cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sägalised
Morfoloogia
Suurem osa sägalasi otsivad toitu veekogu põhjast. Valdavalt sägalised pigem vajuvad veekogu põhja, kuna neil on võrdlemisi väike ujupõis ning raske luine pea. Sägaliste kehakuju on varieeruv, kuid suuremal osal on silindriline keha lameda kõhualusega. Lame pea aitab sägalistel paremini läbi substraadi kaevata ning arvatavasti toimib ka nn veealuse tiivana. Sägalised üldiselt toituvad pigem läbi imamise või neelamise kui närimise. Sägalistel on väike ülelõualuu. Sägalistel on kuni neli paari poiseid: nasaalsed, ülelõualuul (mõlemal pool suud) ja kaks paari lõual. Sägalistel on poised alati paarides. Paljudel suurtel sägaliste liikidel on kemoretseptorid üle kogu keha, mis tähendab, et nad „maitsevad“ kõike, mida nad puutuvad ning „nuusutavad“ kemikaale vees. Kuna sägaliste poised ja kemoretseptorid on olulisemad toidu tuvastamisel, on sägaliste silmad võrdlemisi väikesed. Enamikul sägalistel ei ole soomuseid. Nad kasutavad limaga kaetud keha nahakaudseks respiratsiooniks, kus kala hingab naha kaudu. Mõnda liiki sägaliste nahk on kaetud luuliste plaatidega, sarvplaatidega. Kõikidel sägalistel, välja arvatud Malapteruridae sugukonna isenditel, on tugev ja õõnes luine selgroo-taoline kiir (ray) nende selja- ja rinnauime peal, mida nad kasutavad enda kaitsmiseks. Selle abil eritavad paljud liigid enda kaitseks mürki. Noorkaladel on suured pead ja silmad võrreldes suuremate, rohkem täiskasvanud isenditega. Suuremal osal sägalistel on iseloomulikud omadused, nagu suu ja uime asetus ning uime kujud noorkaladel ja täiskasvanud kaladel sarnased. Paljude liikide puhul on ka värvuse muster sarnane. Dimorfism esineb umbes pooltel sägaliste sugukondadel.
Lei
Lei kõrgus merepinnast on 456 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Lei piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Bolotana, Silanus.
Sägalised
Kommunikatsioon
Sägalised võivad tekitada erinevaid helisid ning teha vahet helikõrgustel. Nad suudavad määrata, kui kaugelt heli tuleb ja millisest suunast. Sägaliste poolt tekitatud helisid saab liigitada kahte rühma: trummilaadsed helid ning sirina taolised helid. Sägaliste tekitatud helid võivad erineda kasutatud mehhanismi poolest, mida kala kasutas heli tekitamiseks ning tekitatud heli eesmärgi tõttu. Trummilaadseid helisid tekitavad mõned sägalised kasutades ujupõit. Sägalised saavad heli tekitada ka oma rinnauimega. Mõnede sägaliste puhul on rinnauimed isastel pikemad kui emastel ning seetõttu on tekitatav heli ka erinev.
Sägalised kui toit
Sägalisi on laialdaselt püütud ja kasvatatud toiduks sadu aastaid Aafrikas, Aasias, Euroopas ja Põhja-Ameerikas. Hinnang kvaliteedile ja maitsele varieerub. Mõnede toidukriitikute arvates on säga suurepärane toit, samas mõnede arvates on maitse vesine. Kasvandustes kasvatatud sägalised sisaldavad vähem oomega-3-rasvhappeid ja palju rohkem oomega-6-rasvhappeid. Kõige rohkem süüakse USAs kanali ja sinisäga (Ictalurus furcatus), mõlemaid leidub seal looduslikult ning kasvatatakse laialdaselt. Kuna kasvandutes kasvanud sägad omasid suurt rolli USA toidus, kuulutas president Ronald Reagan 25. juunil 1987 Catfish Day (otsetõlkes 'kassikalapäev' riiklikuks pühaks, et väärtustada kasvandustes kasvatatud sägasid.
Ohud inimestele
Kuigi suur osa sägalistest on ohutud inimestele leidub liike, kes ohustavad inimeste tervist ja võivad olla eluohtlikud.
Paljudel sägaliste liikidel on “astlad”, mis on sageli mürgised. Mõned liigid kasvavad väga suurteks kaaludes rohkem kui 100 kg, seega ohustavad nad inimesi oma suurusega, kui nad muutuvad agressiivseteks, võivad nad tekitada suuri vigastusi. Sellised suured liigid sageli jahivad kalu ning söövad isegi veelinde ja kahepaikseid.
Amazonase jões elab parasiitne säga, kes ujub inimeste suguelunditesse ja pärakusse ning kinnitub oma seljaogadega sinna. See säga on kandiru (Vandellia cirrhosa), väike ja usja kehaga.
Prangli leht
Prangli leht on Prangli saarel ilmuv kohalik ajaleht, mida annavad välja saare kooliõpilased. Lehes on palju rubriike: uudised, naljad, inimeste lood, sünnipäevad, teated jm. Tiraaž on keskmiselt 20–50 eksemplari, leht koosneb 5 leheküljest ja ilmub neli korda aastas.
Ajalugu
Esimene leht ilmus 31. oktoobril 1997. Lehenumbreid oli 2013. aasta 1. jaanuari seisuga ilmunud 37.
Molekulaarorbitaalide teooria
Molekulaarorbitaalide teooria (edaspidi MO teooria) on meetod molekuli elektronstruktuuri kirjeldamiseks, mille kohaselt ei paikne elektronid kindlatel keemilistel sidemetel vaid on delokaliseeritud molekulaarorbitaalidele, mis katavad tervet molekuli. MO teooria, toetudes kvantfüüsika arusaamadele, on võimeline kirjeldama elektrondefitsiitseid ühendeid samamoodi nagu elektronidega täidetud sidemetega ühendeid. Samuti on võimalik MO teooriat laiendada metallide ja pooljuhtide struktuuri ning omaduste ennustamiseks. Sellepärast võib vaadelda käesolevat teooriat kui osa kvantkeemiast.
Ajalugu
Enne MO teooriat oli kasutusel Lewise ja valentssidemete teooria. Mõlemad teooriad on võimelised kirjeldama kindlates piirides väga hästi elektronide ja aatomituumade vahelist süsteemi, kuid esineb erandeid, mida antud teooriad ei suuda seletada. Seetõttu hakkasid teadlased Robert S. Mulliken ja Friedrich Hund arendama 1920. aastatel MO teooriat, mis põhines kvantmehaanikal.
Lewise teooria ja VS-meetodi puudused
Lewise ja valentssidemete teooria kohaselt peaks hapnikus olema kõik elektronid paardunud. Ometi on hapnik paramagneetiline gaas, mis tähendab, et osa elektrone on paardumata. Paramagnetism on vastuolus Lewise struktuuri ja valentssidemete meetodiga, mille kohaselt on antud elektronstruktuur võimatu.
Teine tuntud erand on diboraani (B 2 H 6 ) elektronstruktuur. Diboraan sisaldab 12 valentselektroni, sellest booril on 3 elektroni ja vesinikel kokku 6 elektroni. Lewis`e struktuuri järgi peaks seal olema seitse sidet, mis tähendab 14 valentselektroni. Siiski on diboraanil kokku ainult 12 elektroni ja seetõttu on tegemist elektrondefitsiitse ühendiga. Lewise teooria kohaselt ei ole olemas ühendeid, millel on sidemel vähem kui kaks elektroni.
