cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Columbia ülikool
Columbia ülikool on vanim kõrgkool New Yorgi osariigis, vanuselt viies USA-s ja üks Ameerika Ühendriikide üheksast koloniaalkolledžist, mis rajati enne Ameerika revolutsiooni. Tänapäeval on Columbia ülikoolil ka neli rahvusvahelist keskust: Ammanis Jordaanias, Pekingis Hiinas, Pariisis Prantsusmaal ja Mumbais Indias.
Ülikooli asutas King's College ' i nime all 1754. aastal Suurbritannia kuningriigi kuningas George II. Ameerika revolutsiooni järel kuulus õppeasutus mõnda aega riigile ja nimetati 1784. aastal ümber Columbia kolledžiks (Columbia College). Aastast 1912 kannab see nime Columbia ülikool New Yorgis.
Columbia ülikool annab välja iga-aastast Pulitzeri auhinda ning seal on töötanud rohkem Nobeli auhinna laureaate kui üheski teises akadeemilises asutuses üle maailma. Columbia ülikool on üks Ameerika Ülikoolide Assotsiatsiooni 14 asutajaliikmest ja oli esimene kool USA-s, mis andis meditsiinidoktori kraadi. Columbia ülikooli vilistlaste seas on 20 elusolevat miljardäri, 9 USA ülemkohtu kohtunikku, 25 Oscari-võitjat ja 3 USA presidenti.
Columbia ülikool on ka Eesti presidendi Toomas Hendrik Ilvese ning ajakirja Mana toimetaja ja kirjastaja aastatel 1965–1999 Hellar Grabbi alma mater.
Lubja tänav
Lubja tänav on mitme tänava nimi Eestis:
Tammelehe hoiuala
Tammelehe hoiuala on 3,3 hektari suurune hoiuala Lääne-Virumaal Väike-Maarja vallas asuva Tammiku järve kaitseks.
Valve
Valve on millegi valvamine või miski, mis tagab valvamise (valvurid, valvemeeskond). Sõnal on ka teisi tähendusi:
Ajalooline kliima
Ajalooline kliima ehk ajalooline ilmastu on kirjalike allikate põhjal kirjeldatav kliima mingil ajalooperioodil, mille kohta pole vaatlusandmeid.
Ajaloolist kliimat uurib ajalooline klimatoloogia.
1-Wire
1-Wire on järjestikport hulga seadmete ühendamiseks ainult ühe juhtmepaariga. Seejuures võivad seadmed tööks tarvis mineva voolu saada samast juhtmepaarist (parasiittoide).
Selle pordi töötas välja firma Dallas Semiconductor, mille koos kaubamärgiga 1-Wire™ omandas hiljem Maxim Integrated Products, Inc
Algselt oli see liides mõeldud lähimaarakendusteks, näiteks mikroprotsessorile mälu lisamiseks, kasutades selleks ainult ühte sisend-väljundviiku. Kõige levinum rakendus on iButtoni pakendis andmekogujad ja elektroonilised võtmed.
pisi|iButton elektroonilise võtmena
Lühikirjeldus
Tüüpilises rakenduses on ühe juhtmepaariga ühendatud üks ülemseade (master) ja üks kuni mitu alamseadet (slave). Ülemseadmeks on näiteks mikrokontroller ja alamseadmeteks võivad olla näiteks temperatuuri, voolutugevuse, pinge jt andurid või muud kombineeritud seadmed. 1-Wire liides kasutab andmesideks kahte juhet, millest üks on nulljuhe ja teine täidab kahte ülesannet: andmeside ja alamseadmete vooluga varustamine. Eraldi nulljuhtmest võib paljudel juhtudel loobuda, kasutades selle funktsiooni täitmiseks ühist nulli, varjestust või seadme metallkesta. 1-Wire protokoll sobib juhtudel, kui vajalik andmemaht on väike, kaugus anduritest suur ja anduri enda voolutarve väike. Andmevahetust algatab ja juhib ülemseade. Ooteseisundis on andmesiin "kõrgel", tüüpiliselt 2,8–5,25 V, pakkudes ka alamseadmetele vajalikku toitevoolu. Andmesideks tõmmatakse liinipinge lühiajaliselt nulli. Sel ajal saab alamseade tööks vajaliku voolu kas kondensaatorist või sisseehitatud patareist.
Standardijärgsel alamseadmel on tehases määratud 64-bitine ühene identifitseerimiskood, millest 8 bitti (perekood) kirjeldab seadme tüüpi ja funktsiooni ning 48 bitti on määratud järjekorranumbriks. Seetõttu ei teki liinil seadmete vahel konflikte ning alamseadmeid on võimalik ka käigu pealt lisada või vahetada.
