cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Optika
Ajalugu
Keskajal arendasid neid ideid edasi moslemid. Üks kõige varajasematest oli Al-Kindi (801–873), toetudes Aristotelese ja Eukleidese seisukohtadele. Aastal 984 kirjeldas pärsia matemaatik Ibn Sahl valguse murdumise seaduspärasusi sarnaselt praegu kasutatava Snelli seadusega.
Georg Hund von Wenkheim
Hund von Wenkheim pärines Frankimaalt. 1543. aastal on teda esmamainitud Saksa ordu liikmena. 1553. aastast oli ta Weißenburgi komtuur, seejärel alates 1558. Maini-äärse Frankfurdi komtuur. 1566, lühikest aega enne kõrgmeistri asetäitjaks valimist, oli ta Franki orduprovintsi maakomtuur (Landkomtur). Ordujuhina keskendus ta Bad Mergentheimi residentsi väljaehitamisele ja oli ka keiser Maximilian II nõunik. Ta täitis ka diplomaatilisi ülesandeid, korraldades Austria Anna (Felipe II tulevase naise) reise ja suhtlust välismaalastega. Hund von Wenkheim hoolitses pingsalt ordudistsipliini eest, nõudes kõigilt liikmeilt äärmiselt hoolikalt Trento kirikukogu otsuste järgimist ja toetas igati vastureformatsiooni.
Hund von Wenkheim proovis pärast endise kõrgmeistri ja esimese Preisi hertsogi Albrechti surma 1568. aastal ordule tagasi nõuda ka Preisimaad, kuid edutult, sest keiser ja Riigipäev polnud nõus selle nimel Poolaga sõtta minema.
Geofüüsika mõisteid
Siin on loetletud geofüüsikaga seotud mõisteid; meteoroloogia mõisteile on eraldi loend Meteoroloogia mõisteid.
Horlivka
Horlivka on söekaevanduste, keemiatööstuse ja masinatööstuse keskus. Seoses kaevanduste sulgemisega väheneb elanike arv kiiresti. Linnas toimib autobussi-, trolli- (4 liini) ja trammiliiklus (4 liini).
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel elas linna haldusalas 309 652 inimest, kellest 13,9% emakeeleks oli ukraina keel ja 85,1% vene keel.
21. sajand
pisi|püsti|Horlivka katedraal Donbassi sõja ajal, 2014. aasta 13. aprillil, võtsid valitsusvastased relvajõud Horlivka oma kontrolli alla ning kuulutasid linna nn Donetski Rahvavabariigi osaks. Aprillist novembri alguseni asus linnas Igor Bezleri staap.
25. juulil lasksid taganevad valitsusvastased relvajõud õhku silla.
25. juulil heiskasid Horlivkani jõudnud valitsusväed äärelinnas Ukraina lipu.
7. augustil hukkus linnas peetavate lahingute tagajärjel 5 rahulikku elanikku.
2014. aasta suvel-sügisel võtsid keskvalitsuse vastased relvajõud asula oma kontrolli alla.
14. novembril hukkus sõjategevuse tagajärjel vähemalt kaheksa linnaelanikku, kaks neist olid lapsed. Haavata sai kaksteist rahulikku elanikku.
Optika
Ajalugu
11. sajandi alguses kirjutas Alhazen (Ibn al-Haytham) raamatu, milles ta uuris nii valguse peegeldumist kui ka murdumist ja pakkus välja uue süsteemi, selgitamaks inimese visuaalset taju. . Tema teooria kohaselt tabavad vaatleja silma sirgjoonelised valguskiired, mis on peegeldunud vaadeldava objekti kõigilt punktidelt. Täpsemat viisi, kuidas silm neid kiiri püüab, ei osanud ta aga selgitada.
Alexander Donchenko
pisi| Alexander Donchenko (2021)
Optika
Ajalugu
Esimesed kantavad prillid leiutas Salvino D’Armate Itaalias aastal 1284.
Alexander Donchenko
Alexander Donchenko (vene keeles Александр Анатольевич Донченко Aleksandr Anatoljevitš Dontšenko; sündinud 22. märtsil 1998 Moskvas) on vene juurtega Saksamaa maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2015).
Optika
Ajalugu
Läbimurde tegi René Descartes, kes seletas hulga optilisi fenomene, eeldades, et valgus kiirgab objektidelt, mis seda tekitavad.
Järgmisena viis optikat põhjapanevalt edasi Isaac Newton, tõestades, et valge valgus koosneb tegelikult spektrivärvidest. Aastal 1690 avaldas Christiaan Huygens valguse laineteooria, pannes aluse füüsikalisele optikale. Sellest hoolimata aktsepteeriti Newtoni optikat 19. sajandi alguseni, mil Thomas Young ja Augustin-Jean Fresnel demonstreerisid kuulsat Youngi katset. 1860. aastatel ühendas James Clerk Maxwell ka valguse oma elektromagnetteooriaga ja nii algas laineoptika võidukäik.
Alexander Donchenko
Donchenko kolis koos vanematega 2002. aastal Venemaalt Saksamaale. Sai 2015. aastal naturalisatsiooni korras Saksamaa kodakondsuse.
Optika
Klassikaline optika
Klassikaline optika on üldjoontes jagatud kaheks: geomeetriliseks ja füüsikaliseks optikaks. Geomeetrilises ehk kiirteoptikas käsitletakse valgust sirgjooneliste kiirte levimisena, aga füüsikalises optikas loetakse valgust elektromagnetiliseks kiirguseks, teda käsitletakse elektromagnetlainena.
Geomeetriline optika on füüsikalise optika lähendus, kus uuritava valguse lainepikkus on kasutatavate optiliste elementide mõõtmetega võrreldes palju kordi väiksem.
Füüsikaline optika
Füüsikaline optika käsitleb valgust elektromagnetlaine levimisena. Selline mudel selgitab näiteks interferentsi ja difraktsiooni, mida geomeetriline optika ei selgita. Valguslaine kiirus õhus on umbes 3,0×108 m/s (vaakumis 299 792 458 m/s).
Nähtava valguse lainepikkus varieerub 400–700 nanomeetrini, kuid terminit „valgus“ kasutatakse tihti ka infrapunase (0,7–300 μm) ja ultravioletse (10–400 nm) kiirguse kirjeldamiseks.
Lainemudelit saab kasutada optilise süsteemi käitumise ennustamiseks.
Kuni 19. sajandi keskpaigani arvas enamus füüsikuid, et eksisteerib müstiline keskkond „eeter“, milles valgus liigub. Elektromagnetlainete olemasolu tehti kindlaks 1865. aastal Maxwelli võrranditega. Sellised lained levivad valguse kiirusel ning neil on muutuvad elektriväli ja magnetväli, mis on üksteise ja levimissuuna suhtes risti. Valguslaineid käsitletakse nüüd elektromagnetlainetena, välja arvatud siis, kui tuleb rakendada kvantmehaanikat.
Geomeetriline optika
pisi|Peegelduva ja murduva kiire geomeetria Geomeetriline ehk kiirteoptika kirjeldab valguse levikut kiirtena, mis liiguvad homogeenses keskkonnas sirgjooneliselt ja mille trajektoor erinevate keskkondade vahel on määratud peegeldumis- ja murdumisseadustega.
Need seaduspärasused määrati kindlaks juba aastal 984 ja neid kasutatakse tänapäevani optiliste instrumentide konstrueerimisel:
Peegeldumis- ja murdumisseadused saab tuletada Fermat’ printsiibist, mis väidab, et valgus levib mööda sellist teed, mille läbimiseks kulub kõige vähem aega.
