cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Runaway (Bon Jovi laul)
Power Station demode ajal oli kollektiiv tuntud nimega John Bongiovi & the Rest. Ühel õhtul pärast kontserti tegi Richie Sambora Bon Jovile ettepaneku, et ta võiks olla bändi kitarrist. Bon Jovi ei arvanud sellest esialgu midagi, kuid ütles Samborale, et ta tutvuks bändi loominguga ja tuleks bändiproovi. Sambora jõudis varakult proovi ja oli materjaliga kursis. See avaldas Bon Jovile muljet ning Samborast sai bändi põhikitarrist. Nii moodustati ansambel Bon Jovi.
Taust
1983. aastal raadiole avaldatud loo salvestasid aastal 1982 Jon Bon Jovi ja stuudiomuusikud ansamblist The All Star Review. Viimasesse kuulusid bassist Hugh McDonald (kes liitus hiljem Bon Joviga mitteametliku liikmena aastal 1995), kitarrist Tim Pierce, trummar Frankie LaRocka ja klahvpillimängija Roy Bittan. Klahvpillide sissejuhatuse (intro) kirjutas Mick Seeley, kes kuulus tollal ansamblisse John Bongiovi and the Wild Ones ning hiljem muusikakollektiivi Southside Johnny & The Asbury Jukes. Loo taustavokaale esitasid Mick Selley ja David Grahmme.
1983. aastal korraldas kohalik raadiojaam WAPP 103.5FM "The Apple" koos ülikooliga St. John's University konkursi parima lepinguta bändi leidmiseks. Lugu "Runaway" võitis konkursi ning sellest sai 1983. aasta suvel raadiohitt.
Laulust "Runaway" sai bändi omanimelise debüütalbumi esimene singel. Lugu jõudis 1984. aasta alguses edetabeli Billboard Hot 100 esi-40 hulka, maandudes 39. kohale. Sellest sai bändi esimene hitt, mis pääses USA edetabelites 40 parema hulka.
Loost ilmus 2008. aasta juulis klubiversioon, mille autorid on DJ Freddy Retro ja Jim Davis Jr.
Live-esitused
Laulu viimase aja live-esitustel on Jon Bon Jovi loo lõpuosas kõrgetel nootidel laulmise asemel mänginud lühikese kitarrisoolo.
Pärast seda, kui bänd saavutas 1980ndate keskpaigas ülemaailmse kuulsuse, ei mänginud nad kontsertidel enam kuulsusele eelnenud albumite materjali, vaid tuntumaid ja populaarsemaid uuemaid lugusid, kuid "Runaway" on laul, mille üle on nad endiselt uhked. See on ainuke lugu bändi kahelt esimeselt albumilt, mida nad on esitanud regulaarselt üle 20 aasta. "Ma arvan, et mõned laulud on endiselt tugevad," rääkis Bon Jovi aastal 2007 bändi debüütalbumist, "kindlasti "Runaway"." Debüütalbumilt on live 'idel aastate jooksul mängitud ka muid lugusid, näiteks turnee "The Circle Tour" raames aastal 2010, kuid siiski esitati neid väga harva.
Kaverid ja sämpli kasutamised
Räppar Tru-NC avaldas loost aastal 2011 samanimelise uuendatud hiphopversiooni. Tru-NC versioonis räägitakse lugu sellest, kuidas Tommy ja Gina visatakse korterist välja.
Lakewood (täpsustus)
Lakewood on mitme USA linna nimi:
Runaway (Bon Jovi laul)
Kaverid ja sämpli kasutamised
Ameerika räppar Immortal Technique kasutab "Runaway" süntesaatori osa sämplit oma loos "Young Lords" albumil "The Martyr" (2011).
Mississippi räppar Tito Lopez kasutab laulu sämplit oma loos "Married to the Mob" mixtape 'il "Tito Be Killing These Bitches 3". Soome meloodilise death metal 'i bänd Blind Stare tegi loost kaveri oma albumi "Symphony of Delusions" digipak versioonil.
Olaf Imelik
Märt-Olaf Imelik (12. märts 1923 Tartu – 27. november 2014) oli eesti spordifüsioloog, publitsist ja luuletaja.
Ta lõpetas aastal 1941 Tartu 1. Keskkooli ja aastal 1947 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. Lisaks õppis ta 2 aastat Leningradis Lesgafti-nimelises Kehakultuuri Instituudis. Ta oli Korporatsioon Ugala vilistlane. Aastal 1955 kaitses ta meditsiinikandidaadi väitekirja teemal "Hingamise muutused füüsilise töö puhul pneumo-tahhograafilise uurimise alusel".
Ta töötas aastatel 1946–1960 Tartu Riikliku Ülikooli füsioloogiakateedris vanemlaborandina, assistendina ja vanemõpetajana. Aastatel 1960–1975 töötas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi loodusteaduste ja kehalise kasvatuse kateedris vanemõpetajana, dotsendina ja professori kohusetäitjana; aastatel 1975–1995 oli ta Tartu Ülikooli füsioloogiainstituudi (aastani 1993 kateeder) dotsent.
Ta õpetas kehakultuuriüliõpilastele ligi 30 aastat füsioloogiat ja spordifüsioloogiat ning juhendas nende teadustööd.
Isiklikku
Ta oli kaks korda abielus. Tema esimene abikaasa oli tuberkuloosiarst Lille Imelik (neiuna Nukk, 1928–2012), nende poeg oli arst Hillar Imelik (1951–2008), kelle poeg oli ajakirjanik Olaf Suuder. Tema teine abikaasa oli korvpallur ja sporditegelane Maaja Imelik (1937–2001).
Põld-varsapõlv
Põld-varsapõlv (Anagallis arvensis) on nurmenukuliste sugukonda varsapõlve perekonda kuuluv üheaastane rohttaimeliik. Selle looduslik levila on Euroopa, Lääne-Aasia ja Põhja-Aafrika. Liiki on laialdaselt levitanud inimesed kas teadlikult ilutaimena või kogemata. Praeguseks on see levinud peaaegu kogu maailmas.
Taimekasvatuses peetakse seda invasiivset liiki üldjuhul ebasoovitavaks. Sama hinnang antakse põld-varsapõlvele karjakasvatuses, kuna taim on ohtlikult mürgine. Loomad kalduvad seda ebameeldiva kibeduse tõttu siiski vältima. Hobustel ja koertel põhjustab põld-varsapõlv gastroenteriiti, suured annused on aga letaalsed.
Rahvameditsiinis esineb põld-varsapõlv harva, ent mõnes riigis on seda kasutatud aeglaselt paranevate haavandite ja haavade raviks, ekspektorandina ning reumatismi, hemorroidide, marutõve ja leepra vastu, samuti maohammustuste korral. Vana-Kreekas pruugiti põld-varsapõlve antidepressandina. Punetiste vastu pruugitakse seda homöopaatias.
Põld-varsapõlv tõrjub mõningaid putukaid, arvatavasti iseloomuliku lõhnaga eeterliku õli tõttu. Antibakteriaalne mõju puudub. Taimes sisaldub parkaineid.
Traditsiooniliselt nurmenukuliste hulka arvatud liik loeti vahepeal mürsiineliste hulka, kuni nood liigitati nurmenukuliste alamsugukonnaks.
Taime järgi on saanud nime Emma Orczy samanimeline kirjandustegelane.
