cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Magnus
Liivimaa konföderatsiooni lõpp ja Magnuse suhted Rootsiga
Tõenäoliselt 1561. aasta oktoobris saatis kuningas Erik Magnuse juurde oma saadikud Andreas Perssoni ja Christoph Schiferi, kes pidid saadud juhendi järgi selgitama miks Tallinna linn ühes Harju-Viru ja Järva aadliga Rootsi võimu alla läks ning millistel põhjustel algas Rootsi ja Liivi ordu vaheline sõjategevus. Samuti öeldi Magnusele, et oma positsiooni säilitamiseks peab ta uuendama liitu Rootsi ja Taani vahel ning andma end Rootsi kuninga kaitse alla. Lisaks pakuti talle Rootsi kuninga protektsiooniõiguse tunnustamise korral 40 000 taalrit ja lubati tagasi anda Tallinna piiskopkonna piiskopimõisad.
Sture vastas alles 18. jaanuaril 1563 ning selgitas Magnusele, et kaebused Rootsi vägede marodööritsemise asjus on teadmiseks võetud ning et kuningas on Liivimaal asuvate vägede ülemjuhatajale Klas Kristersson Hornile saatnud korralduse tulevikus taolisi olukordi vältida. Anti lubadus süüdlased välja selgitada ja neid trahvida. Sture palus Magnuselt luba tulevikuski Läänemaa läbida, kuna üle Märjamaa ja Vana-Vigala läks oluline tee. Tallinna piiskopi õiguste rikkumisest aga ei teadvat Sture midagi. Sture palus saata endale ka dokumendid, mis sätestavad Padise metsa kasutamist, et neid kontrollida ja neile kuninglik kinnitus saada.
Maasilinn
pisi|Maasilinna linnuse esimene korrus Kuningas Frederik II pidas õigemaks Taani võimu Liivimaal rohkem mitte laiendada vaid pigem püüelda selle konsolideerimise ja kindlustamise suunas. Seetõttu otsustati loovutada Kuramaa piiskopkond Maasilinna foogtkonna ja Läänemaa ordumõisate vastu. Selline käik muutnuks Taani valdused kompaktsemaks ning hõlpsamalt valitsetavaks ja kaitstavaks. Kui aga foogtkonna omandamine pidanuks ebaõnnestuma, tuli Frederiku nõudmisel Maasilinna linnus hõivata ning maha lõhkuda, et Poola-Leedu või Rootsi sellest endale tugipunkti ei saaks. Ka Kettler oli vahetusest huvitatud ning pärast ordu alistumist Poola-Leedu valitsejale kinnitas Zygmunt II August Kettleri nõudmisi Piltenele. Vilno vojevood ning Leedu kantsler vürst Mikołaj Radziwiłł, kelle hallata olid riigi Liivimaa-küsimused saatis Zygmunt II Augusti soovil saadikud Magnuse juurde Saaremaale, et vahetustehingu üksikasjades kokkuleppele jõuda. Poola kuningas saatis Taani sama küsimust arutama ka Achaz von Zehman noorema, kuna oli ilmselt teadlik Magnuse piiratud õigusest asju ise otsustada. Kuningas Frederik oli vahetusega nõus.
Peagi saabusid Saaremaalt Kuramaale Frederiku esindajad Dietrich Behr, Gerloff Troll ja doktor Koppern. Piltene piirkonna vasallid andsid aga teada, et ei soovi omale ilmalikku valitsejat. Vahetustehingule seisid vastu ka Magnuse kõige lähemad nõuandjad. Magnus, mõistnud, et tal leidub toetajaid, asus läbirääkimistele vastu töötama ja katkestas need 1562. augustis sootuks, pidades paremaks vastu Frederiku tahtmist Kuramaa endale jätta. Läbirääkimised algasid septembris uuesti, kuid katkesid ja algasid veel mitmel korral. Mingite tulemusteni ei jõutud. Siiski andis Kettler taanlastele loa Maasilinna oma garnison saata. 29. jaanuaril 1562 andis Magnus lubaduse tunnustada Kettleri (kui Liivi ordumeistri) ja tema järglaste õigust Maasilinnale, samuti viia vajadusel Maasilinnast ära Taani sõdurid.
Läbirääkimisi hakati pidama ka Maasilinna foogti Heinrich Lüdinghausen-Wulffiga, et foogtkond temalt lihtsalt ära osta. Wulff nõustus kohe Maasilinna müüma. Kuni müügitehingu toimumiseni pidi ta olema Taani ametnik ja 1562. aasta detsembris kasutas ta ametinimetust "Taani kuninglik asehaldur Maasilinnas". Kuna 1563. aastal algas Põhjamaade seitsmeaastane sõda, jäi Maasilinna ost katki ning Wulff pidi foogtkonna tuludest, oma isiklikust varast ja laenude abil rahastama sõjategevusega kaasnevaid kulusid. Hiljemalt 1564. aasta jaanuariks andis ta Maasilinna täielikult Taanile üle.
Põhjamaade seitsmeaastane sõda
1563. aastal Taani ja Rootsi vahel puhkenud Põhjamaade seitsmeaastane sõda puudutas kohe ka Magnuse valdusi. Rootsi väed vallutasid suure osa Magnuse Läänemaa-valdustest ning kuigi Kettleri väed suutsid Lihula tagasi vallutada ja Magnuse meestele üle anda, langes see peagi taas Rootsi vägede kätte. Lihula langedes vangistati ka Magnuse nõunikud Dietrich Fahrensbach, Klaus Aderkas ja Otto Gilsen. 19. veebruaril 1564 sõlmiti vaherahu, mis pausidega kestis 25. juulini 1565.
Magnuse ise oli sõja eel Taani kutsutud, kuhu ta läks maad mööda läbi Preisimaa. 15. aprillil 1563 kirjutas Magnus Piltenest hertsog Albrechtile, et soovib luba endale ja oma kaaskonnale läbi Preisi hertsogkonna reisida, öeldes, et plaanib 7. või 8. mail Memelisse saabuda. Albrecht selle loa talle ka andis. 30. juunil saatis Magnus Güstrow'st Albrechtile, et kohtub oma venna Frederik II-ga 4. juulil Flensburgis.
Magnus viibis koos Frederikuga Älvsborgi piiramisel, kus arutati lisaks muule ka plaane Liivimaa-valdused mõne muu vastu vahetada. Magnuse ja tema venna suhted muutusid mingil põhjusel piiramise ajal halvaks. Kuningas andis lõpuks Magnusele korralduse Liivimaale tagasi minna. Reisi kulud tasus Magnuse ema Dorothea. Kuramaale tagasi jõudis ta oktoobris või novembris. Leskkuninganna Dorothea proovis veel 1565. ja 1566. aastal vahendada Magnuse ja Erik XIV vahel rahu, kuid tulemusteta.
Magnus viibis 1564. aastal Kuramaal, peatudes Piltene ja Dundagas, kuid ka Kettleri maadel asunud Kuldīgas. Kuramaa hertsogi valdustes viibis ta nendel aastatel mitmel puhul. 1566. aastal käis ta Kuldīgas Gotthard Kettleri ja Mecklenburg-Güstrow' printsessi Anna (kes oli Magnuse sugulane) vahelise abielu sõlmimise auks korraldatud pidustustel.
Katse vallutada Tallinna
Kettleri mõisamehed hõivasid 30. aprillil 1565 Pärnu linna ning sunniti 9. juunil alistuma ka Pärnu linnus. Sellest hoogu saanuna asusid neli lipkonda mõisamehi ühes Piltene piirkonnast värvatud ühe lipkonna Magnuse mõisameestega Tallinna piirama. Tallinna all ühines nendega ka Magnuse õuemarssali Johann von Uexkülli lipkond.