Alexander Donchenko
Suurmeistriks sai Donchenko 17-aastaselt 2015. aastal. Kolm aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse.
Arhede loend
Arhede loend loetleb arhesid. Bakterid on loetletud bakterite loendis.
Siia nimekirja palume kanda arhede liike, perekondi jne. Bioloogia üldmõisted palume kanda bioloogia mõistete loendisse.
Bakterite loend
Bakterite loend loetleb baktereid. Arhed on loetletud arhede loendis.
Siia palume kanda bakterite liike, perekondi jne. Bioloogia üldmõisted palume kanda bioloogia mõistete loendisse.
Meistriliiga 1999
Meistriliiga 1999 võitis ja tuli seega 1999. aastal Eesti jalgpallimeistriks Maardu FC Levadia.
Hooaeg
Hooaja eel ühines JK Tallinna Sadam esiliigast astme võrra kõrgemale kerkinud Maardu FC Levadiaga. Uue klubi duubelmeeskond FC Maardu sai koha esiliigas. Tänu ühinemisele säilitas koha meistriliigas 1998. aasta hooaja viimane Lelle SK.
Hooaeg peeti esimest korda neljaringiline, st võistkonnad mängisid omavahel läbi neli korda.
Maardu FC Levadia sai oma esimese meistritiitli. Hõbedale, oma ajaloo kõrgeimale kohale tuli Viljandi JK Tulevik, kes edastas oma emaklubi Tallinna FC Florat.
Üleminekumängudel oli meistriliiga eelviimane Lelle SK parem esiliiga teisest Kohtla-Järve Lootusest. Koha kõrgliigas said lõpuks siiski kohtlajärvelased, kes võtsid üle tegevuse lõpetanud Tallinna FC Lantana litsentsi. FC Flora otsustas oma Lelle tütarklubi esiliigas neljandaks jäänud FC Valga vastu vahetada.
Hooaja 1. pool
1Kodu meeskond on vasakus tulbas. 2Mängutulemuses (5:0) tühistatud, kuna Levadia kasutas diskvalifitseeritud mängijat Sergei Pareiko. Värvid: Roheline = Kodu meeskonna võit; Kollane= viik; Punane = võõrsil meeskonna võit.
Hooaja 2. pool
1Kodu meeskond on vasakus tulbas. 2Võit määrati Levadiale, kuna Jõhvi EP ei ilmunud kohale. Värvid: Roheline = Kodu meeskonna võit; Kollane= viik; Punane = võõrsil meeskonna võit.
Yngling
Yngling on rahvusvaheline purjelaevaklass.
Materjal: klaasplast
pikkus – 6,37 m
Laius – m
Süvis – 1,7 m
Mass kiil – 645 kg
Konstruktor: Jan Herman Linge
Viited
=0Välislingid==
Vaibevara
Vaibevara on pärast omaniku surma mahajäänud vara, millel puuduvad pärijad.
Eesti õigusteaduse terminoloogiasse tõid vaibevara termini Karl Ferdinand Karlson ja Johannes Voldemar Veski 1934. aastal ilmunud "Õigusteaduse sõnastikus".
Mõistet kasutati ka nõukogude perioodil. Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu 18. veebruari 1941 määrusega nr. 260 kinnitati natsionaliseeritud, konfiskeeritud, peremehetu ja vaibevara kasutamise kord. Vaibevaraks loeti "omaniku surma puhul mahajäänud igasugune vara, väärtused ja rahalised vahendid, kus nad ka ei asu, kui kuue kuu jooksul, arvates pärandi avanemise päevast või selle hoiuks abinõude tarvitusele võtmise ajast, ei ilmu selle vara seadusjärgseid pärijaid; samuti sel juhul, kui kõik või mõned pärijatest loobuvad pärandist." Pärast kuue kuu tähtaja möödumist läks vaibevara riigi rahandusorganite käsutusse, kes võtsid vara arvele ning sõltuvalt vara iseloomust andsid selle üle riiklikele asutustele ja ettevõtetele või kolhoosidele, või müüsid.
Eesti pärimisseadus vaibevara mõistet enam ei kasuta. Kui omaniku surma korral ei ole varal seadusjärgseid pärijaid abikaasa ja sugulaste näol, on vara pärijaks pärandi avanemise koha ehk pärandaja viimase elukoha kohalik omavalitsusüksus. Kui pärand avaneb välisriigis ja pärimisele kohaldatakse Eesti õigust, siis on pärijate puudumisel seadusjärgne pärija Eesti Vabariik.
Perila
pisi|Gustav Ernesaksa sünnikoht Perilas
Perila on küla Harju maakonnas Raasiku vallas.
Perilas on 1908. sündinud ning esimesed eluaastad elanud helilooja ja koorijuht Gustav Ernesaks. Tõenäoliselt kolis pere Tallinnasse aastal 1912.
1977. aastal liideti Perila külaga Kadakaotsa ja Liivaaugu.
Budismi Instituut
Budismi Instituut loodi 2001. aasta sügisel (toona Mahajaana Instituudi nime all) kodanikuühendusena, budismiteemalise harituse edendamiseks Eestis. Instituudi eesmärgiks on edendada asjakohaste kultuuri-, haridus-, kirjastus- ja muude ettevõtmiste kaudu budistliku kultuuri tutvustamist Eestis.
Budismi Instituut järgib üldbudistlikku suunda, vältides ühe või teise koolkonna, sekti või kitsama õpetusliini esiletõstmist.
Budismi Instituut teeb koostööd ühenduste ja organisatsioonidega, mis tegelevad budistliku kultuuri uurimise ja viljelemisega, sh Eesti Akadeemiline Orientaalselts, Drikung Kagyu Ratna Šri Keskus, Tiibeti Budismi Nyingma Eesti Kogudus, Lääne Budistliku Vennaskonna Sõprade (FWBO) Eesti Ühendus, samuti Eesti-Tiibeti Kultuuriseltsi ja teistega.
Budismi Instituuti kureerib nõukogu; neljaliikmelise juhatuse esimees on Sven Grünberg.
Instituut andis endast avalikkusele teada 12. veebruaril 2002. Alates 2002. aastast toimuvad Budismi Instituudis regulaarsed loengukursused, korraldatakse seminare, õpetatakse ida keeli, toimuvad õppe- ja harjutuslaagrid.
Riho Baumann
Riho Baumann (sündinud 2. märtsil 1952) on Eesti kultuuritegelane, keda on kutsutud nii rokitaadiks, diskotaadiks, pungitaadiks kui ka elavaks legendiks.
Kooliteed alustas ta Prangli saarel ja edasi läks õppima Tallinna, kus õppis algul Tallinna 18. 8-klassilises Koolis. Hiljem õppis Tallinna 1. Keskkoolis, mille lõpetas aastal 1970. Õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis füüsikat.
Tartus said alguse ka tema korraldatud legendaarsed muusikaüritused, kust teda hakati nimetama diskotaadiks. Ta on juhtinud lugematul arvul kontserte ja muusikaüritusi.
Pärast ülikooli töötas ta nooremteadurina ENSV Filmi-, Foto- ja Fonodokumentide Riiklikus Keskarhiivis. Aastatel 1972–1987 oli Eesti Raadio muusika- ja noortesaadete autor ja Kunstilise Isetegevuse Maja metoodik diskokultuuri alal. Aastatel 1988–2004 oli kultuuriajakirjanik, lisaks on ta olnud ka ettevõttes Eesti Kaabel TKO kontrolör. Pikemalt on töötanud Tallinna Tehnikaülikooli raamatukogus.