Rooie Dop Chica Americana IPA
pisi|Rooie Dop Chica Americana IPA.
Nagu kõigil sama pruulikoja õlledel, on ka Rooie Dop Chica Americanal punane kroonkork, mis on andnud nime Rooie Dop. "Chica Americana" viitab Ameerikast pärit humalasortidele Chinook ja Cascade, mis määravad õlle maitse. Nagu kõik IPAd, on see üsna kibe. Seda pruulitakse 2012. aastast ning praeguseks on see saadaval paljudes riikides.
9 to 5
9 to 5 (inglise keelest tähenduses 'üheksast viieni') võib tähendada järgmist:
Imre Siil
pisi|Imre SiilImre Siil (sündinud 24. märtsil 1957) on Eesti kirjanik, diplomaat ja riigiametnik.
Lõpetas Kose Keskkooli 1974. aastal. Ta õppis 1974–1977 Eesti Põllumajanduse Akadeemias ja 1977–1982 Tartu Riiklikus Ülikoolis, mille lõpetas 1982. aastal eesti keele ja kirjanduse erialal.
Töötas 1984–1992 Eesti Teaduste Akadeemia Küberneetika Instituudis teadurina, kaitses 1992. aastal Tartu Ülikoolis väitekirja foneetika ja tehiskõne alal ning sai filosoofiamagistri kraadi. 1985–1991 oli ühtlasi Teaduste Akadeemia informaatika ja tehnilise füüsika osakonna teadussekretär. 1990. aastatel õpetas külalislektorina Tartu Ülikoolis foneetikat.
1992–1995 töötas Riigikantselei sekretariaadi direktorina (aseriigisekretärina), 1996 Riigikantselei direktorina ja 1997–2003 Eesti Informaatikakeskuse direktorina. Olnud Eesti e-riigi üks käivitajaid ja eestvedajaid ning Eesti Informaatikanõukogu liige ja sekretär, samuti Tiigrihüppe Sihtasutuse nõukogu liige, Eesti Õigustõlke Keskuse nõukogu ja Avatud Hariduse Liidu esimees.
2004. aastal asus ta tööle Välisministeeriumisse. Ta on esindanud Eestit Prantsusmaal Euroopa Nõukogus, töötanud diplomaadina Helsingi ja Bukaresti suursaatkonnas ning Eesti konsulina Rumeenias, Moldovas ja Bulgaarias.
Tartu Noorte Autorite Koondise esimees 1978–1981, Eesti Kirjanike Liidu liige 2014. aastast.
Isiklikku
Tema abikaasa oli Lemme Siil.
Theodor Lessing
Theodor Lessing (8. veebruar 1872, Hannover – 31. august 1933, Marienbad) oli saksa-juudi filosoof.
Troitsk
Troitsk on linn Venemaal Tšeljabinski oblastis. Asub Ui jõe ääres Uvelka suudme juures.
Troitsk on asutatud 1743. aastal piirikindlusena. Linnaõigused sai 1784. aastal. 1804. aastast kuulus Orenburgi kubermangu.
Linna jaanuari keskmine õhutemperatuur on −17,2 °C ja juuli keskmine õhutemperatuur 19,0 °C.
2016. aasta alguses oli linna elanike arv 75 825, millega Troitsk oli Venemaa linnadest 216. kohal.
7th Wonder
"7th Wonder" on Ira Losco laul, mis esindas Maltat 2002. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Tallinnas. Laulu on kirjutanud Philip Vella ja Gerard James Borg. Laul sai Eurovisioonil 164 punktiga 2. koha.
Eurovisioonil osalenud laulu taustalauljad olid eestlannad Kaire Vilgats, Dagmar Oja, Liisi Koikson, Jelena Juzvik ja Airi Allvee.
Nikolai Aksinin
Nikolai Aksinin (vene keeles Николай Михайлович Аксинин; 1. mai 1925 Glamazdino, Glamazdino vald, Dmitrijevi maakond, Kurski kubermang (praegu Homutovka rajoon, Kurski oblast) – 8. aprill 1993 Tallinn) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane (kindralmajor) ja Eesti NSV poliitik.
Tema vanemad olid kolhoosnikud. Ta lõpetas 1956. aastal Sverdlovski oblasti Kamõšlovi linnas keskkooli, 1959. aastal Stalini-nimelise soomusväe akadeemia ja 1970. aastal Kõrgemad Akadeemilised Sõjaväekursused.
Pärast erruminekut tegutses ta sõjaveteranide organisatsioonides. Ta valiti Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liikmeks.
Aksinin suri 8. aprillil 1993 ja maeti 14. aprillil 1993 Liiva kalmistule.
Efedralised
Efedralised (Ephedraceae) on Gnetopsida klassi kuuluv taimede sugukond.
Eesti pronksiaeg
pisi|[[Kaali kindlustatud asula rauasulatuskoht, kus on leitud 8.–6. sajandisse eKr dateeritud leide]] Eesti pronksiaeg oli periood Eesti muinasajast, mida paigutatakse umbes vahemikku 1800–500 eKr.
Seda perioodi jaotatakse vanemaks pronksiajaks (1800–1100 eKr) ja nooremaks pronksiajaks (1100–500 eKr).
Pronksiajale eelnes Eesti noorem kiviaeg ja järgnes Eesti rauaaeg.
Vanem pronksiaeg (1800–1100 a eKr)
Vanemast pronksiajast pärit arheoloogilist materjali on avastatud vähe: 2007. aasta seisuga mitte ühtegi matmispaika, üksikud asulakohad ning juhuleidudena pronksist ja kivist esemeid. Samuti on muististe dateerimine just vanemasse pronksiaega sageli ebakindel. Kasutusele võisid jääda mitmed neoliitikumi asulakohad (Akali ja Kullamägi Emajõe suudmes, Kivisaare Võrtsjärve lähistel, Kääpa ja Villa Kagu-Eestis, Loona ja Kuninguste Saaremaal, Joaoru ja Riigiküla Narve jõe juures) – sellele võimalusele viitab hilise kamm- ja nöörkeraamika kõrval leitud tekstiilkeraamika, varasele metalliajale omased riibitud pindadega savinõud ja hilised kiviriistad. Ainus radiosüsinikumeetodiga kindlalt vanemasse pronksiaega dateeritud asula paiknes Assakul. Asulakoht oli ilmselt ka Järvekülas Tallinna juures – sealt on saadud pronkskirves, arhailisi savinõukilde ja kvartsitükke. Assakul ja Järvekülas on kultuurikiht olnud aga väga nõrk ja piiratud ulatusega.
2007. aasta seisuga oli avastatud 16 vanemast pronksiajast pärit pronkseset. Neist vanimad on odaots Muhust (jõudnud Eestisse Uurali lähedalt Seima-Turbino kultuurinähtuse piirkonnast; ajaloolis-kultuurilise võrdluse teel naaberalade kultuuridega dateeritud 17.–15. sajandisse eKr) ja Kivissaare sirp (võib-olla toodud Ukrainast). Ülejäänud pronksesemed on putk-, õlg- ja rantkirved, mis enamjaolt pärinevad ilmselt Skandinaaviast. Pea üle kogu Eesti on välja tulnud varreauguga erinevat tüüpi kivikirveid (kokku rohkem kui 820), mis kuuluvad hilisneoliitikumi või vanemasse pronksiaega. Neid kasutati ilmselt peamiselt metsa põllumaaks raadamisel ja põllu harimisel, aga võib-olla endiselt ka staatust, prestiiži või rühmaidentiteeti näitavate rituaalsete sümbolitena. Leitud on ka kivikõplaid.
