cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Arved Toots
Tori hobuste aretaja
Tõuhobuste aretamisega hakati Aravetel tegelema esimestel sõjajärgsetel aastatel: 20. oktoobril 1949 tunnistati sealne kasvandus Eesti raskeveohobuste tõufarmiks. Arved Toots võttis farmi juhtimise üle 1955. aastal ning muutis aretussuunda: edaspidi aretati Aravetel tori hobuseid, „tumeraudjaid ilusa ümara laudjaga Sammuri liini hobuseid“. Tootsi eesmärk oli muuta Tori hobune „kuivemaks, tugevaluulisemaks, kõrgemaks ja tugevamaks, et ta oleks ka sporthobusena sobiv mitmetele spordialadele“. Teisisõnu, „Aravetel tahetakse tori hobune aretada väga elegantseks kõrgaretushobuseks, ilma eksterjööri ja interjööri vigade ja puudusteta.” Põhitöö kõrvalt (agronoom ja osakonnajuhataja) suutis Toots teha Aravetest Tori hobuste aretuskeskuse: 1970. aastate keskel kuulutati Aravete farm Eesti parimaks. „Viimasel neljal aastal on Aravete tõufarm saanud tõufarmidevahelises võistluses kõige kõrgema hinde ning saavutanud vabariigi parima hobuste tõufarmi kuulsuse.”
Aravete nimetati ka 1979. aastal ja edaspidigi Tori hobuste parimaks tõufarmiks – 99 punkti (paaritati 33 mära, varssu sündis 23, müüdi 13 tõuhobust). Toona oli Aravete tõufarmis kuus talli (Kurisoo, Supmanni, Kukevere, Andrese, Roosna, Koigi). “Tallide õued on asfalteeritud, ümbrus puhas ja korras. Tallide juurde on rajatud kuurialused veokitele, hobuste fikseerimispukid ning jooksukoplid sugutäkkudele ja noorhobustele. Igal aastal desinfitseeritakse ja valgendatakse talle järjekindlalt. Tallides hoitakse alati puhtust ja korda.”
Hobused tõid Aravete kolhoosile märkimisväärselt raha sisse, ostjatest puudu ei olnud. “Kaheaastase täku Ullari eest saadi oksjonil 7600 rubla. Tänavu on müüdud 18 tõulooma, mis tõi sisse peaaegu 100 000 rubla,” kirjutati 1984. aasta sügisel Aravetest. „Hobustel turgu on, oleks neid vaid anda,“ ütles Toots ise. See polnud erandlik aasta, selline müügiedu oli kestnud juba 1970. aastatest peale. „Tõuloomade müügi tõttu on Aravetel hobusekasvatuse rentaablus tunduvalt kõrgem kui paljudes teistes farmides. 1977. aastal oli tõunoorhobuste kasvatamise rentaablus 119,8%.“
Aravete hobuseid müüdi nii Nõukogude Liidu erinevatesse piirkondadesse kui ka välisriikidesse: “Siit on võetud hobuseid ka ekspordiks Saksa FV-sse, Itaaliasse jm. Aravete hobuseid on ostetud mitmetele meie maa tsirkustele, hipodroomidele ja kumõssifarmidele, neid on esitatud ja esitatakse tulevikus rahvusvahelistel oksjonitel.” Näiteks 1975. aastal olid Aravete hobused Moskva rahvusvahelisel ratsahobuste oksjonil. Müügiedu tagas kvaliteet: Aravete müügihobused olid põhiliselt eliitklassi I kategoorias. Eriti hindasid ostjad, et hobused olid hästi välja õpetatud ning laitmatult hooldatud. Hea väljaõpe võimaldas hobuseid kasutada ka põllutöödel, samuti tehti nendega näiteks pulma- ja vastlasõite. pisi|paremal|Arved Toots ja täkk Heller 1. juunil 1986 Toris
1990. aastate algul hoidis Arved Toots halvenevale tervisele vaatamata Aravete hobusekasvanduse tipus. 1990. aasta tõufarmide hindamise tulemuste järgi oli Aravete küll kuuendal kohal, seda aga võistlustel-näitustel mitteosalemise tõttu. Muude näitajate poolest oli ta võrdne esikohal oleva Tori hobusekasvandusega. Pärast Tootsi surma jaanuaris 1992 lõpetas Aravete tõufarm mõne aasta pärast tegevuse.
Kultuuris
Suvel 1982 said Tootsilt hobused kasutada Lavakunstikateedri XI lennu noored näitlejad Angelina Semjonova, Märt Visnapuu, Toomas Urb, Margus Tabor jt, kes võtsid hobuvankritega ette kolmenädalase ligi 600-kilomeetrise ringreisi Kesk- ja Lõuna-Eestis. Sel vana rändteatri stiilis retkel etendati omaloomingulist varieteeparoodiat. Aravete hobuseid kasutas ka Tallinnfilm. Rahvusvaheliselt tuntud eesti ehtekunstnik ja Eesti Kunstiakadeemia professor Kadri Mälk on mitmes oma ehtes kasutanud Aravete hobustelt pärit tumeraudjaid jõhve, näiteks kaelaehe „Sul annan andeks kõik“ (2016), rinnaehted „Olen kohal“ (2017) ja „Mäed tunnevad üksteist“ (2017) ning sõrmus „Ave Maria“ (2018).
Tunnustus
Sai mitmeid aukirju ja diplomeid saavutuste eest põllumajanduses ja hobusekasvatuse alal ning esinemise eest hobuste näitustel ja võistlustel. Osales aastast 1960 hobustega korduvalt Moskvas NSV Liidu Rahvamajanduse Saavutuste Näitusel (lühend ВДНХ СССР), pälvis 2 kuldmedalit, 1 hõbemedali ja 2 pronksmedalit.
Mädapea tammiku maastikukaitseala
pisi|Mädapea tammik Mädapea tammiku maastikukaitseala     on maastikukaitseala Lääne-Viru maakonnas Rakvere vallas.
Kaitseala pindala on 71,7 ha. Ala kuulub ka Natura-alade sekka – Mädapea loodusala.
Bundesliga hooaeg 2018–2019
Bundesliga hooaeg 2018–2019 oli Saksamaa jalgpalli kõrgliiga Bundesliga 56. hooaeg. Hooaeg algas 24. augustil 2018 ja lõppes 18. mail 2019.
Müncheni Bayern tuli Saksamaa meistriks 29. korda ja seitsmendat hooaega järjest. Kui eelmisel hooajal edestas Müncheni Bayern teise koha meeskonda 21 punktiga, siis sel hooajal edestati teiseks tulnud Dortmundi Borussiat vaid kahe punktiga.
Klubid
Liiga hooajal osales 18 meeskonda: 16 klubi eelmisest hooajast ja kolm klubi eelmise aasta Saksamaa jalgpalli esiliigast 2. Bundesliga.
Esiliiga võitja Fortuna Düsseldorf mängis kõrgliigas viimati hooajal 2012–2013, mil jäädi 17. kohale ja langeti kõrgliigast välja.
Esiliiga teine klubi 1. FC Nürnberg mängis kõrgliigas viimati hooajal 2013–2014, mil saadi 17. koht ning langeti esiliigasse.
Bundesliga eelmise hooaja 16. koht meeskond Wolfsburg alistas üleminekumängudel esiliiga kolmanda klubi Holstein Kieli ning säilitas sellega koha kõrgliigas.