Füüsikaline sisu
MO teooria kohaselt on keemilise sideme elektronid delokaliseeritud üle kogu molekuli. See tähendab, et nad ei paikne konkreetsel sidemel, vaid liiguvad kogu molekuli ulatuses vabalt ringi. Molekulaarorbitaalid moodustuvad aatomorbitaalidest ja kehtib reegel, et N-aatomorbitaali moodustavad N-molekulaarorbitaali.
Kõige lihtsamas molekulis, vesinikus (H2), on kahe aatomi kohta kaks elektroni, mis moodustavad sideme. Igale elektronile vastab lainefunktsioon Ψ. Kahe aatomorbitaali lainefunktsiooni summaks on molekulaarorbitaali lineaarne kombinatsioon ehk LCAO (inglise keeles linear combination of atomic orbitals)
Vesiniku molekuli aatomorbitaalide lineaarne kombinatsioon avaldub kujul, kus Ψ A on elektroni lainefunktsioon, mis paikneb tuuma A ümber ja Ψ B vastavalt vastupidi.
Aatomorbitaalide liitumised võivad toimuda erinevalt. See sõltub elektronide lainefunktsioonidest. Lained saavad liituda konstruktiivselt ja destruktiivselt vastavalt sellele, millises faasis lainefunktsioonid üksteise suhtes on. Konstruktiivsel liitumisel on kahe tuuma elektronide lained samas faasis. Samas faasis olevate lainete interferentsil lainete amplituud kasvab ja nad tugevnevad. Sellisel lainete interferentsil tekib siduv orbitaal (inglise keeles bonding orbital), sest lainete tugevnemisel elektronide energia väheneb, mis vastavalt energia miinimumi printsiibile on kõige soodsam olek.
Aatomorbitaalid võivad liituda ka destruktiivselt. Sellisel juhul lähevad elektronide lainefunktsioonid üksteise suhtes faasist välja ja interferentsi käigus lainete amplituud väheneb ning lained nõrgenevad. Destruktiivse liitumise puhul tekib lõdvendav molekulaarorbitaal ehk (inglise keeles anti-bonding molecular orbital). Lõdvendava orbitaali puhul üritavad elektronpilved võimalikult vähe kattuda, sest kattumine tõstab järsult molekulaarorbitaalide energiat.
Aatomorbitaalide kattumisel moodustuvat molekulaarorbitaali energiat võib vaadelda ka molekuli dissosatsioonikõvera järgi. Aatomorbitaalide lähenemisel (kui lained on samas faasis) langeb energia seni, kuni jõutakse kõige madalama energiaga olekusse, seda olekut nimetatakse potentsiaaliauguks. Potentsiaaliauk seletab, miks erinevad reaktsioonid vajavad aktivatsioonienergiat. Kui produktis tekkinud uue sideme potentsiaaliauk on veel madalamal tasemel, siis reaktsioon toimub, kuid selleks on vaja lõhkuda esmalt olemasolev side ehk minna potentsiaaliaugust välja ning selleks on vaja ületada aktivatsioonienergiat. Kui lained on üksteise suhtes faasist väljas ehk samasuunaliste spinnidega, siis kasvab energia aatomorbitaalide lähenemisel pidevalt kuni tuleb järsk tõus energiamuudus. Samasuguste tuumade aatomorbitaalide liitumisel on siduva või lõdvendava molekulaarorbitaali tekkimisel energiamuut sama. Erinevate tuumade korral on energiad siiski erinevad.
Molekulaarorbitaalide diagramm
Molekulide orbitaalidest parema ettekujutuse saamiseks kasutatakse selgitavat, üldistatud joonist, molekulorbitaalide diagrammi. Allpool näitena diatomaarse hapniku molekulorbitaalide diagramm.
Homonukleaarsed molekulid
Elektronide jaotamisel orbitaalidele tuleb lähtuda mõningatest põhimõtetest. Esimesena täituvad madalama energiaga orbitaalid. Pauli keeluprintsiibi järgi saab olla ühel orbitaalil maksimaalselt kaks elektroni. Kui orbitaalil on kaks elektroni, peavad nad olema paardunud ehk vastasmärgiliste spinnidega. Kui molekulis esineb sama energiaga orbitaale mitu, siis esialgu elektronid täituvad nendega ühekaupa ja võtavad samasuunalised spinnid (Hundi reegel). Kui kõik vabad orbitaalid on täidetud ühe elektroniga, siis algab täitumine teise elektroniga, kusjuures spinn peab olema vastasmärgiline.
Binaarsed molekulid
Molekul, kus on erinevatel aatomituumadel erinev elektronegatiivsused on polaarne. Polaarse molekuli korral on elektronid jaotatud keemilisele sidemele ebavõrdselt, mis tähendab, et molekulaarorbitaali lainefunktsioon moodustub teistmoodi. Konstandid C A ja C B on sisse võetud normeerimistingimuse tõttu, mis tähendab, et molekulaarorbitaali lainefunktsiooni integraali väärtus üle terve ruumi peab olema võrdne ühega. Antud võrrandis pole konstandid C A ja C B võrdsed, nende konstantide väärtus sõltub nende aatomite elektronegatiivsustest. Kui C A on suurem kui C B, siis on elektrontihedus tõmmatud rohkem tuuma A ümber ja vastupidi.
Erinevate tuumade aatomorbitaalide kattumisel moodustuva molekulaarorbitaali siduva ja lõdvendava orbitaali energia muutused ei ole samaväärsed. Selline vahe tuleb sisse selletõttu, et elektronegatiivsema elemendi aatomorbitaali energia on madalam kui elektropositiivsema.
Süsiniku-halogeeni side
Süsiniku ja halogeeni aatomorbitaalide kattumisel tekib molekulorbitaal, mille aatomorbitaalide algenergiad on erinevad. Kui võtta näiteks süsiniku ja kloori vaheline side, siis liituvad süsiniku orbitaal energiaga −10,7 eV ja kloori orbitaal −13,7 eV. . Selliste orbitaalide liitumisel ei ole tekkiva siduva või lõdvendava orbitaali energiamuut sama. Lõdvendava orbitaali tekkeks on vaja energiat kulutada rohkem kui siduva orbitaali tekkelt võidetakse.
Süsiniku-hapniku kaksikside
Süsiniku ja hapniku vahel moodustuv kaksikside hõlmab nii σ-sidet kui ka π-sidet. σ-sideme moodustuvad süsiniku ja hapniku 2p orbitaalid, mille energiad on süsinikul −10,7 eV ja hapnikul −15,9 eV. Seega on siduv σ-side polariseeritud hapniku poole ja lõdvendav süsiniku suunas. Teiseks sidemeks tekkiv π-side on nõrgem side, kui σ-side. π-side asetseb ruumiliselt aatomite kohal nende vahelises alas. Seega on nende kattumisala väiksem kui σ-sidemel. Kuna süsiniku ja hapniku side on polariseeritud hapniku poole, on sellel väga oluline roll orgaanilises sünteesis. Polarisatsioon hapniku suunas põhjustab elektrofiilsust süsinikul ja seega saavad sinna liituda nukleofiilid. Nukleofiili liitumisel elektrofiilsele süsinikule tekib hapniku ja süsiniku vahele lõdvendav orbitaal. Nukleofiil liitub kõrge elektrontihedusalaga ehk HOMO (inglise keeles highest occupied molecular orbital) elektrofiili madala elektrontihedusega alale ehk LUMO (inglise keeles lowest unoccupied molecular orbital). Selleks, et liitumine toimuks võimalikult kiiresti, peavad HOMO ja LUMO orbitaalide energiad olema sarnased. Näitena saab tuua hüdriidiooni liitumise karbonüülsele süsinikule, mis ei toimu, sest vesiniku täidetud 1s orbitaal on liiga kõrge energiaga, et liituda karbonüülsele süsinikule. Sellise probleemi vältimiseks kasutatakse redutseerijaid nagu NaBH 4 või LiAlH 4, kust liitumine toimub sidemelt, mille energia on madalam kui hüdriidiooni 1s orbitaalil.