Baumann kandideeris Eesti Vasakpartei nimekirjas 2005. aasta Eesti KOV valimistel ja 2007. aasta Riigikogu valimistel Tallinnas.
Kasemetsa raudteepeatus
Kasemetsa raudteepeatus on raudteepeatus Harjumaal Saku vallas Kasemetsal.
Kasemetsa raudteepeatuses on üks madal (550 mm) perroon. Rong sõidab Balti jaamast Kasemetsale umbes 27-29 minutit. Kasemetsal peatub alates 2014. aasta jaanuarist päevas Elroni 4 Viljandi rongi (pooled Tallinna ja pooled Viljandi poole), 9 Türi rongi (viis Tallinna ja neli Türi poole) ja 8 Rapla rongi (pooled Tallinna ja pooled Rapla poole). Piletihinnalt kuulub peatus II ja III tsooni.
Ajalugu
"Saku valla elanikelt on saabunud Tallinna põllumeeste konvendile palve seisukoha võtmiseks raudteevalitsusele esitatava suhtes, milles palutakse uue peatuskoha avamist kitsaroopmelisel raudteel Saku ja Kiisa jaamade vahel. Uues peatuses palutakse toimetada ka piima vastuvõttu. Palve põhjendamiseks tuuakse ette, et praegu peavad kohalikud elanikud seal kõverikke tegema ümber Saku soo, et pääseda oma piimaga Saku jaama. Palvele on alla kirjutanud 120 talupidajat."
Ita Ever
Ita Ever (kodanikunimega Ilse Ever; 1. aprill 1931 Paide – 9. august 2023 ) oli eesti näitleja.
Haridus
Ta õppis aastatel 1939–1940 Tallinna 14. algkoolis, 1940–1944 Tallinna 8. algkoolis ja 1944–1950 Tallinna 4. keskkoolis. Näitlejaks õppis aastatel 1950–1953 Moskvas GITIS-e eesti stuudios.
Lapsepõlv
Isa Alfred Ever oli meesterõivaste kaupluses äriteenija, ema Nadežda Ever (neiuna Stepanova) pidas juuksuriäri. Ilse oli pere ainuke laps. Alguses elasid nad Paides, aga aastal 1932 koliti Võrru. Kui Ita oli nelja-aastane, kolis pere Tallinna. Pere varasemad sõidud olid suuresti seotud vanemate töökohavahetustega. Viimane kolimine Tallinna võeti ette peamiselt Ita pärast – laps hakkas Võrus rääkima ainult kohalikku võru keelt, mistõttu vanemad otsustasid keskkonda vahetada. Püsivat lapsepõlvekodu pole Ita Everil olnud. Kui tüdruk oli 12-aastane, viisid vanemad ta Järvamaale kaugete sugulaste juurde sõja eest ära. Seal õppis Ita tegema talutöid ja tundma maaelu.
Ita Ever oma lapsepõlvest: "Mul on oma lapsepõlvest ja emast-isast suhteliselt vähe rääkida, kuna ma ei tea sellest väga palju. Mulle ei kõneldud paljudest asjadest, küllap sooviti säästa. 1940. aastatel olin eas, mil üht-teist juba oskasin märgata ja mõista. Kõigepealt meie koolielu: mitu korda vahetati koolimaju, õppeprogramme ja ideid. Mu lapsepõlv ja noorus polnud eriliselt helged. Võin häbenemata tunnistada, et olen tundnud elus kõige suuremat puudust hellusest. Ja kõikide mugavustega kodu mul ka ei olnud. Ikka astusime üldkasutatavast esikust otse tuppa, veekraan ja -kausski olid selles külmas ja kõledas esikus. Olen elanud ka keldrikorrusel – aknast muud ei näe kui jalgu! Tuhandeid ja igasuguseid. Kiirustavaid ja lonkivaid, noori ja vanu, väga heades ja väga viletsates jalatsites – või kust mujalt on pärit minu lausa fanaatiline püüe anda oma rollidele neile iseloomulik kõnnak ja jalavarjud?!..."
Vanemad
Isa Alfred Ever tegeles äriga. Vähemalt väliselt oli ta väga suur härrasmees, kellele meeldis lõbus elu – naised, alkohol, piljard. Välimuselt oli ta alati väga väljapeetud ja šikk. Kuid mehe liigne alkoholilembus põhjustas perele palju probleeme, näiteks mängis ta maha oma naise äri. Elu lõpul töötas Alfred Tallinnas Kevade restoranis šveitserina. Sealsamas tööl olles sai ta infarkti ja varsti pärast seda suri. Ita Ever isast: "Isale oli omane sattuda hämaratesse olukordadesse, nii et ta pandi mitmel korral istuma nii Vene kui Saksa ajal. Minu mäletamist mööda kaasteadmise eest. Isale meeldis ka napsi võtta. Ma mäletan, kuidas isa tuli koju joomase peaga, küsis emalt, kus söök on, ja ema viipas, et panni peal on praetud kartulid. Isa vaatas neid ja viskas prauhti! aknast välja. Kui isa suri, elasin mina koos Romaniga Pikal tänaval ja mäletan, kuidas ema tuli mulle ütlema, et isa on surnud. Millegipärast surusin käed Romani kõrvadele, et ta ei kuuleks. Roman hoidis vanaisa Alfredit väga."
Ema Nadežda Ever pidas juuksuriäri. Tegu oli lihtsa naisterahvaga, kes peale juuksuriäri oli vahepeal ka kraavitöödel, prokuratuuris koristaja ja margariinivabrikus öövalvur. Temperamentse venelannana oli ta võimukas ning range pereema. Oma ainukese lapse eest hoolitses ta väga – ärgitas tüdrukut liikuma ja sporti tegema ning hankis perele kõik hädavajaliku. Ita Ever emast: "Mu ema oli venelanna. Samasuguste tugevate juustega nagu mina. Mängis ilusasti kitarri ja laulis. Kui mu ema oleks saanud rohkem haridust, oleks võinud temast midagi tulla. Ta oli elu hoolega jälgiv, salvestav inimene, tema tähelepanekud olid terased. Tihti ütles ta, et ei saa seda või teist asja väljendada rääkides, parem mängib mulle ette. Näiteks mõne juhtumi trammis või trollis. Mõnikord olen mõelnud, et äkki mingi väike tõuge näitlemise suunas tuli just sealt, emalt. Meil ei ole muidu peres teisi näitlejaid peale minu. Ema püüdis mind säästa, ei rääkinud isa äritehingutest, joomingutest. Mõni asi tuli muidugi hiljem välja. Näiteks ütles ema, et kui isa tuli teist korda vanglast, polnud temast enam mehena asja. Aga üldiselt oli meil ehtne eestlaslik pere, kus keerulistest asjadest ei räägitud, eelistati vaikida."
Lasteaed
Ita Ever on öelnud, et lapsepõlves polnud ühtegi vihjet sellele, et temast võiks saada näitleja. Siiski tegi tüdruk esimesi väikseid samme selle poole juba Tallinnas Liivalaia tänava lasteaias. Seal õpetasid kasvatajad teda laulma ja salmi ütlema. Kuna Ita oli juba siis julge ja hakkaja tüdruk, haaras ta kinni igast võimalusest ette astuda. "Ma tahtsin! Tahtsin näidata, et oskan ja suudan. Selles on juba midagi näitlejalikku peidus, eks ole?" kommenteerib Ita oma lasteaia-esinemisi. Mõnikord läksid Ita esinemised ka sassi, kuid tüdruku trump oli see, et ta ei andnud kunagi alla – jätkas nii, nagu midagi polekski juhtunud. Lasteaiapiltidel istub Ita teiste kõrval väga graatsiliselt, jalg üle põlve. Teised lapsed tema kõrval suruvad jalgu kokku. Ema Nadežda on pilte kommenteerinud nii: "Teised on nagu lapsed ikka, aga tema proovis juba lasteaias endast midagi kujutada!"
