cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Diplomaatide loend
H
Stein Vegard Hagen - Herbert Haljaspõld - Thomas Hammarberg – Juhan Haravee - Dag Hartelius - Nicholas Hawkins - Jaan Hein – Leenart Helisalu – Aleksander Hellat – Hermann Hellat - Mart Helme - Gaston Henry-Haye - Arti Hilpus - Johann von Hoete - Richard Holbrooke - Harri Holkeri - Rudolf Holsti - Jaap de Hoop Scheffer - Henrik Karlsson Horn - Stanislaus Hosius - Hu Shih - Huang Hua - Ismael Huerta – Edgar Hõbemägi - Aleksi Härkönen
I
Themur Iakobašvili - Jorge Illueca - Tiina Intelmann - Wolfgang Ischinger - Rudolf Ise - Christoph Israng - Igor Ivanov
J
Ernst Jaakson - Karin Jaani - Peep Jahilo - Subrahmanyam Jaishankar - Ludvig Jakobsen - Max Jakobson - Aleksandr Jakovlev - Vladimir Jakunin – Peeter Jalaja - Igor Janev – David Janson – Géza Jeszenszky - Adolf Joffe - Antonius John - Jón Baldvin Hannibalsson – Jaan Junkur – Mona Juul – Jaak Jõerüüt – Janne Jõesaar-Ruusalu – Richard Jõffert – Peeter Jõgi – Aleksander Jürgenson - Sven Jürgenson
K
Nikolai Kaasik - Andrej Kabiakoŭ - Michel Kafando - Jüri Kahn - Toomas Kahur – Johannes Kaiv - Eve-Külli Kala – Jaakko Kalela - Aldur Kaljo – Philip Kaljot - Marina Kaljurand - Oskar Kallas - Gita Kalmet - Sandra Kalniete – Edgar Kana – Jaan Kanger – René Kangro - Sulev Kannike - Kristi Karelsohn - Gulnora Karimova - Andrei Karlov – Reinhold Kask - Jaakko Kaurinkoski - Søren Kelstrup – George F. Kennan – Arnold Kerem – Oskar Kerson – Zalmay Khalilzad – Arshad Sami Khan - Krista Kilvet - Riina Kionka – Elmar Kirotar - Henry Kissinger - Katrin Kivi - Toivo Kivimäki – Peter Kleist - Lise Kleven Grevstad - Pavlo Klimkin – Nikolai Klõško - August Koern - Michael Kohl - Merike Kokajev - Marten Kokk – Priit Kolbre - Margus Kolga - André Kolingba - Aleksandra Kollontai - Jaan Kopvillem - Ivan Korčok - Karl Kornel - Fahri Korutürk - Grzegorz Kozłowski - Valter Kotsar - Bernard Kouchner - Julija Kovaliv - Ingrid Kressel Vinciguerra - Eerik-Niiles Kross - Villem Kruus - Clyde Kull - Ferdinand Kull - Henn-Ants Kurg - Andres Kurrikoff - Mūsá Kūsā - Kaimo Kuusk - Johannes Kõdar - Edgar Kõrver - Kaupo Känd
L
Riho Laanemäe - Moulaye Ould Mohamed Laghdaf - Margus Laidre - Éric Lamouroux - Arthur Bliss Lane - Guillebert de Lannoy - Jorge Lara Castro - Heinrich Laretei - Jaan Lattik - Pavieł Łatuška - Sergei Lavrov - Lê Đức Thọ - Bruno Le Maire – Konstantin Lellep - Uno Lender - Jaak Lensment - Albert Leopas - Aino Lepik von Wirén - Hans Lepp - Johan Leppik - Ferdinand de Lesseps - Jeffrey Levine - Erkki Liikanen - Eva-Maria Liimets - Axel Linkhorst - Erich Lipstok - Igor Ljakin-Frolov - Anders Ljunggren - Hans Lohk - Johann Lohmüller - Alekhsandre Lomaia - Lu Shaye - Viljar Lubi - Jüri Luik - Toomas Lukk - Mart Lätte
M
Matti Maasikas - Merle Maigre - Reiz Malile - Mircea Malița - Ambrose Dudley Mann - Johannes Markus - Eerik Marmei - Retno Marsudi - Friedrich Fromhold Martens - Jan Masaryk - Aleksander Massakas - Tiit Matsulevitš - Kōichirō Matsuura - Maxamed Cabdullaahi Maxamed - Amama Mbabazi - Golda Me'ir - James Desmond Melville - Paul Menesius - Karl Menning - Georg Meri – Lennart Meri - Kuido Merits - Juri Merzljakov - Andreas Meyer-Landrut - Grigol Mgaloblišvili - Fu'ād al-Mibaza‘ – Rudolf Mickwitz – Michael Miess - Ignacio Milam Tang - Wilhelm von Mirbach - Tigran Mkrttšhjan - Zohrab Mnatshakanjan - Ewald Moldt - Walter Mondale – Edmund Monson - Rihards Muciņš - Mihhail Murnikov - Victor Mutt – Karl Mõistus - Marin Mõttus – Karl Mägi - Raul Mälk - Elmar Məmmədyarov – Jaan Mölder – Rudolf Möllerson – Bernd Mützelburg - Alva Myrdal
O
Leonid Obolenski – Oh Joon - Ants Oidermaa – Voldemar Ojansoon - Alar Olljum - Aivo Orav - Afanassi Ordin-Naštšokin - Harry Ott - Roza Otunbajeva – Francisco Ou - Ahmed Ouyahia - Ferdinand Oyono
P
Maurice Paléologue - Meelike Palli - Aleksander Pallo - Priit Pallum - Jan Palmstierna – Boriss Pankin - Franz von Papen - Bruno Rodríguez Parrilla - Octavio Paz - Antonio Patriota - Christian Pauls - Žygimantas Pavilionis - Lester B. Pearson - August Peet - Daniil Penko - Adolf Petrovski - Jānis Peters - Rogelio Pfirter - Maia Phandžikidze - Andris Piebalgs - Ants Piip - Michael C. Polt - Nicu Popescu - Abel Posse - Samantha Power - Don Pramudwinai – Konstantin Provalov - Stefan Przeździecki - Dumitru Prunariu - Voldemar Puhk - Frigyes Puja – Heinrich Pullerits - Andre Pung - Kaarel Robert Pusta – Edgar Pärli – Karl Pärli
Q
Vilayət Quliyev - Quo Tai-chi
R
Eldor Raidna - Paul Indrek Rajamäe-Volmer - Triinu Rajasalu - Marin Rajkov - Paavo Rantanen - Fjodor Raskolnikov - Mariin Ratnik - Villibald Raud - Nikolai Raudvere - Hans Rebane - Richard Rees - Elisabeth Rehn - August Rei - Markku Reimaa - Väino Reinart - Jaan Reinhold - Gea Rennel - Nikolai Repnin - Peeter Reštšinski - Māris Riekstiņš - Sergius Riis - Dmitri Rogozin - Karol Adam Romer - Aivis Ronis - Aarand Roos - Nikolai Rumjantsev
S
Katrin Saarsalu-Layachi - Martin Sajdik - Jüri Sammul - Kadõrbek Sarbajev - Ernst Sarepera - Ferdinand Saukas - Charles Savarin - Gudmund Saxrud - Klaus Scharioth - Filipp von Scheiding - Christian Matthias Schlaga - Pál Schmitt - Sten Schwede - Jüri Seilenthal - Julius Seljamaa - Karl Selter - Karl Sepp - Tanel Sepp - Shigeru Shimada - Günter Sieber - Emilie Simenson - Vladimir Simindei - Ants Simm - Riivo Sinijärv - Helvi Sipilä - John Slidell - Carl Snoilsky - Valter Soever - Javier Solana - Enele Sopoaga - Marian Szumlakowski - Ernst Johann von Stackelberg - Berndt von Staden - Adolf Stafenau – Leonid Stark - Grigore-Kalev Stoicescu - Otto Strandman - Alar Streimann - Valvi Strikaitienė - Chiune Sugihara - John J. Sullivan