Fortuna Düsseldorf ja Nürnberg asendasid Bundesligast välja langenud Hamburger SV-d ja 1. FC Kölni. See oli esimene hooaeg Bundesliga ajaloos, mil Hamburger SV ei mängi kõrgliigas. Hamburger SV oli Saksamaa kõrgliigase kuulunud alates Esimese maailmasõja lõpust.
Bundesligas mängisid hooajal 2018–19 järgmised 18 klubi:
Peatreenerid hooaja alguse seisuga
Suurimad väravakütid
pisi|[[Robert Lewandowski oli juba neljandat korda liiga suurim väravakütt]]
Kübaratrikid
5 Mängija lõi viis väravat
Meisterklubi meeskond
Müncheni Bayerni meeskond hooajal 2018–19:
* Sandro Wagner (7/0) lahkus klubist hooaja jooksul.
Jun Murai
pisi|Jun Murai 2007 Jun Murai (jaapani keeles 村井 純 Murai Jun; sündinud 29. märtsil 1955 Jaapanis Tokios) on jaapani arvutiteadlane, tuntud ka kui "Jaapani Interneti isa".
Jüri Leiten
pisi|Jüri Leiten esinemas Kuressaare Arensburgi ooperikohvikus 22. juulil 2013 Jüri Leiten (sündinud 19. märtsil 1965 Kiviõlis ) on eesti trompetist ja dirigent.
Aastal 1998 asutas ta Estonian Dream Big Bandi, kus tegutses trompetisti ja dirigendina. Lisaks on Leiten teinud koostööd Tallinna Kammerorkestri, Hortus Musicuse Akadeemilise Orkestriga ning Leedu ja Läti kammerorkestritega. Aastast 1991 mängis Leiten trompetit ansamblis Modern Fox.
Jüri Leiten oli aastatel 1994–2000 Võsu muusikapäevade korraldaja ja 2005–2010 Birgitta festivali üks peakorraldajaid. Ta on kuulunud ka Eesti Muusikanõukogu juhatusse (2003–2010) ja osalenud Leigo järvemuusika festivali korraldavas toimkonnas.
Aastatel 2010–2018 oli Jüri Leiten Eesti Kontserdi direktor. Alates 2019. aasta veebruarist on ta Eesti Kontserdi Peterburi Jaani kiriku kontserdisaali juht. Aastast 2020 on ta Sihtasutuse Eesti Rahvuskultuuri Fond tegevjuht.
O'Hare'i rahvusvaheline lennujaam
pisi|239x239px|Terminaliosa B lennujaamas Chicago O'Hare'i rahvusvaheline lennujaam (IATA: ORD, ICAO: KORD, FAA LID: ORD), tuntud ka kui O'Hare'i lennujaam, Chicago O'Hare või lihtsalt O'Hare on rahvusvaheline lennujaam, mis teenindab Chicago linna Ameerika Ühendriikides. Lennujaam asub umbes 23 kilomeetrit Chicago kesklinnast. Lennujaam on American Airlinesi ja United Airlinesi kodulennujaam. Lennujaama läbis 2017. aastal 79,8 miljonit reisijat.
Jüri Leiten
Isiklikku
Tema abikaasa on Lea Leiten.
Saint-Pol-sur-Ternoise
pisi|Saint-Pol-sur-Ternoise'i kellatorn
Saint-Pol-sur-Ternoise (lääneflaami: Sint-Pols-aan-de-Ternas) on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. See on Saint-Pol-sur-Ternoise'i kantoni keskus.
pisi|tühi|
Ajalugu
Saint-Poli krahvkond oli algselt Flandria krahvide kants ja rajati krahvkonnana 9. sajandi lõpus. Kui krahvkond flaami krahvide suguvõsast välja läks, jäi see 1180. aastani Flandria krahvi alamaks kui vasall. See allus Prantsusmaale, seejärel Artois'le (1237–1329), siis taas Prantsusmaale, kuni lakkas olemast krahvkond ja liideti 1702. aastal Prantsusmaaga.
Saint-Poli kontrollisid esmalt flaami krahvid, seejärel perekond, keda 11. sajandi algusest tunti Campdavaine'i nime all. 1205. aastal läks krahvkond abielu kaudu Châtilloni senjooridele ja jäi sellele dünastiale 1360. aastani, mil see läks üle Luksemburgi dünastiale. 1487. aasta paiku läks krahvkond abielu kaudu Kapetingi-Bourboni-Vendôme'i dünastiale, seejärel 1563. aasta paiku Longueville-Neuchâteli dünastiale. 1702. aastal läks see Prantsusmaa otsese võimu alla.
Keskajal osalesid mitmed Saint-Poli krahvid ristisõdades.
Erik Johnson
pisi|Erik Johnson Erik Robert Johnson (sündinud 21. märts 1988 Bloomington, Minnesota) on Ameerika Ühendriikide jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Colorado Avalanches. 2006. aastal valis St. Louis Blues ta NHL-i draft '​is esimese valikuna.
Harti maakond
Harti maakond on mitme maakonna nimi Ameerika Ühendriikides:
Artur Rööp
Artur Rööp (16. veebruar 1907 Riidaja vald, Liivimaa kubermang – 24. oktoober 1967 Enköping) oli eesti agronoom.
Elulugu
Artur Rööp oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1926 Pärnu Linna Ühisgümnaasiumi ja 1931 TÜ põllumajandusteaduskonna; dr .agr. (1948, Bonni Ülikool), väitekiri "Grünlandsfragen in Estland (1918–1940). Oli 1931–1943 Tooma Sookultuuri- ja Maaparanduskooli õpetaja ning sookatsejaama assistent, 1943–1944 Põllumajanduse Keskvalitsuse katsehariduse osakonna vaneminspektor. Põgenes 1944 Saksamaale, 1944–1945 oli agronoom Sudeedimaa loomakasvatuse valitsuses. Asus 1948 Rootsi, oli 1948–1954 Wiadi koduloomade katseinstituudi kanala juhataja, 1957–1962 Bockholmssätra kanala juhataja, 1954–1957 Lida linnukasvatuskooli juhataja, 1962–1967 kutsekooli õpetaja Enköpingis.
Petrovsk-Zabaikalski
Petrovsk-Zabaikalski (vene keeles Петровск-Забайкальский) on linn Venemaal Taga-Baikali krais, Petrovsk-Zabaikalski rajooni halduskeskus (ei kuulu ise rajooni koosseisu).
Linna läbib Siberi raudtee.
Asula tekkis 1789. aastal rajatud malmisulatus- ja rauatootmistehase juurde. 1791. aastal anti asulale nimeks Petrovski Zavod. Linnaõigused ja praeguse nime sai Petrovsk-Zabaikalski 1926. aastal.
Jack Hughes
pisi|Jack Hughes (2019) Jack Hughes (sündinud 14. mai 2001 Orlandos Florida osariigis) on Ameerika Ühendriikide jäähokimängija, kes mängib ründajana NHL-i klubis New Jersey Devils. Ta on klubi meeskonna asekapten.
Aastatel 2017–2019 mängis ta U.S. National Development Team'is.
Ootuspäraselt valiti ta 2019. aasta NHL-i draft'is esimesena. 2019. aasta juulis sõlmis ta Devilsiga kolmeaastase lepingu. Esimese värava NHL-is lõi ta 19. oktoobril 2019 mängus Vancouver Canucksi vastu. Debüüthooajal lõi Hughes NHL-is seitse väravat ja andis 14 väravasöötu. Hooajal 2020/21 jäi tema arvele 11 väravat ja 20 väravasöötu.