Õpingud alg- ja keskkoolis
"Ta oskas laste hinge jõuda oma isiksuse ja aine käsitlusviisi sulamiga, ta oskas teha kõik temaga seotu huvitavaks," meenutab Ita Ever oma esimest lemmikõpetajat. See oli proua Sillar 8. algkoolis. 1940. aastal kaotati erakoolid ja lapsed jagunesid n-ö mikrorajoonide järgi. Ita Ever sattus Kevade tänavale majja, kus praegu asub laste kunstikool. Sel ajal oli see 8. algkool, mis liideti 1944. aastal Tallinna 4. keskkooliga, mille Ita Ever lõpetas 1950. aastal.
Keskkoolis kujunes tal välja kindel punt sõbrannasid, kellega lävitakse tänini. Sõjaaeg lähendas noori tüdrukuid ja tekitas ühtsustunnet. Üheskoos kogeti palju ning sellest ajast on Ital ja ta klassiõdedel ilusaid mälestusi. Tema kõige lähedasemad sõbrannad kirjeldavad Ita Everit keskkooliajast kui väga entusiastlikku ja hakkajat neiut, aga nii mõnigi kord juhtus, et ta tegi mõnest kontrolltööst poppi.
Popitegemist meenutab Ita Ever klassiõde Lia Kaljuste (neiupõlvenimega Saare): "Itaga tegime mõnikord matemaatika kontrolltööde ajal poppi. Käisime näiteks loomaaias ja sõime ahvipuuride juures oma võileibu. Siis hääletasime, et kellel on kõige maitsvam võileib. Tuli välja, et Ita kiluvõileib, sest see sai kõige rutem otsa. Samal ajal palus ahv läbi võre võileiba ja meil oli hirmus hea meel."
Kõige raskem aine oli Ita Everi jaoks matemaatika, selle kirjutas ta viimastes klassides pinginaabri pealt maha. "Me olime isegi nii nahaalsed, et vahetasime vihikuid. Lahendasin kõigepealt ära oma töö ja seejärel tema omast nii palju, kui jõudsin. Ita ütleb, et me olevat töid vahetanud ka küpsuseksamil, siis me istusime üksteise taga. Seda ma ei kinnita ega lükka ümber – lihtsalt ei mäleta," räägib Ita Everi pinginaaber Silvi Kaugema (neiupõlvenimega Lents).
Ilse muutumine Itaks oli samuti suuresti sõbrannade mõjutus. Koos käidi laagrites: ühel aastal Võsul, teisel Vääna-Jõesuus. Ita oli seal muidugi näiteringi koosseisus. Seal loeti palju romaane ja ilmselt nendest inspireerituna tundus tüdrukutele, et nad peaksid enestele vahvamad nimed võtma. Ilse sai ühe raamatu järgi nimeks Ita – selle valis talle välja sõbranna ja praegune tuntud klaasikunstnik Pilvi Ojamaa. Ita jäi tüdrukule ruttu külge ning tema emagi ei mäletanud lõpuks, et tütar kunagi Ilse oli.
Teatri juurde jõudmine
Ita klassijuhatajaks sai teatri- ja luulelembene Alice Kriisa. Õpetaja Kriisa oli näitlejavõimega – ta mängis tundides ette katkendeid Kitzbergi "Libahundist". Temalt sai Ita huvi kirjanduse vastu ning oskuse analüüsida kirjandusteost. Samuti tutvustas Kriisa Ita klassile Tuglase teoseid, mida küll tol ajal kooliprogrammides ei olnud. Tema oli ka see, kes pani Ita luuletusi lugema ning deklameerima linna ja vabariiklikel olümpiaadidel. Klassiõde Lia Kaljuste (neiupõlvenimega Saare) meenutab Ita keskkooliaegseid etteasteid: "Kooliõpilaste seas sai Ita kuulsaks ja tuntuks luuletusega "Raudtee". Ita tegi seda hiigla hästi. "Rattad läksid, rattad läksid, üles-mäge, üles-mäge." Matkis rongi, selle erinevaid rütme ja temposid. Ta oli ka väga hea konferansjee: teda võeti ka üle vabariigi teadustama, kui olid koolinoorte üritused. Ta oli lausa tuntud selles vallas."
10. klassis saatis Alice Kriisa Ita järgmisele olümpiaadile esinema. Selle žürii esimees oli Kaarel Toom, kes soovitas Itat Enn Toonale. Ta oli töönduskooperatsiooni näiteringi juhendaja ning kutsus noore Ita nendega liituma. Samal aastal tegi ta talle ettepaneku mängida nimiosa Aleksei Arbuzovi "Tanjas". Sealt sai alguse Ita tee teatri poole. Järgnes hulk teisi rolle, kus ta mängis peamiselt peaosi – noori naisi. Enne esietendust toimusid proovid Draamateatris, aga sinna said nad minna alles siis, kui õhtune etendus oli läbi, mistõttu toimusid proovid öösiti. Pinginaaber Silvi Kaugema meenutab seda aega nii: "Hommikul tuli ta kooli, aga oli muidugi niivõrd unine ja väsinud, et ... Igatahes oli Ital kena võime haigutada sedasi, et silmadest hakkasid pisarad jooksma. Sügava haigutamise peale tulid suured, ehtsad pisarad. Eelviimases klassis istusime esimeses pingis. Õpetaja vaatas talle otsa ja oli sunnitud küsima: "Ever, te vist olete haige?" Ita noogutas innukalt, mille peale ta lastigi koju magama."
Ita sai oma esimese lavarolli eest palju kiita. Pärast üht järjekordset etendust tuli tema juurde rekvisiitor August Viienõmme, kellega hiljem Draamateatris veel pikalt kokku puututi, ja ütles: "Kallis laps, teist saab näitleja!" Ita aga ei võtnud seda ütlust tõsiselt, sest unistas tol ajal hoopis arstiametist. "Neile aegadele tagasi mõeldes usun, et minus äratas teatrihuvi Enn Toona. Ta tutvustas mulle kõige algelisemaid teatritõdesid, õpetas nägema-kuulama partnerit, töötama kujuteldava rekvisiidiga ... Ja ta tegi kõike nii oskuslikult, ma ütleksin – võrgutavalt –, et ma sukeldusingi sellesse maailma, mis mind on suutnud oma haardeis hoida tänini," kommenteerib Ita tööd Enn Toonaga.