Andmesidekiirus on lühikesel siinil maksimaalselt 125 kbit/s (overdrive mode), normaalselt aga 15,4 kbit/s. See andmesidekiirus on siinil leiduvate seadmete vahel jagatud. Töökindla siini pikkus sõltub tugevalt kasutatavatest lülitustest ja alamseadmete hulgast ja omadustest, jäädes vahemikku 100–500 meetrit.
Protokoll
Protokoll on ajakriitiline. Signaalliinist (clock) loobumise tõttu peavad alamseadmed sisaldama rudimentaarset ajaarvestuslülitust. Suur täpsus ei ole siiski tarvilik, mistõttu piisab lihtsast võnkeringist. Ajaaken (T) on standardkiiruse korral 60 µs pikkune. Andmesidesessioon on kolmeastmeline, ja algab "RESET"-käsuga, mis seab kõik alamseadmed töövalmis. Selleks tõmmatakse signaal nulli 480–640 mikrosekundiks (umbes 10T). Alamseadmed teavitavad oma valmisolekust omapoolse nullistamisega. Teiseks annab ülemseade teada, millise seadmega ta suhtlema hakkab. Teised seadmed lähevad seniks passiivsesse ooteseisundisse.
Kolmandaks toimub andmevahetus. Alamseade hakkab aega arvestama sel hetkel, kui ülemseade liinipinge alla tõmbab. Binaarne "1" antakse alamseadmele edasi kui lühiajaline pingekatkestus (kuni 15 µs), mis ajaakna möödumisel on lastud jälle kõrgele tasemele. Binaarne "0" kestab vähemalt 60 µs, ja on ajaakna möödumisel veel madalas olekus. Alamseade mõõdab liini olekut sõltuvalt oma täpsusest ajahetkel 20–50 µs.
Andmete lugemine toimub analoogselt: ülemseade annab algatuseks lühikese null-impulsi. Kui alamseade soovib saata binaarset "1"-te, siis ta ei tee midagi, ja liin on ajaakna möödumisel kõrges olekus. Binaarse "0" saatmiseks aga peab alamseade liini 60ks mikrosekundiks madalale tõmbama.
iButton
iButton on Maximi kaubamärk, mis tähistab 16 mm läbimõõduga, roostevabast terasest kellapatarei sarnast pakendit (nööpi), millel on kaks kontakti. Selline pakend on väga vastupidav keskkonnamõjudele. iButton võib olla lihtsalt passiivne identifikaator, näiteks kaubakasti küljes, aga ta võib sisaldada ka EEPROM-i, SHA-1 protsessorit krüpteeritud andmesideks, erinevaid sensoreid ja palju muud. Näiteks Hygrochron™ iButton on kasutusel peamiselt kauba kvaliteedi tagamisel. Nööpi on integreeritud 1-wire lülitus, termomeeter, hügromeeter, kell, patarei ja 8 kB EEPROM-mälu mõõtmistulemuste salvestamiseks. Seade võib lugemeid võtta ajavahemikuga ühest sekundist kuni 273 tunnini.
Hobirakendused
Suhtelise odavuse, lihtsuse ja häirekindluse tõttu on 1-wire protokoll kasutuses ka hobielektroonikas, näiteks koduilmajaamade ja koduautomaatikaga suhtlemiseks. Tõsi, I²C on riistvaraliselt lihtsam ja levinum, kuid vajab kahte lisajuhet (takt ja toide). Saadaval on 1-wire protokolli toetavaid laienduskaarte ja tarkvarateeke Raspberry Pi'le, Arduinole ja teistele mikrokontrolleritele, kuigi lihtsamal juhul saab ka ilma spetsiaalse kiibita hakkama. PC-tüüpi arvutiga ühendamiseks on võimalik kasutada kas jada- või USB-pordi 1-wire adaptereid.
Vilma
Vilma AS oli Eesti toiduainetetööstus ettevõte. Ettevõte tööstushooned asusid Viljandis. Ettevõtte viimane omanik oli Luterma. Ettevõte kustutati Äriregistrist 2013.
Mannerheimi rist
pisi|Mannerheimi rist (üleval 1. järk ja all 2. järk, Risti asetsevad marssali mõõgad tähendavad teist korda antud 2. järku.) Mannerheimi rist (soome keeles Mannerheim-risti, rootsi keeles Mannerheimkorset) on Soome sõjaline teenetemärk, mida anti välja jätkusõja ajal ja järel.