2021. aasta novembris sõlmis ta Devilsiga uue kaheksa-aastase lepingu. Kuigi hooajal 2021/22 segasid Hughesi vigastused, sai ta vaid 49 mänguga kirja 56 resultatiivsuspunkti (26+30). 2022. aastal osales Hughes esimese 2019. aasta draft'is valitud mängijana NHL-i tähtede mängul. NHL-i tähtede mängul osales ta ka 2023. aastal.
Kuni 18-aastaste maailmameistrivõistlustel võitis Hughes USA omavanuste koondisega 2018. aastal hõbemedali ja 2019. aastal pronksmedali. 2018. aasta kuni 18-aastaste maailmameistrivõistlustel oli Hughes resultatiivseim mängija (5+7) ja ta valiti turniiri väärtuslikumaks mängijaks. 2019. aasta turniiril oli ta resultatiivseim mängija (9+11) ja ta valiti turniiri sümboolsesse koosseisu. 2019. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel võitis ta USA kuni 20-aastaste koondisega hõbemedali. 2019. aastal osales ta lisaks USA jäähokikoondise koosseisus täiskasvanute maailmameistrivõistlustel.
Mesinädalad
Mesinädalad on abielu esimesed nädalad.
Semen Tõmošenko
Semen Tõmošenko (venepäraselt Semjon Timošenko; ukraina keeles Семен Костянтинович Тимошенко; 18. veebruar 1895 – 31. märts 1970) oli NSV Liidu sõjaväelane.
Jack Hughes
Tema vanem vend Quinn ja noorem vend Luke Hughes on samuti jäähokimängijad.
Semen Tõmošenko
Elukäik
Semen Tõmošenko sündis Ormani külas Bessaraabia kubermangus tänapäeva Ukraina aladel talupoja peres.
Vene kodusõja ajal võitles mitmetel rinnetel, märkimisväärseim neist oli Tsaritsõni lahing, kus kohtus Jossif Staliniga.
1939. aasta septembris võttis ta osa Poola vallutamisest ja novembris 1939 lahingutest Soome vastu Talvesõjas.
7. mail 1940 anti talle Nõukogude Liidu marssali auaste ning nimetati NSV Liidu Kaitse Rahvakomissariaadi kaitse rahvakomissariks.
22. juunil 1941, kui Saksamaa alustas sõda NSV Liiduga, võitles Timošenko läänerindel Smolenskis ja Kiievis. 19. juulil 1941 võeti kaitse rahvakomissari ametilt maha.
1942. aasta mais võitles Harkivis ning juulis pidas lahinguid Stalingradi all.
Pärast sõda juhtis mitmeid sõjaväeringkondi ning oli tööl inspektorina NSV Liidu Kaitseministeeriumis.
Semen Tõmošenko suri 31. märtsil 1970 ning on maetud Punasele väljakule Kremli müüri äärde.
Isiklikku
Semen Tõmošenkol oli abikaasa, kaks tütart ja poeg.
Autasud
pisi|püsti|Postmark Semjon Timošenko kujutisega aastast 1980
Mesinädalad
Sageli on see noorpaari intensiivse armuelu aeg, mil armunud pühendavad suure osa ajast intiimsuhtele. Tihti on mesinädalate aeg seotud pulmareisiga.
Mõstetskõi arsenal
Mõstetskõi arsenal (ukraina keeles Мистецький арсенал) on muuseum Kiievis.
Chocó departemang
Chocó departemang on 1. järgu haldusüksus (departemang) Colombias. See asub riigi loodeosas ning piirneb põhjas Panamaga ja kirdes Kariibi merega.
Chocó departemangu halduskeskus on Quibdó.
Välislingid
🇨🇴
Benjamin Sehene
Benjamin Sehene on tutsi päritolu. Tema perekond põgenes 1963. aastal Ugandasse, kus ta ka oma kooliteed alustas. Ta õppis 1980. aastate alguses Pariisis Sorbonne'i ülikoolis ning kolis 1984. aastal Kanadasse. Tema esimesed kirjutised ilmusid 1988. aastal. Pärast 1994. aasta genotsiidi pöördus ta Rwandasse tagasi, et püüda juhtunut mõista ja dokumenteerida. Praegu elab ta Pariisis.
Tema teosed räägivad eelkõige Rwanda genotsiidist. Ta kirjutab prantsuse keeles.
Ta on rahvusvahelise PEN-klubi liige.
Corry Evans
pisi|Corry Evans 2011. aastal [[Hull City särgis]] Corry John Evans (sündinud 30. juulil 1990 Belfastis) on Põhja-Iirimaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsja või keskkaitsjana Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubis Sunderland. Ta on klubi meeskonna kapten.
Ta alustas klubikarjääri Manchester Unitedis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2005. aastal. Klubi põhimeeskonnas tal debüüti teha ei õnnestunud. Hooajal 2010–11 mängis ta laenul League One'i klubis Carlisle United ja Inglismaa esiliiga klubis Hull City. Järgmise hooaja eel sõlmis ta Hull Cityga püsiva lepingu. Aastatel 2013–2021 mängis ta Blackburn Roversis.
Sapignies
Sapignies on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Corry Evans
2021. aasta juulis siirdus ta Sunderlandi.
Sapignies
Sapignies asub 23 km Arrasist lõunas, teede D31E ja N17 ristumiskoha ümbruses.
Corry Evans
Debüüdi Põhja-Iirimaa jalgpallikoondises tegi Evans 6. juunil 2009 mängus Itaalia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 3. septembril 2010 EM-i valikmängus Sloveenia vastu. Ta kuulus Põhja-Iirimaa koondisse 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Sapignies
2019. aasta alguse seisuga elas seal 195 inimest.
Corry Evans
Tema vanem vend Jonny Evans on samuti Põhja-Iirimaa koondislane.
Andsu järvede maastikukaitseala
Andsu järvede maastikukaitseala on maastikukaitseala Võru maakonnas Võru vallas. Seal kaitstakse muu hulgas Andsu järvesid, millest kaks võeti kaitse alla 1962. aastal. Kaitseala pindala on 52 ha.
Darmstadti Tehnikaülikool
pisi|Peahoone Darmstadti Tehnikaülikool (ka Darmstadti Tehnoloogiaülikool; saksa Technische Universität Darmstadt, lühend TU Darmstadt) on teadusülikool Saksamaal Darmstadtis. See asutati 1877. aastal ja 1899. aastal sai see õiguse anda doktorikraade.
1882. aastal oli see esimene ülikool maailmas, kus loodi elektriinseneri eriala õppetool, ja aastal 1883 loodi seal esimene elektriinseneri eriala teaduskond.
Leiutajate loend
''Siin on loetletud leiutajaid. Eraldi loend on Rootsi leiutajatele''
Gustav Wilhelm von Meyer
Gustav Wilhelm von Meyer (sündinud 1677 )oli Rootsi ja Venemaa sõjaväelane (major) ja Vändra ning Pähu mõisnik.
Septembris 1696 teenis ta relvurina (rustmästare) oma sugulase kapten Barthold von Meyercrantzi kompaniis Tartus. 31. oktoobril 1698 ning 28. septembril 1699 teenis ta förare auastmes samas väeosas. Pataljoni munsterrolli järgi oli ta väeosaga liitunud Aprillis 1695.