Õpingud Moskva teatriinstituudis GITIS-es
Pärast keskkooli lõppu tahtis Ita Tartusse arstiks õppima minna, kuid ununenud ei olnud ka August Viienõmme sõnad ja inspireeriv töö Enn Toonaga. Otsustavaks sai tutvus Jaanus Orgulasega, kes õppis sel ajal Moskvas GITIS-e eesti stuudios. Eestis ringi liikudes otsis ta stuudiost väljalangenute või teistele erialadele läinute asemele asjahuvilisi noori. Tema abil olid GITIS-esse läinud teiste seas Arvo Kruusement, Kaljo Kiisk, Aksel Orav ja Ervin Abel, nüüd soovitas ta proovida ka Ital. Kuna 1950. aasta oli aeg, mil kardeti ringi sõita, oli konkurents GITIS-e eesti stuudiosse väike, sinna sattus väga palju juhuslikke inimesi. Õppetöö käigus langes välja 11 üliõpilast ning nende asemele võeti uued. Olgugi et Ita ema ei olnud tüdruku plaanist vaimustuses ja kodus olid isa tõttu rasked ajad, otsustas tüdruk siiski minna. Moskvas pedagoogide ees pidi ta tegema etüüdi ja lugema proosat. Ita meenutab: "Pedagoogid käskisid teha sellise etüüdi: olete üksinda toas, loete ja näete hiirt. Mu meelest oli see rumal ... Ja pealegi, hiirt ma üldse ei karda. Kuid ma mõistsin, et kui ma nüüd hiirt "ei karda", on lõpp. Noh "ehmusin" kangesti ja hüppasin kiljudes toolile. Siis paluti lugeda proosapala ning sellega mu võimeteproov piirduski. Olin vaba. Sõitsin Tallinna tagasi teadagi millises meeleolus. Vähe sellest, mis juhtus. Tähtsam oli, mis saab edasi: kuhu lähen? Kelleks kõlban? Läksin Pärnu maantee raamatukauplusse ja tahtsin hakata raamatumüüjaks, kuid mind pandi lattu, mis asus keldris. Pidin võtma raamatuid pakkidest välja ja tassima üles kauplusse. Niiviisi möödus kaks-kolm kuud."
Kooli algus oli Itale väga raske – kesine vene keele oskus andis kõvasti tunda. Uutele üliõpilastele määrati küll šefid, kes neile keelt õpetasid, kuid rohkem kasu oli siiski kursusekaaslastest ja praktikast. Sõnavara suurendamiseks oli Ital oma kindel tehnika: nimelt kirjutas ta paberilehe ühele poolele vene-, teisele poolele eestikeelse sõna ja kordas neid igal vabal hetkel. Oktoobriks suutis ta juba enam-vähem konspekteerida.
Ita elas Sobinovski põiktänava ühiselamus. Peale tema olid toas veel Virve Kiple, Karin Sepre, Leili Bluumer ja Aasa Käsi. Tuba oli neil väga kaunis ja soe: suured raudvoodid, puhas valge pesu, mida vahetati regulaarselt. Igal tüdrukul oli oma öökapp, akendel olid ees valged kardinad, põrandal põrandariie, seinal suur peegel, kust võis end täispikkuses vaadata.
Õppeainetest kuulusid programmi näitlejameisterlikkus, lavaliikumine, ballett, soololaul, lavakõne, grimeerimine, muusikaajalugu, teatriajalugu, kujutava kunsti ajalugu, poliitökonoomia, vene keel, marksismi-leninismi põhialused. Ita lemmikained olid näitlejameisterlikkus, tants ja grimm.
Aastad Draamateatris
1953. aastal, kolm aastat pärast GITIS-es õppimist, ootas 24 lõpetanut Tallinna Draamateater. Moskvast võtsid nad kaasa viis lavastust: Venjamin Kaverini "Kaks kaptenit", Konstantin Simonovi "Noormees meie linnast", Maksim Gorki "Barbarid", Pierre-Augustin Caron de Beaumarchais' "Figaro pulm" ja August Jakobsoni "Võitlus rindejooneta". "Figaro pulm" ja "Noormees meie linnast" olid lavastused, milles olid Ita diplomirollid. Kõige menukamalt läks nimetatud lavastustest "Figaro pulmal", kus esimest korda sai särada ka 22-aastane näitlejaharidusega Ita. Nendele lavastustele järgnesid Ital uued rollid, esimesed viis aastat olid nendeks enamasti noored neiud.
Samal aastal tutvus ja abiellus Ita Ever Eino Baskiniga, kes oli samuti Draamateatri näitleja. Järgmist hooaega Ever ei alustanud, sest 25. detsembril 1954 sündis poeg Roman Baskin. 1955. aastal oli Ita tagasi lavalaudadel. Järjekordse eduka hooaja avaetendus oli Aleksei Arbuzovi "Majake äärelinnas", kus Ita mängis peaosa.
1958. aastal esietendus Viktor Rozovi "Rõõmu otsinguil", mille lavastaja oli Ita GITIS-e koolivend Arvo Kruusement. Ita mängis seal Leena rolli, mis jäi silma nii publikule kui ka arvustajatele. Samal aastal toimunud noorte lavale jõudnute ülevaatusel tunnistati just see roll üheks eredamaks kõigi seast. "Roll oli avar. Ainult täida! Tekkis mingi eriline vabadus- ja vabanemistunne. Minu sees nagu käis raksatus – ilmselt sain oma soone peale," kommenteerib rollitäitmist Ita ise.
Ita Ever ja film
1978. aastal hakkas Ita GITIS-e kursusekaaslane Arvo Kruusement tegema filmi "Naine kütab sauna". Selleks ajaks oli Ita juba pikka aega olnud Draamateatri juhtivaid näitlejaid. Kruusement kutsus Ita ilma proovivõteteta peaosa mängima. Oma esimese filmipeaosa suutis Ita suureks mängida. Filminäitlejana on Ever väga pedantne – režissööri märkustele on ta äärmiselt vastuvõtlik ning pikkadel võttepäevadel vastupidav ja kannatlik. Filmitegijatel on Itaga lihtne töötada, sest Ita on oma rolli suhtes väga nõudlik. Samuti on režissöörid kiitnud Ita äärmist fotogeenilisust. Ei ole karakterit, mida Ita näost luua ei saaks – grimmi jaoks on tal oivalised näojooned ja -kuju.
Everi esimene ülesastumine filmis toimus 1955. aastal stuudios Lenfilm valminud Eesti-Vene ühistöös "Andruse õnn", kus Ever täitis kõrvalosa. Kokku on ta mänginud 46 filmis, lisaks teleseriaalides, reklaamiklippides ja osalenud ka animafilmide helindamises.
Kolleeg Maria Klenskaja
"1974. aastal mängisin Draamateatris "Möödunud suvel Tšulimskis" ja siis sattusime Itaga esimest korda stseenis kokku. Ega siis olnud nii, et astusid teatri uksest sisse ja said kohe endale garderoobi. Mina näiteks käisin punanurgas Lenini büsti juures riideid vahetamas, aga kui algasid lavaproovid, tuli Ita punanurka ja ütles: "Nüüd on niimoodi, et lähme garderoobi!" Ma ehmatasin alguses ära, aga tema võttis käest kinni, viis kohale, näitas, et see on minu plats, ja ütles sõnad, mis on mulle eluks ajaks meelde jäänud: "Siin garderoobis võid teha, mida tahad! Sellega mis on väljapool, pead ise hakkama saama, aga siin garderoobis võid olla, nagu hing ihkab."
Poeg Roman Baskin
Suvesid oleme veetnud neljas kohas. Vääna-Jõesuus ja Kloogal olid teatriinimeste puhkekodud. Karepal olime tänu Ilmar Tammurile ja seal suvitasid ka kõik neli Kõrvitsa poissi. Pärispea oli Kilgase koht. Emal ikka oli neid mehi ja mul seetõttu nii palju "isasid", et ega ma enam täpselt mäletagi, kellega me kuskil puhkasime. Kloogalt on vist kõige eredamad mälestused. Seal käisime pikalt, oma kümme suve. Tuusad tulid kõik Kloogale kokku.