Š
Vassili Vassiljevitš Šuiski - Pavel Andrejevitš Šuvalov
T
Strobe Talbott – Theodor Tallmeister – Konstantin Talven - Fāyaz aţ-Ţarāwnah - Mart Tarmak - Viktor Tarmas – Albert Tattar - Toivo Tasa - Paul Teesalu - Andris Teikmanis - Shirley Temple - Riho Terras - U Thant - Luc-Adolphe Tiao - Harri Tiido - Simmu Tiik - Heli Tiirmaa-Klaar - Toomas Tiivel - Muhtar Tileuberdi - Khalīfah at-Tillīsī – Jakob Tillo – Eduard Tiro - Fjodor Tjuttšev – Karl Tofer - Andres Tomasberg - Tómas Tómasson - William Tomingas - Taavi Toom - Raul Toomas - August Torma - Andrzej Towpik - Lynne M. Tracy – August Traksmaa - Jüri Trei – Damasius Treude – Harald Triikman – Aleksandr Trofimov - Viktor Tšernomõrdin - Georgi Tšitšerin - Vitali Tšurkin – Artur Tuldava - Harald Tummeltau - Nikolai Tupitsõn - Enn Tupp - Priit Turk - Bisera Turković - Viktoria Tuulas
U
Andres Unga - Shailendra Kumar Upadhyaya - Nikolai Uspenski – Aleksei Ustinov – Vygaudas Ušackas – Kaarel Uusmaa – Evald Uustalu
V
Mati Vaarmann - Anton Vaino - Petras Vaitiekūnas - Tõnis Vares - Grigol Vašadze - Tudor Vaughan – Evald Vellendi – Johannes Veltmann – Eduard Vilde - Dominique de Villepin – Nikolai Viralu – Eduard Virgo - Grigori Grigorjevitš Volkonski - Knut Vollebæk - Vatslav Vorovski - Jonatan Vseviov – Anton Võhmar - Vaino Väljas
W
Marek Wagner - Stephen Wall - Raoul Wallenberg - Aleksander Warma - Witold Waszczykowski - Sumner Welles – John C. Wiley – Aldona Wos
Ä
Rahhat Älijev
Ö
Oskar Öpik - Mahinur Özdemir
Neeme Järvi
pisi|Neeme Järvi Estonia maja 100. aastapäeva puhul korraldatud autogrammitunnis [[Estonia talveaed|Estonia talveaias (2013)]] pisi|Neeme Järvi [[XXV üldlaulupidu|XXV üldlaulupeol (juuli 2009)]] Neeme Järvi (kuni aastani 1940 Neeme Jööts; sündinud 7. juunil 1937) on eesti dirigent.
Elulugu
Neeme Järvi õppis Tallinna Muusikakoolis löökpille Kristjan Vestre klassis ja koorijuhtimist Helvi Voore klassis.
Aastatel 1955–1960 õppis ta Leningradi konservatooriumis Nikolai Rabinovitši ja Jevgeni Mravinski juhendamisel orkestridirigeerimist. Sisseastumiseksamil sai määravaks dirigeerimisoskus. Tol ajal ei osanud ta vene keelt.
Järvit ajendas muusikast (alustades löökpillide, eelkõige ksülofoniga) huvituma tema vanem vend Vallo Järvi. Esimest korda esines ta dirigendina 18-aastaselt Eestis. Ooperit (Bizet' "Carmen") juhatas ta esimest korda Leningradi Kirovi-nimelises teatris.
TigerSHARC
TigerSHARC on mikroprotsessorite tootepere, mida praegu toodab ettevõte Analog Devices, Inc. (ADI). Esimest korda tutvustati sellist protsessorit 1998. aasta oktoobris.
Neeme Järvi
Elulugu
Aastal 1963 asus Neeme Järvi tööle Eesti NSV Riikliku Televisiooni ja Raadio Komitee Sümfooniaorkestri peadirigendina. Samal ajal nimetati ta ka Estonia teatri peadirigendiks. Seda tööd tegi ta 1976. aastani. Aastatel 1976–1980 oli ta Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri (ERSO) kunstiline juht ja peadirigent.
Neeme Järvit tunti väljaspool Eestit hästi juba 1960. aastatel, mil ta esines pidevalt Leningradi Filharmoonia Sümfooniaorkestri ja teiste vene orkestritega kõikjal endises Nõukogude Liidus ja Ida-Euroopa maades.
TigerSHARC
Protsessorile sobivad programmeerimiskeeled on Assembler ja C. TigerSHARC-i protsessorid on võimsad digitaalsignaali protsessorid, mis sobivad eelkõige audio ja video töötlemiseks ja edastamiseks.
Neeme Järvi
Elulugu
Suurde rahvusvahelisse muusikaellu astus ta 1971. aastal pärast võitu Accademia Nazionale di Santa Cecilia konkursil Roomas. Sellele järgnesid kutsed paljude eliitorkestrite dirigeerimiseks ning tuntud ooperiteatritesse.
1980. aastal lahkus Neeme Järvi koos perega Eestist Iisraeli viisaga ja asus elama Ameerika Ühendriikidesse, kuna Nõukogude Liidu süsteem piiras tema loomingulist vabadust. Aastatel 1982–2004 oli ta Göteborgi Sümfooniaorkestri peadirigent. Aastatel 1990–2005 oli ta Detroiti Sümfooniaorkestri peadirigent. Maestro Järvi on ka Jaapani Filharmoonikute esimene külalisdirigent ja Kuningliku Šoti Rahvusorkestri audirigent.
Tema dirigeerimisel on välja antud ligi 500 CD-plaati.
1987. aastast on ta Ameerika Ühendriikide kodanik.
Ta kolis Eestisse tagasi 1990. aastatel.
2010. aasta septembris tuli Järvi taas ERSO peadirigendiks, kuid astus novembris 2010 tagasi.
2011/2012. hooajal töötas ta jälle ERSO peadirigendina. Ühtlasi jätkas ta ka kontserditegevust kogu maailmas, juhatades hooajal lisaks ERSO-le mitmeid maailmakuulsaid orkestreid kokku rohkem kui 50 kontserdil.
Isiklikku
Abikaasa Liilia Järvit kohtas Neeme Järvi Peterburis õppides. Nad abiellusid 1961. aastal. Neil on kolm last: Kristjan Järvi, Paavo Järvi ja Maarika Järvi. Tema vend oli dirigent Vallo Järvi ja vennapoeg on tšellist Teet Järvi.
Järvil on kolm elukohta: USA-s New Yorgis ja Florida osariigis ning Eestis Pärnus.
Västergötlandi hertsog
pisi|Praeguse Västergötlandi hertsoginna Victoria suur vapp Västergötlandi hertsog või hertsoginna (rootsi hertig (hertiginna) av Västergötland) on Rootsi aadlitiitel. Praegu kannavad tiitlit Rootsi troonipärija Victoria ja tema abikaasa Daniel.