Selle ajajärgu keraamikat on teada vähe. Arheoloogilise ainese põhjal otsustades kadus nii kamm- kui nöörkeraamika, kuid on peetud tõenäoliseks, et need traditsioonid, ennekõike hiline nöörkeraamika, jätkusid siiski ka vanemal pronksiajal. Soodest ja järvedest leitud õietolmu setted osutavad inimtegevuse mõjule, kuid need mõjufaasid on jäänud enamasti lühiajaliseks.
Olemasolev arheoloogiline aines osutab seega, et Eesti ala (nagu ka Läti ja lõunapoolne Soome) oli vanemal pronksiajal hõreda ja ebastabiilse asustusega. Valter Langi hinnangul asustasid piirkonda väikesed ning üksteisest ilmselt kultuuri ja keele poolest erinevad inimrühmad, kusjuures pole selge, kas need keeled võisid pärineda nöörkeraamika kultuuri indoeurooplastelt või kammkeraamika kultuuri keelest.
Vanemal pronksiajal oli asustus ja materiaalne kultuur sarnased kiviaja lõpu omadega, pronksesemete levik oli üpris vähene ning materjali haruldust arvestades kasutati veel ohtrasti kivist, luust ja puust tööriistu. Nooremal pronksiajal muutus pronksesemete kasutamine laialdaseks ning toimus ka mitmeid olulisi ühiskondlikke muudatusi. Eesti asustus muutus paikseks, levisid põlluharimine ja karjakasvatus, tekkisid kindlustatud asulad ning inimesi hakati matma senistest tunduvalt silmapaistvamatesse hauarajatistesse – kivikirstkalmetesse.
Kindlustatud asulates, mida on teada eriti Eesti rannikualadelt, toimus ka metallitöötlemine. Peamiselt tegeleti Eestisse jõudnud pronksesemete sulatamise ja neist ehete või väiksemate tarbeesemete (nööpide, kammide) valmistamisega. Kõige rohkem valmistati pronksist keerulisema putkega kirveid, odaotsi ja ehteid. Kuna pronks oli väga kallis, siis valati ümber ka kõlbmatuks muutunud esemeid.
Kuna Eesti alal puudusid pronksi toorained (vask ja tina), siis vahetati seda nahkade ning teravilja vastu Skandinaavia maadest või Ida-Preisist. Mere ületamiseks kasutati suuri paaditaolisi laevu, mis liikusid edasi aerude abiga. Purjelaevu ei osatud tollal veel teha.
Umbes 1530–1450 eKr langes Saaremaale meteoriit ja tekkis Kaali kraater. Pronksiajal asus selle meteoriidi kukkumiskoha lähistel Asva linnusasula. 8.–6. sajandil tekkis ka meteoriidikraatri juurde Kaali kindlustatud asula.
Pronksiaegseid tööriistu on leitud näiteks Põhja-Eesti rannikualalt, Tallinna lähedalt Kadriorust ja Jõgevamaalt. Eesti ala vanimate pronksist esemetena tuntakse Muhust saadud odaotsa ja Võrtsjärve lähedalt Kivisaarest leitud sirpi, mille valmistamisaeg paigutatakse vahemikku 2000–1770 eKr. Kohapeal hakati pronksi töötlema alles 1. aastatuhande II veerandil eKr, kuid päris domineerivaks materjaliks pronks Eestis ei saanudki.
Noorem pronksiaeg (1100–500 a eKr)
pisi|[[Kivikirstkalmed Jõelähtmes]] pisi|[[Kaali kindlustatud asula rauasulatuskoht]]
Pronksiajal levisid Eestisse peamiselt kaugematest maadest pärinevad pronksesemed, sest pronksi tootmiseks vajalikku vaske ja inglistina Eesti alal ei leidu. Kuna Eesti alal puudusid pronksi toorained, siis vahetati seda nahkade ning teravilja vastu Skandinaavia maadest või Ida-Preisist. Üksikute imporditud pronksriistade kõrval edasi valdavalt kivi-, sarv- ja luuesemeid. Eesti ala vanimate pronksist (vase ja inglistina sulam) esemetena tuntakse Muhust saadud odaotsa ja Võrtsjärve lähedalt Kivisaarest leitud sirpi, mille valmistamisaeg paigutatakse vahemikku 2000–1770 eKr. Kohapeal hakati pronksi töötlema alles 1. aastatuhande II veerandil eKr, kuid päris domineerivaks materjaliks pronks Eestis ei saanudki.
Mere ületamiseks kasutati suuri paaditaolisi laevu, mis liikusid edasi aerude abiga. Purjelaevu ei osatud tollal veel teha. Loomulikult oli pronks väga kallis. Kui mõni ese kõlbmatuks muutus, valasid sepad selle uuesti ümber. Pronksi haruldust arvestades kasutati veel ohtrasti kivist, luust ja puust tööriistu. Kõige rohkem valmistati pronksist keerulisema putkega kirveid, odaotsi ja ehteid.
Eriti Eesti rannikualal levisid kindlustatud asulad, kus tegeleti ka pronksi töötlemisega (peamiselt välismaiste purunenud esemete ümbersulatamisest saadud pronksist uute esemete sepistamisega). Põhja-Eesti rannikualalt, Tallinna lähedalt Kadriorust ja Jõgevamaalt on leitud pronksiaegseid tööriistu. Asulaid hakati kindlustama (Kaali kindlustatud asula, Saaremaal).
Pronksiajal muutus peamiseks elatusalaks karjakasvatus. Inimesed veendusid, et parim võimalus aasta ringi liha saada oli kasvatada lambaid, veiseid, kodukitsi, sigu, hobuseid. Veised ja hobused olid tublisti väiksemad kui tänapäeval. Veised andsid vähe piima ja sedagi üksnes soojadel aastaaegadel. Hobuseid peeti lihaloomadena, kuid kasutati ka juba ratsudena.
Elatuslisa andsid küttimine ja kalapüük. Saaremaal olid peamiseks jahiloomaks hülged. 9/10 leitud ulukiluudest pärinevad just neilt. Hülgeid kütiti tavaliselt kevadtalvel, kui sügisel kogutud toiduvarud lõppemas. Õnneliku jahi puhul saadi rohkesti liha, vettpidavat karusnahka ja rasva, mida kasutati ka ruumide valgustamiseks.
Teiseks tähtsamaks elatusalaks sai põlluharimine. Kuid põllulapid olid üsna väikesed ja maad hariti peamiselt kõblastega. Uut põldu saadi alepõletamisega. Alepõletamiseks valitud maalapil raiuti kõigepealt puud ja võsa maha ning lasti hästi kuivada. Pärast kuivamist süüdati puud ja võsa põlema. Tuhk, mis oli hea väetis, aeti ühtlaselt laiali ja sinna külvatud seemned künti puukonksudega maa sisse. Alemaa andis mõned aastad üsna rikkalikku saaki, kuid seejärel tuli ligemale 15 aastaks puhkama jätta. Külvati otra, nisu ja lina. Eesti vanimad põlispõllud pärinevad 1. sajandist eKr ja need asuvad Harjumaal Jõelähtme valla Rebala külas. Saak lõigati luusirpidega ja küllap leidus üksikuid kalleid pronkssirpegi. Lina kitkuti ja temast kooti hiljem linast riiet, millest valmistati rõivaid. Soojemal ajal oli linane riie kehale igati hea ning kerge kanda. Naised hõõrusid odra- ja nisuterad jahvekividega suurel kivialusel jahuks. Jahust valmistati putru ja karaskit. Toidulauale andsid tublisti lisa kalapüük ja küttimine. Kui koduloomad haigustesse surid ja vili ikaldus, saadi vähemalt veekogudest kalu ning laantest metsloomi.