Fejéri komitaat
Fejéri komitaat on 1. järgu haldusüksus Ungari keskosas.
Linnad
''Sulgudes elanike arv 2001. aasta rahvaloenduse järgi.''
Külad
🇭🇺
Aleksandr Litvinenko mürgitamine
Aleksandr Litvinenko (1962–2006) oli endine KGB ja FSB ohvitser, kes põgenes Venemaalt kohtuliku jälitamise eest ja sai asüüli Suurbritannias.
Litvinenko haigestus ootamatult 1. novembril 2006 ja viidi haiglasse, kus ta kolm nädalat hiljem suri. Surma põhjustas radionukliid poloonium-210-st tingitud äge kiiritusmürgitus. Litvinenko väited FSB valgustkartvate tegude kohta, samuti surivoodil esitatud süüdistus, et tema ebatavalise haigestumise taga on Venemaa president Vladimir Putin, said ülemaailmse meediakajastuse.
Gustav Avald
Ta õppis Peterburi ülikoolis, alates 1922. aastast oli ta Tallinna Ringkonnakohtu prokurör ja alates 1939. aastast Kohtukoja prokurör.
Aleksandr Litvinenko mürgitamine
Taust
Pärast Londonisse saabumist toetas Litvinenko paguluses viibivat vene oligarhi Boriss Berezovskit viimase meediakampaanias Venemaa valitsuse vastu.
Pseudoclitocybaceae
Pseudoclitocybaceae on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv sugukond seeni.
Gustav Avald
1941. aastal asus Gustav Avald Saksamaale, naasis Eestisse, põgenes 1944. aastal Saksamaale, kust siirdus Rootsi.
Gonionotophis capensis
Gonionotophis capensis on maoliik.
Aleksandr Litvinenko mürgitamine
Taust
Vaid kaks nädalat enne surma süüdistas Litvinenko Putinit Anna Politkovskaja mõrva tellimises.
Gonionotophis capensis
Levila
Neid võib kohata Aafrikas- Namiibias, Botswanas, Angolas, Sambias, Zimbabwes, Svaasimaal, Malawis, Tansaanias, Ugandas, Keenias, Somaalias, Etioopias, Eritreal, Sudaanis, Lõuna-Sudaanis, Kesk-Aafrika Vabariigis, Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Kamerunis ja Gabonis.
Aleksandr Litvinenko mürgitamine
Haigestumine ja mürgistus
Litvinenko haigestus äkitselt 1. novembril 2006. Samal päeval oli ta kohtunud kahe endise KGB ohvitseri, Andrei Lugovoi ja Dmitri Kovtuniga.
Gonionotophis capensis
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Gonionotophis capensis seisuga 13.03.2014.
Aleksandr Litvinenko mürgitamine
Haigestumine ja mürgistus
Paar päeva hiljem tekkis Litvinenkol tugev kõhulahtisus ja oksendamine ning ta palus kutsuda kiirabi.
Litvinenko hospitaliseeriti varjunime Edwin Carter all. Tema vere- ja uriiniproovid saadeti tuumarelvastuse asutusse (AWE), kus neid uuriti gammaspektroskoopia meetodil. Gammakiirgust ei leitud, kuid ilmnes väike piik 803 keV juures. Juhuslikult juures viibinud teine teadlane, kes oli osalenud Briti aatomipommi uuringutes paarkümmend aastat varem, kuulis arutelu ja määras selle piigi kui poloonium-210 poolt kiiratavate alfaosakeste signaali. 22. novembri õhtuks, veidi enne Litvinenko surma, informeeriti tema arste, et mürgiks oli tõenäoliselt poloonium-210. Täiendav uriinianalüüs alfaosakeste suhtes kinnitas seda järgmisel päeval.
Erinevalt tavalistest kiirgusallikatest ei kiirga poloonium-210 mitte gammakiiri, vaid hoopis alfaosakesi, mis ei suuda läbida isegi paberilehte ega inimese nahka ning on seetõttu nähtamatud tavapärastele kiirgusdetektoritele. See selgitas, miks Geigeri loendur andis haiglas negatiivse vastuse. Nii gammakiirgus kui ka alfaosakesed on ioniseerivad kiirgused. Alfa-kiirgav aine võib tekitada olulist kahju ainult siis, kui see on alla neelatud või sisse hingatud, mõjudes vahetult organismi rakkudele. Paar tundi enne surma jõuti Litvinenkot uurida ka eriaparatuuriga alfaosakeste suhtes.
Mladen Marinov
Mladen Marinov (bulgaaria Младен Найденов Маринов; sündinud 21. novembril 1971 Tetevenis) on Bulgaaria politseinik, jurist ja poliitik.
Aleksandr Litvinenko mürgitamine
Surm ja rahvusvaheline diplomaatiline ebakõla
Litvinenko surma asjaolude uurimine Suurbritannias viis tõsise diplomaatilise ebakõlani Suurbritannia ja Venemaa valitsuse vahel. Aastatel 2014–2015 toimunud kohtuprotsessil ütles Scotland Yardi esindaja: "Tõendid viivad ainsa usutava järelduseni, et Venemaa on ühel või teisel moel Litvinenko mõrvaga seotud." Teise tunnistaja ütluse kohaselt on Dmitri Kovtun avalikult rääkinud Litvinenko tapmise plaanist. Dmitri sõnul oleks see hea näide "reeturi" karistamisest. Kuriteo toimepanemise peamine kahtlusalune endine FSB ohvitser Andrei Lugovoi jäi Venemaale, sest Venemaa valitsus keeldus teda Suurbritannia võimudele välja andmast. 2007. aasta sügisel kandideeris Andrei Lugovoi Vladimir Žirinovski juhitava Venemaa Liberaaldemokraatliku Partei nimekirjas Venemaa Riigiduumasse ja osutus valituks.
Mladen Marinov
1997. aastal lõpetas ta Bulgaaria Siseministeeriumi Akadeemia, magistrikraadi sai ta samas õppeasutuses 2002. aastal. Magistrikraadi õigusteaduse alal sai ta 2005. aastal Blagoevgradis Neofit Rilski Edelaülikoolis. 2014. aastal sai ta magistrikraadi tsiviilkaitse ja kriitilise infrastruktuuri kaitse alal Georgi Rakovski Sõjaväeakadeemias Sofias.
1991. aastal asus ta tööle Bulgaaria Siseministeeriumis, kus töötas politseiohvitserina, politseikomandörina, rühmajuhina, üksuse juhina ja osakonnajuhatajana. 2013. aasta juunist kuni 2014. aasta juulini oli ta Sofia Siseasjade Direktoraadi asedirektor, alates 2014. aasta juulist Sofia Siseasjade Direktoraadi direktor. 9. maist 2017 kuni 19. septembrini 2018 oli ta Bulgaaria Siseministeeriumi peasekretär.