Raadiomikrofon
Raadiomikrofon ehk juhtmevaba mikrofon on mikrofon ilma kaablita, mis ühendaks mikrofoni otse helisalvestus- või võimendusseadme külge.
Raadiomikrofonil on mitmeid standardeid, sagedusi ja signaaliedastuse tehnoloogiaid, mille abil asendatakse mikrofoni kaabel ja saadakse juhtmevaba mikrofon. Selline seade suudab signaale edastada näiteks läbi raadiolainete, kasutades UHF- või VHF-sagedusi, FM, AM või erinevaid digitaalseid modulatsioone. Mõned odavama hinnaklassi seadmed kasutavad infrapunakiirgust. Infrapunakiirgust kasutavad mikrofonid vajavad toimimiseks takistustevaba tsooni mikrofoni ja vastuvõtja vahel, samas kallimatel raadiosagedusi kasutavatel juhtmevabadel mikrofonidel seda kitsendust pole.
Ajalugu
Mitmed eraisikud ja organisatsioonid väidavad, et on raadiomikrofoni loojad.
Reg Moores konstrueeris raadiomikrofoni, mida kasutati esimest korda 1949. aastal muusikalis "Aladdin on Ice".
John F. Stephens konstrueeris FM-tehnoloogiat kasutava juhtmevaba mikrofoni 1951. aastal USA merejalaväe Memphise baasis esitatava muusikali tarvis. Igal peaosatäitjal oli oma mikrofon/saatja. Seade jäi silma USA salateenistusele (United States Secret Service), mis lasi Stephensil oma leiutist muuta, nii et seda saaks kasutada pealtkuulamisoperatsioonide läbiviimiseks.
Herbert "Mac" McClelland, McClelland Soundi asutaja Wichitas USA Kansase osariigis kohandas 1951. aastal juhtmevaba mikrofoni USA pesapalli meistriliiga MLB kohtunikele kandmiseks Lawrence-Dumont Stadiumil. Kohtunikud kandsid seadme saatjat seljakinnitusega. Organisatsioon Shure Incorporated aga väidab, et just nende Vagabondi süsteem aastast 1953 oli esimene raadiomikrofon.
Aastal 1957 demonstreeris Saksa helitehnikatootja Sennheiser, mis kandis sel ajal nime Lab W, koostöös Saksa ringhäälinguga Norddeutscher Rundfunk (NDR) raadiomikrofoni süsteemi. Alates 1958. aastast turustati seda süsteemi läbi Telefunkeni Mikroporti nime all.
Esimese jäädvustatud patenditaotluse esitas Raymond A. Litke, ameeriklasest elektriinsener, koos ühenduse Educational Media Resourcesiga ja San Jose State College’iga, kes leiutas juhtmevaba mikrofoni 1957. aastal, et tulla vastu televisiooni, raadio ja õppesüsteemide kasvanud multimeedia nõudlusele. Tema Ameerika Ühendriikide patendinumber oli 3134074 ja see esitati algselt 8. jaanuaril 1960 ning patent anti välja 19. mail 1964. See on esimesena patent kaasaskantavale ja praktilisele juhtmeta mikrofonile. Lõpuks oli olemas töökindel ja juhtmevaba mikrofon selge helituvastuse ning ulatusega, mis oli praktiliselt sama hea kui juhtmeid/kaableid kasutades. Sellest seadmest tehti tarbijale 1959. aastaks kaks varianti: käeshoitav ja "käed vabad" (’’lavalier’’ mikrofon) versioon. Litke tuli välja mõistega "lavalier mikrofon" ja kaasas selle termini ka oma patenditaotlusse. Peamine saatjamoodul oli sigarisuurune seadeldis, mis kaalus ligikaudu 0,2 kg. Föderaalne Kommunikatsioonide Komisjon (FCC) andis Litke juhtmevabale mikrofonile kasutada 12 sagedust. pisi|Lavalier käed vabad tüüpi mikrofon Vega Electronics andis oma 1959. aastal toodetud miniseadmele nimeks Vega-Mike. See leidis esmakordset kasutust USA televisiooni poolt 1960. aastal Demokraatide ja Vabariiklaste Rahvuslikul Konventsioonil (Democratic and Republican National Convention). Seade võimaldas telereporteritel vabalt mööda ruumi ringi liikuda, samal ajal osalejaid intervjueerides. Presidendikandidaadid Kennedy ja Nixon olid esimesed kuulsused, kes kasutasid juhtmevaba mikrofoni. USA telejaam American Broadcasting Company (ABC) lõpetas selle seadme testimise enne konventsiooni, aastal 1959. Uudistesaatejuht John Daly ei hoidnud 1960. aasta juuli uudistesaates kiidusõnu selle leiutise aadressil tagasi. Seda juhtmevaba mikrofoni katsetati esimest korda Stanfordi Ülikooli olümpiamängudele pääsemise katsevõistlustel aastal 1959.
.tk
.tk on Tokelau Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1997. aastast.
Raadiomikrofon
Ajalugu
Litke väidab ise, et sai leiutise jaoks inspiratsiooni mesilaste omavahelisest tiibadega suhtlemisest.
Järjekordne Saksa tehnikatootja, Beyerdynamic, väidab, et esimese raadiomikrofoni leiutas Hung C. Lin. Seadeldise nimi oli Transistophone ja tootmine algas 1962. aastal. Samuti väidetakse, et esimest korda kasutas raadiomikrofoni filmi tegemisel Rex Harrison 1964. aasta linateoses "Minu veetlev leedi".
Tänapäeva raadiomikrofoni tehnoloogia, mis pakkus esimest korda juhtmega mikrofoni helikvaliteeti ja dünaamilist ulatust, kaasnes kompressor-ekspanderi turuletoomisega Nady Systems, Inc.-i poolt. Todd Rundgren ja The Rolling Stones olid esimesed populaarsed muusikud, kes sellist süsteemi oma kontserdi ajal kasutasid. Nady systems, Inc. sai ka selle tehnoloogilise saavutuse eest 1996. aastal Emmy auhinna.
Eelised ja puudused
Eelised:
Puudused:
Efektiivsuse parandamine
Professionaalsed seadmed edastavad signaale VHF- või UHF-raadiosagedustel ja neil on kaks eraldi vastuvõtjamoodulit, mõlemal oma antenn. Selline seadistus kõrvaldab surnud kohad (kaks faasi nullivad teineteist) ja vead, mis põhjustatud raadiolainete peegeldumisest eri pindadelt.
Teine viis, millega võimalik helikvaliteeti (õigemini dünaamilist raadiust) parandada, on companding. Nady Systems, Inc. oli esimene, kes juba 1976. aastal sellist tehnoloogiat pakkus. Tehnoloogia põhines patendil, mille sai firma asutaja John Nady.
Mõnedel mudelitel on signaalitugevuse muutmise seade mikrofoni küljes, et suuta vastu võtta eri tasemete heliallikaid; näiteks valjud instrumendid või tasased hääled. Reguleeritav tugevus aitab ära hoida ülevõimendamist.
Upplandi hertsog
pisi|Viimase Upplandi hertsogi Sigvardi vapp Upplandi hertsog (rootsi keeles hertig av Uppland) on Rootsi aadlitiitel, mida on kandnud mitmed Rootsi printsid.