Mannerheimi rist oli jalaväekindral Adolf Ehrnroothi arvates kaitsejõudude juhataja Gustaf Mannerheimi enda välja pakutud. Mannerheim soovis teenetemärki, mida võidi samasugusena - ilma varasema "järguosata" - anda nii kindralile kui sõdurile. Teenetemärki siiski ei antud, saaja nimetati teenetemärgi kandjaks, Mannerheimi risti rüütliks.
Veeressursid
pisi|3/4 maakera pinnast on kaetud veega Veeressursid ehk veevarud on mingi piirkonna pinna- ja põhjavee koguhulk, mida on võimalik kasutada.
Veeressursid laiemas mõttes on vedelas, tahkes või gaasilises olekus olev vesi ja tema jaotumine maakeral.
Mannerheimi rist
Märgil on kaks järku, kuid 1. järgu risti on saanud vaid kaks sõjaväelast, Mannerheim ise ja Erik Heinrichs. Mannerheimi ristist rääkides peetakse tavaliselt silmas just 2. järku. Mannerheimi risti rüütliks (Mannerheim-ristin ritariksi) nimetati 191 sõjaväelast. Neli neist on saanud risti kahel korral.
Mannerheimi risti 1. ja 2. järgu ristid kuuluvad Vabadusristi rüütli klassi. Rüütli klassi sisemises järjestuses on 1. järgu Mannerheimi rist teisena Vabadusristi Suurristi järel. 2. järgu Mannerheimi rist on järjestuses neljas. 1. ja 2. järgu vahele jääb Vabadusristi 1. järgu rinnamärk.
Risti andmist puudutavas seaduses tehti sõja ajal kaks märkimisväärset muutust. Seadus autasude andmisest... 14. mail 1943. aastal, kui risti saamisele liideti riigi varudest makstav autasu 50 000 marka, mis suuruselt võrdus 1943. aastal ametlikult teenistuses oleva leitnandi aastapalgaga. Teise muutusena lisati 18. augustil 1944. aastal võimalus autasustada sõjaväelast teist korda uute kordaminekute eest.
Veeressursid
Veeressursside hulka kuulub kogu hüdrosfääri vesi, sh jõgede, järvede, kanalite, veehoidlate, merede ja ookeanide vesi, põhja- ja mullavesi, mäe- ja mandriliustike vesi (jää) ning veeaur atmosfääris.
Mannerheimi rist
Kõik Mannerheimi risti rüütlid on kutsutud iseseisvuspäeva vastuvõtule alates 1994. aastast, kui president Ahtisaari kutsus kõik siis veel elus olnud rüütlid koos abikaasadega. Rüütlid tulud vastuvõtule esimesena. Viimase rüütlina suri 1. novembril 2020 Tuomas Gerdt. 2011. aastal kutsutuist suri Heikki Nykänen 7. detsembril 91-aastaselt.
Juriidiliselt võib Mannerheimi risti veel ka tänapäeval välja anda, kuid rahuajal ja ka väiksema sõjalise konflikti puhul on see väga ebatõenäoline.
Veeressursid
Veeressursside kogumaht on 1390 mln km³, millest umbes 1340 mln km³ on maailmamere vesi. Alla 3% on magevesi, millest kasutamiseks kättesaadava osa moodustab vaid 0,3%.
Iga aasta 22. märtsil tähistatakse ÜRO otsuse järgi Ülemaailmset veepäeva.
Tiiu
Tiiu võib tähendada järgmist:
Mart Saarso
Mart Saarso (sündinud 26. septembril 1963 Raplas) on eesti merendustegelane ja poliitik.
Haridus
Saarso õppis aastatel 1972–1983 Tallinna 21. koolis inglise keele eriklassis. Keskkooli kõrvalt uuris ta Kaarel Orviku ja Ülo Paabu juhendamisel merejää mõju põhjasetete kujunemisele. 15-aastaselt sai temast Eesti kõigi aegade noorim jahtlaeva kapten.
1999 omandas Saarso Eesti Merehariduskeskuses kipper-mehaaniku (STCW) kutse. Ta on õppinud ka Tallinna Merekoolis laevajuhtimist ja Leningradi Hüdrometeoroloogia Instituudis okeanoloogiat.