Alates 20. septembrist 2018 kuni 24. juulini 2020 oli Mladen Marinov Bulgaaria siseminister.
Commezzadura
thumb|Talvine vaade linnale
Commezzadura (saksa: Kommedür, ladiini: Comezadurå) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 35 km Trentost loodes. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 944 inimest ja valla pindala on 22,5 km².
Commezzadura külgneb järgmiste valdadega: Rabbi, Malè, Mezzana, Dimaro Folgarida ja Pinzolo.
Onuškise vald
Valla pindala on 250 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1874 inimest. Valla keskus on Onuškise alev, kus aastal 2011 oli 519 elanikku. Vallavanem on Zita Aniulienė.
Aastal 2001 olid 79,6 % valla elanikest leedulased, 19,3% aga poolakad.
Vello Padrik
Vello Padrik (21. mai 1937 – 2. märts 2021 Tartu) oli eesti onkokirurg ja raamatute autor.
Ta lõpetas aastal 1963 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna.
Isiklikku
Poeg Peeter Padrik on samuti doktor.
Hystrix
Hystrix on kahe perekonna ladinakeelne teaduslik nimetus:
Juubelimedal "20 aastat võidust Suures Isamaasõjas 1941–1945"
pisi|Medal "20 aastat võidust"
Medal "20 aastat võidust" (vene keeles Юбилейная медаль «Двадцать лет Победы в Великой Отечественной войне 1941—1945 гг.») oli Nõukogude Liidu medal mida jagati Suure Isamaasõja 20. aastapäeval kõikidele elusolevatele veteranidele. Medaleid jagati 16 399 550 tükki.
Peeter Madissoo
Peeter Madissoo (20. oktoober 1901 Vana-Otepää vald – 23. märts 1962 Göteborg) oli Eesti poliitik.
Ta oli Otepää linnavanem, Sindi linnasekretär, pärast Gustav Wulff-Õie pensionileminekut Otepää vallasekretär ja Otepää Ühispanga raamatupidaja. Rootsis oli ta Göteborgi Põllumeeste Kogu esimees.
Clitopaxillus
Clitopaxillus on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.
Oskar Kokk
Esimeses maailmasõjas võttis ta osa lahingutest Saksa vägede vastu.
Vabadussõjas osales Oskar Kokk lahingutes Punaarmee ja Landesveeri vastu Lõuna-Eestis ja Lätimaal 3. rügemendi (jalaväepolgu) 1. pataljoni ridades.
Vabaduse Risti II liigi 3. järgu kavaler (nr 1023/14.09.1920) isikliku vapruse eest Vabadussõjas (2. novembril 1919 Kudrowa mõisa all ja 28. novembril 1919 Tsernowa küla juures).
Sai 1919. aasta detsembris kaprali auastme ja 1920. aasta jaanuaris nooremallohvitseriks.
Hiljem oli ta Veske talu peremees Elistvere vallas Tartumaal. Kuulus Kaitseliitu, oli rühmapealik. Vabaduse Risti Vendade Ühenduse Tartu osakonna liige.
Ta on maetud Tartu Maarja kalmistule.
Liiteseadis
pisi|Luminofoorlambi elektromagnetiline ballast pisi|Kompaktluminofoorlami soklis paiknev liiteseadis Liiteseadis ehk ballast on valgustustehnikas seadis, mis ühendatakse toitevõrgu ja ühe või mitme lahenduslambi vahele. Liiteseadise peamine ülesanne on lahenduslambi voolu piiramine vajaliku tasemeni. Ballasti puudumisel kasvaks lahenduslambi vool põrkeionisatsiooni tõttu pidevalt kuni lambi riknemiseni (või kuni kaitselüliti voolu välja lülitab).
Liiteseadis sisaldab harilikult ka lülitusi või elemente lambi süütamiseks, võimsusteguri parandamiseks ja raadiohäirete summutamiseks.
Liiteseadised on kas elektromagnetilised või elektroonilised.
Levinuimaks lahenduslambi tüübiks, mille toiteahelas liiteseadist kasutatakse, on pikka aega olnud torukujuline luminofoorlamp. Kompaktluminofoorlambi soklisse on elektrooniline liitelülitus sisse ehitatud.
Leedlampide valgusdioodid saavad toitevoolu lambi sees sokli ja dioodide vahele ühendatud elektroonilisest liitelülitusest. Selleks on impulsspingemuundur, mis muundab elektrivõrgu vahelduvpinge dioodidele sobivaks stabiliseeritud alalisvooluks.
Anna-Magdaleena Kangro
Anna-Magdaleena Kangro (sündinud 16. märtsil 1979) on eesti tõlkija ja kultuuriteoreetik.
Ta on tõlkinud lasteraamatuid (Jeff Kinney raamatusari "Ühe äpardi päevik", Christl Vogli "Lillehaldjad ja pöialpoisid", Janet Foxley "Junts Trönn" jt).
Isiklikku
Tema ema on Leelo Tungal, isa oli Raimo Kangro ning õed on Kirke Kangro ja Maarja Kangro.
Olga Kotova
Olga Kotova (sündinud 27. septembril 1977 Riias) on Läti alpinist.
Ta on esimene Baltimaade naisalpinist, kes on tõusnud maailma kõrgeima mäe tippu.
Kotova lõpetas Riia 40. Keskkooli ja 1998. aastal Moskva riikliku tööstusülikooli Riia filiaali magistrikraadiga majandusteaduses. Ta on töötanud 7 aastat kommertsdirektorina firmas Sāga. Ta on Baltic Commercial Aviation Trainingi asutaja ja juht.
Alpinism
Ta võttis osa International Mountain Guidesi korraldatud Džomolungma ekspeditsioonist ja selle käigus tõusis 25. mail 2012 Džomolungma (8848 m) tippu.
Samal päeval jõudis tippu ka teine Läti mägironija Vadim Prudnikov.
Isiklikku
Lisaks mägedes ronimisele harrastab ta suusatamist, lumelauasõitu, sukeldumist ja lainelauasõitu.
Ta valdab vabalt läti keelt.
Suitsutuba
Suitsutuba (Lõuna-Eestis ka suitsutare, setudel sautare) on ahiküttega korstnata üheruumiline elamu, vanimaid ja algelisemaid elamutüüpe.
Ajaloost
Euroopa kirdeosa metsavööndis kujunes palkseintega suitsutuba põhiliseks elamutüübiks 1. aastatuhande lõpul eKr ning oli kasutusel mitmesugustes vormides kuni 19. sajandini. Tüübilt oli suitsutoaks ka rehetuba, mis oli Eesti talurahva tavaline eluruum. Eestis leidus suhteliselt harva rehest lahku ehitatud suitsutubasid, need ehitati peamiselt kehvikute elamutena. Elamiseks kasutati ka suitsusaunasid, mis olid olemuselt samuti suitsutoad. Rannikule rajatud ajutised kalurielamud ehk kalamajad olid ehituselt suitsutoad. Kuna 19. sajandi teises pooles hakati elamutele korstnaid ehitama, kadusid suitsutoad kasutuselt.
Kirjeldus
Palkidest ehitatud suitsutoas tuli suits ahjust tuppa ja välja lasti kas ukse või laes(seinas) olnud suitsusaugu kaudu. Mõnikord ehitati toa ühele küljele laut, teisele küljele kamber.