Raadiomikrofon
Tooted
Raadiomikrofoni esimene tootja oli Vega Electronics Corporation. AKG Acoustics, Audio Ltd, Audio-Technica, Electro-Voice, Lectrosonics, MIPRO, Nady Systems, Inc, Samson Technologies, Sennheiser, Shure, Sony ja Zaxcom on kõik suuremad raadiomikrofonisüsteemide tootjad. Nad on teinud märkimisväärseid täiustusi, tulemaks toime eespool mainitud puudustega. Näiteks, kuigi nendel mikrofonidel on piiratud sagedusala, milles nad töötavad, võimaldavad mitu kallima klassi süsteemi üle 100 mikrofoni üheaegset töötamist. Samas paljude mikrofonide samaaegsel töötamisel tõuseb sellise süsteemi hind komponentide spetsifikatsiooni ja konstruktsiooni tõttu. See on üheks põhjuseks, miks eri juhtmevabadel süsteemidel on suhteliselt suured erinevused hinnas.
Mitmed tootjad, mille hulgas on Sennheiser, AKG, Nady Systems, Lectrosonics ja Zaxcom pakuvad plug-in-tüüpi saatjat olemasolevale juhtmega mikrofonile, mis pannakse mikrofoni XLR väljundisse ja seejärel edastab signaale tootja standardvastuvõtjale. Selline konstruktsioon pakub mitmeid integreeritud süsteemide hüvesid ja võimaldab juhtmeta kasutada selliseid mikrofone, millele ei pruugi juhtmevaba ekvivalenti olla. Näiteks võib plug-in saatjat kasutada televisiooni või filmi helitöötlusinsener, et võimaldada "shotgun"-tüüpi mikrofonil muutmist juhtmevabaks, mis omakorda hoiab ära ohtlikud olukorrad kaablitega ning samal ajal lubab suuremat liikumisvabadust. Plug-in saatjad võimaldavad ka väga vanadest mikrofonidest teha juhtmevabad mikrofonid. See on kasulik siis, kui kunstilistel või muudel visuaalsetel põhjustel kasutatakse vanu mikrofone. Juhtmete puudus võimaldab antud juhul kiireid stseenide vahetusi ja vähendab ohtu, et keegi juhtmete otsa komistaks. Mõnedel juhtudel võivad sellised plug-in saatjad anda 48 voldist fantoomvoolu, mis võimaldab kasutada condenser mikrofonide tüüpe. pisi|Juhtmevaba Sennheiser 5212 saatja
Vastuvõtjad
Vastuvõtjaid on mitut tüüpi. True Diversity vastuvõtjatel on kaks raadiomoodulit ja kaks antenni. Diversity-vastuvõtjatel on üks raadiomoodul ja kaks antenni, kuigi mõnikord ei pruugi teine antenn nähtav olla. Non-diversity vastuvõtjatel on ainult üks antenn.
Tavaliselt hoitakse vastuvõtjaid poolpüstiku (half-rack) konfiguratsioonis, nii et need kaks saaks ühte püstiksüsteemi paigaldada. Mõningates muusikalide lavastustes võib ühes püstikus olla üle 40 raadiomikrofoni.
Ribalaius ja spekter
Peaaegu kõik raadiomikrofonid kasutavad lairiba FM-modulatsiooni, mille jaoks on tarvis 200 kHz ribalaiust. Kuna ribalaiuse kasutus on suhteliselt suur, piiratakse raadiomikrofone kasutama sagedusi alates VHF-st.
Paljud vanemad raadiomikrofonide süsteemide tööala on VHF-i sagedusala elektromagnetilises spektris. Selles sagedusalas töötavaid süsteeme juhitakse sageli kristalli kaudu ja seega töötavad nad vaid ühel sagedusel. Juhul, kui see sagedus on õigesti valitud, võib süsteem aastaid ilma tõrgeteta töötada.
Enamik tänapäevastest raadiomikrofonisüsteemidest kasutab UHF televisiooni sagedusala; USA-s on see vahemikus 470–698 MHz. Aastal 2010 väljastas USA Föderaalne Kommunikatsioonide Komisjon (Federal Communication Commission) TV-sagedusala kasutatavatele seadmetele uued määrused. Ka teistel riikidel on sarnased piirangud, näiteks Suurbritannias on UHF TV-sagedusala vahemik 470–854 MHz. Tavaliselt töötavad raadiomikrofonid kasutamata televisioonikanalitel, milles on ruumi ühele-kahele mikrofonile iga megahertsi kohta sagedusspektris.
Intermodulatsioon (IM) on suureks probleemiks, kui ühes kohas on töös mitu süsteemi. IM esineb siis, kui kaks või enam RF-signaali segunevad mittelineaarse mikroskeemiga, nagu näiteks ostsillaatori või mixeriga. Sellisel juhul võivad tekkida teatavad sageduste kombinatsioonid. Näiteks kombinatsioonid 2A-B, 2B-A ja A+B-C, kus A, B ja C on tänapäeval kasutatavad sagedused. Kui üks nendest kombinatsioonidest sarnaneb teise süsteemi sagedusega (või algse A, B või C sagedusega), siis sellel kanalil tekivad signaalihäired. Selle probleemi saab lahendada arvutades kõik võimalikud kombinatsioonid ise või programmi abil.
Digitaalsed juhtmevabad hübriidsüsteemid
Digitaalsed hübriidsüsteemid kasutavad analoog-FM-signaaliedastust koos digitaalse signaalitöötlusega (DSP), mis võimendab süsteemi. DSP kasutamine võimaldab selliseid töövõtteid, mis on analoogsignaali puhul võimatud, näiteks ennustusalgoritme, millega saavutatakse väiksem amplituud sageduslikus spektris, lisaks vähendatakse müra ja teisi soovimatuid artefakte.
Teine lähenemisviis on kasutada DSP-d analoog compandingi skeemide emuleerimiseks, mis tagab vanemate analoogsüsteemide ühildavuse uuemate süsteemidega.
Digitaalsed süsteemid
Digitaalseid raadiomikrofonide süsteeme on palju ning neile on ka erinevaid digitaalseid modulatsiooniskeeme võimalik rakendada. Digitaalheli andmetihendust kasutatakse tavaliselt eesmärgiga vähendada kasutusel olevat RF-ribalaiust. Ribalaiuse efektiivse kasutamise olulisus ilmneb ka sellest, et tihendamata heli edastamist professionaalsetes süsteemides püütakse üldiselt hoiduda.
Zaxcom, Lectrosonics 700, AKG ja MIPRO on arendanud süsteeme, mis kasutavad näiteks 200 kHz kitsasriba UHF-ülekande sagedusi digitaalsete signaalide kindlal bitikiirusel, need on samad UHF-sagedused, mida kasutavad analoog-FM-süsteemid. Need süsteemid kodeerivad RF-signaalikandjasse ühe või kaks digitaalse heli kanalit. Sellise süsteemi eelised on madal müratase ja moonutuste hulk, võimalus signaali krüpteerida, ja suurendatud andmeedastuse töökindlus.
Täisdigitaalseid süsteeme on mitmesuguseid. Osad süsteemid kasutavad sagedushüpitamisega spektrilaotuse (Frequency-Hopping Spread Spectrum) tehnoloogiat, mis sarnaneb juhtmeta telefonide tööpõhimõttega. Kuna see võib vajada lairiba FM-signaalist rohkem ribalaiust, siis sellised mikrofonid töötavad tavaliselt 900 MHz, 2,4 GHz või 6 GHz litsentseerimata (reguleerimata) sagedustel. 900 MHz sagedusala töötab ainult USA ja Kanada territooriumil, sest enamikus teistes riikides kasutab sama sagedusala GSM mobiilivõrk. 2,4 GHz sagedusala ähvardab üha enam ummistumine, sest seda mõjutavad paljud süsteemid, kaasaarvatud WiFi (juhtmevaba kohtvõrk, standarditega 802.11b/g/n), Bluetooth ja mikrolaineahjude "leke". 6 GHz sagedusalal on probleeme leviulatusega (vajab takistamata vaatevälja), sest kasutab ülekandeks väga lühikesi signaalikandja lainepikkusi.