Skytte pataljoni koosseisus kuulus Meyer Tartu kaitsjate hulka 1704. aasta piiramise ajal. Skytte on päevaraamatus välja toonud seiga, kus vahetult enne piiramise algust saadeti Pärnust Tartusse kolmsada koormat linnaseid, mis olid iga hetk sihtkohta jõudmas. Et voor Vene eelvägede kätte ei langeks, saatis komandant Skytte leitnant Gustav Meyeri ühes salga sõduritega seda linna toimetama. Meyeri ülesanne õnnestus, kuna Tartu alla polnud jõudnud veel piisaval hulgal tsaari vägesid, et rootslasi rünnata.
1708. aastal oli ta leitnandi auastmes.
Kristo Enn Vaga
pisi|Kristo Enn Vaga 2023. aastal. Kristo Enn Vaga (sündinud 4. jaanuaril 1997 Tallinnas) on Eesti võidusõidurattur ja poliitik, XV Riigikogu liige.
Jalgratturikarjäär
2014. aastal tuli Kristo Enn Vaga Eesti juunioride meistriks maanteesõidus. 2015. aastal sai ta teist aastat juuniorides Eesti meistrina teise ja Euroopa meistrivõistlustel üheksanda koha. Prantsusmaal saavutas ta juunioride PACA tuuril Mont Faroni etapil kuuenda koha.
Hooajaks 2016 sõlmis ta lepingu riiklikus divisjonis mängiva Prantsuse klubiga Charvieu-Chavagneux Isère Cyclisme. Sellega saavutas ta mitu aukohta, saades viienda nokturni Nocturne de Montrevel-en-Bresse, seitsmes etapp Tour de Côte-d'Oris ja kaheksas Critérium de Briennonis. Oma kodumaal saavutas ta eliidi seas Eesti meistrivõistlustel seitsmenda koha. Seejärel värvati ta 2017. aastal UC Monaco2 klubisse.
Poliitika
Aastal 2017 astus Kristo Enn Vaga Reformierakonna liikmeks, peagi liikus ta erakonna noortekokku ning sai 2017. aastal selle peasekretäriks. Aastal 2020 valiti ta Reforminoorte esimeheks. Ta on ka Kristiine linnaosakogu esimees ja oli 2023. aasta Riigikogu valimiste Reformierakonna kampaaniajuht.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 592 häält ning osutus kompensatsioonimandaadiga valituks.
Carl Gottlieb Rücker
Carl Gottlieb Rücker (ukj 10. august 1778 Kolga-Jaani, Viljandimaa – 12. juuni 1856 Kolga-Jaani, Viljandimaa) oli Eesti kartograaf.
Elulugu
Carl Gottlieb Rücker oli kirikuõpetaja Ludwig Nikolaus Rückeri poeg.
1815 Liivimaa Mõõdu- ja Revisjonikomisjoni maamõõtja, 1819–39 W. Struve kutsel LÜÖS-i kartograaf, 1843–55 Valga Mõõdu- ja Revisjonikomisjoni teenistuses. Koostanud W. Struve Liivimaa triangulatsiooni (1816–19) andmetel põhineva 6 lehest koosneva Liivimaa erikaardi (Specialkarte von Livland, 1839), mis oli tollal täpseim kaart Lõuna-Eesti kohta ja millel ta esitas ligi 4600 kohanime (1875–1900 ilmus sellest kaardist 10 kordustrükki). 1836 (3. trükk 1875) ilmus Tallinnas kivitrükis Liivimaa üldkaart ja 1846 Liivi-, Eesti- ja Kuramaa üldkaart (5 kordustrükki 1854–1914).
Multilateraalsus
Multilateraalsus on doktriin, mis kinnitab võimalikult paljude osapoolte osalemise eeliseid.
Rahvusvahelistes suhetes, eeskätt diplomaatias, viitab mitmepoolsus paljude ühist eesmärki saavutada püüdvate riikide alliansile.
Briti Columbia Ülikool
pisi|Briti Columbia Ülikooli vapp Briti Columbia Ülikool (inglise keeles University of British Columbia, UBC) on avalik-õiguslik teadusülikool Kanadas Vancouveris. Ülikooli linnakud ja rajatised asuvad Kanadas Briti Columbia provintsis.
Asutatud aastal 1908, sai McGilli Ülikooli juures tegutsenud Briti Columbia kolledž 1915. aastal iseseisvaks ja võttis endale praeguse nime. See on vanim kõrgkool Briti Columbias rohkem kui 58 000 üliõpilasega Vancouveri ja Okanagan Valley ülikoolilinnakus. 4,02 km² (993-aakrise) pindalaga Vancouveri linnak asub ülikooli sihtkapitali maadel (University Endowment Lands, UEL), umbes 10 km (6 miili) Vancouveri kesklinnast läänes. 2,09 km² (516 aakri) suurune Okanagani linnak, saadud 2005. aastal, asub Kelownas.
Paolo Hurtado
Cristopher Paolo César Hurtado Huertas (sündinud 27. juulil 1990 Callaos) on Peruu jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Türgi kõrgliiga klubis Konyaspor ja Peruu jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri 2008. aastal Peruu kõrgliiga klubis Alianza Lima. Ta on mänginud veel Peruus Juan Aurichis, Portugali kõrgliiga klubides Paços de Ferreira ja Vitória Guimarães, Uruguay kõrgliiga klubis Peñarol ning Inglismaa esiliigas Readingis. Konyasporiga on ta liitunud 2018. aastal.
Debüüdi Peruu jalgpallikoondises tegi Hurtado 2011. aastal. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 26. märtsil 2013 sõprusmängus Trinidadi ja Tobago vastu. Ta on kuulunud Peruu koondisse ka 2015. aasta Copa Américal ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.
Lille (perekonnanimi)
Lille on perekonnanimi.
Statistika
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Lille 292 inimesel: 139 mehel ja 153 naisel. Perekonnanimede levikult oli Lille meeste puhul 509. kohal ja naiste puhul 501. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Lille vanuserühmas 80–84, kus neid on 10 000 elaniku kohta 2,94. Nimi oli kõige sagedasem Jõgeva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 6,81 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Tartumaal Torma, Puhja, Kambja ja Maarja-Magdaleena kihelkondades, Harjumaal Harju-Jaani ja Kose kihelkonnas, Pärnumaal Pärnu-Jaagupi kihelkonnas, Võrumaal Põlva kihelkonnas, Saaremaal Kaarma kihelkonnas, Virumaal Kadrina kihelkonnas ning Läänemaal Lihula kihelkonnas 12 korral nimeks Lille.
Nimede eestistamisel võeti Lille aastatel 1935–1940 uueks perekonnanimeks 54 korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Aatonen, Arhipov, Ever, Grinberg, Grünberg, Gustavson, Johannsohn, Juhanson, Karetnikov, Kaulsohn, Klein, Lamstern, Lange, Lemvald, Libenau, Liesment, Lilienberg, Lilienblatt (4 juhul), Lilienthal (4), Lillebach (4), Lilleberg (5), Lillemann, Lillestern, Madisson, Mahorin, Mangmann, Palberg, Paulmann, Peterson, Rolberg, Silberman, Simson, Starrkopf, Strandson, Tenno, Trohvin, Umberg, Valter ja Veide.
Idrisiidide dünastia
Idrissiidid (araabia keeles الأدارسة, al-Adārisah) oli araablastest moslemite dünastia, mis oli tänapäeva Maroko aladel võimul aastatel 788–974. Dünastia sai nime dünastia rajaja Idris I järgi, nad olid aliidid, täpsemalt hasaniidid ehk prohvet Muḩammadi järeltulijad. Idrissiide loetakse Maroko esimese moslemiriigi rajajateks, nad panid aluse tänapäevani kestva Maroko dünastiate traditsioonile. Idrissiidide dünastial oli tähtis roll Maroko alade islamistamises, nende võimuletulekuga tuli kaasa suur araablaste immigratsioon ning linnade araabiastumine.