Setude sautare nurgas oli palkalusele ehitatud umbahi, ahju kõrval kivist magamispink (lesanka) ja taga sängünulk, ahju ees kolle. Ahju vastas oli anomanulk, kus tehti majapidamistöid. Diagonaalselt ahju vastas oli pühäsenulk, kus oli pühasekapp ikooniga. Toal oli alati laudpõrand ja selle alla oli tehtud tihti kelder. Toa kõrval oli suur esik (seenine) ning mõnikord teisel pool veel üks elutuba.
Voldemārs Sprūžs
Voldemārs Sprūžs on läti alpinist.
Ta on kuues Läti alpinist, kes on tõusnud maailma kõrgeima mäe Džomolungma tippu.
Tipputõusud kaheksatuhandelistele
2011. aastal võttis ta osa Himalayan Experience'i korraldatud Manaslu ekspeditsioonist ja selle koosseisus tõusis 4. oktoobril selle kaheksatuhandelise mäe tippu (8163 m).
Kaks aastat hiljem osales ta Himalayan Experience'i Džomolungma ekspeditsioonis ja selle käigus tõusis 28. mail 2013. Džomolungma (8848 m) tippu.
Regentivka
Regentivka (ukraina keeles Регентівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Bari rajoonis. Elanike arv on 193. Pindala on 0,456 km².
Poolpresidentaalne vabariik
Poolpresidentaalne süsteem on valitsussüsteem, mille puhul riiki juhib president koos peaministri ja valitsusega. Poolpresidentaalne vabariik erineb parlamentaarsest vabariigist otseselt valitud riigipea poolest, ning presidentaalsest vabariigist eristab seda asjaolu, et kuigi valitsus on ametisse nimetatud presidendi poolt, võib parlament umbusaldusavalduse läbi valitsuse ametist tagandada.
Varaseim teadaolev poolpresidentaalne vabariikid olid Soome 1919. – 2000. aastal ja Weimari vabariik (1919–1933), ent tänapäeval seostatakse mõistet "poolpresidentaalne" enamasti Prantsusmaa Viienda Vabariigiga, kust see tuligi esmalt kasutusele 1959. aastal Hubert Beuve-Méry kirjutatud artiklis.
Juubelimedal "30 aastat võidust Suures Isamaasõjas 1941–1945"
pisi|Medal" 30 aastat võidust"
Helle-Moonika Helme
Helle-Moonika Helme (neiupõlvenimi Helle-Moonika Rauba, esimesest abielust Helle-Moonika Toming; sündinud 8. juulil 1966 Vastseliinas) on Eesti muusik ja poliitik. XIV ja XV Riigikogu liige.
Tegevus poliitikas
Ta on alates 2012. aastast Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liige ja juhatuse liige. Ta valiti 2019. aasta Riigikogu valimistel XIV Riigikogu liikmeks. Ta oli Riigikogu kultuurikomisjoni liige.
Helle-Moonika Helme kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 5 (Hiiu-, Lääne- ja Saaremaa) 3526 häält ning osutus valituks.
Isiklikku
Tema abikaasa on Mart Helme. Neil on kaks ühist last.
Norrent-Fontes
pisi|Norrent-Fontes'i kirik
Norrent-Fontes asub u. 16 km Béthune'ist loodes ja 53 km Lille'ist läänes, teede D94 ja D91 ristumiskoha ümbruses. Valda läbib Autoroute A26.
pisi|tühi|
Magnus Zeller
Magnus Zeller (9. august 1888 Biesenrode, Saksamaa – 25. veebruar 1972 Ida-Berliin, Saksamaa) oli saksa graafik ja maalikunstnik, üks saksa ekspressionismi esindajaid.
Elulugu
Zeller sündis protestantlikus peres Biesenrodes, Harzi mägede piirkonnas. 1901 kolis pere Magdeburgi ja 1906 Berliini. Kunstihariduse sai Zeller 1908–1911 Lovis Corinthi ateljees Berliinis, kus ta õppis nii maali kui skulptuuri. 1912–1913 täiendas Zeller end Pariisis Académie Juliani kunstikoolis. Esimese maailmasõja puhkedes teenis Zeller 1915–1918 Saksa sõjaväes ning oli tegev Berliini sõdurite ja tööliste ühingus. Natsirežiimi ajal oli Zelleri looming põlu all kui "mandunud kunst" (sks. k. entartete Kunst) ning talle ei antud luba kunstimaterjalide ostmiseks. Siiski suutis Zeller luua mitmeid antifašistlikke teoseid.
Zelleri seos Eestiga
Zeller kutsuti Pallase graafikaateljesse õppejõuks 1923. aastal. Ta oli tubli joonistaja, tundis graafikatehnikaid, kuid õppejõuna polnud tal sellist kaasahaaravat indu, nagu oli olnud Kindil. Zeller töötas Pallases 1. juulini 1924, mil tema leping kooliga lõppes, ja ta naasis Saksamaale.
Otselot
Otselot (Leopardus pardalis) on loomtoiduline imetaja kaslaste sugukonnast.
Otselot elab Lõuna- ja Kesk-Ameerika metsades ning lagendikel ja on väga osav ronija.
Otseloti pikkus koos sabaga on veidi vähem kui 120 cm.
Otselotte on kütitud nende ilusa, pruunikaskollaste ja mustade rosetilaadsete laikudega karusnaha pärast. Kuigi nende müük on nüüd keelatud, on paljud otselottide elupaigad metsa maharaiumise tõttu hävimas. Ühendriikides on otselot arvatud ohustatud liikide hulka.
Contà
thumb|Contà valla paiknemine Trento provintsis
Contà on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias. See moodustati 1. jaanuaril 2016, kui liideti endised vallad Cunevo, Flavon ja Terres.
Sterdyń
Sterdyń (kuni 30. detsembrini 1999 Sterdyń-Osada) on küla Poolas Masoovia vojevoodkonnas Sokołów Podlaski maakonnas, Sterdyńi valla halduskeskus. Sterdyń asub Sokołów Podlaskist umbes 19 km põhjas.
Küla on esmamainitud 1446. aastal. Sterdyń sai linnaõigused 1737. aastal, kuid kaotas need 1869. aastal.
Valmiera piirkond
Valmiera piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Lätis.
Piirkond moodustati 2021. aastal, kui Valmiera linn ja endised Ruhja, Beverīna, Burtnieki, Kocēni, Naukšēni, Naukšēni, Strenči ja Mazsalaca piirkonnad uueks omavalitsusüksuseks ühendati.
Dardaania Kuningriik
Dardaania Kuningriik oli riik antiikajal Balkani poolsaare keskosas. See sai nime dardaanide järgi, kes moodustasid riigi rahvastikust enamiku. Tänapäeval on Dardaania Kuningriigi aladel Kosovo, Põhja-Makedoonia loodeosa, Serbia Sandžaki ja Niši alad ning Albaania Kukësi maakond. Dardaanid olid traaklased ja illüürlased. Esimesel sajandil eKr sai Dardaaniast Rooma riigi osa, algselt Möösia provintsi osana ning hiljem eraldi provintsina.