Pronkskirvestega oli parem raiuda metsa ja meisterdada elamuid. Hooned tehti ristkülikukujulised ja laoti palkidest. Palgid asetati rõhtsalt ja nende vahed täideti saviga. Püstkodasid kasutati mõnikord suveköökidena. Rannikualadel ja saartel hakati asulaid piirama paekividest laotud taraga ja palkidest kaitseseinadega. Tuntuim pronksiaja kindlustatud asula oli Asva asula Saaremaal, mis pärineb 8.–6. sajandist eKr. Selle järgi nimetatakse ka kogu kultuuri Asva kultuuriks.
Asulate kindlustamise fakt näitab, et siinsed elanikud olid visa tööga suutnud koguda teatud väärtusi, mis äratas võõraste saagihimu. Arheoloogilised leiud viitavad, et selliseks varaks võisid olla loomakarjad ja pronks. Kindlustatud asulates osati juba ise pronksi ümber valada. Selleks kasutati katkiseid või kulunud esemeid. Valmistati küllalt keerulisi putkega kirveid ja odaotsi. Leitud ehenõelte, kaela- ja käevõrude valuvormide tükid näitavad, et pronksi oli piisavalt ja jätkus isegi ehete valmistamiseks.
Sissetoodava metallihulga suurenemine viitab kaubavahetuse arengule. Arenes kaubavahetus Skandinaaviaga. Pronksiaja teisel poolel paistavad silma Eesti tihedad sidemed Kesk-Rootsi, Ojamaa ja Edela-Soomega. Siinse rahva aktiivsusest ja siiretest väljapoole kõnelevad Asva kultuurile iseloomuliku keraamika esinemine ülemere asulates.
Matusekommetes, kivikalmed (Tuulingumäe, Jõelähtme kivikalmed ), Hundikangrud). Saaremaal tekkis Kaali kraater.
Umbes 900 eKr on pärit Saaremaal Lülle külas rajatud kaks laevkalmet. Hiljem on üks laevkalme leitud ka Tallinna lähedalt Väolt.
Julio Granda
pisi |280px| Julio Granda (2013)
Julio Ernesto Granda Zúñiga (sündinud 25. veebruaril 1967 Camanás) on Peruu maletaja ja malefunktsionäär, rahvusvaheline suurmeister (1986).
Granda on 2018. aastast Rahvusvahelise Maleföderatsiooni (FIDE) viitsepresident.
Ta tuli 1984. aastal Limas Panameerika juunioride meistriks. Suurmeistriks sai ta 19-aastaselt 1986. aastal. Kaks aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta on viiekordne Peruu (1994–1997, 2002) ja neljakordne Ameerika maailmajao (2007, 2012–2014) malemeister.
Granda kvalifitseerus 2007. aastal Hantõ-Mansiiskis toimunud maailma karikaturniirile (128 osavõtjat), kus kaotas avaringis Arkadij Naiditschile ja edasi ei pääsenud. 2013. aastal maailma karikal Tromsøs võitis ta teises ringis Peter Lekot ja kolmandas ringis Anish Girit, kuid kaotas kaheksandikfinaalis Fabiano Caruanale. Maailma karikaturniiril 2015. aastal Bakuus kaotas Granda kolmandas ringis Radosław Wojtaszekile.
Granda tuli 2017. aastal Acqui Termes seenioride maailmameistriks U50+ vanuseastmes.
Jaama allikad
Allikate koguvooluhulk on 10 l/s. Allikad voolavad Massumõisa oja ja Virastuoja kaudu Ärmä jõkke.
Julio Granda
Ta on mänginud Peruu võistkonna koosseisus 11 maleolümpial (1986–1996, 2002–2006, 2010, 2014).
Taani kirjanike loend
Siin on loetletud taani keeles kirjutanud või kirjutavaid kirjanikke.
Srđan Babić
Srđan Babić (serbia kirillitsas Срђан Бабић; sündinud 22. aprillil 1996 Banja Lukas) on Serbia jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Hispaania kõrgliigaklubis Almería ja Serbia jalgpallikoondises.
Ta alustas jalgpalli mängimist kodulinnaklubis Banja Luka Borac. 2011. aastal liitus ta Serbia klubiga Vojvodina, mille põhimeeskonnas debüteeris ta Serbia kõrgliigas hooajal 2013/14. Samal hooajal valiti ta ka Serbia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
2015. aasta juulis sõlmis ta lepingu Hispaania klubiga Real Sociedad. Ta asus mängima klubi reservmeeskonnas, mis mängis Hispaania tugevuselt kolmandas liigas. Hooajal 2016/17 oli ta laenul Hispaania esiliigaklubis Reus.
2017. aasta juulis naasis ta Serbia kõrgliigasse, kui liitus Belgradi Crvena Zvezda. Hooajal 2017/18, 2018/19 ja 2019/20 tuli ta klubiga Serbia meistriks. Hooajal 2020/21 oli ta laenul Portugali kõrgliigaklubis Famalicão.
2021. aasta augustis asus ta mängima Almeríaga. Hooajal 2021/22 kindlus ta klubiga pääsu Hispaania esiliigast kõrgliigasse.
Aastatel 2012–2019 mängis Babić Serbia noortekoondistes. 2015. aastal tuli ta Serbia kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. Serbia jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 24. septembril 2022 UEFA Rahvuste Liiga mängus Rootsi vastu. Samal aastal kuulus ta Serbia koondisse 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.
Peeter Suure sadam
Pärast Vene-Jaapani sõda koostatud uue Vene laevastikuprogrammi täitmiseks otsustati aastatel 1907–1909 rajada uus ja Läänemerel tähtsuselt teine mereväebaas Tallinna. Vana sõjasadamat tarvitas juba kaubalaevastik ning see olnuks uute laevade jaoks niikuinii väike. Nüüd hakati omandama vabasid alasid kesklinnast lääne pool, alates Kalaranna fordi (mis oli juba harilik kasarmulinnak) läänenurgast. Uue sõjasadama umbes 2,2 km2 suurust ala piiras veel Kalamaja kalmistu, Volta tehas, Tallinna manöövrijaamast (praegune Tallinna Kopli kaubajaam) 1890. aastatel ehitatud sadamaraudtee haru ja Kopli tee. Läänes jäid piiriks linnale kuuluva Kopli mõisa maad. Sadama-ala hõlmas asustamata Tükipealse poolsaare, sealt pöördus piir põhja, jõudes madalmerd pidi Suure ja Väikese Paljassaareni.
Varasemad sõjalised ehitised
Ühel 1786. aasta Tallinna ümbruse kaardil on Hundipea poolsaarest idas lahesopis kujutatud suurtükipatareid. Kujutamise koht ja laad lubavad oletada, et sellisel kujul antud kohas patareid ei olnudki. Vähemalt Krimmi sõja ajal paiknes aga juba poolsaare tipus huvitava nimega patarei (Edukas patarei) 12 suurtükiga.