Sedavõrd väikese väega (umbes 1000 meest) ei saanud linna vallutamine loomulikult õnnestuda ning lahingus suuri kaotusi kandnud mõisamehed löödi peagi Tallinna alt minema. Tõenäoliselt olid piirajad lootnud, et Tallinna elanikud või sealsed mõisamehed Rootsi võimu vastu üles tõusevad.
Ebaõnnestunud sõjategevus ning Magnuse tegutsemine vastu Taani kuninglike asehaldurite tahtmist tõid kaasa Magnuse ja Christoffer Valkendorfi avaliku vaenu. Valkendorf süüdistas oma kirjades Frederik II-le ja kantsler Johan Friisile (1494–1570) Magnust homoseksuaalses suhtes enda teenriga, liiderlikust käitumisest naiste ja neitsitega, esimese öö õiguse pruukimisest ja muudeski halbades tegudes. Magnus soovis 1565. aasta juunis oma ema tahtmist mööda osa oma õukonnast Kuressaarde saata, kuid Heinrich Lüdinghausen-Wulff keeldus avamast Magnuse kaaskonnale väravaid, viidates kuninga käsule. Tõenäoliselt leskkuninganna Dorothea nõudmisel kutsus kuningas Valkendorfi 1566.–1567. aasta vahetusel Taani ja jättis talle ametijärglase määramata. Magnus, kellele Saaremaa, Läänemaa, Padise ja Pärnu päriseks läänistati, sai Saaremaal võimutäiuse taas endale. Oma tiitlina kasutas ta sestpeale "Saaremaa ja Läänemaa stiftide isand, Kuramaa piiskop, Tallinna stifti administraator, Norra pärija"
Kuningas Frederik nõudis, et Magnus maksaks vastutasuks läänistamisele ära Saare-Lääne piiskopkonna võlad. Neist moodustasid 45 000 taalri suuruse osa Lüdinghausen-Wulfi nõudmised. Pealegi ei toetanud Frederik enam regulaarselt Magnust, kuigi veel 1566. aastal andis ta Magnusele 10 000 taalrit ja õiguse nõuda endale 20 000-taalrine laen, mille Christian III oli andnud Liivi ordumeistrile ja mille oli lubanud tasuda Gotthard Kettler.
Rahapuuduses Magnus kustutas võlgu maade läänistamisega. See tõi aga kaasa tulude vähenemise, mis veelgi raskendas tema rahalist olukorda ja tõi kaasa vajaduse kustutada võlgu aina uute läänistamistega.
Ernst Bergmann
pisi|Ernst von Bergmann Ernst Gustav Benjamin von Bergmann (16. detsember 1836 Riia – 25. märts 1907 Wiesbaden) oli baltisaksa kirurg, aseptika rajaja.
Ernst von Bergmann oli Ruhja pastori Richard von Bergmanni (1805–1878) ja Bertha Krügeri (1816–1877) poeg.
Ta lõpetas erakooli, õppis 1854–1859 Tartu Ülikoolis ja sai 1860 samas doktorikraadi. Ta oli 1863–1864 Tartus eradotsent, 1864–1871 dotsent, 1871–1878 professor, kirurgiakateedri juhataja ja I kirurgiakliiniku direktor. Ta läks 1878 kirurgiaprofessoriks Würzburgi Ülikooli ja sealt 1882 Berliini Charitésse. Ta oli Preisi-Austria (Balkanil, 1866), Saksa-Prantsuse (1870–1871) ja Vene-Türgi sõjas (1877–1878) välikirurg.
Bergmann oli üks esimesi aseptika rakendajaid haavaravis, hakates steriliseerima kirurgiainstrumente. Ta avaldas 1870. aastal uurimuse leeprast ja selle ravist Liivimaal. Tema uurimistöö pani aluse leprosooriumide avamisele. Rahvusvahelise tuntuse tõid talle koljuvigastusi ja ajuhaigusi käsitlevad uurimused. Ta tegeles palju aastaid pahaloomuliste kasvajatega, mille tulemusena avaldas teose "Die gegenwärtigen Forschungen über den Ursprung des Krebses". Arstiteaduses on tuntud Bergmanni sündroom (valu kadumine kaksteistsõrmikuhaavandi korral pärast verejooksu algamist) ja Bergmanni meetod (hüdrotseele kirurgilises ravis).
Tema teeneks loetakse ka Tartu Toome kliiniku juurdeehitise rajamist (avati septembris 1875). Tänu soodsatele tingimustele sai uues haavakliinikus käsitleda operatiivkirurgiat mitte ainult üliõpilastega, vaid ka sõjaväearstidega, keda sageli saadeti Tartusse täiendkoolitustele.
Ta oli mitme käsiraamatu ja kirurgiaajakirja (Archiv für Klinische Chirurgie, Centralblatt für Chirurgie) toimetaja ja kaastööline.
Mälestuse jäädvustamine
pisi|Ernst von Bergmanni büst Tartus Toomemäel Bergmannile on püstitatud ausammas Tartus Toomemäel (Ernst Bergmanni monument).
Tema järgi on nimetatud Ernst von Bergmanni meditsiinikeskus Potsdamis ja Münchenis asuv Bundeswehri sõjaväehaigla Ernst-von-Bergmann-Kaserne, suuruselt teine hoone Pentagoni järel, mida USA sõjavägi on kunagi kasutanud.
Tema tegelaskuju esineb ühe olulise tegelasena 18-jaolise saksa seriaali "Charité" (2017–2021) esimese hooaja jagudes, kus teda kehastab näitleja Matthias Brenner. Eestis näitas seriaali alates 2021. aastast ETV.
Isiklikku
Esimest korda abiellus ta 16. märtsil 1866 Tartus Tartu Ülikooli meditsiiniprofessori Georg von Adelmanni tütre Hildegard Adelmanniga (17. juuli 1846 – 30. mai 1868). Teist korda abiellus Bergmann 24. aprillil 1871 Karlsruhes Pauline Asbrand genannt von Porbeckiga (3. august 1842 – 17. juuli 1917). Nende poeg Gustav von Bergmann (1878–1955) oli sisehaiguste arst.
.td
.td on Tšaadi Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1997. aastast.
August Heinrich von Schmidt
August Heinrich von Schmidt (9. juuli / 20. juuli 1760 Valjala – 20. juuni / 2. juuli 1841 Valjala) oli Eesti vaimulik ja Saaremaa superintendent ja Valjala Martini koguduse õpetaja. Ta tõsteti päritavasse aadliseisusse 15. aprillil 1837.
Ta õppis Kuressaare linnakoolis, aastatel 1775–1780 Tallinnas gümnaasiumis ja aastatel 1780–1782 (immatrikuleeriti 8. septembril 1780) Jena Ülikoolis. Ordineeriti 8. märtsil / 20. märtsil 1783 õpetajaks
Ta oli aastatel 1783–1808 Valjala Martini koguduse adjunktõpetaja ja aastatel 1808–1835 Valjala Martini koguduse õpetaja. Sai 5. jaanuaril / 17. jaanuaril 1814 Saaremaa konsistooriumi assessoriks, 26. oktoobril / 7. novembril 1814 sai ta Saaremaa superintendendiks; Saaremaa superintendent oli ta aastatel 1814–1835. Jäi 8. mail / 20. mail 1835 emerituuri.
