Lisaks kinnitavad pöörmeseadjad vajadusel raudteeveeremit pidurkingadega ning hooldavad pöörmeid.
Tänapäeval on enamik raudteejaamu varustatud tsentraliseeritud pöörangutega (seatakse ümber elektriliselt kaugjuhtimispuldilt) ning pöörmeseadja elukutse on peaaegu kadunud.
Hameln-Pyrmonti kreis
Hameln-Pyrmonti kreis on kreis (Landkreis) Saksamaal Alam-Saksi liidumaal.
Kreisi pindala on 796 km². 31. detsembril 2016 elas seal 148 265 inimest.
Ajalugu
Hamelni kreis loodi 1885. aastal Preisimaa Hannoveri provintsis. Sel ajal oli Pyrmonti linn Waldeck-Pyrmonti vürstkonna osa. 1921. aastal otsustas Pyrmont rahvahääletusega Waldeck-Pyrmontist lahkuda ja Preisimaaga ühineda. Preisimaa valitsus ühendas linna Hamelni kreisiga, mis sai uueks nimeks Hameln-Pyrmont.
1923. aastal sai Hamelnist kreisivaba linn ja see ei olnud kreisi osa kuni 1973. aastani, mil see taasliidendati. Kreisi territooriumi edasised laiendamised toimusid 1974. ja 1977. aastal, kui kreisiga ühendati Bad Münder am Deisteri ja Hessisch Oldendorfi linn.
Linnad ja vallad
thumb|Linnad ja vallad Hameln-Pyrmonti kreisis
Montrécourt
Montrécourt on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Caudry kantonis.
pisi|tühi|Montrécourti kirik
21 Savage
pisi|21 Savage. 2018 Shéyaa Bin Abraham-Joseph (sündinud 22. oktoobril 1992 Londonis), esinejanimega 21 Savage, on räppar, laulukirjutaja ja muusikaprodutsent.
Ta sai Atlantas tuntuks 2015. aastal albumiga "The Slaughter Tape". Üleriigilise tähelepanu saavutas ta 2016. aastal pärast koostööd muusikaprodutsent Metro Boominiga, albumi nimeks Savage Mode.
21 Savage avaldas 7. juulil 2017 oma debüütstuudioalbumi "Issa" albumi. See debüteeris USA Billboard 200 edetabelis teisel kohal. Tema esimene esikohalaul "Rockstar" USA Billboard Hot 100-s valmis 2017. aasta lõpus koostöös Post Malone'iga, mis oli nomineeritud kahes kategoorias 61. Grammy auhindadel. 31. oktoobril 2017 andis ta välja koostöö räppari Offseti ja Metro Boominiga "Without Warning". 2018. aasta detsembris avaldas ta oma teise albumi "I Am> I Was", mis debüteeris Billboard 200 esimesel kohal ja jäi esimeseks kaheks nädalaks.
3. veebruaril 2019 arreteeriti ta USA sisserände- ja tollijärelevalve (ICE) poolt. Ametnikud teatasid, et ta on Suurbritannia kodanik, kes sisenes USA-sse 2005. aasta juulis ning asus USA-s aastast 2006 ebaseaduslikult.
Varajane elu
21 Savage sündis Shéyaa Bin Abrahamina 22. oktoobril 1992 Newhami haiglas Plaistow's Londonis. Ema Heather Carmillia Josephi ja isa Kevin Cornelius Emmonsi poolt on ta Dominikaani ja Haiti juurtega. Tema kaksikõed, tantsukoreograafid Kyra ja Jayda Davis ning isa elavad siiani Londonis, kus Emmons töötab Westminsteri linnavolikogus. Abraham-Josephi vanaema elab Brixtonis. Kui Abraham-Josephi vanemad läksid lahku, kolis Abraham-Joseph emaga seitsmeaastaselt USA Georgia osariiki Atlantasse. 2005. aasta juunis, 12-aastaselt, läks ta Suurbritanniasse onu matustele, jäi sinna kuuks ajaks ja seejärel naasis 22. juulil 2005 Ameerika Ühendriikidesse H-4 viisa alusel, mis väidetavalt lõppes aasta hiljem. Abraham-Josephi ema alustas seejärel suhteid Briti päritolu dr. Amsu Anpuga, endokrinoloogiga, kes elas USA-s. Tal oli vend Quantivayus ("Tay-Man"), kes suri uimastitehingu katses.
Truden im Naturpark
thumb|Truden im Naturparki valla paiknemine Lõuna-Tiroolis
21 Savage
Varajane elu
Seitsmendas klassis keelati Abraham-Joseph püsivalt igast koolist DeKalbi maakonna koolipiirkonnas relvade omamise pärast. Selle tulemusel hakkas ta enne noorte vanglasse saatmist käima Atlanta suurlinnapiirkonna koolides. Pärast noorte vanglast vabastamist lõpetas ta kaheksanda klassi alternatiivse programmi läbi. Ta lõpetas enda haridustee keskkoolis, sest see väidetavalt väsitas teda.
Iwuy
Iwuy on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Caudry kantonis.
Truden im Naturpark
Truden im Naturpark (itaalia: Trodena nel parco naturale) on vald (comune) Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 20 km Bolzanost lõunas. 2008. aasta märtsini kutsuti seda lihtsalt Truden.
21 Savage
Varajane elu
Pärast koolist ära tulemist liitus Abraham-Joseph kohaliku tänava jõuguga, mis oli seotud laiema Bloods tänava jõuguga. Ta hakkas müüma narkootikume, peamiselt kanepit. Ta osales regulaarselt ka muudes kuritegelikes tegevustes, sealhulgas röövimistes ja auto vargustes. Aastal 2011, kui Abraham-Joseph oli 19 aastat vana, kaotas ta oma "parema käe", Larry, tulistamises. 2013. aastal röövimises oma 21. sünnipäeva ajal lasti Abraham-Josephit kuus korda rivaaljõugu liikmete poolt ja tema parim sõber Johnny tapeti.
Truden im Naturpark
Geograafia
2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 1007 inimest ja valla pindala on 20,7 km².
Iwuy
pisi|tühi|püsti|Iwuy kirik
Truden im Naturpark
Geograafia
Truden külgneb järgmiste valdadega: Aldein, Altrei, Capriana, Carano ja Montan.