Patareile ehitati veel 1855. aastal juurde meeskonnavarjend ning see on veel hästi näha 1880–1882. aasta kaardil. Samal kaardil on praeguse Tööstuse ja Erika tänava nurgal kujutatud patarei, mille otstarve võiks olla Eduka patarei tagala kaitsmine, kuid mille kohta pole aga mingit muud teavet. 1910. aastatel olid varasemad sõjalised ehitised juba hävinenud.
1911. aasta kava
Väikese Paljassaare idaküljelt kavandati 1911. aasta plaani järgi Tallinna lahele umbes 2,5 km pikkune murtud kujuga muul, mis oleks põhjapiirina kaitsnud sadama-ala (pindala umbes 3,5...4 km2) lainete eest. Hundipea poolsaarest itta jääv lõunaranniku osa kavandati miini- ja torpeedolaevastiku sadamale, loodesse jääv osa hooldelaevastiku sadamale ning lääneosa Tükipealse poolsaareni sõjalaevade remondisadamale ja laevatehasele.
Sadama haldushooned, majutus- ja eluhooned, töökojad, elektrijaamad jms oleks paigutatud sadamaraudtee, Kopli tee, Sitsi mäel oleva Kopli mõisa piiri ja mere vahelisele alale. Tükipealse ja Väikese Paljassaare vaheline madalmeri pidi täidetama ning saadud maismaatüki kaldapealsele rajatama söe-, õli- jms kaid, kogu alale aga mitut liiki kütuse ladusid. Mõlema Paljassaare rannikut ning nendevahelist madalmerd oleks samuti olulisel määral täidetud, kuid sinna taheti rajada peamiselt laskemoonaladusid ja nende varustusteid.
1912. aasta muudetud kava
Venemaa Läänemere-laevastiku juhataja aseadmiral (maist 1913 admiral) Nikolai von Esseni (1860–1915) juhendamisel tehti aga mereväebaasi kava 1912. aastal ringi.
Ka kärbitud ja tegelikkusega paremini kohandatud kava elluviimine tekitas ka omakorda veelgi suuremaid muudatusi. Mereväebaasi olemuslikult eri osades ilmnenud probleemide tõttu ei tulnud midagi välja üheaegselt valmivatest osadest koosnevast terviklikust kompleksist. Suur rajamisulatus ja seetõttu osade hilisem täiesti erinev kasutus killustas mereväebaasi terviklikust veelgi.
Vanasadama ja Admiraliteedi ala
Mereväebaasi alluvusse jäi ka Admiraliteedi töökodadena kasutatud ja sellena ka hiljem tuntud Tallinna Sadamatehased endise Admiraliteedi alal Vanasadamas. Nende tootmis- ja remondivõimsus oli aga väike, vajalikud ümberkorraldused oleksid olnud kallid ning laienemist oleks takistanud piiratud maa-ala. Seetõttu hakatigi mereväebaasis Karjamaa, Hundipea ja Tükipealse poolsaare alale uut tehast ehitama (tinglik hilisem nimetus Remondisadam, rahvapäraselt aga Uus-Portu), et tulla toime sõja tõttu kasvanud tööde mahuga. Arvatavasti oleks uue tehase täielikul valmimisel sinna viidud üle ka Vanasadama vanad tehased (rahvapäraselt Vana Portu).
Vanasadamas sai sõja ajal (1916) suuri alasid endale aga hoopis Peeter Suure Merekindlus, kes rajas olemasolevatesse ehitistesse oma suurtükiväe laskemoonaladusid, garaaži, ratsahoovi jms ning ka oma kesklao. Viimase uus kitsarööpmelise raudtee võrgustik ühendati Tallinn-Sadama raudteejaamaga, mis omakorda oli ühenduses kogu merekindluse raudteede võrguga.
Põhjamuul, Suur Puusild ja linnak Väikesel Paljassaarel
Põhjamuuli (hiljem Kivisild ja Katariina muul) hakati 1913. aastal ehitama suuresti sarnasena 1911. aasta projektis olevaga, ent veidi enam liigendatuna. Muul rajati risti saare eriliste looduslike eeldusteta idarannaga. Muul oli kavandatud ainult lainemurdjana ja seal polnud kaikohti. Kokku jõuti rajada umbes pool kilomeetrit muuli (kavandatud oli umbes 2,5 km pikkune).
Muulist 100 meetrit lõuna poole rajati sellega rööbiti puidust lai sadamasild (hiljem tuntud kui Suur Puusild, mille varemed on tänapäevalgi näha). Sillale paigaldati 750 mm rööpmelaiusega kitsarööpmeline raudtee, mis teenindas ehitusaegset linnakut. Raudteed oli kokku umbes 300 meetrit. 1921. aastal ehitas Tallinna Sadamavalitsus Suurelt Puusillalt läbi madalmere Suurele Paljassaarele uue raudtee (kokku umbes 3 km), et viia Vanasadamast ära linna ohustavad miinilaod.
Belgia ehitusettevõte Ackermans & van Haaren rajas saare idarannikule valdavalt puitehitistega ehitusaegse linnaku. Selle ehitised (veetorn, pumbajaam, vedurikuur jm) teenindasid peamiselt lähikonnas olevaid ehitusmaterjalitehaseid ja -ladusid.
1918. aastal jäid muuli ja linnaku ehitustööd seisma. Linnak müüdi 1920. aastatel peamiselt Paljassaarte asukaile ehitusmaterjaliks, osasid ehitisi kasutas Eesti merevägi ja piirivalve. Lõplikult lammutas vanad ehitised Nõukogude merevägi. Tänapäeval on linnakust oletatav vaid ühe sepikoja vare.
Keisri külaskäik ja Keisripaviljon
Muul ja selle ehituslinnak olid tõenäoliselt esimesed, mida hakati mereväebaasis ehitama. Arvatavasti seepärast peeti seal mereväebaasi nurgakivi (põhjakivi) paigaldamise tseremoonia. Üritus toimus 12. juulil (vkj 29. juunil) 1912, kogu programm kestis Tallinnas mitu päeva. Kohal oli ka keiser Nikolai II, kes oma käega paigaldas põhjakivi ja nimetas uue baasi Peeter Suure sadamaks.
Keisrile ja tema kaaskonnale rajati tseremoonia ajaks uued (ent siiski ajutisema iseloomuga) ehitised. Peahoone püstitati tulevase peamuuli alguskohale. Edasise ehituse aegu kasutas Belgia ehitusettevõte Ackermans & van Haaren seda kontorina, kuid veel 1920. aastatel teati seda hoonet Keisripaviljonina. 1922. aastal jäeti kehvas seisukorras ühekorruseline paviljon kui riigile vajalik müümata. Tõenäoliselt lammutati paviljon lõplikult 1925.–1926. aasta muuli ümberehituse käigus. Mõnikord on seda pidulikku ehitamise algust aetud segi kaks aastat hiljem Peeter Suure Merekindluses kavandatuga. Nurgakivi paneku tseremoonia merekindluses pidi toimuma Meresektori osas 13. juuli 1914 (vkj 30. juuni 1914) ennelõunal Naissaarel ja Lõunasektori osas Mere- ja Maarinde ühendjuhtimiskeskuses pärastlõunal Vääna-Vitil. Läheneva sõja tõttu jäi keisri osalemine ära ning merekindluses pidulikku üritust ei toimunudki.