Ajalugu
Dardaania esmamainimine on 4. sajandist eKr, kui kuningas Bardylis dardaanid üheks riigiks ühendas. Ta võitis korduvalt makedoonlasi ja molosse. Aastatel 392–391 eKr oli Dardaania piisavalt võimas, et nukukuninga vahendusel Makedooniat juhtida. Aastatel 385–384 eKr sõlmiti liit Sürakuusa kuninga Dionysius I-ga ning koos alistati molossid. Lahingus langes kuni 15 000 vaenlase sõdurit ning lühikeseks ajaks võeti molosside alad enda kontrolli alla. Dardaanide pidevad pealetungid sundisid Makedoonia kuninga Amyntas III-t aastal 372 eKr tribuuti maksma. Aastal 360 eKr hakati uuesti molosse ründama. Aastal 359 eKr võitis Bardylis Makedoonia kuningat Perdikkas III-t ning tappis ta oma kätega. Hukkus 4000 makedoonlast ning Dardaania okupeeris Ülem-Makedoonia. Makedoonia uueks kuningaks sai aastal 358 eKr Philippos II, kes abiellus Bardylise tütre või õetütre printsess Audataga. Nende abielu aeg ei ole kindel, mõned ajaloolased usuvad, et see juhtus hoopis pärast Bardylise lüüasaamist. Abieluga võitis Philippos II väärtuslikku aega, et enda vägesid reorganiseerida ning ta võitis hiljem Bardylist ja kõrvaldas Dardaania-probleemi mõneks ajaks.
Aastal 334 eKr ründasid dardaanid koos teiste illüüria hõimudega Aleksander Suure Makedooniat. Bardylise poja Cletiuse juhtimisel õnnestus vallutada paar linna, kuid hiljem saadi Aleksander Suure vägedelt siiski lüüa.
Aastal 279 eKr tulid Dardaaniasse keldid. Dardaania kuningas pakkus Makedooniale keltide vastu appi 20 000 sõdurit, kuid kuningas Ptolemaios Keraunos keeldus abist.
Dardaanid olid Makedoonia Kuningriigile pidevaks ohuks. Aastal 230 eKr vallutati Paioonialt Longaruse juhtimisel Bylazora ning aastal 229 eKr võideti otsustavas lahingus Demetrios II-t. Sellel ajajärgul Dardaania mõjuvõim kasvas ning mitmed illüüria rahvad tulid Teuta poolelt Longaruse poolele üle. Teuta oli sunnitud enda väed Epeirosest välja tooma. Aastatel 220–219, kui Makedoonia kuningaks sai Philippos V, algasid kokkupõrked taas ning Bylazora kaotati uuesti aastal 217 eKr. Sõjategevus jätkus ka aastatel 211–209 eKr, Dardaania väed tungisid Aeropuse juhtimisel Makedooniasse, vallutasid Lychniduse, rüüstasid, võtsid 20 000 vangi ning taganesid enne kui Philippose väed reageerida jõudsid.
Aastal 201 eKr tegid Dardaania kuningas Bato, Illüüria kuningas Pleuratus I ja Athmaania kuningas Amynander koostööd Rooma konsuli Publius Sulpicius Galba Maximusega, kes oli ekspeditsioonil Philippos V vastu.
Dardaania agressioonist vabaneda tahtnud Philippos V sõlmis 183. aastal eKr liidu bastarnidega ning saatis nad teisele poole Makedoonia-Dardaania piiri äärsesse Pologi. Makedoonlased ja bastarnid asusid koos pealetungile, kuid Philippos V suri ning tema poeg Perseus otsustas väed tagasi kutsuda. Bastarnid olid suurte vägedega juba Doonau ületanud ning kuigi makedoonlased otsustasid kampaaniale pidurit tõmmata, jätkasid bastarnid ise rünnakut. Dardaania-bastarnide sõja esimeses lahingus võitsid umbes 30 000 bastarni Dardaania vägesid. Aastal 179 eKr vallutasid bastarnid Dardaania, aastal 174 eKr lõid dardaanid bastarnid enda riigist välja ning aastal 170 eKr võitsid dardaane makedoonlased. Aastal 168 eKr tehti Makedooniast ja Illüüriast Rooma Vabariigi protektoraadid. Dardaania Kuningriik jäi iseseisvaks aastani 28 eKr, kui Rooma Keisririik vallutas keiser Augustuse juhtimisel kogu piirkonna.
Kultuur
Piirkonna idapoolsed alad olid traakia-illüüria kultuuriruumis. Lääne-Dardaanias (tänapäeva Kosovos) kasutati peamiselt illüüria, Ida-Dardaanias (tänapäeva Kagu-Serbias) peamiselt traakia nimesid (kusjuures Lääne-Dardaaniasse traakia nimed ei jõudnud, kuid Ida-Dardaanias esines ka illüüria nimesid). Tõenäoliselt toimus Dardaanias osaline "traakiastamine". Straboni järgi olid dardaanid kolme tugevaima illüüria rahva seas.
Parima kostüümidisaini Oscar
Parima kostüümidisiani Oscar (inglise keeles Academy Award for Best Costume Desig) on Oscari-filmiauhinna üks kategooriatest. Auhinnaga tunnustab Ameerika Filmikunsti ja -teaduste Akadeemia kostüümikunstnikku, kelle kostüümidisaini on eelneval aastal linastunud filmis hinnatud parimaks.
Esimest korda autasustati kategoorias 1949. aasta galal, kui võitis Roger K. Furse kostüümidisaini eest filmis Hamlet. Alguses loodi eraldi auhinnad mustvalgetele ja värvilistele filmidele. Alates mõlema kategooria liitmisest 1968 on välditud auhinna andmist modernse sisuga filmidele.
Edith Head võitis rekordilised kaheksa auhinda ning samuti nomineeriti teda enim ehk 35 korda.
Edgar Wallace
Edgar Wallace (kodanikunimega Richard Horatio Edgar Wallace; 1. aprill 1875 Greenwich – 10. veebruar 1932 Hollywood) oli inglise ajakirjanik ja kirjanik.
Ta oli viljakas põnevus- ja kriminaalromaanide autor, aga ka näitekirjanik ja stsenarist, sealhulgas filmi "King Kong" stsenarist.
1969. aastal asutas kirjaniku noorem tütar Penelope Wallace organisatsiooni The Edgar Wallace Society.
Elukäik
Richard Horatio Edgar Wallace kasvas üles kasulapsena kalakaupmees Dick Freemani peres. Poisi pärisvanemad olid näitlejad Polly Richards ja Richard Horatio Edgar Marriott, kes kasutas valenime Walter Wallace. Pärast kooli poolelijätmist töötas Edgar kummivabrikus, traaleril, piimamehena ja ajalehemüüjana. Aastatel 1893–1896 teenis ta väeosas Royal West Kent Regiment ja saadeti Lõuna-Aafrikasse. Pärast Teist buuri sõda, kus ta teenis meditsiiniväeosas, sai temast Reutersi ja London Daily Maili korrespondent. Esimene kriminaalromaan "Ministri hukkamine" ilmus 1905. aastal. Pärast seda kirjutas või dikteeris kirjanik 20 aasta vältel üle pooleteistsaja romaani.
1920. aastate lõpul kirjutas Wallace oma esimesed stsenaariumid, mispeale kutsuti ta Hollywoodi. Tema viimaseks, lõpetamata tööks jäi "King Kongi" käsikiri. Edgar Wallace suri 57-aastaselt kopsupõletikku.
Okassiga
Okassiga (Hystrix) on näriliste perekond okassigalaste sugukonnast.
Levik
Okassiga elab Põhja-Ameerikas, Lõuna-Ameerikas, Lõuna-Euroopas, Aasias ja Aafrikas.