See, et ema teine ja võib-olla olulisem kodu oli teater, sai mulle üsna varsti selgeks. Sageli tulin hommikuti üle Toompea mäe ja läksin teatrisse: enamasti leidsin ema mõnest proovist. Veetsin lapsena päris palju aega teatris, kõik staarid tundusid tol ajal hästi suured. Nad olidki suured! Karm istus valvelauas, pohmellis, punane roos rinnas. Härrasmehed kõik järjest: Franz Malmsten, Alfred Mering, Einari Koppel. Hiljem, kui elasime Pikal tänaval Tammuri juures, käisin teatris eriti tihti.
Kodune kasvatus kui selline mul peaaegu puudus. Ema oli täielik boheemlane, tööle ta mind ei pannud ja raha pole ta ilmaski osanud lugeda. Kõigi oma meeste juurest on ta kahe palja käega ära tulnud.
Vasturääkivus Ita olemuses seisneb selles, et ühelt poolt on ta väga iseseisev, teiselt poolt jälle väga mehekeskne tüüp. Kui ta on olnud mõne tugeva mehe mõju all, siis on ta rääkinud selle mehe sõnu. Kui jääb üksi, siis saab jälle ise hakkama. Ta on ju sarmikas naine ja mehed on teda tahtnud. Aga alati on teater olnud eespool ükskõik millist suhet."
Isiklikku
1953. aastal tutvus Ever Eino Baskiniga, kellega abiellus samal aastal. 1954. aastal sündis neil poeg Roman Baskin, kellest sai lavastaja.
Ever on elanud koos ka lavastaja Ilmar Tammuriga.
1960. aastal tutvus Ita Ever näitleja ja lavastaja Gunnar Kilgasega, kellega oli koos kuni Kilgase surmani 2005. aastal.
Ita Everil oli kaks lapselast: Mirjam ja Alfred Baskin.
Teatrirolle
Ever on enamiku oma rollidest teinud Eesti Draamateatri laval, kuid ta on külalisena mänginud ka Vanalinnastuudios.
Ita Ever – P. Aimla / E. Spriidi "Igihaljas vaatemäng"
Rollid raadioteatris
Ita Ever on esinenud väga palju estraadil, mänginud kuuldemängudes jms.
Muud
Temast on tehtud film "Olete te õnnelik, Ita Ever?" 1986.
Robert Gascoyne-Cecil
Robert Gascoyne-Cecil, kolmas Salisbury markii (3. veebruar 1830 Hatfield, Hertfordshire – 22. august 1903 samas), tuntud ka kui lord Robert Cecil (enne 1865) ja vikont Cranborne (1865–1868), oli Suurbritannia riigimees, välisminister ja peaminister aastatel 1885–1886, 1886–1892 ja 1895–1902.
Männiku raudteepeatus
Männiku raudteepeatus (vene Рoмaнoвскaя) on raudteepeatus Harjumaal Saku vallas Männikul.
Männiku raudteepeatuses asub üks madal (550 mm) perroon. Rong sõidab Balti jaamast Männikule umbes 20 minutit. Peatuses peatub alates 1. jaanuarist 2014 päevas Elroni 4 Viljandi rongi (pooled Tallinna ja pooled Viljandi poole), 10 Türi rongi (pooled Türi ja pooled Tallinna poole), 8 Rapla rongi (pooled Tallinna ja pooled Rapla poole). Piletihinnalt kuulub peatus II tsooni.
11. detsembril 2009 avati Männikul uus 550 mm kõrgune pikk perroon.
Ajalugu
Männiku jaam rajati aastal 1916 Pärnu–Tallinna juurdeveoraudteele seoses Tallinna merekindluse pealadude ehitamisega selle lähedusse.
Kuni 2004. aastani oli Männiku raudteejaam. Jaamas oli lisaks peateele kaks kõrvalteed. Endine jaam on nüüd Elroni rongide peatuskoht.
Jaamahoone
pisi|Männiku endine jaamahoone Raudkivist jaamahoone valmis 1916. aastal Peeter Suure Merekindluse raudtee tüüpprojekti järgi. Ehitis oli kasutusel jaamahoonena kuni selle sulgemiseni. Praegu on endine jaamahoone eraomanduses ja kasutusel elamuna.
Õnnetused
Männiku ja Tammemäe jaamade vahelisel ülesõidul toimus õnnetus juunis 1931. Sama ülesõit viib ka tänapäeval endisele polügoonile ja liivakarjääri. Sõjaväe veoauto sõitis rongile ette ja rong rebis selle tükkideks, lohistades mootori mitusada meetrit edasi. Autojuht hukkus.
Johannes Kaarde
thumb|Johannes Kaarde Johannes Kaarde (kuni 1936 Johannes Karlson, 31. mai 1896 Sulustvere, Kurista vald, Põltsamaa kihelkond, Viljandimaa – 3. juuli 1976 Tartu) oli eesti loomaarst.
Õppis 1916–1918 Tartu Veterinaarinstituudis ja 1919–1921 Tartu Ülikoolis (lõpetas viimase 1921), dr. med. vet. 1926 Viini Veterinaarülikoolis (Das Blutbild im Kollaps bei Pferden und Hunden). Üliõpilasseltsi Raimla vilistlane.
1918–1920 osales Vabadussõjas. Tartu Ülikooli ja Eesti Põllumajanduse Akadeemia professor. Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonna dekaan.
Baby It's You (JoJo)
"Baby It's You" on teine singel JoJo debüütalbumilt.
Jalase maastikukaitseala
pisi|300px|[[Sõbessoo, Jalase maastikukaitseala.]] pisi|Jalase rabajärv päikeseloojangus Jalase maastikukaitseala on kaitseala Raplamaal Märjamaa ja Rapla vallas. Selle pindala on 2729 hektarit.
Maastikukaitsealal kaitstakse eriti soo-, loo- ja metsakooslusi, kaitsealuseid liike, geoloogilisi üksikobjekte ja Jalase eriilmelist külamaastikku. Kaitsealale jääb kolm metsise mänguala.
Kaitseala ajalugu ulatub 1937. aastasse, mil erilise tähelepanu alla võeti Lipstu nõmm, 1964. aastal kaasati lisaks eelnevale ka Sõbessoo ehk Jalase järv, 1988. aastal ka Iietse künnapuu. Praegune staatus ja piirid aastast 2003. Kaitseala läbivad Kõrvetaguse peakraav, Jalase peakraav ja Kabala oja.
Kaitseala geograafilised koordinaadid on 58°58'42" N 24°35'49" E.
Jalase maastikukaitseala keskkonnaregistri kood on KLO1000157.
Lansing
USA 2000. aasta rahvaloenduse andmeil oli elanike arv 119 128.
Jaan Murro
Jaan Murro (21. juuni 1903 Alu küla, Tõstamaa vald – 28. august 1969) oli Eesti ühiskonnategelane.
Ta võttis osa Eesti Vabadussõjast.
Leave (Get Out)
"Leave (Get Out)" on pop rock–R&B laul, mis on kirjutatud Soulshocki, Kenneth Karlini, Alexander Cantrelli ja Philip "Silky" White'i poolt Ameerika laulja-laulusõnade kirjutaja JoJo's debüütalbumi jaoks, JoJo (2004). Välja antud 2004. aasta veebruaris albumi juhtsinglina, sai Soulshock & Karlini-produtseeritud lugu rahvusvaheliseks hitiks, jõudes 12. kohale USA Billboard Hot 100 edetabelis ja 2. kohale Inglismaal, Euroopas, Austraalias ja Uus-Meremaal. Lisaks sertifitseeriti see kullaks RIAA poolt 2004. aasta oktoobri lõpus.