Laskemoonalaod
1911. aasta projekti järgi kavatseti mereväebaasi kesklaskemoonaladu paigutada mere arvelt tublisti laiendatavatele Paljassaartele. Kompleksi ohtlik lähedus baasile sundis aga sellest plaanist loobuma.
1914. aastal hakati aga Katleri mõisast umbes 1 km lääneloodesse ehitama Maarjamäe klindinõlva nelja ladu, mis oleksid hiljem kaetud pealt pinnasega. Maarinde jaoks ehitati kõrval kaks tunnelladu. Hiljem jäid need ehitised pooleli ja on nüüdseks osaliselt sisse varisenud.
Praegusest Nõmme turust kirdes hakati Mustamäe nõlva ehitama kolme tunnelladu: kaks neist mereväe ja üks PSM Maarinde jaoks. Tänapäevaks on need kokku varisenud. Tunnelladusid kavandati ka Viimsi kõviku nõlva, kuid nende ehitust isegi ei alustatud. Maapealne laokompleks ehitati Sõrve külla.
Suurim mereväe laokompleks kavandati aga paeklindi nõlva Kadaka küla ja Tabasalu vahele.
Kivist suurkasarmud
Tööstuse tänava kasarmule ehitati 1920. aastatel peale kaks korrus ning hoonest tehti sõjatehas Arsenali kontori- ja tehasehoone. Erika tänava kasarmust sai nüüd samuti Arsenali tehase- ja kontorihoone. Tehasele ehitati veel uusi hooneid ning seda laiendati ka lõuna poole, kus algselt oli sõjasadama muud ehitised.
2016. aasta sügisel avati endisest sõjatehasest ümber ehitatud hoonetekompleksis Arsenali kaubanduskeskus.
Veejaam-katlamaja
pisi|Arsenali veetorn Linnaku keskel oli kogu sõjasadama jaoks olulises ühendehitises veetorn, pumbamaja, veemagestusjaam ja elamislinnaku katlamaja. Sellest lõunas olid raudbetoonist poolmaa-alused mageveehoidlad. Katlamajast tehti 1920. aastatel Arsenali suurtükkide remondikoda, veehoidlatest 1925. aastal bensiinihoidlad. Veetorn ehitati 1950. aastatel oluliselt kõrgemaks, veehoidlad on tänaseks lammutatud.
Punased kasarmud
Elamisala edelanurgas, praeguse Kopli ja Erika tänava ristil, asus alamate auastmete üleajateenijate linnak – nn Punased kasarmud. Sinna kavandati 10 elamut, igas 42 põhiliselt ühetoalist korterit. Nende majade projekti (1913) autor oli arvatavasti mereväeinsener polkovnik Aleksandr Jaron. Maju jõuti ehitada ainult kolm, kuid need kõik on üldiselt säilinud ning on ka kaitse all (mälestis nr 8724, 8750 ja 8751).
Ajutine puitkasarmulinnak
Elamisala kagunurgas (tänapäeval üldiselt Kopli tänav 76 krundil) paiknes allveelaevnike ajutine puitlinnak (kivikasarmute ehitamine veel kestis). Kopli tänava ääres asus piduliku sissesõidutee ääres ohvitseride kasarm, selle taga aga kaks meeskonnakasarmut, mis kumbki oli mõeldud 192 mehele. Meeskonnakasarmutesse ja majandushoonetesse olid pääsud praeguselt Erika tänavalt, n-ö hoovi poolt.
Allianz Parque
Allianz Parque (tuntud ka kui Palestra Itália Arena) on mitmeotstarbeline staadion Brasiilias São Paulos.
Peeter Suure sadam
Ajutine puitkasarmulinnak
Linnakus oli veel arsenal, ühendhoonena pesu- ja katlamaja ning saun, meeskonna köök ja söökla, tall, küün jm. 1924. aastal ehitati sinna Mereväe Ekipaaži jaoks uus suur kasarm. Ohvitseride kasarmust sai ekipaaži staabihoone, meeskonnakasarmud lammutati 1930. ja 1932. Tänapäeval on allveelaevnike linnakust säilinud ainult pesu- ja katlamaja ning ekipaažist uus kasarm.
Allianz Parque
See on jalgpallikubi Sociedade Esportiva Palmeirase kodustaadion.
Peeter Suure sadam
Ajutine puitkasarmulinnak
pisi|[[Venemaa keisririik|Vene eskaadrisoomuslaev Gangut Tallinna reidil]]
Allianz Parque
Staadion valmis 2014. aastal. See ehitati Palmeirase endise, 1902. aastal valminud ja 2010. aastal lammutatud kodustaadioni Estádio Palestra Itália asemele.
Peeter Suure sadam
Miinisadam
Mereväebaasi sadama esialgselt idapoolne bassein kavandati miinide, torpeedode jms varustatud laevade sadamaks, kus olid ka vastava varustuse ladustamise ja hooldamise, aga ka vastavate laevade hooldamise ehitised.
Allianz Parque
Esimene ametlik jalgpallimatš peeti staadionil 2014. aasta 19. novembril, kui Brasiilia kõrgliiga mängus võõrustati Sport Club do Recifet, kellele kaotati 0:2. Esimese värava lõi staadionil Ananias Eloi Castro Monteiro, kes hukkus 2016. aastal traagiliselt Chapecoense jalgpallimeeskonda vedanud lennuõnnetuses.
Peeter Suure sadam
Karavanisadam
Hundipea poolsaare loodeotsa kavandati algselt hooldelaevastiku sadam. Kui tööd läksid 1912. aastal lahti, kasvas nõudlus süvendite järgi. Neid toodi juurde Peterburist Liibavini, kokku oli sadamas töötamas umbes 20 süvendit. Nendest moodustatud karavanid andsid sadamale ka rahva seas tuntud nime – Karavanisadam.
Allianz Parque
Staadionil on andnud kontserdi paljud maailmakuulsad artistid, teiste seas Paul McCartney, Katy Perry, Coldplay, Guns N' Roses jpt.
Peeter Suure sadam
Remondisadam
Seal pidi paiknema kokku kolmteist dokki: neli suurt avariidokki, kaks keskmist dokki ning väiksemad dokid miinilaevadele, kaatritele jm väiksematele alustele; lisaks tehasele vajalikke töökodasid ja ladusid, sh ka kütusehoidlaid. Sinna oleks arvatavasti hiljem toodud üle ka Vanasadama tehased ja mereväebaas.
1912. aasta muudatustega kärbiti plaanitud mahtu, kuid kavandatu suuremat osa hakati viima ellu. Suuri dokke otsustati rajada kolm, keskmisi kaks ja väikseid neli. Rajada jõuti kagupoolse suure (1. dokk) ja loodepoolne keskmise (4. dokk), seejärel keskmise suure (2. doki) ja kagupoolse keskmise (5. doki) ning ühe miinilaeva dokikambri süvend.
Väikestest dokkidest põhja pool kuni Väikese Paljassaareni alustati 1912. aastal uute sadamabasseinide süvendamist – neid oli kavas kokku 12. Sadama laevateedelt, basseinidest ja dokkidest saadud pinnas veeti Tükipealse poolsaare ja Väikese Paljassaare vahelisse madalmerre – nii ühendati Väike Paljassaar mandriga. Suuremat osa töid teostas Belgia vesiehitusettevõte Ackermans & van Haaren.