Töökäik
Saarso on töötanud Rakendusgeofüüsika Instituudis (hiljem TPI Vetekaitse labor) insenerina ning on osalenud ekspeditsioonidel Läänemerel ja Atlandi ookeani eri osades uurimislaevadel Okenograf, Arnold Veimer, Polarstern, Professor Multanovskiy jt, uurides tahke aine vertikaalset voogu merekeskkonnas. Aastal 1989 konstrueeris ta merekeskkonna vertikaalse settevoo uurimiseks kasutatava settepüüdja, mida tänini toodab ja müüb Saksa firma Hydro-Bios Apparatebau GmbH nime "Sediment Trap acc. to Saarso" all. Saarso on juhtinud mitut mereekspeditsiooni ja polaarekspeditsiooni Arktikasse. Aastatel 2001–2005 töötas ta välisministeeriumis nõunikuna, juhtides Eesti Vabariigi integreerumist Antarktika lepingu süsteemi. Mart Saarso on olnud ka telesarja "Meretelevisioon" saatejuht, Eesti Merehariduskeskuse projektijuht ja Saaremaa Laevakompanii vahimadrus.
Saarso koostatud on kaks Eesti väikesadamate atlast "Estonian Cruising Guide 2004/2005" ja "Estonian Cruising Guide 2006/2007", millest viimane valiti rahvusvahelisel kartograafiakongressil paremuselt kolmandaks atlaseks maailmas aastal 2007. Alates 2002. aastast on Mart Saarso Teaduste Akadeemia Polaaruuringute Komitee liige ja projekti "Eesti Antarktika Ekspeditsioon" (ESTANTEX) juht ning Eesti Vabariigi kontaktisik Antarktika lepingu süsteemis. Ta on propageerinud Eestile oma uurimisjaama ehitamist Antarktikasse.
Poliitiline tegevus
Mart Saarso oli Eestimaa Roheliste liige 2007–2011. Aastail 2006–2007 juhtis Mart Saarso Erakond Eestimaa Rohelised valimiskampaaniat 2007. aasta Riigikogu valimisteks.
2007. aasta valimistel kandideeris Saarso Erakonna Eestimaa Rohelised üleriigilises nimekirjas 8. kohal, tema ringkonda jäid Saare-, Hiiu- ja Läänemaa. Kokku sai Saarso 570 häält ning ei osutunud valituks, jäädes asendusliikmete järjestuses teiseks.
2015. aasta Riigikogu valimistel kandideeris Saarso esikohal Erakonna Eestimaa Rohelised nimekirjas Pärnumaal, sai 202 häält ega pääsenud Riigikokku.
2017. aasta augustist kuulub Saarso Eesti Konservatiivsesse Rahvaerakonda. 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta EKRE nimekirjas, sai kokku 357 häält ja osutus valituks Saaremaa valla volikokku.
Poliitilisi seisukohavõtte
2014. aasta 15. veebruaril avaldas Mart Saarso ajalehes Postimees üleskutse eesti rahvale, milles võrdsustas Eesti-Vene piirilepingule allakirjutamise "lihaste laste müümisega inimkatsetega tegelevale laborile katsejänesteks" ning kutsus selle kavandatud allakirjutamise päeval, 18. veebruaril 2014 üleriigilistele protestidele ning nõudis "valitsuse tagasiastumist ja ennetähtaegseid riigikogu valimisi, sest praegusel koosseisul puudub mandaat piirilepingu ratifitseerimiseks".
Juulis 2018 kirjutas Saarso oma kontol Facebookis: "Kõik need perverdid, kes mahuvad lühendi «LGBT» alla, tuleb arvele võtta kui 100% vaimsed invaliidid, millega kaasneks valimisõiguse tühistamine. Samas ei tähendaks see, et nad tööd tegema ei pea. Vaimne puue ei sega töötamist kirka ja labidaga ning ei kätke endast otsest ohtu tervele ühiskonnale. Ma mõtlen seda täiesti tõsiselt." Facebook eemaldas postituse ja tegi Saarsole hoiatuse vihakõne teemal, millele Saarso reageeris teatega: "Kallid kaasteelised, see keskkond siin on rangelt tsenseeritud ja targem on leida mõni teine kanal, kus vabalt mõtteid avaldada saab." MTÜ Seksuaalvähemuste Kaitseks esitas seejärel politseile kaebuse vaenu õhutamise kohta, mida politsei menetlusse ei võtnud.
2018. aasta oktoobris ütles Mart Saarso Riigikogu liikme, Keskerakonna poliitiku Mihhail Kõlvarti kohta: "See asiaat on täiesti sobimatu sinna saali." Sõnavõtu ajendasid Kõlvarti ja Reformierakonna saadikute erimeelsused selle suhtes, kas ja kuhu Tallinna linnavolikogu saalis sobib panna suur Eesti lipp. ERRile kommenteeris Saarso oma ütlust sõnadega: "See on Eesti rahvale näkku sülitamine. Pealinn on meil migrantide käes."