Isiklikku
Tema isa Johann Heinrich Schmidt oli Valjala Martini koguduse õpetaja, tema poeg Friedrich August Heinrich von Schmidt oli Anseküla Maarja koguduse õpetaja, teine poeg Gottlieb Alexander von Schmidt oli Saaremaa Jaani koguduse ja Muhu Katariina koguduse õpetaja ning Saaremaa superintendent. Tema vanaisa Heinrich Vick oli Muhu Katariina koguduse õpetaja. 1. veebruaril / 12. veebruaril 1784 abiellus ta Katharina Elisabeth Agthega (1764 Tallinn – 1832 Valjala). Tema äi Carl Friedrich Agthe oli Tallinna Oleviste koguduse organist, abikaasa vend Andreas Michael Agthe ja vennapoeg Wilhelm Andreas Fürchtegott Agthe olid Pöide Maarja koguduse õpetajad.
Vilo vald
Vilo vald oli vald Petserimaal aastail 1922–1944.
Tianjin
Tianjin (hiina: 天津 (pinyin 'is Tiānjīn) on linn Hiinas. See on Tianjin Shi halduskeskus.
Vilo vald
Suuremad külad olid Pankjavitsa, Mitkovitsa (Mitkovitsõ) ja Vilo.
Siseministri 13. novembri ja 11. detsembri 1928 otsustega Vabariigi Valitsuse 29. juuni 1928 otsuse alusel eestistati mitme Vilo valla küla nimi:
1934. aastal oli valla elanike arv 6841 ja pindala 192 km².
Pico
Pico on üks Assoori saartest.
Vallapalu
Vallapalu on küla Tartu maakonnas Elva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli küla Rannu valla halduskeskus.
pisi|left|[[Rannu kalmistu Vallapalu külas]]
Pico
Saare pindala on 433 km². Saar on mägine ja vulkaaniline, kõrgus kuni 2351 meetrit. Kuulub Portugalile.
Vilo vald
Vilo vallavanemad:
1944. aasta augustis liideti Vilo vald Vene NFSV Pihkva oblasti Petseri rajooniga. Pihkva oblastiga liitmise ajal elas Vilo vallas 3290 eestlast, kes moodustasid 66,3% valla elanikest.
Ramzan Kadõrov
Ramzan Kadõrov (vene keeles Рамзан Ахматович Кадыров või Рамзан Ахмадович Кадыров; sündinud 5. oktoobril 1976) on Tšetšeeni Vabariigi poliitik, mais 2004 tapetud Tšetšeeni Vabariigi presidendi Ahmat Kadõrovi poeg.
Alates 2. märtsist 2007 on ta Tšetšeeni Vabariigi juht. Kuni 2010. aasta 2. septembrini oli tema ametinimetuseks "president". Parlamendi otsusega on ametinimetus sellest kuupäevast "vabariigi pea" (глава республики).
Enne seda oli ta alates 4. märtsist 2006 Tšetšeeni Vabariigi peaminister ja alates 16. veebruarist 2007 presidendi kohusetäitja.
Tal on eraarmee (kadõrovlased).
Tal on Venemaa politsei kindralpolkovniku sõjaväeline auaste.
Noorpõlv
Ramzan Kadõrov lõpetas keskkooli koduasulas Tsentorois Gudermessi rajoonis.
Ta on öelnud, et püüdis varakult pälvida isa austust ning on kogu elu püüdnud teda jäljendada.
Enne 2000. aastat oli ta tuntud põhiliselt poksijana.
Alates 1996. aastast oli Ramzan Kadõrov oma isa abiline ja isiklik ihukaitsja. FSB toetas teda ja tema alluvaid, andes neile isegi FSB töötõendid.
12. mail 2000 elas ta üle esimese atentaadi: föderaaltrassil Kavkaz hakkas tema džiibi kõrval tööle plahvatusseade. Ta sai kerge põrutuse. Ahmat Kadõrov süüdistas atentaadi korraldamises Aslan Mashadovit.
16. jaanuaril 2001 pandi pomm veejuhtmesse föderaaltrassi Kavkaz alla Ramzan Kadõrovi marsruudile Gudermessi lähedal. Kadõrov ja tema kaaskond pääsesid kergete vigastustega.
30. septembril 2002 tulistasid tundmatud tema autot Gudermessi rajooni Novogroznenski asulas. Üks alluvatest sai haavata. Aastal 2003, pärast Ahmat Kadõrovi valimist Tšetšeeni Vabariigi presidendiks, sai temast presidendi turvateenistuse (ihukaitseväe) ülem. Aastal 2003 pidas Ramzan Kadõrov läbirääkimisi välikomandöride ja võitlejatega ülemineku üle föderaalvõimude poolele. 22. märtsil 2003 teatas ta, et vabatahtlikult on alla andnud 46 relvastatud võitlejat, kes panid relvad maha tema isa isiklikel tagatistel. Enamik võitlejaid, kes nõustusid lõpetama relvastatud vastupanu, arvati Ahmat Kadõrovi julgeolekuteenistusse. 17. juulil 2003 teatas Ramzan Kasdõrov, et tal õnnestus veenda 40 võitlejat Aslan Mashadovi ihukaitsjate seast relvi vabatahtlikult maha panema. Samuti teatas ta, et on astunud läbirääkimistesse iseseisvuslastega Ruslan Gelajevi rühmast, mille 170 võitlejat teatasid valmisolekust relvad maha panna ning "ehitada jälle rahulikku elu".
30. novembril 2003 teatas Ramzan Kadõrov, et rühm tšetšeeni ärimehi pani välja 5 miljonit USA dollarit informatsiooni eest Šamil Bassajevi asukoha kohta. Ramzan Kadõrov lubas, et Bassajev on uueks aastaks käes, kuid teda ei õnnestunud tabada.
2004. aasta aprillis levisid kuuldused, nagu Ramzan Kadõrovi ihukaitsja oleks teda pärast Kadõrovi solvangut tüli käigus püstoliga pähe tulistades raskelt haavanud või koguni tapnud. Teise versiooni järgi olevat tulistajaks olnud Magomed Hanbijev, kelle Kadõrovi ihukaitsjad olevat seejärel tapnud. Ent see osutus valeks. Seejärel levitati teated, nagu oleks Kadõrov 28. aprillil haiglas varasema peahaava tõttu surnud. Ka see osutus valeks.
Ööl vastu 1. maid 2004 ründas rühm iseseisvuslasi Kadõrovite koduküla Tsentoroid. Ramzan Kadõrovi alluvate sõnul oli ründajate eesmärk tema röövimine (inimrööv) või tapmine. Ründajad löödi tagasi.
Aastal 2004 lõpetas ta Mahhatškala Äri- ja Õigusinstituudi.
Poliitiline tegevus
Ta oli Tšetšeenia siseministri abi ning Tšetšeeni Vabariigi Riiginõukogu saadik Gudermessi rajoonist.
10. mail 2004, päev pärast isa hukkumist, määrati ta Tšetšeeni Vabariigi peaministri esimeseks asetäitjaks. Sellel ametikohal kureeris ta muuhulgas sporti.
Oktoobri teisest poolest 2004 on Venemaa Föderatsiooni presidendi täievolilise esindaja Lõuna Föderaalringkonnas nõunik föderaalringkonna jõustruktuuridega tehtava koostöö (взаимодействия) küsimustes.