Üks üsnagi haruldane joonis lubab aimata, kuidas kavandati dokkide ehitamist. Joonisel on kujutatud 1. doki kaevetöödeks ülesseatud masinaparki, laadimis- ja lossimislaevade asetust, varustusraudteede võrku ning kambriseinte ehituse betoonitehast.
Dokikambri põhjas oli kaks köisteed, mille lastivankrid tõmmati kallakut mööda üles otse töömaa taha lahesoppi ehitatud sillale. Kärgkastidele ja vaiadele rajatud sillal paiknes ka köistee masinjaam. Silla mõlemal pool oli kaks kaikohta, mida teenindas kaks portaalkraanat ning üks vantidega mastnoolkraana.
Dokikambri lastivankreid teenindas süvendi põhjas neli ja süvendi pikiäärtel neli portaalkraanat. Süvendi nurkadel seisis neli vantidega mastnoolkraanat, mis tõenäoliselt teenindasid kambriseinte betoneerimistöid. Betoonitehase varustamiseks oli paigaldatud aga Eesti oludes teadaolevalt esimene kaabelkraana.
Kraana algpüloon ja masinjaam oli paigutatud lahesoppi kärgkastidele. Kraanajaama ja kaldapealse vahele jäi parasjagu ruumi, et betoonitooret toovad laevad said jääda seal ankrusse. Kaldapealsel oli kraanatee vahepüloon, sealt läks teekaabel otse üle samal ajal süvendatava doki.
Teisel pool dokitöömaad oli betoonitehase putsolaani, tsemendi ja liiva (tõenäoliselt ka jämetäite) punkrid. Betooniseguri alt sõitis läbi kitsarööpmeline rong. Tehase taga oli kaabelkraana jäikjalgadega toestatud lõpp-püloon. Kraana sille oli mere pool 250 m ja maa pool 450 m, kokku siis 700 m. Lastivankri kandevõime oli 6 t.
See kompleks teenindas ainult ühe suure (1. doki) kambriehitust. Varustusraudtee ja reidi kraanajaam oleks jäänud kohale, kui oleks hakatud kaevama kõrvalasuva 2. doki süvendit, kuid muu paigaldis oleks mahukate tööde käigus tõstetud ümber.
Püstitada jõuti kaks suuremat tehasehoonet, vähemalt kolm suurt tehasehoonet jäi pooleli. Põhjasüvendite korrashoid andis aga alles poolikule Remondisadamale tublisti tööd.
Pärast sõda leotati dokkides Lutheri vabriku puitu, miinilaeva dokki rajas Jakob Kiil oma kuulsa paaditööstuse.
Tänaseks on keskmiste dokkide kohal sadamaväljakud, suurte kohal aga Lahesuu sadam. Kiili doki kohal on Paljassaare sadama nimetu bassein (37.-40. kai). Tehasehooned on kas ehitatud ümber või lammutatud ära. Ühtegi Remondisadama ehitist pole ametliku kaitse all, kuid selle mõttega pole seda ala üldse uuritudki.
Merelennujaam Pirital
Pirita jõe suudme vasakule kaldale kavandati 1913. aastal Tallinna Merelennujaam, mis pidi kuni uue Lennusadama valmimiseni toimima vesilennukite baasina. Jaam tegutses aastatel 1915–1918 ning selle suuremad ehitised viidi aastatel 1919–1920 mujale.
Jānis Vanags
pisi|Jānis Vanags (2015) pisi|Jānis Vanags (2011) Jānis Vanags (sündinud 25. mail 1958 Liepājas) on Läti Evangeelse Luterliku Kiriku peapiiskop.
Ta lõpetas aastal 1976 Liepāja 5. Keskkooli ja aastal 1982 Läti Riikliku Ülikooli keemiateaduskonna.
Ta on töötanud keemiaõpetajana Riia 31. Keskkoolis. Ta õppis Läti Evangeelse Luterliku Kiriku vaimulikus seminaris. Ta ordineeriti 1. detsembril 1985 õpetajaks.
Pärast ordineerimist määrati ta vaimulikuks Saldusesse; ta on hooldanud ka Gaiķi, Skrunda ja Lutriņi kogudusi. Kuid 22. novembril 1992 sai autoõnnetuse tagajärjel surma peapiiskop Kārlis Gailītis ja ta valiti 26. jaanuaril 1993 uueks Läti Evangeelse Luterliku Kiriku peapiiskopiks (ta sai valimistel 85% võimalikest häältest). 29. augustil 1993 introdutseeriti ta ametisse.
Kiidjärve kuklasterada
pisi|Sale kuusk Koorvere-Kiidjärve tee ääres. Kiidjärve kuklasterada on Põlva maakonnas Kiidjärve–Koorvere tee läheduses asuv õpperada.
Raja tutvustus
Rada tutvustab laanekuklaste elukorraldust spetsiaalselt selleks ehitatud 1,5 km pikkusel õpperajal. See asub 20 hektari suurusel alal, kus paikneb 200 pesa.
Ekskursioonide kõrgperioodil on Kiidjärve kuklaste kuningriik jagatud kahe võrdväärse õpperaja vahel. Mõlemad rajad on varustatud viitade ja infotahvlitega.
Matkarajal käies tuleks kasutada pesade läheduses liikumiseks vaid sinna paigaldatud sillakesi, et vältida sipelgate hukkumist. 14.02.2019 seisuga tegeleb Riigimetsa Majandamise Keskus (RMK) Kiidjärve kuklaste õpperaja ääres süsteemse metsahävitamise ja lageraiega. RMK kahjustab seal nii loodust ennast kui muudab õpperaja mõttetuks.
Vaatamisväärsused
Suurim kuklasepesa on 1,7 meetri kõrgune.
Näha saab ka heakasvulist kuusemetsa rekordkõrgete kuuskedega ja üle-eestilise kampaania korras istutatud kuusekultuuri. Raja kõrgeim kuusk on 42 meetrit kõrge.
Annika Uudelepp
pisi|Annika Uudelepp 2021. aasta Arvamusfestivalil Annika Uudelepp (sündinud 14. märtsil 1978, varem Annika Velthut) on Eesti ametnik, riigivalitsemise ekspert.
Haridus
Ta on lõpetanud 2003. aastal Tallinna Ülikooli haldusjuhtimise eriala magistriõppe (cum laude) ja on alates 2008. aastast selle ülikooli doktorant. Ta on teinud teadustööd Oxfordi Ülikoolis.
Töö ja ühiskondlik tegevus
Annika Uudelepp on töötanud Tallinna Ülikoolis.
Alates 19. novembrist 2004 kuni 20. juunini 2008 oli ta Keskkonnaministeeriumi kantsler. Seejärel asus ta tööle SA Poliitikauuringute Keskus PRAXIS juhatuse liikme ja riigivalitsemise eksperdina. Ta on tulundusühistu Tuleva asutaja.
Aastatel 2017-2021 töötas Annika Uudelepp OECDs vanemnõunikuna ja nõustas Lääne-Balkani riikide valitsusi valitsemisreformide elluviimisel.
Alates 2022. aasta algusest töötab Annika Uudelepp Confido Healthcare Groupi terviseteenuste juhi ja juhatuse liikmena.