Digitaalseid raadiomikrofone on tavalise raadioskanneriga raske pealt kuulata, sest sellised seadmed suudavad ainult tavapäraseid analoogmodulatsioone, nagu näiteks FM ja AM, demoduleerida. Siiski võivad mõned raadiomikrofonide süsteemid kasutada kodeerimistehnoloogiat, et ennetada tõsisemat signaalide pealtkuulamist, mis võib põhjustada kriitilise tähtsusega info lekkimist.
Digitaalsete raadiomikrofonide tootjate hulka kuuluvad AKG-Acoustics, Audio-Technica, Lectrosonics, Line 6, MIPRO, Sony ja Zaxcom.
White Space'i seadmed (USA-s)
On olemas liikumine, mille eesmärgiks on isiklike litsentseerimata lairiba kasutavate seadmete lubamine USA UHF televisiooni sagedusspektris. Neid seadmeid toetavad firmad, kes soovivad selliseid seadmeid arendada ja võimalikult kiiresti turule tuua. Sellistel White Space'i seadmetel (WSD-d) on kohustuslik GPS-i olemasolu ja ligipääs asukoha andmebaasile, et seadmed ei segaks teisi seda sagedusala tarbivaid kasutajaid. White Space'i seadmete arendustöö toimub paljudes riikides.
Välislingid
Langaton mikrofoni
Tunnel
pisi|Tartu raudteejaama tunnel, 2012 Tunnel on maa- või veealune läbikäik, mis on täielikult suletud, välja arvatud sisse- ja väljapääsud, mis tavaliselt asuvad tunneli otstes.
Tunnel võib olla mõeldud jalakäijatele, autotranspordile, raudteetranspordile või kanalitele. Mõned tunnelid on akveduktid, mille kaudu voolab vesi hüdroelektrijaamadesse või tarvitamiseks joogiveena. Samuti võidakse tunnelit kasutada kanalisatsioonina, heitvee transpordiks. Tunneleid ehitatakse elektri- või sidekaablite tarbeks, kuid ka loomade läbipääsuks maanteede või raudteede alt.
Salakäigud võimaldavad mingisse piirkonda ohu korral märkamatult sisse või sealt välja pääseda, nagu Củ Chi tunnelid Vietnamis Ho Chi Minhis või salakaubavedajate tunnelid Gaza tsoonist Egiptusse. Mõned tunnelid on rajatud kaitseotstarbel, näiteks teise maailmasõja ajal Saksamaal ehitatud Mittelwerk ja Cheyenne'i mäe alune juhtimiskeskus USA-s. Tunnelisüsteeme, millesse inimesi maetakse, nimetatakse katakombideks; neid leidub paljude vanemate linnade all, kus linnasisesed surnuaiad on täitunud.
Tunnelid võivad olla transpordi seisukohalt elutähtsad. Suurlinnades paiknevad eraldi tunnelisüsteemides metrood, kus maa-aluste rongidega sõidavad iga päev sajad tuhanded inimesed. Mägistes riikides nagu Šveits võib tunnelitest aga sõltuda terve riigi transpordisüsteem.
Tunneliehituseks on kolm põhilist meetodit: Meetodi valik sõltub tunneli eesmärgist, pinnasest ja muudest asjaoludest. Üldjuhul on tunnelid märgatavalt kallimad kui näiteks sillad, tunneliehituses on ülekulud tavalised.
Oletatavasti on maailma vanim veealune tunnel Terelek kaya tüneli Türgis Kızıli jõe all, Boyabati ja Duragani linnast lõunas. Selle vanuseks on hinnatud 2000–5000 aastat, tõenäoliselt oli see kaitseotstarbeline.
Kuna tunnelid on üldjuhul piiratud väljapääsuga suletud ruumid, millesse õhk pääseb vaid kitsaste kanalite kaudu, on põlengud tunneleis eriti ohtlikud. Ka abi pääsemist tunnelitesse on raske korraldada. Seetõttu on pikkades tunnelites ka autoõnnetused vahel märksa suurema ohvrite arvuga kui sama suurusega liiklusõnnetused maanteel.
NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi juures asuv Erinõupidamine
NSV Liidu SARKi Erinõupidamise moodustamine
28. oktoobril 1934 võeti ÜK(b)P Keskkomitee ning 5. novembril NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu ja NSV Liidu Kesktäitevkomitee otsusega vastu määrus "Erinõupidamisest NSVL SARKi juures" millega anti Erinõupidamisele õigus administratiivkorras (mitte kohtuotsusega):
Kuid juba 1936. aastal on Erinõupidamiste poolt määratud karistuseks kinnipidamist vangilaagrites kuni 25 aastat ja ka "kõrgeimat määra" – surmanuhtlust.
Enne SARKi Erinõupidamise moodustamist oli kohtuväliste repressioonide teostajaks NSV Liidus Rahvakomissaride Nõukogu juures asuva Ühendatud Riikliku Poliitvalitsuse (OGPU) Erinõupidamine (Особое совещание при ОГПУ), mis tegutses piiriääärsete sõjaväeringkondade piirides. Uue korra järgi moodustati Erinõupidamised aga üle kogu NSV Liidu.
Erinõupidamise koosseis
Alates 1934. aastast tegutses Erinõupidamine ka vabariikide, kraide ja oblastite SARKide juures. SARKi Erinõupidamiste nn "troikade" koosseisu kuulusid:
15. septembril 1939 võttis ÜK(b)P Keskkomitee vastu otsuse anda Erinõupidamisele õigus "teha otsuseid 1. ja 2. kategooria alusel" ning "viia otsuseid kohe täide".
SARKi Erinõupidamise pädevusse kuulus vastavalt NSV Liidu SARKi põhimäärusele (vastu võetud NSV Liidu Kesktäitevkomitee poolt 1934. aastal) Vene SFNV kriminaalkoodeksi §35 alusel prostituutide, ilma kindla töö ja elukohata ning varem kuritegusid toime pannud ja kinnipidamiskohtades viibinud isikute isoleerimine.
SARKi uurimisorganitest saadeti kontrrevolutsioonilise tegevuse materjalid edasi järgmiselt:
Kui 1934. aastal oli Erinõupidamine ainult NSV Liidu SARKi juures, siis ilmse ülekoormatuse tõttu moodustati 1936. aastal Erinõupidamised juba kõikides NSV Liidu oblastites.
Peale kontrrevolutsiooniliste "kuritegude" lahendamisega tegeleva SARKi Erikomisjoni ehk "troika" olid SARKi süsteemis ka eraldi "miilitsatroikad" (милицейские тройки), mille pädevuses oli "sotsiaalselt ohtliku elemendi" kuriteod, millest levinuim oli oblastikeskustes ja suuretes tööstuslinnades elamise keelu ja passirežiimi rikkumine (sissekirjutuse puudumine). Nn "miilitsatroikade" pädevuses oli määrata kuni 5 aastat vangistust kinnipidamisasutustes.