Ajalehe Gazeta teatel pidas Dagestani OMON 10. jaanuaril 2005 Hassavjurti viival föderaalmaanteel kinni Ramzan Kadõrovi õe Zulai Kadõrova. Too ütles, et sõidab linna ravile. Temaga olid kaasas kaks kadõrovlast, kuid ainult ühel neist oli vastav tõend. Kõik kolm viidi Hassavjurti siseasjade osakonda, kus Kadõroval hakkas halb ja ta minestas. Kui Ramzan Kadõrov sai asjast telefoni teel teada, sõitis ta koos 150 relvastatud mehega kohale. Aselinnapea Arslanali Murtazalijevi sõnul piirasid nad hoone ümber, panid militsionäärid seina äärde seisma ja lõid kahte neist. Seejärel lahkusid nad koos Zulai Kadõrovaga hoonest, "tulistades võidukalt õhku". Kavkaztsentri väitel peksti Dagestani militsionääre hoolimata sellest, et nad ei osutanud vastupanu. Tšetšeenia Siseministeeriumi töötajate sõnul olevat Zulai Kadõrova vastu kasutatud füüsilist jõudu ning murtud tal käeluu. Samuti olevat palutud Dagestani militsionääridel naine vabastada, kuid see ei andnud tulemusi. Tšetšeenia Siseministeeriumi töötajad siseministri asetäitja Hamzat Gusseinovi juhtimisel olevat sõitnud asja uurima, kuid asi olevat lahendatud rahumeelselt ning suurt gruppi kadõrovlasi ei olevat kohale tulnud. Dagestani Siseministeerium omakorda eitas jõu kasutamist Zulai Kadõrova ja tema kaaslaste vastu.
Kadõrov teatas 3. augustil 2005, et Groznõi kesklinna varemetele ehitatakse Euroopa suurim mošee, mis mahutab 10 000 palvetajat ("Groznõi ei ole ehitanud ühtki mošeed pärast 1930ndaid, mil kõik mošeed hävitati"). Samuti ütles ta, et Tšetšeenia on kõige rahulikum koht Venemaal ning mõne aasta pärast saab sellest kõige jõukam ja rahulikum koht maailmas. Sõda olevat peaaegu möödas ning järel olevat ainult 150 bandiiti (ametlikel andmetel on vastupanuvõitlejaid 700–2000) ning tänu tema isale on alates 1999. aastast Vene poolele üle tulnud 7000 endist iseseisvuslast. Samuti nõudis Kadõrov, et hasartmänguärile Tšetšeenias tehtaks lõpp: hasartmängud "on vastuolus islami normidega ja avaldavad negatiivset mõju kasvava põlvkonna kasvatamisele"; nad mõjuvat lastele nagu narkootikumid. Mänguautomaatide mahavõtmiseks andis ta ärimeestele aega ühe nädala, lubades need muidu ise sisse lüüa. Avalik arvamus pooldas seda uuendust, sest noorte mängukirg ähvardas vaevaga teenitud raha tuulde heita.
2005. aasta novembris tegeles asepeaminister Kadõrov Tšetšeenia parlamendi kokkupanemisega. Tema ise ei kandideerinud, kuid ta kontrollis peaaegu kõigi parteide nimekirjade kokkupanemist ning seadis üles oma kandidaadid ühemandaadilistes ringkondades. Näiteks viis ta parlamenti Mashadovi valitsuse siseministri, föderaaljõudude poolele üle tulnud Magomed Hambijevi partei, mille nimekirjas oli ka tuntud sportlane, Tšetšeenia Kreeka-Rooma maadluse föderatsiooni asepresident Adnan Temišev. Valimiste tulemusena tema kui Tšetšeenia mitteformaalse juhi positsioonid kindlustusid.
Peale hasartmänguäri keelustamise kuulutas ta välja džihaadi džihaadi vastu ja propageeris polügaamiat. 2006. aasta jaanuaris astus ta välja polügaamia kehtestamise eest. Ta tõi põhjenduseks, et Tšetšeenias käib sõda ning naisi on rohkem kui mehi.
Kõigis koolides hakati kohustuslikus korras õpetama koraani ja šariaati.
Kadõrov keelas seoses pilapildiskandaaliga Taani kodanike sissesõidu Tšetšeeniasse, mistõttu suurima Tšetšeenias tegutseva mittetulundusorganisatsiooni, põgenike abistamisega tegeleva Taani organisatsiooni Dansk Flygtningehjælp tegevuse jätkumine Tšetšeenias osutus võimatuks. Ta ütles: "Karikaturistid tuleb elusalt matta." Vastuseks teatasid Riigiduuma spiiker Boriss Grõzlov ning Riigiduuma seadusandluskomitee liige Pavel Krašeninnikov talle, et see ei ole tema pädevuses, ning soovitasid tal olla oma otsustes vaoshoitum. Kadõrov oli sunnitud oma otsuse tühistama.
1. märtsil 2006 astus Sergei Abramov peaministri ametikohalt tagasi tingimusega, et peaministriks saab Ramzan Kadõrov. 4. märtsil 2006 kirjutas Tšetšeeni Vabariigi president Alu Alhanov alla seadlusele Ramzan Kadõrovi nimetamisest peaministriks.
Kadõrov kehtestas naistele pearätikute kandmise nõude.
Ta ei nõustunud Tšetšeeniale föderaaleelarvest eraldatud rahasummaga, vaid nõudis raha juurde. Samuti nõudis ta, et kõik föderaalväed peale piirivalve Tšetšeeniast välja viidaks.
17. aprillil 2006 kiitis Kadõrov heaks rajada varemetes Groznõi kesklinna Sunža jõe äärde umbes 12-hektarilisele maatükile presidendipalee. Samasse kompleksi rajatakse viietärnihotell ja puhkekeskus. Projekti kogumaksumus on hinnanguliselt 1,5 miljardit rubla (54 miljonit USA dollarit).
Teda toetab Venemaa president Vladimir Putin, kes on teinud ta Venemaa Föderatsiooni kangelaseks. Ta peab võimuvõitlust teiste sõjapealikega Tšetšeenia juhtkonnas – Sulim Jamadajevi ja Said-Magomed Kakijeviga.
Tõeseks osutusid oletused, et pärast 30-aastaseks saamist vahetab Kadõrov Alu Alhanovi Tšetšeeni Vabariigi presidendi ametikohal välja. 16. veebruaril 2007 vabastas Vladimir Putin Alu Alhanovi presidendi ametikohalt ja nimetas Ramzan Kadõrovi presidendi ajutiseks kohusetäitjaks. Sama aasta 1. märtsil nimetas ta Kadõrovi Tšetšeeni Vabariigi presidendiks. Tšetšeenia parlament kinnitas ta ametisse 2. märtsil. Ta vannutati ametisse 5. aprillil.
Ühiskondlik tegevus
Ramzan Kadõrov juhib Tšetšeenia Poksiföderatsiooni.
Avalikud süüdistused
Ramzan Kadõrovit ja kadõrovlasi on korduvalt süüdistatud osalemises rahulike kodanike röövimises (inimröövis). Ta on sellele vastanud ähvardustega. Muuhulgas ähvardas ta kaevata kohtusse ajakirjanik Anna Politkovskaja, kes süüdistas teda vägistamistes ja inimröövides. Seda ta siiski ei teinud.
2004. aasta jaanuaris kirjutas Briti ajaleht Guardian, et Ramzan Kadõrov isiklikult piinab ja peksab vange. Ajaleht tõi ära Kadõrovi julgeolekuteenistuse poolt kinni peetud bensiinijaama töötaja Arbi loo. Pärast kolmepäevast peksmist maja keldris Hozi-Jurti külas sisenes kambrisse Ramzan. "Ma ei olnud Ramzani kunagi varem näinud, ainult televiisorist," jutustas Arbi Guardiani korrespondendile. Arreteeritud seisid ritta ja Tšetšeenia presidendi poeg küsis: "Kas te teate, kes ma olen?" Arbi vastas austavalt "jah", mispeale ta peksti läbi. "Ramzan lõi mind vastu pead ja jalaga kubemesse. Nad murdsid mul nina." Kadõrovi administratsiooni pressisekretär Abdulbek Vahhajev teatas siis, et Ramzan ei osale kunagi peksmistes ega piinamistes.