Kirjeldus
Kõige pikemad okkad asetaevad seljal ja on 25 cm pikad ning 0,5 cm läbimõõduga. Vaatamata oma välimusele on see näriline täiesti ohutu. End ohustatuna tundes pöörab end ringi ja liigub tagurpidi.
Toitumine
Urust tuleb ta välja öösel, otsides toiduks vilju, taimi, juurikaid ja puukoort, mida kraabib oma tugevate küüntega.
Eluviis
Maapinnal liigub okassiga vaevaliselt, kuid ta on suurepärane ujuja. Okasseal on tugevad küünised, mille abil urgu kaevata. Okassiga veedab terve päeva sügavas koopas. Välja tuleb alles õhtul, et jahile minna.
Paljunemine
Isane okassiga proovib emasele muljet avaldada, liikudes tema poole ja plaksutades rütmiliselt okkaid. Okassiga võib ühe päeva või ühe öö jooksul mitu korda paarituda.
Pärast kuni 4-kuulist tiinust sünnib emasloomal 2–4 poega, kes võivad elada ligikaudu 20 aastat.
Juubelimedal "40 aastat võidust Suures Isamaasõjas 1941–1945"
pisi|Juubelimedal "40 aastat võidust Suures Isamaasõjas 1941–1945" Medal "40 aastat võidust" (vene keeles Юбилейная медаль «Сорок лет Победы в Великой Отечественной войне 1941—1945 гг.») oli Nõukogude Liidu medal, mida jagati Suure Isamaasõja 40. aastapäeval kõikidele elusolevatele sõjaveteranidele. Medaleid jagati 11 268 980 tükki.
Velõkõi Ostrožok
Velõkõi Ostrožok (ukraina keeles Великий Острожок) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Hmilnõki rajoonis. Elanike arv oli 2001. aastal 545. Pindala on 3 km².
Noyelles-lès-Vermelles
pisi|Noyelles-lès-Vermelles'i vallamaja
Noyelles-lès-Vermelles on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Noyelles-lès-Vermelles asub u. 8 km Béthune'ist kagus ja 42 km Lille'ist edelas, teede D943 ja D166 ristumiskoha ümbruses.
Irina Savuskan
Irina Savuskan (4. juuli 1905 Odessa – 14. november 1984 Tallinn) oli Ukraina päritolu Eesti näitleja.
Aastatel 1912–1920 õppis ta Jevpatorija tütarlastegümnaasiumis. Aastatel 1929–1931 õppis näitlemist Tarass Ševtšenko nimelise Harkovi Draamateatri stuudios.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Aleksei Bolotov
pisi|300px|[[Annapurna baaslaagris. Aleksei Bolotov pildil vasakult kolmas (2008)]]
Powerwolf
pisi|Powerwolfi logo pisi|Powerwolf esinemas 25.07.2015, Saksamaa, Gelesenkirchen Powerwolf on saksa power metal 'i ansambel, mille asutasid 2003. aastal David Vogt (esinejanimega Charles Greywolf) ja Benjamin Buss (esinejanimega Matthew Greywolf). Ansambli iseäralikuks omaduseks on sünge temaatika nii kostüümides, muusikas kui ka laulusõnades, mille sisuks on enamasti Transilvaania libahuntide ja vampiiride legendid ning sünged kristlikud lood. Esinedes kasutavad nad ka kostüüme ja mustvalgeid gooti stiilis näomaalinguid, mis ei ole nende esitatava muusikastiili juures levinud.
Aleksei Bolotov
Ta oli mägironija, kes oli tõusnud 11 kaheksatuhandelise tippu. Venemaal on vaid Sergei Bogomolovil kirjas rohkem edukaid tipputõuse kaheksatuhandelistele.
Powerwolf
Ajalugu
Powerwolf sai alguse aastal 2003, kui David Vogt ja Benjamin Buss, kes olid juba aastaid koos musitseerinud, otsustasid luua bändi. Nendega liitusid trummar Stefan Gemballa ja süntesaatorimängija Falk Maria Schlegel, kuid bändil polnud sobivat lauljat. Reisil Rumeeniasse kohtusid David ja Benjamin Karsten Brilliga, kel oli võimas hääl ja kes huvitus vampiiridest ja libahuntidest ning sobis seetõttu meeste arvates hästi nende tulevase bändi lauljaks. Karsten võttis esinejanimeks Attila Dorn ning bänd alustas tööd. pisi|Attila Dorn 16.08.2017 2005. aastal ilmus koostöös Napalm Recordsiga bändi esimene album “Return in Bloodred”, mis põhines Rumeenia libahundilugudel. 2007. ilmus bändi teine album “Lupus Dei” ning 25. aprillil 2009. ilmus bändi kolmas album “Bible of the Beast”, mis oli bändi viimane album Stéfane Funèbre'iga.
Aleksei Bolotov
Bolotov hukkus 15. mail 2013 katsel tõusta Džomolungma (8848 m) tippu koos Deniss Urubkoga uut marsruuti mööda.
Ta on maetud Jekaterinburgis.
Powerwolf
Ajalugu
Bändiga liitus Roel van Helden, kellega koos anti 2011. aasta 29. juulil Euroopas ja 2. augustil USA-s välja bändi 4. album “Blood of the Saints”.
2012. aastal andis bänd välja kaks albumit. Esimene neist oli “Wolfsnaechte Tour EP”, mis oli algul eriväljaanne, mille said vaid samanimelisele tuurile pileti ostnud, kuid hiljem hakati seda ansambli kodulehel kõigile müüma. Teine album oli “Alive in the night”, mis oli bändi esimene kontsertalbum.
2013. aastal ilmus album “Preachers of the Night”.
Bändi 6. stuudioalbum “Blessed and Possessed” ilmus 2015.
“The Sacrament of Sin” ilmus 2018. aastal ning pärast seda on bändilt ilmunud veel üks album, “Metallum Nostrum”, mis ilmus 11. jaanuaril 2019.
20. novembril 2019 esineb bänd Tallinnas Rock Cafés.
Välislingid
https://www.powerwolf.net/ – Powerwolfi koduleht
Baltiņi (Prauliena vald)
Baltiņi on küla (mazciems) Lätis Madona piirkonnas Prauliena vallas.
Baltiņi asub valla lääneosas Baltiņi järve kaldal. Sinna jääb Baltiņi bussipeatus.
Baltiņi muinaskalmed on muinsusmälestistena riikliku kaitse all. Kohaliku kaitse all on Ganiņi keskaegne kalmistu.
Aastal 2008 oli külas 18 elanikku.
Sergei Bogomolov
pisi|300px|[[Annapurna baaslaagris. Sergei Bogomolov pildil paremalt esimene (2008)]]
Sergei Georgijevitš Bogomolov (vene keeles Сергей Георгиевич Богомолов; sündinud 23. veebruaril 1951 Saratovis Vene NFSV-s) on vene alpinist, suurmeister alpinismis.
Ta on mägironija, kes on tõusnud 13 kaheksatuhandelise tippu. Ainus kaheksatuhandeline, mille tipus pole ta käinud, on K2.
1989. aastal tõusis ta Teise Nõukogude Himaalaja Ekspeditsiooni käigus Kanchenjunga (8586 m) tippu. 1993. aastal Vene-Briti ekspeditsiooni käigus sooritas ta Himaalajas tipputõusu koos kaaslastega Dhaulagiri (8167) tippu uuel marsruudil – esmatõus põhjaseina mööda.
Kristīne Kravcova
Kristīne Kravcova on läti alpinist.