Kui singel jõudis esikohale USA Billboard]]i Top 40 Mainstreamis, sai JoJost 13-aastaselt noorim sooloartist, kel on esikohasingel USA-s ja ka kõige nooremaks MTV Video Muusika Auhindade nominendiks, kui loo muusikavideo (režissöör Erik White) nomineeriti "Parima uue artisti" kategoorias 2004. aastal.
2006. aastal Singapore Idolis, võistleja Gayle Nerva laulis seda laulu Spectacular 2, aga hääletati välja samast voorust.
Jaan Murro
Õppis Eesti Aleksandri põllutöökeskkoolis, mille lõpetas 1923.
Aastast 1929 oli ta ajalehe Elu peatoimetaja. 1928–1934 oli ta Võrumaa Põllumeeste Esinduse sekretär.
Aastast 1934 oli ta Kandle Seltsi juhatuse liige ja aastast 1936 teatrinõukogu esimees.
1938. aastal kandideeris Põhiseaduse Elluviimise Rahvarinde kandidaadina I Riigivolikogu valimistel 80. valimisringkonnas ning osutus valituks.
Ta on maetud Tallinna Pärnamäe kalmistule.
Los Angeles
Los Angeles (hispaania keeles Los Ángeles; sageli lühendatakse linna nime L.A.) on linn USA-s Vaikse ookeani idarannikul California osariigi lõunaosas.
Etümoloogia
Linna esialgne nimi hispaania keeles oli El pueblo de Nuestra Señora la Reina de Los Ángeles del Rio de Porciúncula ('Meie emanda inglite kuninganna küla Portiúncula jõe ääres'). Meie emanda inglite kuninganna all on mõeldud neitsi Maarjat.
pisi|Los Angelese kliimadiagramm
Ajalugu
Los Angelese rannikualal elasid indiaanlased juba aastatuhandeid tagasi.
Esimesed eurooplased saabusid sinna 1542. Selle ekspeditsioonio organiseeris Uus-Hispaania asevalitseja Antonio de Mendoza ja seda juhtis Portugalis sündinud maadeavastaja Juan Rodriguez Cabrillo, kes kuulutas kogu tänapäevase Lõuna-California Hispaania valduseks. Kuid ta jätkas oma reisi ega rajanud sinna asulat.
Järgmistena sattusid sinnakanti alles 1769 California kuberner Gaspar de Portolá ja frantsiskaani misjonär Juan Crespí. Nad jõudsid praeguse Los Angelese kohale 2. augustil ja Crespí täheldas, et see paik sobib suure asula rajamiseks.
4. septembril 1781 saabusid sinna 44 kolonisti, kes panid aluse Los Angelese asulale. Need olid 11 meest, 11 naist ja nende 22 last. 22 täiskasvanud kolonisti seas oli 1 hispaanlane (Hispaanias sündinud), 1 kreool (Ameerikas sündinud), 2 neegrit, 8 mulatti, 9 indiaanlast ja 1 mestiits. 22 lapsest oli vähemalt 16 osalt neegriverd.
Paljudeks aastateks jäi asula pisikeseks, aga 1820 elas seal juba 650 inimest. Küla asukohal on tänapäeval Pueblo Plaza ja Olvera tänav.
Mehhiko iseseisvus 1821 ja Los Angeles läks selle koosseisu nagu kogu California. Mehhikole kuulus asula kuni Mehhiko–USA sõjani, mille lõpetas 13. jaanuaril 1847 sõlmitud Cahuenga rahuleping. Lepingu alusel läks Põhja-California USA koosseisu ja selle põhjal moodustati 9. septembril 1950 California.
Linnaõigused sai Los Angeles aastal 1835.
Los Angelesse jõudis raudtee 1876. Naftat avastati sealkandis 1892 ja 1923. aastaks oli Los Angelesest saanud USA suurim naftatootja: seal toodeti veerand maailma naftast.
Rahvastik
thumb|Vaade kesklinnale Los Angeleses elas 2009. aastal 3 831 868 inimest. Los Angeles on New Yorgi järel USA suuruselt teine linn.
Valgenahalised ameeriklased moodustavad 49,5% linna elanikkonnast. . Suurem osa eurooplastest põlvnevat rahvastikust oli järgnevat päritolu (2006–2008):
Majandus
Los Angelese majandust juhivad rahvusvaheline kaubandus, meelelahutus, lennundus, tehnoloogia, nafta, mood, rõivad ja turism.
2008. aastal oli Los Angelese SKP 792 miljardit dollarit, millega oli linn maailmas kolmandal ja USA-s teisel kohal.
Sport
Los Angeles on korraldanud kahed olümpiamängud: 1932. ja 1984. aastal.
Linnas tegutsevad korvpalliklubid Los Angeles Lakers ja Los Angeles Clippers ning jäähokiklubi Los Angeles Kings.
Rävala puiestee
Rävala puiestee on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas ning läbib kolme asumit: Südalinna, Sibulaküla ja Maakrit.
Aastatel 1950–1991 kandis tänav Lenini puiestee nime.
Rävala puiestee algab Liivalaia tänava ristmikult, ristub Tornimäe, Kivisilla, Ants Laikmaa, Kaubamaja, Ants Lauteri tänava, Teatri väljaku, Lembitu, Krooni ja Kentmanni tänavaga ning sumbub ristmikul Tatari tänavaga.
Ajalugu
Aastatel 1950–1991 kandis tänav Lenini puiestee nime. Varem oli nimi Võidu allee. Praegust nime kannab alates 4. oktoobrist 1991.
Rävala (algselt Lenini) puiestee rajati aga 1940. aastate lõpus läbi märtsipommitamises hävinud Tallinna kesklinna kvartalite. Eesti NSV Arhitektuuri Valitsuse juhataja Harald Arman, projekteeris 1945-1948 Tallinna Kultuurikeskuse Estonia ette sõjas hävinud kvartalite asemele. Selle järgi rajati nüüdne Teatri väljak ja Rävala puiestee. Armani kavandatud Tallinna Kultuurikesksuse planeering oli ainus Tallinna paraadliku stalinistliku linnaplaneerimise näide: olulised ühiskondlikud hooned olid kavandatud dominantsetena keskteljel ning neile sekundeeris madalam elamukvartal Imanta tänavast Jaan Kreuksi tänavani.
Malm
Malm on rauasulam, kus on vähemalt 2,14% süsinikku. Süsiniku protsent sulamis ei ole tavaliselt suurem kui 4.
Rävala puiestee
Ajalugu
pisi|vasakul|Rävala puiestee 2001. aastal 1953. aastal valmis Tallinnas Estonia puiesteel uus Eesti NSV Teaduste Akadeemia Instituutide hoone ning 1954. aastal elumaja akadeemikutele Lenini puiestee 11 / 13 / 15.
Malm
Malm erineb terasest selle poolest, et malmi pole võimalik toatemperatuuril plastselt deformeerida, kuna malm puruneb. Malm on heade valuomadustega ning seejuures ka odavam kui teras, mistõttu tihti on masinate korpused ja kered valatud malmist. Malmil on ka omadus summutada lööke. Samas on malmil halb keevitatavus. Malmi külmkeevitamisel kasutatakse spetsiaalseid elektroode, traate, kaitsegaase ja töövõtteid. Vaatamata sellele on külmkeevitamisel saadud liide kerge purunema, kuna temperatuuride vahest tekivad malmi kergesti praod. Seetõttu soovitatakse malmi enne kuumutada kuni 600°C ning alles seejärel keevitada.
Rävala puiestee
Ajalugu
Lenini puiestee ja Kaubamaja tänava nurgahoone (Eesti Maaehitusprojekti maja) kohal asus tsirkusehoone.