On ka oletatud, et Ramzan Kadõrov oli Anna Politkovskaja mõrva tellija.
Enno Tammeri väitel on Kadõrovit süüdistatud massilises inimõiguste rikkumises.
Aleksei Malašenko on väitnud, et enamik tšetšeene on vihanud ja vihkab Ramzan Kadõrovit, pidades teda gängsteriks.
Isiklikku
Ramzan Kadõrov on Venemaa meistersportlane poksis. Selle tiitli sportlike teenete eest saamine on seatud kahtluse alla, sest selliseks aunimetuseks vajalikke sportlikke saavutusi Kadõrovil pole.
Ta on abielus. Tal on kuus tütart ja neli poega. Lisaks lapsendasid nad 2007. aastal kaks poissi.
.vu
.vu on Vanuatu Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1995. aastast.
25. september
25. september on Gregoriuse kalendri 268. (liigaastal 269.) päev. Juliuse kalendri järgi 12. september (1901–2099).
.ws
.ws on Samoa Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1995. aastast.
Domeen on tulnud nimest Western Samoa (Lääne-Samoa), mis oli riigi ametlik nimi 1970. aastatel, kui kahetähelisi tippdomeene riikidele määrati.
Domeeni tegelik kasutus Samoas on vähene, rohkem kasutatakse seda globaalselt, ws tähistab siis sõnu web site vms.
Tiit Tarlap
Tiit Tarlap (13. november 1954 – 24. veebruar 2017 Sindi) oli eesti kirjanik.
Ta kutsuti 1986. aastal Nõukogude sõjaväe kordusõppustele ning viidi likvideerima Tšornobõli tuumaelektrijaama avarii tagajärgi.
Looming
Tema esimene ulmejutt "Tänav akna taga" ilmus 1988. aastal ajakirja Noorus juuninumbris. Tema loomingut on ilmunud maakonnalehtedes järjejuttudena, näiteks Liivimaa Kulleris ja Pärnu Postimehes. Mõned lood on ilmunud ka ajakirjades Horisont ja Favoriit.
Tšornobõlis kogetu innustas teda kirjutama raamatu "Tšernobõl 1986", mis ilmus 1993. aastal. Sama aasta märtsis ja aprillis ilmus ajalehes Liivimaa Kuller Tarlapi jutu "Õnn kestab igaviku...". 1993. aasta lõpust 1994. aasta suveni avaldas nädalaleht Kesknädal Tarlapi romaani "Kurjuse tund" ning 1993. aastal avaldas sama nädalaleht ka tema teist romaani "Vampiirilõks".
Tarlapi esimene raamat "Viiking, kes armastas haisid" ilmus 2001. aasta lõpus.
2002. aastal avaldas eesti ulmekirjanduse ekspert ja toimetaja Raul Sulbi oma teoses "Eesti ulme antoloogia" Tarlapi ulmekirjandust.
2005. aastal kirjastas Tarlap Pärnu Tšernobõli veteranide abiga kogumiku "Kurjuse tund. Koidiku lapsed".
Isiklikku
Tarlap elas 1980. aastate lõpus ja 1990. alguses Sindis.
Lisaks kirjutamisele mängis ta kitarri ja laulis.
Koigi (täpsustus)
Koigi on mitme Eesti küla nimi:
.ye
.ye on Jeemeni Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1996. aastast.
Jotunheimen
thumb|Vaade Knutshøi`st Jotunheimeni keskuse poole Jotunheimen ('hiiglaste kodu') on Skandinaavia mäestiku kõrgeim osa, mis asub Norras Innlandeti maakonna ning Vestlandi maakonna piiril, Oslost umbes 350 km põhja pool. Mäestikku ümbritseb Jotunheimeni rahvuspark ning mägesid katab tihe radadevõrk.
Mäeahelikus asuvad Norra kõrgeimad tipud, mis ulatuvad kõik üle 2300 meetri. Kõrgeim koht on liustik Galdhøpiggeni mäe tipus. Selle kõrgus on umbes 2470 meetrit, olenevalt ilmast.
Jøtunheimeni piirkonnale andis 1862. aastal nime norra kirjanik Aasmund Olavsson Vinje, keda inspireerisid selleks metsik maastik ja norra mütoloogia. Selles piirkonnas oli väidetavalt trollide (jotunite) kodu. Jøtunheimenist sai hiljem Jotunheimen.
Verevi
Verevi on küla Tartu maakonnas Elva vallas, Võrtsjärve kaldal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rannu valda.
1944. aasta augustis sisenesid saksa väed külasse. Nõukogude väed sundisid neid kahe päeva pärast taganema.
Blesta kivi
pisi|Blesta kivi Blesta kivi on Saaremaa vallas Saaremaal asuv kunstiteos, mis on pühendatud väljamõeldud Põhjamaa jumalannale Blestale.
Blesta kivi asub mööda Audla – Saareküla – Tornimäe – Väikese väina teed sõites Saareküla poole Masa–Laimjala–Tumala teest 5 km kaugusel Allikalahe ja Saareküla piiril, kuid siiski Laheküla haldusalal.
Mälestusmärgi lasi ehitada mees, kes nimetab ennast Abali ordu esindajaks vürst Gregorioks.
Kunstiteos koosneb välgust lõhestatud maakivist, mis kujutab altarit ja seda ümbritsevast paekividest spiraalist.
Teose kavandi autor on Madis Nõmm, ehitas Klotoid OÜ.
.yt
.yt on Mayotte'i Interneti tippdomeen. Domeen eraldati 1997. aastal, kuid kahjuks ei ole enam kasutusel.
Koigi
Koigi on küla Järva maakonnas Järva vallas.
Aastatel 1991–2017 asus Koigis samanimelise valla halduskeskus.
Külas asus Koigi mõisa keskus. Tänapäeval tegutseb endise mõisa peahoones Koigi Kool (loodud 1856).
Osaliselt ulatub Koigi küla territooriumile Nurmsi lennuväli ehk Koigi lennuväli.
Osmoregulatsioon
Osmoregulatsioon on organismi võime reguleerida endas sisalduvate vedelike osmootset rõhku, mille abil säilitada sobivat vee ja soolade sisaldust.
Free jazz
Free jazz (ka free-jazz) on üks džässi suundi, mis tekkis 1950. ja 1960. aastatel. Nimetus valiti Ornette Colemani 1960. aastal ilmunud albumi "Free Jazz: A Collective Improvisation" järgi.
Uuenduste loetelu:
1960-ndate alguses tungis džäss vaba tonaalsuse või isegi atonaalsuse maailma, mis akadeemilises muusikas oli toimunud juba nelikümmend või viiskümmend aastat varem. Taas oli kohta ühisimprovisatsioonil nagu oli seda New Orleansi perioodil.
Siiski mõistetakse džässis vaba tonaalsust põhimõtteliselt teisiti kui Euroopa akadeemilises muusikas. Tähtsal kohal on nn. „tonaalsed keskpunktid“, millele pöörati palju rohkem tähelepanu kui näiteks Euroopa seriaalses avangardmuusikas. See tähendab, et muusika allub üldisele gravitatsioonile dominandist toonikasse, kuid on muudes aspektides valdavalt „vaba“.