Linnukaupleja
"Linnukaupleja" (saksa "Der Vogelhändler") on Carl Zelleri operett kolmes vaatuses Moritz Westi ja Ludwig Heldi libretole, mis on kirjutatud Charles Varini ja Edmond de Biéville'i komöödia "Ce que deviennent les roses" (1857) järgi.
Beata Szydło
Beata Maria Szydło (sündinud 15. aprillil 1963 Oświęcimis) on Poola poliitik (Õigus ja Õiglus), kes oli 16. novembrist 2015 kuni 11. detsembrini 2017 Poola peaminister. 11. detsembrist 2017 kuni 4. juunini 2019 oli ta asepeaminister Mateusz Morawiecki valitsuses. Alates juulist 2019 on ta Euroopa Parlamendi liige.
Linnukaupleja
Hinnatud helilooja parimaks ja operetiliteratuuri üheks väljapaistvamaks teoseks. On olnud oma meloodilisusega rahvusvaheliselt populaarsemaid Viini klassikalise opereti esindajaid ning tähistas Viini opereti kuldajastu kõrgpunkti.
Beata Szydło
Ta lõpetas aastal 1989 Krakówis asuva Jagelloonide ülikooli etnograafia teaduskonna. Aastatel 1989–1995 oli ta Jagelloonide ülikooli filosoofia- ja ajalooteaduskonna aspirant. Aastal 1997 lõpetas ta Varssavis Kõrgema Kaubanduskooli, kus õppis kultuurijuhiks. Aastal 2001 lõpetas ta Krakówi Majandusakadeemia, kus tema erialaks olid territoriaalsed omavalitsused Euroopa Liidus.
Linnukaupleja
Peamised osad: linnukaupmees Adam (tenor/bariton), postiljon Christel (sopran), kuurvürstinna Marie (sopran), paruness Adelaide (alt), krahv Stanislaus (tenor), parun Weps (bariton), Schenk (tenor), von Scharrnagel (buffo), professor Süffle (ten buffo), professor Würmchen (bar buffo).
Beata Szydło
Aastail 1987–1995 töötas ta Krakówi ajaloomuuseumis assistendina. Järgmiseks töökohaks oli Libiążi kultuurikeskus. Aastail 1997–1998 töötas ta Brzeszcze kultuuriosakonnas. Aastal 1998 sai temast Brzeszcze linnapea; sellele kohale jäi ta aastani 2005.
Linnukaupleja
Ajalugu
pisi|[[Alexander Girardi Adami rollis 1908]] Esmaettekanne toimus 10. jaanuaril 1891 Viini Theater an der Wienis. Rollide loojad olid seal Alexander Girardi (Adam), Ilka Pálmay (Christel), Ottilie Collin (Marie), Rudolf del Zopp (Stanislaus).
Püsis Theater an der Wieni repertuaaris ühtejärge seitse aastat. Seejärel jätkas Viinis teose esitamist Carltheater ning hiljem ka kõik teised Viini operetiteatrid. Berliinis esitati tükki 1,5 kuud pärast selle väljatulekut Viinis. Aasta jooksul levis kõikidesse operetilembestesse maadesse. Saksa keelt kõnelevates maades on olnud pidevalt operetiteatrite mängukavas.
Beata Szydło
Aastal 2005 astus ta erakonda Õigus ja Õiglus. Selle koosseisus valiti ta seimi V, VI, VII ja VIII koosseisu. Aastal 2010 sai temast erakonna asepresident.
Linnukaupleja
Ajalugu
Eestis on seda operetti lavastatud kuues teatris 12 lavastuses: Estonias 1912, 1918, 1924, 1943, 1956, 2017; Vanemuises 1931, 1975; Endlas 1926: Ugalas 1929: Narva teatris 1930: Sädes 1934.
Faabula
Tegevus toimub 18. sajandi alguses Baieris, Reinimaal Tirooli külas. Linnukaupmees Adam on kihlatud kirjaneiu Christeliga, kuid abiellumine pole rahapuudusel võimalik. Külavanem Schenk on kuulutanud välja metseajahi, kuid muudab selle viimasel hetkel ajajate puudumise tõttu ära. Christel on end pakkunud vabatahtlikuna jahitseremooniat läbi viima, et raha teenida. Jahipealik parun Weps võiks noori rahaliselt abistada, kuid on tõrjuv. Adam pakub talle altkäemaksuks kollast lindu, kuid Weps ei tea, mis sellega teha. Ta kutsub hoopis külla oma nõo Stanislausi, et ikkagi jaht läbi viia.
Stanislaus on maskeerunud hertsogiks. Teda ei tunta külas ära. Kuurvürstinna Marie hakkab Adamiga flirtima ja korraldab nii, et Adam saab hertsogi majapidamises ülevaataja koha. Koha saamiseks on vaja teha professoritele eksam. Adam annab sihilikult rumalavõitu vastuseid, kuid kohasaamist see ei mõjuta.
Vahepeal on Christel silma jäänud Stanislausile. Seda on märganud ka Adam ja on ahastuses. Pärast keerulisi seiklusi ja segadusi lepivad Adam ja Christel ära. Christelil on Adamast isegi pisut kahju kui selgitab, et ta pole Stanislausiga abiellumist üldse tõsiselt võtnud. Lõpuks saadakse asjad nii kaugele, et Adamil ja Christelil on pulmadeks vajalik raha koos. Parun Weps teeb abieluettepaneku Adelaidele. Kahe paari abiellumiseks Tirooli külas on tee vaba.
Filmid
Opereti põhjal on loodud mitu filmi:
Uurali Riiklik Tehnikaülikool
pisi|Ülikooli peahoone (detsember 2006) Uurali Riiklik Tehnikaülikool (vene keeles Уральский государственный технический университет – УПИ, lühend УГТУ või УГТУ-УПИ) oli Venemaal Jekaterinburgis aastatel 1920–2010 tegutsenud riiklik tehnikaülikool. 2010. aastal liideti see ülikool B. Jeltsini nimelise Uurali Föderaalülikooliga.
Kool asutati 19. oktoobril 1920.
Nimesid
1934. aastal kandis kool nime Uurali Industriaalinstituut (Уральский индустриальный институт).
Enne 1992. aastat kandis kool nime Kirovi-nimeline Uurali Polütehniline Instituut (Уральский политехнический институт им. С. М. Кирова).
Akani järv
pisi
Järv asub 420 m kõrgusel merepinnast ja selle pindala on 13 km². Akani järv jääb Akani Mashu rahvuspargi piiridesse.
Akani järves on järvepalle.
Järves elab mitmeid kalaliike, nende seas karpkala, koger, taimen, nerka ja jõe-väikesuutint.
Järve külastab umbes 1,5 miljonit turisti aastas.
Kärstna allikas
Kärstna allikas on allikas Kärstna mõisa pargis; halduslikult Viljandi maakonnas Viljandi vallas.
Allika vooluhulk on 2–14 l/s.
Kontra
Bridžis pakkumine, mis suurendab kõiki lepingu eest saadavaid punkte.
Seotud mõisteid:
Negatiivne kontra - kontra pärast partneri avangut (või vahelepakkumist) ja vastaste vahelepakkumist, mis paarisisese kokkuleppe kohaselt kirjeldab lehti, milles on küll piisavalt jõudu (vähemalt 8 P), et pakkuda, kuid ei ole selleks sobivat viiekaardist masti.