1968. aastal valmis  EKP Keskkomitee maja.
1982. aastal ehitati Lenini pst 4 (ka Tartu mnt 4) Eesti NSV Ametiühingute Nõukogu (Ametiühingute Maja), (arhitekt Henno Sepmann, sisearhitekt Kirsti Laanemaa).
Eesti NSV ajal tegutses Lenini puiestee 4 Ühendettevõtte "Kevad" teebaar "Energia"
Tuvalu
Kuni 1975. aastani oli Tuvalu tuntud Ellice'i saartena ja oli 1978. aastani Suurbritannia halduses.
Riigi looduslikult kõrgeim koht ulatub umbes 5 meetrit üle merepinna. Maailmas on Tuvalust veel madalama looduslikult kõrgema kohaga vaid Maldiivid.
Nimi
Nimi "Tuvalu" tähendab tuvalu keeles "kaheksast liikmest koosnevat gruppi", märkides 8 ajalooliselt asustatud saart.
Asend
Tuvalu asub Vaikses ookeanis Polüneesia saartel. Riik paikneb Kiribatist lõunas, Tokelaust läänes, Santa Cruzi saartest idas, Fidžist põhjas, Samoast loodes ja Naurust edelas.
Loodus
pisi|Maantee [[Funafuti atolli Fongafale saare kitsaimas osas Tengako poolsaarel]] Tuvalu koosneb 9 suuremast ja sadakonnast väiksemast saarest. Saarestiku kogupikkus on 595 kilomeetrit. 8 saart on ajalooliselt olnud asustatud. Maismaa pindalalt on Tuvalust maailmas väiksemad veel Vatikan, Monaco ja Nauru. Samas hõlmab riigi majandusvöönd Vaikses ookeanis 900 000 km². Riigi rannajoone pikkus on 24 kilomeetrit.
Riigi suurim atoll on Vaitupu, pindalaga 5,6 km², Nanumea atolli pindala on 3,87 km² ja Nukufetau atollil 2,99 km². Teised saared on väiksemad.
Riigi kõrgeim looduslik koht asub Niulakita saarel ja ulatub umbes 5 meetrit üle merepinna. Maailma riikidest on veel madalama kõrgema loodusliku punktiga vaid Maldiivid.
Riigis puuduvad mageveekogud. Joogivett kogutakse vihmaperioodil, tuuakse mujalt või töödeldakse ookeaniveest. Põhjaveele on piiratud juurdepääs vaid Nukufetau, Vaitupu ja Nanumea saartel. Tuvalu käivitas 2012 ÜRO erivoliniku nõudel riikliku veeressursside poliitika strateegia, et elanikud saaksid tarbida rohkem vett.
Mets hõlmab 33,3% riigi pindalast, põhiosa sellest asub Funafuti väikesaartel. Tavalisem puuliik saartel on kookospalm, lisaks leidub harilikku viigipuud ja kruvimändi. Loodusteadlane Charles Hedley kirjeldas 1896 Funafuti saarel ja selle ümbruse väikesaartel ühtekokku 21 puittaime liiki. Rohttaimedest esinevad saartel Calophyllum inophyllum, Gardenia taitensis, Guettarda speciosa ja Crinum.
Tuvalu saartel asuvad rohelise merikilpkonna ja tume-tõmmutiiru (Anous minutus) pesitsusalad. Riigis on kokku kirjeldatud 35 linnuliiki, neist 17 liiki pesitsevad saartel. Ohustatud liikidest pesitseb saarel alaska koovitaja (Numenius tahitiensis). Tuvalu ookeanialal on määratletud 607 kalaliiki.
1999 loodi Funafuti looduskaitseala.
Riigis valitseb troopiline kliima. Novembrist aprillini kestab riigis vihmaperiood ja maist oktoobrini põuaperiood. Aasta keskmine temperatuur on +30 °C. Tuvalu aastane keskmine sademete hulk on 3550 mm. Maismaa madala kõrguse tõttu tekitavad tsüklonid riigis olulisi purustusi. 1997 tabas riiki 3 tsüklonit. 2015 kuulutati riigis välja eriolukord pärast Pami tsükloni hävitustööd. 2011 tabas riiki põud ja 28. septembril 2011 kuulutati riigis põua tõttu välja eriolukord.
Keskkonnaprobleemid
Tuvalu suurimaks keskkonnaprobleemiks on kliima soojenemisest tingitud keskkonnamuutused ja jäätmete ladustamine. Ookeanivee temperatuuri tõus ja vee happelisemaks muutumine ohustab korallriffe. Korallriffide kaitseks on käivitatud rahvusvahelisi projekte.
Tuvalu peaminister Maatia Toafa toonitas 2005 ÜRO-s esinedes kliimasoojenemisest tingitud ohte riigi tulevikule. 2009. aasta Kopenhaageni kliimakonverentsil võttis sõna Tuvalu esindaja Ian Fry, kes rõhutas, et inimese mõjutatud kliimasoojenemine on suurimaks ohuks inimkonnale. Peaminister Enele Sopoaga märkis 2015 ÜRO kliimakonverentsil, et konverentsil osalejate eesmärk peaks olema jõuda kokkuleppele vähendada maailma keskmise temperatuuri tõusu 1,5 kraadi võrra. 2015 otsustas Tuvalu valitsus järgida 1994. aasta ÜRO kliimamuutuse raamkonventsiooni.
Riigikord
pisi|Tuvalu valitsuse hoone Tuvalu on parlamentaarne demokraatia, mis kuulub Briti Rahvaste Ühendusse. Riigipea on Briti kuningas Charles III, keda esindab kindralkuberner. Briti monarh määrab Tuvalu peaministri soovitusel ametisse kindralkuberneri. Kindralkuberner määrab peaministri soovitusel ametisse ministrid. Parlament valib parlamendivalimiste järel peaministri. Valitsusse kuulub 7 ministrit.
Riigis puuduvad poliitilised parteid, kuid poliitikud moodustavad huvidest ja vaadetest tulenevalt poliitilisi grupeeringuid. Rahvusvaheliselt võtavad Tuvalu poliitikud sõna eelkõige kliimamuutuste teemal.
Funafutil on linnavalitsus ja igal saarel omavalitsus, kus tegutseb vanemate kogu (Falekaupule). Lisaks on igal saarel oma pealik.
Tuvalu põhiseadus kehtestati 1978. Uus põhiseadus võeti vastu 1. oktoobril 1986, seda muudeti 2007, 2010 ja 2013. Tuvalu õigussüsteemis on kombineeritud Briti tavaõigus ja kohalikud kombed. Igal saarel on oma maakohus. Riigi kõrgeim kohtuorgan on ülemkohus.
Tuvalu sai 5. detsembril 2000 ÜRO liikmeks.
Haldusjaotus
pisi|Tuvalu haldusüksused
Tuvalu haldusüksused hõlmavad 8 saart. Riigi pealinn ja ainus linn on Funafuti. Tuvalu haldusüksused on põhjast lõunasse:
Taristu
pisi|Lapsed vaatavad lennuki maandumist Funafuti Rahvusvahelisel lennuväljal Tuvalus asub lennuväli, kuid maandumisraja valgustuse puudumise ja õhuseire nigela taseme tõttu toimub lennuliiklus päevasel ajal. Asfalteeritud teede kogupikkus riigis on 8 kilomeetrit, mis teeb Tuvalust maailma väikseima riigi sillutatud teede kogupikkuse osas. Vastavast arvestusest puudub Vatikan, kus ametlikult sillutatud teid pole.