Näiteks ei teadnud Ornette Coleman, et Euroopa muusikas kasutatakse vaba tonaalsust, enne kui ta kohtus 1959.-1960. aastal John Lewise ja Gunther Schulleriga. Selleks ajaks oli ta välja töötanud oma muusikalise käsitluslaadi. Seega pole kahtlust, et sellised muusikud nagu Ornette Coleman, Archie Shepp, Pharoah Sanders ja Albert Ayler on lähemal autentse bluesi „konkreetsele“ harmooniavabadusele kui Euroopa „abstraktsele“ intellektuaalsele atonaalsusele.
Mitmeid aastaid võeti free jazz 'i vabadust kui vabanemist kõigist Euroopas kujunenud muusikasüsteemidest – rõhk on sõnadel „Euroopas kujunenud“. Vabanemine „valge kontinendi“ muusika vormidest ja harmooniast oli osa laiemast rassilisest, sotsiaalsest, kultuurilisest ja poliitilisest emantsipatsioonist. Free jazz purustas konventsionaalse džässirütmi kaks tugisammast – taktimõõdu ja biidi. Biidi asemele tuli pulss ja taktimõõt asendus laiade rütmipinge kaartega, mis paisusid uskumatu intensiivsusega.
Harmoonia ja rütmi uuendamise kõrval oli džässile sama tähtis juurdepääs maailmamuusikale. Džässiajaloo esimese 60 aasta vältel oli tema paariliseks Euroopa muusika. Sajandivahetuse ragtime-pianistidele tähendas see 19. sajandi klaverimuusikat. New Orleansi muusikute jaoks oli see prantsuse ooper, hispaania tsirkusemuusika ja Euroopa marsid. Bix Beiderbecke ja tema 1920. aastate Chicago kolleegid avastasid Claude Debussy. Swingiaja arranžeerijad õppisid orkestreerimisvõtteid hilisromantilistelt sümfoonikutelt. Kui areng möödus cool jazz 'ist, olid džässmuusikud kasutusele võtnud peaaegu kõik Euroopa muusika kasutuskõlblikud elemendis, barokist Karlheinz Stockhausenini. See seletab ka innukaid uute partnerite otsinguid. Erilisteks huviobjektideks on olnud Araabia ja India kultuurid.
Afroameeriklaste seas oli juba 1940-ndatel märgata islami levikut. Kümned džässmuusikud pöördusid islami usku ja võtsid endale vahel ka araabia nimed. Araabia muusikat kasutasid oma kompositsioonides nt: Yusef Lateef, Ornette Coleman, John Coltrane, Randy Weston, Herbie Mann, Art Blakey, Roland Kirk, Sahib Shihab ja Don Cherry USA-s ning Georg Gruntz ja Jean-Luc Ponty Euroopas.
Araabia muusikast veelgi suuremat huvi äratas pika klassikalise traditsiooniga india muusika. Eelkõige paelus džässmuusikud india muusika rütmirikkus. India klassikaline muusika põhineb tala’del ja raga’del. Tala’d on väga erinevad rütmiseeriad ja -tsüklid 3 kuni 108 löögini. Tala’de rütmiliseks struktureerimiseks on palju võimalusi. 10-löögilise tala löökide jaotus võib võtta kui seeriat 2-3-2-3, või 3-3-4 või 3-4-3.
Kontrastina rütmiliselt hästi defineeritud tala’le, on raga meloodijajada, kus põimuvad mitmed Euroopa muusikas erinevalt ketegoriseeritud elemendid: teema, helistik, meeleolu, fraas ja vorm, mille määratleb meloodia kulgemine. Raga võib näiteks seada nõude, et mingi kindel noot tohib kõlada alles siis, kui kõik raga teised noodid on kõlanud. On olemas raga’d, mida tohib mängida ainult hommikul, õhtul, täiskuuga või jumalale mõeldes. Eelkõige on raga’d laadid ja sellega nad vastavad moodsa džässi suundumusega modaalsuse poole.
Muusikaline avanemine müra suunas on seotud maailmamuusikaga kui ka intensiivsuse üldise kasvuga. Oma roll oli akadeemilisel elektronmuusika ringkondadel. See oli periood, kus pillimeeste „sõnavara“ suurenes tohutu kiirusega.
Tollane free jazz tekitas tihti väärarusaama, et see muusika väljendab vaid viha, vihkamist ja protesti. Kui selle tunde põrmustavad John Coltrane’i hümnilaadselt religioosne innukus, Albert Aylery lustakas rahvapillimehe joon, Paul Bley ja Ran Blake'i intellektuaalne, kuid siiski naljalembeline jahedus, Sun Ra kosmiline avarus ja Carla Bley mõistuspärasus.
Michael Ballack
Michael Ballack (sündinud 26. septembril 1976 Saksa DV-s Görlitzis) on Saksamaa jalgpallikoondise endine poolkaitsja ja kapten.
1998 tuli ta Saksamaa meistriks, 2003 ja 2005 nii Saksamaa meistriks kui võitis ka karika.
2002 tuli ta teiseks UEFA Meistrite Liigas. UEFA valis ta aasta parimaks poolkaitsjaks Euroopas ja Soccer Digesti aasta parimaks jalgpalluriks maailmas. Aastatel 2002, 2003 ja 2005 valiti Ballack aasta parimaks jalgpalluriks Saksamaal. Ainult Franz Beckenbauer on 4 korda valitud.
Koondisekarjäär
Saksamaa U21-jalgpallikoondises debüteeris Ballack 26. märtsil 1996. 1996. aasta U-21 EM-il võitis Saksamaa valikgrupi ja jõudis veerandfinaali, kus kaotas Prantsusmaa U21-jalgpallikoondisele, aga Ballackit meeskonda ei arvatud.
1998. aasta U-21 EM-il võitis Saksamaa taas valikgrupi ja jõudis veerandfinaali. Seekord mängis Ballackki finaalturniiril, mis peeti Rumeenias. Esimeses kohtumises kaotas Saksamaa 0:1 Kreekale ja langes välja.
Kokku pidas Ballack Saksamaa U-21 koondises 19 kohtumist ja lõi 7 väravat.
Saksamaa rahvuskoondises debüteeris Ballack 28. aprillil 1999, kui Bremenis kaotati Šotimaa jalgpallikoondisele 0:1.
1999. aasta konföderatsioonide karikavõistlustele pääses Saksamaa valitseva Euroopa meistrina. 24. juulil kaotas Saksamaa esimeses mängus Brasiilia jalgpallikoondisele 0:4. Ballack mängis kogu kohtumise. Suure kaotuse tõttu oli meeskonnas vaja muutusi ja teises kohtumises 28. juulil, kui alistati Uus-Meremaa jalgpallikoondis 2:0, sekkus Ballack vahetusest alles 70. minutil, kui väravad olid juba löödud. 30. juulil toimus teise edasipääseja suhtes otsustav kohtumine USA jalgpallikoondisega, kus Ballack üldse ei osalenud. USA võitis 2:0 ja Saksamaa langes välja, jäädes alagrupis kolmandaks.
2000. aasta EM-valikturniiril kaotas Saksamaa võõrsil Türgi jalgpallikoondisele ja viigistas Türgiga kodus. Ülejäänud kohtumised Saksamaa siiski võitis ja valikgrupivõiduks sellest piisas.