Troikad langetasid otsuseid tagaselja, istungeid ei protokollitud. Iseloomulik oli dokumentide minimaalne hulk, mille alusel otsuseid langetati ja karistusi määrati. Papist toimikusse, millel on trükikojas trükitud kiri "Täiesti salajane. Säilitada igavesti", on tavaliselt köidetud vahistamise määrus, ühine läbiotsimise ja vahistamise protokoll, vahistatu üks või kaks ülekuulamisprotokolli ja süüdimõistev otsus. Selle järel tuleb kolme lahtriga tabeli kujul "troika" otsus. "Troika" otsus edasikaebamisele ei kuulunud ja reeglina oli toimikus lõppdokumendiks akt otsuse täideviimise kohta.
Ajalooline järjepidevus Venemaal
Esmakordselt asutati kohtuväline repressiivorgan Erinõupidamine Venemaal 1881. aastal keiser Aleksander III poolt siseminister krahv Ignatjevi esildise alusel. Erinõupidamisel oli õigus Venemaa keisririigi Riigikaitse Seadluse § 34 alusel kuni viieks aastaks asumisele saata keisririigi kaugematesse piirkondadesse. Keisririigi siseministeeriumi Erinõupidamise otsusega saadeti asumisele Narõmi ja Turuhanski piirkonda Siberis VSDTP bolševike juhtivtegelased Vladimir Lenin, Lev Trotski, Jossif Stalin, Feliks Dzeržinski jt. Pärast 1917. aasta veebruarirevolutsiooni Erinõupidamine likvideeriti.
Värsimõõt
Värsimõõt ehk meetrum on poeetikas viis, kuidas rõhulised ja rõhutud või pikad ja lühikesed silbid värsis vahelduvad, määrates selle pikkuse ja rütmi.
Värsis korduvat rütmilist üksust nimetatakse värsijalaks.
Regivärsi värsimõõt on neljajalaline trohheus ehk trohheiline tetrameeter, st koosneb neljast trohheuse nime kandvast värsijalast. See on ka eesti luule tavalisim värsimõõt. Klassikalises inglise luules kasutatud blankvärss on jambiline pentameeter - see koosneb viiest jambist. Klassikalistes vanakreeka eepostes on kasutatud daktülilist heksameetrit, st kuuest daktülist koosnevat värssi.
Antiikluule värss oli välteline ehk kvantiteeriv, st põhines lühikeste ja pikkade silpide vältuse vastandusel. Püsiva sõnarõhuga keeltes (prantsuse, itaalia, poola jt) on kasutatud silbilist, teistes rõhulist ja silbilis-rõhulist (klassikaline vene värss, väidetavalt ka nn eesti värss) värsisüsteemi.
Kohamäärus
Eesti keel
Tüüpiliseks kohamääruseks on lauses nimisõna, mis sisaldab lokaalseid tähenduskomponente: mets, meri, tuba, maja, kosmos, ida jmt, või kohamäärsõna: vasakul, sinna.
Kohamääruse funktsioonis võib olla rajavas käändes: Reisisime sõpradega Lõuna-Prantsusmaani
Sihtkohamäärus
Sihtkohamäärus on tegusõna seotud laiend ja vastab küsimusele kuhu?
Sihtkohamäärus laiendab selliseid tegusõnu, mis väljendavad
Sihtkohamääruseks võib olla
Asukohamäärus
Asukohamäärus on tegusõna vaba laiend ja vastab küsimusele kus?
Asukohamääruseks võib olla
Lähtekohamäärus
Lähtekohamäärus on tegusõna seotud laiend ja vastab küsimusele kust?
Nagu sihtkohamäärus, laiendab ka lähtekohamäärus siirmist ja siirdumist väljendavaid tegusõnu ning need määrused esinevad tavaliselt koos: Nad tulid maalt (lähtekohamäärus) linna (sihtkohamäärus).
Olemasolulausetes laiendab lähtekohamäärus selliseid tegusõnu, mis väljendavad tekkimist või kadumist ilmuma, kasvama, kaduma jne.
Lähtekohamääruseks võib olla
Piiri märkiv määrus
Piiri märkiv määrus on sihtkohamääruse erijuhtum ja vastab küsimusele kustsaadik? See on tegusõna seotud laiend, mis laiendab suunduvat tegevust või ulatumist väljendavat tegusõnu.
Piiri märkivaks kohamääruseks võib olla
Liikumise teed märkiv määrus
Liikumise teed märkiv määrus on asukohamääruse erijuhtum ja vastab küsimusele kustkaudu? See on tegusõna seotud laiend, mis laiendab liikumist väljendavaid tegusõnu.
Liikumise teed märkivaks kohamääruseks võib olla
Kirjandus
Erelt, Mati, Reet Kasik, Helle Metslang, Henno Rajandi, Kristiina Ross, Henn Saari, Kaja Tael, Silvi Vare. 1993. Eesti keele grammatika II. Süntaks. Lisa: Kiri. Tallinn: Eesti Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituut.
Franciscus Sylvius (teoloog)
Franciscus Sylvius (Silvius; õieti François Du Bois või François Dubois; 1581 Belgia, Braine-le-Comte – 27. veebruar 1648 või 22. veebruar 1649 Douai) oli teoloog. Juba lapsepõlves paistis ta silma õpihimu ja vagadusega. Ta õppis Monsis, seejärel Louvainis Château pedagoogiumis filosoofiat ja Douais Cambrai provintsi piiskoppide rajatud vaimulikus seminaris teoloogiat. Teoloogia õppimise ajal õpetas ta kuninglikus kolleegiumis filosoofiat. Douais pühitseti ta ka preestriks. 9. novembril 1610 sai ta parima hindega teoloogiadoktoriks. Douai ülikooli usuteaduskond tahtis ta lootustandva õpetlasena oma õppejõuks jätta (ta oli juba hakanud õpetama), kuid vakantset kohta ei olnud. Professor Barthélemy Pierre de Lintra loobus oma kohast Sylviuse kasuks, kuid kui 20. septembril 1613 suri Douai ülikooli dogmaatik ja eksegeet Wilhelm Estius (Hessels van Est), sai Sylvius tema koha. Ta kutsuti ka juhatama piiskoplikku seminari, kus ta oli õppinud. 1. veebruaril 1618 määrati ta Saint-Amé kollegiaadikiriku kanoonikuks ja 28. jaanuaril 1622 dekaaniks. Viimase ametikohaga kaasnes ka Douai ülikooli asekantsleri koht.
Ta pühendus uurimistööle ja oma ametikohustuste täitmisele ning elas 30 aastat kuni surmani rahulikku ja häirimatut elu. Ta maeti Saint-Amé kiriku koori. Epitaaf tema haual tõi ära tema tiitlid ja omadused ning meenutas tema kiindumust Augustinusesse ja Aquino Thomasesse esimese ustava õpilase ja teise selge tõlgendajana, samuti tema heldust vaeste ja usklike vastu, kellele ta oma vara pärandas. Tema elu oli vaga, puhaste kommetega ja askeetlik ning ta pidas kõrvalekaldumatult kinni ortodokssest õpetusest. Nii oma teoste kui ka oma loengute alguses kuulutas ta alati, et tahab alati jääda usus ühendusse katoliku kirikuga ja alluda selle autoriteedile. Ta oli mõõdukas tomist. Südametunnistusejuhtumite lahendustes näitas ta end mõõduka ja selge probabilistina. Kui 1648 tahtsid Louvaini teoloogid võita Douai ülikooli jansenismile, pani Sylvius neile jõuliselt vastu. Kogu vaidluse jooksul säilitas ta mõõduka ja leebe iseloomu ega vastanud oponentide rünnakutele kuinagi vihaselt.