Idris I saabus Marokosse 788. aastal ning kinnitas kohalike berberite abil kanda Volubilises. Ta põgenes Marokosse idast, kuna oli Fakhkhi lahingus saanud lüüa Abbassiidide Kalifaadilt. Idris I asutas koos oma poja Idris II-ga tulevase Fèsi linna, millest sai Idrissiidide Riigi pealinn. Nende riik kontrollis enamikku tänapäevase Maroko territooriumist ning osa tänapäevase Alžeeria lääneosast. Pärast Idris II surma aastal 828 jaotati riik tema poegade vahel ning lühikest aega kestis kodusõda. Võim koondus taas ühe valitseja kätte ning aastatel 836–863 oli riik stabiilne. Üheksanda sajandi lõpus tekkisid Idrissiididel uued väljakutsed ja sisepinged. Kümnendal sajandil hakkasid riigi poliitikas domineerima berberi zenata hõimud, kes võitlesid kahe piirkonna suurvõimu (Fatimiidide Kalifaadi ja Ummaijaadide Córdoba Kalifaadi) eest käsilaslahinguid. Idrissiidid tõrjuti Fesist välja aastaks 927 ning nad kolisid enda pealinna Põhja-Marokosse Hajar an-Nasari. Aastal 974 kaotasid nad kontrolli ka viimaste alade üle, aastal 985 proovisid Idrissiidid uuesti võimu haarata, kuid see ebaõnnestus.
Idrissiidide Riigi rajajad Idris I ja Idris II
Kaheksanda sajandi teiseks pooleks olid Magribi läänepoolseimad alad, mh tänapäeva Maroko alad, Ummaijaadide Kalifaadist iseseisvunud, kuna aastatel 740–743 haridžiidide eestvedamisel toimunud berberi mäss oli selles piirkonnas õnnestunud. Pärast 750 aastat ei õnnestunud ka Abbassiidide Kalifaadil Marokot enda kontrolli alla võtta. Ida suurvõimude kukutamine tähendas, et piirkonnas oli võim berberi hõimude ja väikeriikide käes, nt Atlandi ookeani rannikul asus Barghawata riik ning Sijilmasas Mirariidide Emiraat.
Idrissiidide dünastia rajas Idris ibn Abdallah (788–791), kelle esivanemate hulgas olid ‘Alī ibn Abī Ţālib (suri aastal 661) ja tema naine Fatimah, kes omakorda oli prohvet Muhammadi tütar. Idris oli Hasan ibn Ali lapselapselaps. Ta põgenes Magribi pärast lüüasaamist Abassiididelt Meka lähedal. Algul jõudis ta toonasesse Maroko keskusse Tangeri, kuid aastal 788 kolis ümber Volubilisesse (araabia keeles Walili).
Võimukad awraba berberid võtsid ta Volubilises soojalt vastu ning tegid temast enda imaami. Awraba hõim oli 670ndatel ja 680ndatel toetanud Kusailat võitluses Ummaijaadide vastu, kaheksanda sajandi teiseks pooleks olid nad jõudnud Põhja-Marokosse, kus nende juht Ishak otsustas rajada tugipunkti Rooma Volubilise linna. Selleks ajaks olid awrabad juba islamiusku pööranud, kuid nende naaberhõimud olid kas kristlased, juudid, haridžiidid või paganad. Ilmselt võtsid nad Idrise vastu, et oma poliitilist mõjuvõimu piirkonnas tugevdada. Idris I hakkas jõuliselt liikuma juutide ja kristlaste allutamise suunas. Aastal 789 rajas ta Volubilisest itta Medinat Fasi asula, mis tänapäeval on Fesi linn. Aastal 791 mürgitas Abassiidide spioon ta ning kuigi tal ei olnud surma ajal veel ühtegi poega, sünnitas tema naine Lalla Kanza bint Uqba al-Awrabi varsti pärast surma troonipärija Idris II. Idris II kasvatamise eest hoolitses Idris I araablasest endine ori ja sõber Rashid. Idris II lapsepõlveaastatel võttis Rashid awrabade loal riigi juhtimise regendina üle, kuni aastal 801 tapsid Abassiidid ka Rashidi. Aasta hiljem kuulutasid awrabad 11-aastase Idris II uueks imaamiks.
Kuigi Idris I oli oma riigi üle kogu Põhja-Maroko ning Tlemcenini välja laiendanud, oli tema võim püsinud awraba hõimu juhtide toel. Idris II võttis ette awrabade mõjuvõimu alt vabanemise poliitika ning hakks Walilisse araablastest sisserändajaid lubama. Ta määras ka enda vesiiriks ja qadiks araablased. Sellega sai endisest awrabade alluvast nukuvalitsejast riigi de facto ja de jure valitseja. Awabade juht Ishak vastas sellele atentaadiga tänapäeva Tuneesia Aghlabiidide abil. Atentaat luhtus ning Idris lasi oma endise kaitsja Ishaku tappa. Aastal 809 kolis ta pealinna Walilist Fesi, kus ta rajas uue asula Al-'Aliya. Idris II arendas isa poolt berberitele turupunktiks loodud asula Fesi linnaks. Ta võttis vastu kaks araablaste sisserändelainet: aastal 818 Cordobast ning aastal 824 Aghlabiidide Tuneesiast. Sellega sai Fesist Magribi kõige araabialikum linn. Idris II surma ajal aastal 828 ulatus Idrissiidide Riik Lääne-Alžeerist Lõuna-Maroko Sousi linnani ning oli Maroko võimsaim riik. Marokos olid veel iseseisvad Sijilmasa, Barghawata ja Nekori riigid.
Idris II järeltulijad
Dünastia võimsus hakkas pärast Idris II surma vaikselt vaibuma. Tema poja ja troonipärija Muhammadi (828–836) võimu ajal jagati kuningriik tema seitsme venna vahel, mille tulemusena moodustus Marokos ja Lääne-Alžeerias kaheksa Idrisiidide osariiki. Muhamed ise asus Fesi valitsema, omades oma vendade üle vaid nimelist võimu. Tema vend Isa, kellele anti kontroll rannikuäärsete Tamasna piirkondade üle Bou Regreg lähedal Chellah's asuvast baasist, tõstis kiiresti tema vastu mässu. Muhammad usaldas Isa karistamise oma vennale Umarile, kes oli saanud Rifi ümbruse alad. Umar alistas Isa ja pöördus seejärel põhja poole, et karistada ka oma teist venda al-Qasimi Tangeris, kuna too oli varem keeldunud tema aitamiseks. Al-Qasim põgenes Asilah'sse ja asus elama selle lähedale, samas kui Muhammad andis Umarile tänutäheks Tangeri kuberneri ametikoha. Pärast Umari surma septembris või oktoobris 835 anti tema pojale Ali ibn Umarile kõik tema isa valdused. Muhammad ise suri seitse kuud hiljem 836. aasta märtsis või aprillis. Tema poeg Ali ibn Muhammad päris tema positsiooni ja valitses 13 aastat (836–849) ja tagas riigi stabiilsuse. Pärast tema surma aastal 849 sai tema järglaseks tema vend Yahya ibn Muhammad (või Yahya I), kelle aeg oli samuti rahulik.