Finaalturniiril viigistas Saksamaa esimeses voorus 1:1 Rumeenia jalgpallikoondisega, Ballack ei mänginud. 17. juunil sekkus Ballack mängu Inglismaa jalgpallikoondise vastu 72. minutil seisul 0:1 ja väravaid rohkem ei löödud. 20. juunil kohtus Saksamaa viimases mängus edasipääsu juba taganud Portugali jalgpallikoondisega ja vajas tingimata võitu, aga kaotas 0:3 ja jäi alagrupis viimaseks. Ballack mängis esimese poolaja, mis lõppes 0:1, ja sai 25. minutil kollase kaardi. Portugal võitis alagrupi täiseduga, teisena pääses edasi Rumeenia.
2002. aasta MM-valikgrupis osales Ballack kõigis kohtumistes peale ühe ja sealjuures kõigis kohtumistes peale ühe algusest lõpuni. 28. märtsil 2001 lõi ta oma esimese värava Saksamaa koondises. See juhtus Ateena olümpiastaadionil Kreeka jalgpallikoondise vastu. Saksamaa jäi valikgrupis Inglismaa järel teiseks ja pidi mängima lisavalikmänge Ukraina jalgpallikoondisega. Võõrsil 11. novembril 2001 lõppes mäng 1:1 ja Ballack lõi 31. minutil 1:1. Saksamaa võitis kodus 14. novembril 4:1 ning Ballack lõi 4. minutil 1:0 ja 51. minutil 4:0. See oli ka esimene kord, mil Ballack lõi Saksamaa kasuks kaks väravat mängus. Kogu valikturniiril lõi Ballack 6 väravat.
Maailmameistrivõistlustel mängis Ballack kõigis Saksamaa kohtumistes peale finaali algusest lõpuni. Esimeses voorus 1. juunil alistas Saksamaa Saudi Araabia jalgpallikoondise 8:0 ja Ballack viis Saksamaa 40. minutil 3:0 ette. 5. juunil mängis Saksamaa teises voorus Iirimaa jalgpallikoondisega. Miroslav Klose viis Saksamaa 19. minutil juhtima ja 92. minutil Robbie Keane viigistas. 11. juunil toimus viimane alagrupimäng, kus Kameruni jalgpallikoondis vajas hädasti võitu. Mängijatele jagati 16 kollast kaarti, kummalegi võistkonnale 8, sealhulgas Ballackile 31. minutil. Saksamaa võitis 2:0 ja sellega ka alagrupi Iirimaa ees. 15. juunil alistas Saksamaa Paraguay jalgpallikoondise 1:0 ja Ballack sai 92. minutil kollase kaardi. 21. juunil alistas Saksamaa veerandfinaalis Ballacki 39. minuti väravast USA 1:0. 25. juunil alistas Saksamaa poolfinaalis Ballacki 75. minuti väravast Lõuna-Korea jalgpallikoondise 1:0. 71. minutil sai ta kollase kaardi ja pidi seetõttu finaali vahele jätma. Ballack valiti selle kohtumise parimaks mängijaks. 30. juunil kaotas Saksamaa finaalis Brasiiliale 0:2. Saksamaa suurimad väravalööjad Klose (4 väravat) ja Ballack (3 väravat) ning väravavaht, Saksamaa kapten Oliver Kahn valiti turniiri sümboolsesse koondisse.
2004. aasta EM-valikgrupi Saksamaa võitis ühtki mängu kaotamata. Ballack osales 6 kohtumises 8-st, alati algrivistuses. Ta lõi 4 väravat, kõik eri kohtumistes, ja jagas Fredi Bobiciga Saksamaa resultatiivseima jalgpalluri nimetust (ka Bobic lõi kõik väravad eri kohtumistes). Kogu valikgrupis lõi neist rohkem väravaid (5) Eiður Guðjohnsen Islandilt.
EM-finaalturniiril Portugalis mängis Ballack kõik Saksamaa kohtumised algusest lõpuni kaasa. Esimese mängu pidas Saksamaa 15. juunil Hollandi jalgpallikoondise vastu. Mäng lõppes 1:1, Ballack sai 91. minutil kollase kaardi ja valiti kohtumise parimaks mängijaks. 19. juunil viigistas Saksamaa Läti jalgpallikoondisega 0:0. 23. juunil toimus kolmas voor Tšehhi jalgpallikoondise vastu, kus Saksamaa vajas edasipääsuks võitu, aga kaotas 1:2. Tšehhimaa võitis alagrupi täiseduga, Holland läks teisena edasi.
pisi|Ballack realiseerib penalti Austraalia vastu (2005) 2005. aasta konföderatsioonide karikavõistlustele pääses Saksamaa järgmise aasta maailmameistrivõistluste korraldajana. Saksamaa pidas 5 kohtumist ja Ballack osales 4 mängus, alati algusest lõpuni. 15. juunil alistas Saksamaa esimeses voorus Austraalia jalgpallikoondise 4:3. Ballack realiseeris 60. minutil penalti, viies Saksamaa 3:2 ette, ja sai üleajal kollase kaardi. 18. juunil alistas Saksamaa teises voorus Tuneesia jalgpallikoondise 3:0 ja Ballack realiseeris taas 74. minutil penalti, viies Saksamaa 1:0 ette. Sellega oli edasipääs tagatud ja kolmandas voorus 21. juunil Ballack ei osalenud. Alagrupivõitjat otsustavas mängus tehti Argentina jalgpallikoondisega 2:2 viik, mis andis alagrupivõidu Saksamaale. 25. juunil kaotas Saksamaa poolfinaalis 2:3 Brasiiliale ja esimese poolaja üleminutitel realiseeris Ballack kolmandagi penalti, võrdsustades seisu 2:2. 29. juunil alistas Saksamaa kolmanda koha mängus lisaajal Mehhiko jalgpallikoondise 4:3 ja Ballack lõi 97. minutil otsustava värava. Ta oli 4 väravaga Saksamaa resultatiivseim, aga brasiillane Adriano lõi 5 väravat. Ballack pälvis resultatiivsuselt teisele mängijale antava hõbeketsi auhinna.
pisi|Michael Ballack (2006) 2006. aasta maailmameistrivõistlused jalgpallis toimusid Saksamaal, sellepärast polnud Saksamaa koondisel vaja valikmänge pidada. Ballack osales kõigis Saksamaa kohtumistes peale esimese ja viimase algusest lõpuni. 9. juunil alistas Saksamaa avavoorus Costa Rica jalgpallikoondise 4:2. Ballack ei osalenud. 14. juunil alistas Saksamaa Poola jalgpallikoondise üleajal löödud väravast 1:0. Ballack sai 58. minutil kollase kaardi. 20. juunil alistas Saksamaa ka Ecuadori jalgpallikoondise 3:0. Ballack, kes väravat ei löönud, valiti kohtumise parimaks mängijaks. Saksamaa võitis alagrupi Ecuadori ees. 24. juunil võitis Saksamaa 2:0 Rootsi jalgpallikoondise mängu alguses Lukas Podolski löödud väravatest. 30. juunil toimus veerandfinaal Argentina vastu, kus Roberto Ayala viis Argentina 49. minutil juhtima ja Klose viigistas 80. minutil. Rohkem väravaid ei löödud, Saksamaa võitis penaltiseerias ja Ballack realiseeris oma löögi sakslastest teisena. 4. juulil peeti poolfinaal Itaalia jalgpallikoondise vastu ja Saksamaa kaotas lisaaja lõpus 0:2. 8. juulil võitis Saksamaa pronksimängus Portugali 3:1 ja siin Ballack ei mänginud. Kuigi Ballack ei löönud ainsatki väravat, valiti ta ühena neljast sakslasest turniiri sümboolsesse koondisse (ülejäänud olid Miroslav Klose, Philipp Lahm ja Jens Lehmann).
pisi|Michael Ballack (2008) 2008. aasta EM-valikturniiril oli Saksamaa kõigi valikgruppide peale kokku esimene meeskond, kes tagas koha finaalturniiril. Ometigi ei võitnud Saksamaa valikgruppi, sest järgnes 0:3 kaotus Tšehhimaale, kes alagrupi võitiski, ja viimases valikmängus ei suudetud võita Walesi jalgpallikoondist. Finaalturniirile läks kaks parimat meeskonda. Ballack lõi Saksamaa koondise 12 kohtumises 3 väravat, millega jagas Saksamaa mängijate arvestuses 4.–6. ja kogu valikgrupi peale 11.–20. kohta.