Tema teoloogikuulsus põhineb peamiselt Aquino Thomase "Teoloogia summa" kommentaaril, mis on kõrvuti Cajetanuse kommentaariga parimate seas ja mõned isegi eelistavad seda selguse ja täielikkuse tõttu; pealegi kirjutas Sylvius pärast Trento kirikukogu ja sai kasutada selle otsuseid. Kommentaar koosnes neljast foolioköitest, mida avaldama teda keelitati (Commentaria in Summam theologicam S. Thomae, Douai 1620–1635; 1622–1648). Uudseid seisukohti avaldas Sylvius tol ajal palju uuritud teemal "de jure et justitia" ('õigusest ja õiglusest'). Ta kirjutas ka mitu traktaati dogmaatikast ja vaidlusest ning üht-teist moraaliteoloogiast. Ta andis koos väärtuslike märkustega välja Peter Binsfeldi raamatu "Enchiridion theologiae pastoralis et doctrinae neccessariae sacerdotibus", mis oli väga menukas Belgias ja Prantsusmaal, kus see oli esimene õpik, mida seminaristid kasutasid. Ta kirjutas ka kommentaare 1., 2., 3. ja 4. Moosese raamatule, mille õpetatust, tihedust ja läbitungivust kiitis Augustin Calmet. Ta kohandas püha Carlo Borromeo "Õpetused" Belgia kiriku tarvis ning tegi lisandusi Bartolomé Carranza raamatule "Summa Conciliorum et Pontificum a Petro usque Paulum III". Sylviuse kogutud teosed avaldas Antwerpenis isa Norbert d'Elbecque kuues foolioköites, millest esimene sisaldab Sylviuse eluloo (Opera omnia, 1698–1714). See väljaanne trükiti uuesti Veneetsias aastal 1726. Sealt puuduvad Sylviuse jansenismivastased kirjutised. Sylvius sai paavst Benedictus XIV-lt nimeka teoloogi aunimetuse (Magni Nominis Theologus).
Eesti Video
Eesti Video oli Viktor Siilatsi ja Andres Küngi asutatud, erakapitalil põhinev ning Tallinnas registreeritud aktsiaselts, mille ajalugu ulatub läbi mitme omandivormi 1988. aasta augustisse.
Eesti Video tegevus algas 1988. aasta suvel koos "laulva revolutsiooniga", eesmärgiks oli dokumenteerida Eestis toimuvat ning luua alternatiivne videoarhiiv. Salvestatud materjali põhjal asus Eesti Video välja andma igakuist videoringvaadet "Eestimaa", mis kajastas Eesti poliitilisi, majanduslikke, ühiskondlikke ja kultuurisündmusi ning mida levitati väliseestlaste seas nii Euroopas kui ka Austraalias, Ameerika Ühendriikides ja Kanadas.
Esimene videoringvaade "Eestimaa" ilmus detsembris 1988 ning ringvaateid toodeti kuni aastani 1993. 1991. aastast ilmus "Eestimaa" ringvaade oma kulu ja kirjadega igal kuul ka Eesti Televisiooni ekraanil, luues seega sõltumatu televisiooniprogrammi pretsedendi ETV-s. ETV lõpetas "Eestimaa" näitamise ühepoolselt 1991. aasta septembris.
1989. aastal valmistas Eesti Video Ida-Virumaa keskkonnakatastroofi ainelise videofilmi "Quo vadis, Virumaa", mida levitas Põhjamaades. Rootsi TV tellimusel valmistati mitu telesaadet, sealhulgas ka Läti ja Leedu probleemidest. Samuti edastas Eesti Video telesaateid koostöös Ameerika Ühendriikide telekompaniiga ABC News.
Eesti Video lõi koostöös Rootsi meediakontserniga Kinnevik Eesti esimese eratelevisiooniettevõtte EVTV, mis oli omakorda tänapäevani tegutseva eratelekanali TV3 asutaja.
Gutni keel
Gutni keel on keel, mida kõneldi Rootsi saarel Ojamaal. Seda kasutati kuni hilise keskajani ka kirjakeelena.
Tänapäeval eksisteerib keel suhtluskeelena, kuid see on niivõrd segunenud rootsi keelega, et seda peetakse rootsi keele murdeks. Murdel eristatakse mitut varianti. Rootsi võimud ei tunnista gutni keelt vähemuskeelena.
Käsk (informaatika)
Käsk on arvutile edastatav instruktsioon mingi ülesande täitmiseks. Käsu annab tavaliselt kasutaja.
Käsku võib edastada kas
Käsu vorm võib olla ükskõik mis keelne – see sõltub programmi kujundusest. Kuna arvuti instruktsioonid on esitatud kahendkoodis, siis pole oluline, millises inimkeeles konkreetne protsessorile mõistetav juhis on pealkirjastatud. Käsu vorm on oma olemuselt sümbol. Käsu "delete" asemel võib vabalt olla "eteled" või "kustuta". Küsimus on lihtsalt arusaadavuses. Assemblerkeeles on käsud näiteks kolmetähelised, mis tunduvalt raskendab neist arusaamist. Näiteks JMP – jump (hüppa (üle)), MOV – move (teisalda/kopeeri).
Käsk sisaldab tavaliselt mitmesuguseid parameetreid. Näiteks käsk "copy" peab sisaldama infot selle kohta, mida kopeerida ja kuhu kopeerida:
Viited
Instruktion
Lüneburgi Sate
thumb|200px|Lüneburgi vürstkonna vapp
"Lüneburgi Sate" (saksa: Lüneburger Sate) või Lüneburgi leping (Sate on alamsaksa keeles leping) oli aastal 1392 koostatud territoriaalne kokkulepe maaisanda (Landesherr; s.o Welfist Lüneburgi vürsti) ja seisuste (Landesstände) vahel Lüneburgi vürstkonnas.
Leping lõi õigusliku kehandi, mille ülesanne oli tagada osaliste õigused. Selleks moodustati kohus, Satekollegium. Valitsejate liikmesus selles kehandis oli vastutasu laenu tagamiseks summas 50 000 marka võlakirjades ning oli seotud laenu kestusega, nii et "Lüneburgi Sate" oli tegelikult hüpoteegileping. Tegeliku Sate kirja kõrval sisaldas leping veel kolm kirja, mis kirjeldasid detailselt seisuste õigusi. Lüneburgi Sate jõustus aastal 1392, kuid lõppes de facto pärast Sate-sõda aastal 1396. See tühistati ametlikult aastal 1519.
Skåne hertsog
pisi|Praeguse Skåne hertsogi Oscari vapp. Skåne hertsog (rootsi hertig av Skåne) on Rootsi aadlitiitel, mida on kandnud mitmed Rootsi printsid.
Nutistu
Nutistu ehk asjade internet (inglise keeles Internet of things, lühend IoT), ka esemevõrk ja värkvõrk, on interneti kaudu seotud asjade võrk, kus need kasutaja ja üksteisega teavet jagavad ja vahetavad ning koos teatud ülesandeid täidavad.
Need seadmed võivad olla nii nutitelefonid, köögitehnika, pesumasinad, autod, meditsiiniseadmed, aktiivsuskuvarid, hooned ja kasvõi foorid. Asjatundjate hinnangul on aastaks 2020 maailmas üle 50 miljardi nutistuseadme. Turu väärtuseks on ennustatud 80 miljardit dollarit.
Lihtsaim asjade interneti näide see, kui garaažiuksed „saavad aru”, et omaniku auto on läheduses või kui omanik saadab käsu ukse avamiseks oma nutitelefonilt ja infot sellekohase teabega vahendatakse interneti protokollide abil.