Selle aja jooksul saavutasid islami ja araabia kultuur linnades tugeva tugipunkti ning Maroko sai rahalist kasu Sahara-ülesest kaubandusest, kus hakkasid domineerima moslemitest (peamiselt berberitest) kauplejad. Fesi linn õitses ja sellest sai oluline religioosne keskus. Yahya valitsusajal saabus rohkem araabia immigrante ning rajati kuulsad al-Qarawiyyini ja al-Andalusiyyini mošeed (millest esimesest sai maailma esimene ülikool). Sellegipoolest andis islami ja araabia kultuur oma mõju tunda ainult linnades, kusjuures valdav enamus Maroko elanikkonnast rääkis endiselt berberi keeli ning järgis sageli islami heterodoksseid ja ketserlikke doktriine. Idrisiidid olid peamiselt linnade valitsejad ja neil oli vähe võimu enamiku riigi elanikkonna üle.
Allakäik ja lagunemine
Yahya I suri aastal 863 ning tema trooni päris tema poeg Yahya II, kes osutus oma isast kehvemaks valitsejaks. Ta jagas Idrissiidide Riigi uuesti oma sugulaste vahel mõjupiirkondadeks. Yahya II suri aastal 866 segastel asjaoludel pärast oma residentsist põgenemist. Pärast üürikest võimuvaakumit võttis võimu Yahya II nõbu Ali ibn Umar (Ali II). Aastal 868 rajasid Fesi ümbruse berberi sufride hõimud (Madyuna, Ghayata ja Miknasa) Idrissiidide vastu ühisrinde. Nende tugipunktiks sai Sefrou ning neil õnnestus Ali II alistada ning Fes mõneks ajaks enda kontrolli alla võtta. Mõne aja pärast naasid Idrissiidid Yahya ibn al-Qasimi (Yahya III) juhtimisel ning vallutasid pealinna tagasi.
Yahya III valitses kogu Idrissiidide Riigi üle ning jätkas sõda sufride vastu. Ta hukkus aastal 905 lahingus oma sugulase Yahya ibn Idris ibn Umari vastu (Umari lapselaps), kes tuli seejärel ise Yahya IV-na võimule. Selleks ajaks oli idas laiuv Fatimiidide Kalifaat uuesti pead tõstma hakanud ning lootis enda mõjuvõimu Marokosse laiendada. Aastal 917 ründas Idrissiide Fatimiidide palvel mikanasa hõim, kes vallutas Fesi ning sundis Yahya IV Fatimiidide võimu tunnistama. Mikanasad kukutasid Yahya lõplikult kas 919. või 921. aastal. Troonile tuli Yahya IV nõbu Al-Hajjam al-Hasan ibn Muhammad ibn al-Qasim (Hassan I), kes oli juba Yahya IV surma ajaks enamiku riigist enda kontrolli alla võtnud. Ta vallutas Fesi tagasi aastal 925, kuid juba 927. aastal mikanasad naasid ning hukkasid Hassani. Hassan I oli viimane Fesis võimul olnud Idrissiid.
Fesi vallutanud mikanasad hakkasid Idrissiide üle kogu Maroko taga otsima. Dünastia pages Põhja-Maroko Hajar an-Nasari linnusesse, kus mikanasad neid piirasid. Samal ajal puhkes mikanasade sees kodusõda, kuna nende juht Musa otsustas minna üle Cordoba Ummaijaadide poolele, kes lubasid talle rohkem autonoomiat. Fatimiidid saatsid enda armee Musat korrale kutsuma, alistasid ta ning allutasid mikanasad uuesti endale. Idrissiidid kasutasid vastaste sisetülisid enda kasuks ära ning murdsid piiramisrõngast välja. Kui Fatimiidide armee oli piirkonnast lahkunud, tõstis Musa uuesti mässu ning läks Ummaijaadide poolele üle. Fatimiidid saatsid enda armee tagasi, kuid sellel korral õnnestus Musal põgeneda. Idrissiidid tabasid Musa ning hukkasid ta.
Pärast seda liikusid Idrissiidid Loode-Marokosse Rifi piirkonda, kus nad rajasid jebalade aladele enda tugipunkti Hajar an-Nasrisse ning tunnustasid kas Cordoba Ummaijaadide (‘Abd ar-Raḩmān III) või Fatimiidide ülemvõimu. Al-Qasim Guennoun (Al-Qasim I) oli Fatimiidide vasallina troonil aastatel 938–948. Tema poeg ja troonipärija Abul-Aish Ahmad (Ahmad I) tunnistas hoopis Ummaijaadide võimu, kuid sattus nendega vastuollu, kuna keelas neil Tangeri okupeerida. Selle peale piirasid Ummaijaadid teda ning tema mõjupiirkond vähenes ainult Basra ja Asilah' ümbrusse. Aastal 954 lahkus ta al-Andalusi ning jättis enda venna Al-Hasan ibn Kannuni troonile (al-Hassan II). Aastal 958 saatsid Fatimiidid kindral Jahwari Marokot vallutama. Tema edusammud sundisid Idrissiide uuesti Fatimiidide ülemvõimu tunnistama. Kui Fatimiidid Egiptust vallutama läksid, tulid Ummaijaadid Marokosse tagasi. Aastal 973 vallutas nende kindral Ghalib Maroko. Aastal 974 aeti Idrissiidid nende aladelt minema ning paljud nendest viidi pantvangidena Cordobasse. Alles jäänud Idrissiidid olid sunnitud Ummaijaadide võimu tunnistama. Al-Hassan II aeti hiljem ka Cordobast minema ning ta pages Fatimiidide Egiptusse. Aastal 979 tuli Marokosse Fatimiidide Ifriqiya kuberner Buluggin ibn Ziri ning alistas Ummaijaadid, Maroko oli sellega uuesti Fatimiidide käes. Aastal 985 naasis al-Hassan II Marokosse, kuid kaliif Almanzori saadetud Ummaijaadide kindral purustas tema armee ning ta hukati teel Cordobasse. Sellega oli Idrissiidide dünastia lõppenud. Põhja-Maroko jäi Ummaijaadide kontrolli alla, kuni nende kalifaat 11. sajandi alguses kokku varises. Pärast seda oli Maroko berberi zenata hõimude võimu all. Kuni Sanhaja Almoraviidide tõusuni sajandi teises pooles kuulusid Fes, Sijilmasa ja Aghmat Maghrawa riigile ning Tlemcen, Salé ja Tadla Banu Ifranile.
Pärand
Kuigi Idrissiidid olid võimult tõugatud, pärines neist veel sajanditeks mitmeid mõjukaid perekondi. Mõned marokolased väidavad tänapäevalgi, et pärinevad Idrissiididest. Üks Idrissiidide Idris II pojast Umarist pärinenud perekondadest, Hammudiidid, sai 11. sajandil kontrolli mitmete Põhja-Maroko ja tänapäeva Lõuna-Hispaania linnade üle. Fesis ja Moulay Idrissis arenesid vastavalt Idris II ja Idris I hauad tähtsateks usupaikadeks ja palverännakute sihtkohtadeks (Idris II zawiya). Mitmed Fesi mõjukad perekonnad lugesid Idris I enda esiisaks ning aitasid Idrissiidide pärimust linnas elus hoida.
Valitsejad
Idrissiidide valitsejad Põhja-Marokos
Paul Sild
Ta lõpetas aastal 1933 Tallinna Rahvaülikooli Seltsi Erakolledži. Seejärel õppis ta aastatel 1934–1940 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, aastatel 1940–1942 filosoofiateaduskonnas, aastatel 1943–1944 usuteaduskonnas ja aastatel 1943–1944 ajaloo-keeleteaduskonnas. Ta tunnistati  usuteaduskonna lõpetanuks.