Euroopa meistrivõistlustel osales Ballack igas Saksamaa mängus algusest lõpuni. 8. juunil alistas Saksamaa esimeses voorus Podolski väravatest Poola 2:0. 12. juunil kaotas Saksamaa Horvaatia jalgpallikoondisele 1:2 ja Ballack sai 75. minutil kollase kaardi. 16. juunil toimus viimane alagrupivoor, kus Saksamaa alistas 1:0 Austria jalgpallikoondise ja Ballack valiti kohtumise parimaks mängijaks. Horvaatia võitis alagrupi täiseduga, Saksamaa pääses teisena edasi. 19. juunil mängis Saksamaa veerandfinaali Portugali vastu, võites 3:2. Ballack viis 61. minutil Saksamaa 3:1 ette. 25. juunil toimus poolfinaal Türgi vastu, mille Saksamaa võitis samuti 3:2. 29. juunil toimus finaal Hispaania jalgpallikoondise vastu. Fernando Torres viis Hispaania 33. minutil juhtima ja see värav jäi mängu ainsaks.
2010. aasta MM-valikgrupi võitis Saksamaa ühegi kaotuseta. Ballack lõi 4 väravat, kõik eri kohtumistes ja kõik esimesel pooltunnil. Saksamaa mängijate arvestuses oli ta resultatiivsuselt 3. ja kogu valikgrupi peale 5. mängija.
Enne finaalturniiri sai Ballack vigastada ega saanud MM-ile Lõuna-Aafrika Vabariiki sõita. Tema asemel sai kapteniks Philipp Lahm. Pärast MM-i Ballack enam koondises ei mänginud.
Ballack mängis rahvuskoondises 98 korda ja lõi 42 väravat. Joachim Löw pakkus talle osalemist veel 2 sõprusmängus, et ta 100 koondisemängu kokku saaks, aga Ballack keeldus, nimetades seda farsiks. Kõige rohkem väravaid, neli, lõi ta Malta vastu, kolm Ukraina vastu, teistele vähem.
Isiklikku
Michael Ballack on 189 cm pikk.
Ta on alates 2008. aastast abielus Simone Lambega (sündinud 1978) ja neil on kolm poega: Louis (sündinud 16. augustil 2001), Emilio (sündinud 19. septembril 2003) ja Jordi (sündinud 17. märtsil 2005).
Konguta valla lipp
pisi|Konguta valla lipp.
Lipp kinnitati Konguta valla volikogu määrusega 16. märtsil 2009.
Lipu kirjeldus
Valla lipuks on ristkülikukujuline kangas, mis on diagonaalselt vardapoolsest ülanurgast valge kitsa laiuga jagatud roheliseks ja siniseks väljaks. Rohelisel (ülemisel) väljal on valge tammelehepaar ning sinisel (alumisel) väljal valge veskikivi. Lipu roheline toon on rahvusvahelise Pantone värvitabeli järgi 355C ja sinine on 285C.
CMYK: roheline - C94;M0;Y100;K0, sinine - C89;M43;Y0;K0 ja valge - C0;M0;Y0;K0.
RGB: roheline - R0;G150;B69, sinine - R26;G117;B208 ja valge - R255;G255;B255
Lipu proportsioonid on 7:11.
Immuunvahendatud hemolüütiline aneemia
Immuunvahendatud hemolüütiline aneemia (Immune Mediated Hemolytic Anemia – IMHA) on loomadel kirjeldatud regeneratiivse aneemia vorm, mille korral esinevad veres erütrotsüütidevastased antikehad.
IMHA põhjuseks võivad olla infektsioonid (näiteks FeLV, FIV, FIP, leptospiroos, babesioos), ravimid (sulfoonamiidid, tsefalosporiinid, vaktsiinid), kasvajad, immuunhaigused (SLE, hüpotüreoidism, immuunpuudulikkus) ja geneetiline soodumus.
IMHA esineb sagedamini noortel täiskasvanud koertel, olles sagedasemaks hemolüütilise aneemia põhjuseks. .
Kassidel esineb IMHA harvemini kui koertel. Primaarset IMHA-d on esineb sagedamini isastel lühikarvalistel kassidel.
Diagnoosimine
IMHA võib lugeda diagnoosituks, kui esineb vähemalt üks muutus kolmest :
Ratsionaalse valiku teooria
Ratsionaalse valiku teooria on sotsiaalteaduslik normatiivne teooria, mis väidab, et igaüks, kes on teadlik probleemist ja/või peab tegema mingi konkreetse valiku ning on teadlik tekkepõhjustest ning lahendamise viisidest, peaks olema võimeline ka tegema õigeid otsuseid probleemi lahendamiseks ja teeb parima valiku.
Ratsionaalse valiku teooria on mikroökonoomika domineeriv teoreetiline paradigma. See on keskne ka politoloogias ja kasutatakse ka teistes valdkondades nagu näiteks sotsioloogia.
Mudelid, mis toetuvad sellele teooriale kasutavad tihtipeale metodoloogilist individualismi, oletades, et ühiskondlikud situatsioonid või kollektiivne käitumine on indiviidide tegevuse tulemus.
Lembit Annus (täpsustus)
Lembit Annus on mitme isiku nimi:
Huairou
Huairou (怀柔) on Hiina pealinna Pekingi linnarajoon. Keskus asub 50 km Pekingi kesklinnast põhja pool. 2001. aastani oli selle nimeks Huairou maakond.
Huairous asub 20 km pikkune lõik Suurest Hiina müürist.
Huairous on 12 linna, 2 valda ja 287 küla.
Guangzhou
Guangzhou (eesti keeles mööndav ka Kanton; hiina keeles 廣州/广州 (Guǎngzhōu)) on linn Hiinas, Guangdongi provintsi ja Guangzhou Shi allprovintsilinna keskus. Asub Zhu Jiangi deltas Hongkongist 120 km kaugusel.
Huairou
pisi|tühi|Suur Hiina müür
Guangzhou
Guangzhou linnastu on maailma suurim linnastu.
Transport
1997 avati Guangzhou metroo. Guangzhou oli Pekingi, Tianjini ja Shanghai järel neljas linn Hiina RV-s, kus hakkas tööle metroo.
Guangzhou Baiyuni rahvusvaheline lennujaam, mis asub Huadu ringkonnas, avati 2004. aastal.
Mootorrattad
1. jaanuarist 2007 on Guangzhou linnalistel aladel mootorrataste kasutamine keelatud.
Välislingid
thumb|[[Zhu Jiang Guangzhous]]
Lucius Cornelius Sulla
Varane sõjaline karjäär
Lucius Cornelius Sulla sai tuntuks Gaius Mariuse ühe alluvana Numiidia sõdades Aafrikas ning hiljem Liitlassõja võitmisega 89 eKr.