Ajalugu
Esmakordselt kasutas ingliskeelset väljendit "Internet of Things" inglise ettevõtja Kevin Ashton 1999. aastal.
Esimene internetti ühendatud nn ebatraditsiooniline seade pärineb aastast Carnegie Melloni ülikoolis oli Coca-Cola müügiautomaat, mille programmeerijad ühendasid internetti. Nad said kontrollida masina seisukorda ning kindlaks teha, kas masinas on neid vajadusel jook ootamas.
Eestikeelne väljend „nutistu“ pärineb Euroopa Komisjoni Eesti esinduse, Eesti Keele Instituudi ja ajalehe Postimees 2015. aastal korraldatud sõnavõistluselt, kus otsiti eestikeelseid vasteid populaarsetele võõrsõnadele. Samal võistlusel märgiti ära ka vaste "värkvõrk", mida žürii pidas ametliku kasutuse jaoks siiski liiga kõnekeelseks.
Nutistu Eestis
pisi|Kalaranna targa tänava teabeleht Eesti ettevõte Autlo on loonud seadme, mis ühendatakse auto OBD2-liidesesse ning mis võimaldab autol iseseisvalt fikseerida, millises tasulises parklas ta asub, ja tasuda seejärel parkimise eest.
Tallinnas asuv Kalaranna tänav on Eesti esimene nutitänav, kus jälgitakse reaalajas õhu saastatust, liikluskoormust ja prügikastide täituvust. Kõik kogutud andmed on reaalajas nähtavad veebis. Lisaks arvutatakse veebilehel välja kui suurt säästu annavad tänaval kasutatavad LED-lambid võrreldes sama hulga naatriumlampide energiatarbega.
9. märtsil 2016 avati Tartu ülikooli arvutiteaduse instituudi ja Telia Eesti koostöös Tartus näitliku nutika kodu ja nutika kontori keskkonda illustreeriv nutistulabor. Omavahel võrgu kaudu ühendatud seadmed koguvad ja vahetavad andmeid, mis võimaldavad seadmetel vastavalt olukorrale ise reguleerida oma käitumist ehk olla nutikad.
Tehnoloogiad
Tehnoloogiaid, mis aitavad kaasa nutistu arengule:
Vapiti
Vapiti ehk kanada hirv (Cervus canadensis ka Alces canadensis) on liik sõralisi imetajaid hirvlaste sugukonnast.
Elab pärismaisena Põhja-Ameerikas ja Ida-Aasias. Teda on introdutseeritud Argentinasse ja Uus-Meremaale.
Varem on teda peetud punahirve (Cervus elaphus) alamliigiks, hiljem eraldi liigiks.
Linda Thompson
Linda Diane Thompson (sündinud 23. mail 1950 Memphises Tennessee osariigis) on USA näitleja ja laulukirjutaja, tuntud Elvis Presley kauaaegse tüdruksõbrana.
Linda on võitnud mitu iludusvõistlust, sealhulgas ka 1972. aasta Miss Tennessee. Sama aasta juulis tutvus ta Elvisega ning kolis peagi Gracelandi. Elvis ja Linda olid paar kuni 1976. aasta suveni, mil nad läksid sõbralikult lahku. Nii Elvise isa Vernon Presley kui ka teised Elvise lähikondlased on avaldanud arvamust, et kui Linda oleks jäänud, poleks Elvis 16. augustil 1977 surnud.
Linda oli aastatel 1981–1983 abielus kümnevõistleja Bruce Jenneriga, kellega neil sündis kaks last: Brody Jenner ja Brandon Jenner.
Alates 1991. aastast on ta abielus laulukirjutaja David Fosteriga, kellega koostöös on ta kirjutanud mitu edukat laulu.
William T. Anderson
William T. Anderson, hüüdnimega Verine Bill (1839 – 26. oktoober 1864) oli kurikuulsaim võsahulguste (Bushwhackers) pealik, Lõuna siss. pisi|William T. Anderson Ta lapsepõlv möödus Missouri osariigis, kust pere kolis Kansase osariiki. 1862. aastal tapeti Andersoni isa Kansases põhjameelse naabri poolt ning Anderson omakorda tappis tapja, misjärel ta siirdus Missouri osariiki sissiks. Ta võttis omaks oma šoti esivanemate moto: „Ükski minuvastane provokatsioon ei jää karistamata.” Kui põhjaosariiklased kuulutasid kõik sissid kriminaalkurjategijaiks, kes vangi langedes kohapeal hukatakse (kindral Hallecki määrus nr 2, 13. märts 1862), lisas see noile vaid võitlusindu ning mõlema poole põhimõtteks sai, et vastaste elusid ei säästeta.
13. augustil 1863 kukkus või kukutati Kansas Citys kokku vanglaks kohandatud alkoholipood. Põhjaosariiklased hoidsid seal seitsetteist lõuna sissidega seotud naist ja tüdrukut, kahtlustades neid spioneerimises ning lootes sellega kahandada sisside võitlusvaimu. Hukkus viis naist, paljud said raskelt viga. Vastuseks sellele korraldas Lõuna sisside ühendvägi 21. augustil 1863 keset preeriat Kansases Lawrence'i linnas veretöö, kus tapeti üle 150 meessoost inimese, enamasti tsiviilisikud. Linn põletati maha. Vastuseks veretööle tühjendasid põhjaosariiklased omakorda kindral Ewingi määruse nr 11, 21. august, 1863 põhjal neli Missouri osariigi maakonda elanikest, vaatamata nende meelsusele. Tühjaksjäänud majapidamised riisuti ja pandi põlema. Ärarändavaid tsiviilisikuid tapsid põhjaosariiklased suvaliselt.
William T. Anderson osales samuti Lawrence'i veretöös, sest Kansas Citys naistevangla kokku kukkudes oli ta kolmest vangistatud õest üks hukkunud ja üks jäi eluajaks vigaseks. Alates sellest saigi Andersonist nn pöörane sõdalane: vastaste armutu nottija ja skalbivõtja.
1864. aasta kevadel William T. Anderson abiellus ja ta naine sai lapse. Ta juhatas 27. septembril 1864 Centralia veretööd (Lõuna sissid peatasid rongi ja tapsid seal olnud 22 kojusõitvat Põhjaosariikide sõdurit), kus olevat oma käega tapnud vastaspoole relvitud sõdurid. Samal päeval asus vastase ratsavägi ta rühma jälitama, ent Andersoni mehed peibutasid nad lõksu ja tapsid 120 vastast.
Andersonile on omistatud sõnad: "Olen jänkide tapmisest väsinud."
William T. Anderson langes oktoobris 1864, sattudes seekord ise miilitsa, kolonel Coxi meeste varitsusele. Väike Arch (Archie J. Clement) pääses ja sai ta järglaseks. Andersoni laiba juurest leiti siidinöör 53 sõlmega, mis arvati tähistavat igat tapetud vastast, ja hulk skalpe. Ta laipa mõnitati, pea torgati teiba otsa, keha lohistati tänavatel ning pandi ajalehte sellest fotod.
Andersoni mehed tormasid sageli lahingusse, ratsmed suus ja püstolid mõlemas käes, kuna vastastel olid ühelasulised vintpüssid. See tõi neile ka edu. Nad ründasid ka metsikult huilates.
Nagu ikka, levis ka Andersoni kohta jutte, et langes hoopis temaga sarnane mees ja ta ise elas kõrge vanaduseni.