Ta oli aastatel 1948–1952 Varbla Püha Urbanuse koguduse õpetaja. Aastatel 1952–1962 oli ta Palamuse Püha Bartholomeuse koguduse õpetaja.
Montsoreau
Montsoreau on linn Prantsusmaal Pays de la Loire'i piirkonnas, Maine-et-Loire'i departemangu keskus. Asub Loire'i jõe ääres.
Loire'i org Sully-sur-Loire'i ja Chalonnesi vahel, sealhulgas Montsoreau ja Montsoreau loss, on UNESCO maailmapärandi nimistus alates 2000. aastast.
Ajalugu
Montsoreau lossi hakati ehitama 11. sajandil. 12. sajandil sai see osaks linna.
Elanikkond
Elanike arvu muutumine:
Ohvriallikas
Ohvriallikas on allikas, millele omistatakse tervendatavat mõju ning kuhu on ohverdatud raha, hõbedat, ehteid või muud taolist.
Pärsti Riiska järv
Järve pindala on 1,6 ha, kõrgus merepinnast 77 m ja see on paisutatud Kavaku ojale. Järvest 100 m allavoolu asub Mandle järv. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu.
Kupiškise vald
Kupiškise vald (leedu keeles Kupiškio seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Kupiškise rajoonis.
Valla pindala on 250 km². 2011. aasta seisuga elas vallas 10 811 inimest. Valla keskus on Kupiškise linn (2011. aasta seisuga 7206 elanikku). Vallamaja asub aadressil Vytauto g. 2. Vallavanem on Julius Vytautas Semėnas. Lisaks asub vallas veel Antašava alev, kus aastal 2011 oli 227 elanikku.
pisi|Haldushoonete kompleks Kupiškises pisi|Aukštupėnai linnamägi pisi|Bagdonysi vanausliste kirik pisi|Muinaspõllud Mirabelises pisi|Paketuriai maastik pisi|Uoginiai kabel pisi|Adomas Petrauskase muuseum Uoginiais
Lisaks küladele on vallas ka paar huutorit:
Helmut Heiderich
pisi|Helmut Heiderich Helmut Heiderich (sündinud 4. veebruaril 1949 Lautenhausenis) on saksa poliitik, Kristliku-Demokraatliku Liidu (CDU) liige, Bundestagi liige, Eelarvekomisjoni ning Euroopa Liidu küsimuste allkomisjoni liige.
Aastal 1987 töötas Haider Fulda Ülikooli majandusinformaatika professorina; 1991. aastal – e-tehnoloogiate kõrgkoolis ja Bad Hersfeldi kutsekoolis.
Alates 1986. aastast oli ta CDU Hersfeld / Rotenburgi piirkonna esimehe asetäitja ja 1992. aastal valiti ta esimeheks. Esimest korda oli ta Bundestagi liige aastatel 1996–1998 ja hiljem uuesti 2000–2005. Aastal 2011 valiti ta uuesti parlamenti. 18. Bundestagi koosseisus oli ta Sportkomisjoni liige.
Heiderich on protestant. Ta on abielus ja tal on kaks tütart.
Luis Abram
Luis Alfonso Abram Ugarelli (sündinud 27. veebruaril 1996 Limas) on Peruu jalgpallur, kes mängib kaitsjana Mehhiko kõrgliiga klubis Cruz Azul ja Peruu jalgpallikoondises.
2021. aasta juulis liitus ta Hispaania kõrgliiga klubiga Granada. 2022. aasta jaanuaris läks ta Granadast laenule Cruz Azuli.
Debüüdi Peruu jalgpallikoondises tegi Abram 2016. aasta mais sõprusmängus Trinidadi ja Tobago vastu. Kondisekarjääri esimese värava lõi ta 10. septembril 2019 sõprusmängus Brasiilia vastu. Ta on kuulunud Peruu koondisse 2016. aasta Copa América Centenariol, 2019. aasta Copa Américal ja 2021. aasta Copa Américal.
Gaziantepi Ülikool
Ülikool asutati 1973. Seal õpib üle 45 000 üliõpilase.
Didžiasalis
Didžiasalis (valgevene keeles traditsiooniliselt Вялікае Сяло) on küla Leedus Ignalina rajoonis, Didžiasalise valla halduskeskus.
Küla asub merepinnast 124 meetri kõrgusel Valgevene piiri ääres Birvėta ja Disna jõe vahel.
Didžiasalises asub kruusakarjäär. Külas on gümnaasium, muusikakool, raamatukogu, kabel ja postkontor.
Ajalugu
Külas on 25 maja, mis on ehitatud XIX sajandil ja on piirkonna traditsioonilise arhitektuuri näidisteks. Aastail 1920-1939 kuulus Didžiasalis Poola koosseisu, aastail 1939–1940 oli küla Valgevene NSV koosseisus.
Küla oli nõukogude perioodil kohaliku kolhoosi keskasulaks. Aastail 1972–1975 rajati külla sealsete savilademete ärakasutamiseks keraamikatehas. Küla kasvule pani aluse aga aastail 1975–1992 tegutsenud suur ehitusmaterjalide tehas.
Kombinaadi sulgemine tõi kaasa suuri sotsiaalseid probleeme. 2007. aastaks oli asula kaotanud suure osa oma elanikkonnast, kaks korterelamut olid jäänud tühjaks ja sealsed korterid olid müügis sümboolse ühelitise hinna eest. Sotsiaalse olukorra leevendamiseks kavandati külla kahe uue tööstusettevõtte rajamist: vana tehase ruumidesse kavandati isolatsioonimaterjalide tootmist, ka oli plaanis rajada uus tehas telliste tootmiseks. Mõlemad projektid jäid aga investeeringute puudumisel realiseerimata.
Le Sars
pisi|Le Sarsi keskus
Le Sars on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Le Sars asub 26 km Arrasist lõunas, teede D11 ja D929 ristumiskoha ümbruses.
pisi|tühi|
HP-150
pisi|HP-150 puuteekraan HP-150 oli (koodnimega Magic ) "kompaktne, võimekas ja innovatiivne" arvuti, mille tõi 1983. aasta lõpus turule Hewlett-Packard. See põhines Intel 8088 protsessoril ja oli üks maailma esimestest puutetundlikest arvutitest.
Žamysłaŭl
Žamysłaŭl, ka Žemłasłaŭ (valgevene keeles Жамыслаўль või Жэмласлаў, transkribeerituna Žamõslavl või Žemlaslav) on küla (endine alev) Valgevenes Hrodna oblastis Iŭje rajoonis Subotniki külanõukogus. Aastal 1861 oli külas 475 elanikku. Poola keeles on küla nimi Żemłosław. Küla asub Gauja jõe kaldal.
HP-150
Riistvara
HP-150 ekraan ei olnud puutetundlik selle sõna otseses tähenduses. See oli 9-tolline Sony elektronkiiretoruekraan, mida ümbritsesid infrapunakiirguse saatjad ja vastuvõtjad, mis tajusid iga mitteläbipaistvat objekti ekraanil. Algses HP-150-s paiknesid saatjad ja vastuvõtjad väikestes aukudes kuvari raami küljes. Selle tulemusena võisid alumised augud kergelt tolmuga täituda ja segada puuteekraani tööd. Andurite võrestik oli üsna hõre, selle resolutsioon oli vaid kahe tähemärgi laiune. Peamiselt oli see kasutatav kursori positsioneerimiseks või funktsiooniklahvi reguleerimiseks, aga mitte pildi joonistamiseks.