2011. aastal võttis ta osa Himalayan Experience'i Manaslu ekspeditsioonist ja selle käigus tõusis 4. oktoobril selle kaheksatuhandelise mäe tippu (8163 m).
Eisenkappel-Vellach
Eisenkappel-Vellach (sloveeni: Železna Kapla-Bela) on turulinn Austria Kärnteni liidumaa Völkermarkti ringkonnas. Kuurort on Austria lõunapoolseim omavalitsus Sloveenia piiri lähedal.
Omavalitsus hõlmab Vellachi oja oru, mis kulgeb põhja-lõuna suunas Kamniki-Savinja Alpide ja Karawankide mäestiku kõrgusest alla Drava jõeni. Obiri massiiv läänes sisaldab suurt tilgakivikoobaste süsteemi. Kaks mäekuruteed viivad Sloveeniasse: Seebergi sadul edelas ühendab selle Jezerskoga ja vähemsage Pavliči sadul kagus Solčavaga.
Eisenkappel-Vellachi osad on Bad Eisenkappel, Bad Vellach (Bela), Blasnitzen (Spodnja Plaznica), Ebriach (Obirsko), Eisenkappel (Železna Kapla), Koprein Petzen (Pod Peco), Koprein Sonnseite (Koprivna), Leppen (Lepena), Lobnig (Lobnik), Rechberg (Reberca), Remschenig (Remšenik) ja Trögern (Korte).
2001. aasta rahvaloenduse andmetel olid 38% rahvastikust Kärnteni sloveenid.
Ajalugu
Seebergsattel oli Rooma tee osa Noricumi provintsis juba alates 15. aastast eKr. Capella asulat Kärnteni hertsogkonnas (nimetatud kabeli (saksa: Kapelle, sloveeni: Kapela) järgi) Brixeni piiskopi valduses on esmamainitud 1050. aasta paiku. Turg rajati tõenäoliselt 13. sajandi alguses hertsog Bernhard von Spanheimi valitsemise ajal. Turuõigus kinnitati ametlikult 1267/1268. aasta dokumendis, kui Seebergsattel oli oluline kaubatee soolale ja rauamaagile (saksa: Eisen). Alates 15. sajandist oli org mitme rauatehase asupaik. Kindlustused ehitati Osmanite vägede sissetungide vastu, kuid Kappel laastati 1473. aastal. Keiser Friedrich III laskis linna ümber ehitada ja andis 1493. aastal sellele tänapäevase vapi.
Kappeli omavalitsus loodi 1850. aastal, 1890. aastal nimetati see ümber Eisenkappeliks, samas kui rauatööstus langes. Eisenkappeli kodanikud pidid lootma metsandusele ja suveturismile mitme mineraalveeallika ümbruses, mida soodustas Vellachtalbahni kitsarööpmelise raudteeliini avamine 1902. aastal. Eisenkappel ja Vellach liideti kokku lõpuks 1939. aastal. Teise maailmasõja viimastel päevadel oli kauge Peršmani talu Koprein Petzenis sloveeni partisanide, Austria ainsa kunagi olemas olnud natsidevastase sõjalise vastupanu tugipunkt. 25. aprillil 1945 ründas natside SS üksus hoonet, tappes 11 elanikku, sealhulgas 7 last.
Stefan Batory mälestusmärk
Stefan Batory mälestusmärk on mälestusmärk Poola kuningale Stefan Batoryle Valgas. Stefan Batory andis 11. juunil 1584. aastal Valgale linnaõigused.
Mittetulundusühendus
Mittetulundusühendus on mittetulundusühingute, sihtasutuste ja seltsingute üldnimetus.
Stefan Batory mälestusmärk
Mälestusmärk asub Kesk tänava alleel ning valmis 2002. aastal Valga linna, Ungari ja Poola saatkonna ühistööna.
Aleuudi keel
Aleuudi keel (aleuudi Unangam Tunuu / Унангам тунуу) on Venemaal ja Alaska põhjaosas räägitav eskimo-aleuudi keel.
2012. aasta rahvaloendus loendas Alaskas 2300 aleuuti, kellest 150 oskas aleuudi keelt. Venemaal elab 200 aleuuti, kellest vaid 5 väitis end oskavat aleuudi keelt. 2022. aastal suri Venemaal viimane aleuudi mednõi keele kõneleja.
Murded
Aleuudi keel jaguneb kolmeks murdeks:
Tähestik
Ladina tähestik:
Kirillitsa:
Croviana
thumb|left|250px|Croviana kevadel
Croviana (saksa: Korfelan või Karfenian, kohalikus murdes: Croviànå) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 35 km Trentost loodes. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 612 inimest ja valla pindala on 5,1 km².
Croviana külgneb järgmiste valdadega: Malé ja Cles.
Kuštšovskaja külaasundus
Kuštšovskaja külaasundus (Кущёвское сельское поселение) on Venemaa Föderatsiooni 3. järgu haldusüksus ja maaomavalitsus, mis asub Krasnodari krai Kuštšovskaja rajooni keskosas. Külaasunduse keskus on Kuštšovskaja staniitsa.
Külaasunduses on 32 986 elanikku.
Asulad
Alevikud: Külad: Huutorid:
Strong Woman Do Bong-soon
Strong Woman Do Bong-soon on Lõuna-Korea telesari, mille peaosades on Park Bo-young, Park Hyung-sik ja Ji Soo. See oli eetris JTBC kanalil 24. veebruarist kuni 15. aprillini 2017.
Rahu, ainult rahu
"Rahu, ainult rahu" on 2010. aastal avaldatud laul. Laulu autorid on Allan Vainola (muusika) ja Mait Vaik (sõnad), esitajad ansambel Sõpruse Puiestee ja Merili Varik. Laul osales konkursil Eesti Laul 2011, pääses poolfinaali, kus aga jäi kuuendaks ja finaali ei jõudnud.
Dolõnivka (Skole rajoon)
Dolõnivka (ukraina keeles Долинівка) on küla Ukrainas Lvivi oblastis Skole rajoonis. Elanike arv on 310. Pindala on 1,37 km².
Cmolas
Cmolas on küla Poolas Podkarpacie vojevoodkonnas Kolbuszowa maakonnas, Cmolase valla halduskeskus. Cmolas asub Kolbuszowast umbes 6 km põhjas ja Rzeszówist ligikaudu 34 km põhjaloodes.
Oldenburgi krahvkond
Oldenburgi krahvkond oli Saksa-Rooma riigi krahvkond.
1448. aastal sai Oldenburgi dünastiast Oldenburgi krahv Christian I Taani kuningaks, ning hiljem Norra ja Rootsi kuningaks. Üks tema pojapoegi, Adolf oli esimene Schleswig-Holstein-Gottorpi hertsog.
Kui Oldenburgi dünastia pealiin, s.o Oldenburgi krahv Anton Günther 1667. aastal suri, läks see Taani kuninglikule perekonnale. Karl Friedrich Schleswig-Holstein-Gottorpi liinist abiellus Peeter I tütre Anna Petrovnaga. Tema nõbu Friedrich August sai 1774. aastal Oldenburgi hertsogiks. Üks tema vendi, Adolf Friedrich sai Rootsi kuningaks. Teise venna, Georg Ludwigi pojast Peter Friedrich Ludwigist sai 1823. aastal Oldenburgi suurhertsog. Järgnenud Oldenburgi valitsejad olid kõik tema järeltulijad.