Žamysłaŭl
Esimest korda on Žamysłaŭli mainitud aastal 1587. Toona oli küla nimi Пятроўшчына ja seal asus Zenowiczitele kuulunud Kandraciški mõisa süda, mille ostsid Roskad.
HP-150
HP-150II
Aastal 1984 vahetas HP-150 välja uuem versioon HP-150II. Seda kutsuti endiselt puutetundlikuks, kuid puuteekraan oli pigem harva kasutatav võimalus. Puuteekraani ümbris oli parem kui algne, sest infrapunakiirguse vastuvõtjad paiknesid seekord infrapunakiirgust läbilaskva plasti taga. Sellega kadus vajadus ekraani puhastada.
Žamysłaŭl
Poola jagamisel läks Žamysłaŭl aastal 1795 Venemaa koosseisu. Aastal 1807 ehitas mõisa Kenewiczitelt ostnud krahv Umiastowski külasse lossi. Umiastowskite valdusse asula ka jäi.
HP-150
HP-150II
HP-150II sarnanes välimiselt oma eelkäijaga, kuid oli suuremas ümbrises, et ära mahutada 12-tolline ekraan. Enam ei olnud ruumi aga printerile ja see kõrvaldati. HP-150II-l oli 4 laienduspesa erinevalt eelkäijast, millel oli 2 laienduspesa, ja sellele sai lisada 8087 lisaprotsessori plaadi. HP-150 ja HP-150II vahel oli ühilduvusprobleeme video allsüsteemide vallas.
Žamysłaŭl
Kuni 1917. aastani oli Žamysłaŭl Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu.
HP-150
HP-150II
HP-150 tootmine lõpetati peatselt pärast HP-150II väljatulekut. Selle asemel hakati tootma IBM PC-ga ühilduvaid Vectra seeria arvuteid.
HP-150 popkultuuris
HP-150-t on kasutatud ka filmides. 1985 kasutati seda filmis "Real Genius".
Aarne Wuorimaa
Aarne Artur Wuorimaa (enne 1906. aastat Blomberg; 8. veebruar 1892 – 5. juuli 1975 Helsingi) oli Soome diplomaat.
George Bushi rahvusvaheline lennujaam
pisi|Lennuk õhku tõusmas lennujaamast George Bushi rahvusvaheline lennujaam (IATA: IAH, ICAO: KIAH, FAA LID: IAH) on rahvusvaheline lennujaam Ameerika Ühendriikide Texase osariigis Houstonis. Lennujaam asub umbes 23 kilomeetrit Houstoni kesklinnast.
Lennujaam on United Airlinesi kodulennujaam. Lennujaama läbis 2017. aastal rohkem kui 40,5 miljonit reisijat.
Põimumine
pisi|255x255px|Põimunud [[Footon|footonpaari tekke protsess, milleks rakendatakse laserit ja kristalli.]] Kvantpõimumine, põimumine ehk põimolek (inglise keeles quantum entanglement) on kvantfüüsikaline nähtus, mille korral ei ole võimalik süsteemi moodustavatel osakestel määrata üksikut kvantolekut, vaatamata, et osakesed ei viibi samas ruumis ja võivad olla väga suurtel kaugustel. Liitsüsteemi osad ehk komponendid on põimunud, kui liitsüsteemi olekufunktsioon pole avaldatav komponentide lainefunktsioonide korrutisena, vaid niisuguste korrutiste superpositsioonina. Selle tulemusel võib esineda põimunud osakeste füüsikaliste omaduste nagu asukoha, spinni, polarisatsiooni ja impulsi täielik korrelatsioon. Kvantpõimitus on üks peamisi nähtusi, mis eristab kvantfüüsikat ja klassikalist füüsikat, sest see on kvantmehaanikas esinev nähtus, millele ei eksisteeriv klassikalises füüsikas midagi võrreldavat.
Põimumist on tõestatud footonite, neutronite, elektronide ja ka suuremate molekulidega ning isegi teemantidega. Selle kasutusalad on laialdased näiteks kosmosetehnoloogias ja sideühenduses, kodeerimises, andmeedastuses, bioloogias ja mikroskoopias. Kvantfüüsika ja põimumine on tänapäeval väga kiirelt kasvav teadusharu, kuna võimaldab leida vastuseid probleemidele, mida klassikalise füüsikaga lahendad ei osata.
Anton Zeilingeri korraldatud katses mõjutas ühes punktis tehtud otsustus silmapilkselt 144 kilomeetri kaugusel asuvat punkti, mis oli seotud põimumisega.
Eestikeelse termini "põimitus" pakkus välja Jaak Lõhmus.
20. sajand
Seda avastust ei kirjeldatud küll veel põimumisena ja ei toodud ka välja muid erilisi omadusi, mis kvantmaailmas eksisteerisid. Põimituse (inglise keeles entangelment) mõistet pakkus esmakordselt välja Erwin Schrödinger oma kirjas Einsteinile peale originaalse EPR (Einstein, Podolsky, Roseniga) artikli avalikustamist, et kirjeldada korrelatsiooni kahe osakese vahel, mis algselt puutuvad kokku ja siis eralduvad teineteisest, kuid säilitavad omavahel korrelatsiooni.
Seejärel avalikustas Schrödinger ka oma enda artikli põimumise teemal, kus ta tõi välja eraldatud süsteemide vahelise tõenäosusseoste võimalikkuse. Schrödinger väitis, et põimitus on pigem kvantmehaanika omadus, mis eemaldab ennast klassikalise mehaanika mõttemaailmast. Nii Einstein kui ka Schrödinger ei olnud põimituse konspektiga täielikult nõus, sest nende vaatepildist rikkus see valguse kiiruse piiri, mida relatiivsusteooria kirjeldas. Esinstein ütles põimituse kohta, et see on spooky action at a distance ehk “hirmas sündmused kaugel”. Esinstein ei nõustunud ka Bohri ja Heisenberg loodud kvantmehaanika seletusega (Kopenhaageni seletus), mis oletas, et kvantfüüsikas rakendatakse tõenäosuslikust, millest tuli tema ütlus “jumal ei mängi täringut”. Einstein väitis ka, et Bohri ja Heisenberg kvantmehaanika kirjeldus ei olnud täielik. 1935. aastal ilmunud Albert Einsteini, Boriss Podolsky ja Nathan Roseni artiklit ja Erwin Schrödingeri lisatud informatsiooni hakati hiljem kutsuma EPR paradoksiks.
Järgmine suur samm kvantpõimumise teooria uuringus oli 1964. aastal, kui John Stewart Bell tõestas, et lokaalsuse põhimõtte, mida algne EPR artikkel (1935) kajastas, oli matemaatiliselt vastuoluline kvantfüüsika teooriast tulenevate oletustega oma ebavõrdsusteoorias (Belli teoreem). Belli teoreemi ei suudetud tõestada kuni 2015. aastani, küll aga tehti enne seda eksperimente, mis teadmisi selles valdkonnas arendasid. Tuntumad neist olid Stuart Freedmani ja John Clauseri tehtud eksperimendid 1972. aastal ning Alain Aspecti, Philippe Grangieri ja Gérard Rogeri eksperimendid 1982. aastal. Belli teooria aitas 1984. aastal avastada kvantvõtmekehtestuse (QKD), millest tuntuimad olid Charles H. Bennetti ja Gilles Brassardi avastatud BB84 ja Artur Ekerti E91.