Muu ühiskondlik tegevus
Saarso on Saaremaa Merispordi Seltsi auliige, Nordic Sediment Trap Association (NOSTRA) liige, Eesti Polaarklubi liige, Väikesadamate Liidu liige, MTÜ Eesti Antarktika Ekspeditsioonid liige, Kalevi Jahtklubi auliige, Paadrema Külaseltsi liige, Paadremaa Püha Kolmainu koguduse liige, MTÜ Paadrema Ettevõtluskoda liige.
Fiesta Internationale
Fiesta Internationale on aastatel 1986–1993 Pärnus korraldatud muusikafestival.
Mart Saarso
Muu ühiskondlik tegevus
1999.–2000. aastal oli Mart Saarso Eesti purjeka Lennuk kapten selle ümbermaailmareisil.
Fiesta Internationale
Džässifestivalide traditsioon kasvas välja Pärnus kohvikus "Võit" 1985–1986 toimunud džässikontsertide sarjast. Aastatel 1986–1988 kandis festival pealkirja "Pärnu Jazz", aastal 1989 "Jazz Fiesta" ning alates aastast 1990 "FiESTa Internationale".
Mart Saarso
Muu ühiskondlik tegevus
2018. aasta aprillis organiseeris Saarso "Teeme ära!" kampaania raames heakorratalgud Kuressaares Titerannas ja Raiekivi säärel.
Isiklikku
2007. aastal abiellus Mart Saarso Rapla Maarja-Magdaleena kirikus Kadi Grossiga, kellega koos kandideeris varem Eestimaa Roheliste nimekirjas Riigikokku. Kolmandat korda abielluv Saarso rõhutas ajalehele Eesti Kirik kirikliku laulatuse ja teiste kiriklike talituste tähtsust.
Fiesta Internationale
Kõigil aastatel oli festivali kunstiline juht Herbert Murd.
Mart Saarso
Isiklikku
Mart Saarsol on elukaaslane ja kolm last: Norman, Anett-Airiin ja Anna-Helena.
Peanse
Peanse on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Fiesta Internationale
1987. aasta festival
1987. aasta festivalil esines kogu Eesti muusikaeliit: Tallinna džässkvartett koosseisus Helmut Anniko, Tiit Paulus, Toivo Unt ja Toomas Rull, Urmas Lattikase ansambel, Tõnis Mägi, Silvi Vrait Blues Band, Jaak Jürisson, Avo Tamme, Sergei Manukjan, Villu Veski ansambel, Jossif Šagal, Kare Kauks, Alo Mattiisen, Kärt, Jaak ja Mart Johanson koos Indrek Veskimäega, Peeter Volkonski, Sven Kullerkupp, Kärt Tomingas ansambliga Park, Pärnu bigbänd eesotsas Loit Lepalaanega ning bigbänd Valter Ojakääru juhtimisel. Lisaks veel Lembit Saarsalu koos Leonid Vintškevitšiga Kurskist, Vladimir Tšekassin Vilniusest, Arkadi Šilkloperi trio Moskvast, Tatevik Hovanesjan Jerevanist, Diskomfort Riiast ja Polina Ossetinskaja Odessast. Raimond Valgrele pühendatud kontserdil laulis Valgre laule Sulev Luik koos Tõnu Raadikuga. Taas toimus ka "Taidlusdžäzzi" konkurss ja muusikakliinik Tiit Pauluse, Toivo Undi, Taavo Remmeli, Toomas Rulli, Igor Garšneki ja Jaak Jürissoni juhtimisel. Esmakordselt toimunud kunstiprogramm koosnes Concordia Klar-Ulase graafikast ja Riho Kulla skulptuuridest. Festivali plakati kujundas Ulvi Kuusk.
Innari Toome
Innari Toome (sündinud 5. aprillil 1976 Märjamaal) on eesti teatrikunstnik.
Fiesta Internationale
1988. aasta festival
1988. aastal esines Pärnus taas kogu Eesti muusikaparemik: Silvi Vrait, Jaak Jürisson, Tõnis Mägi, Heidi Tamme, Kare Kauks, Kärt Tomingas, Reet Kromel, Mare Väljataga, Jaak Johanson, Mart Sander, Artur Raidmets, Peeter Kardna, Tõnu Naissoo kvartett, Urmas Lattikase ansambel, Arvo Pilliroo kvartett, Avo Tamme trio, Ultima Thule, Horre Zeigeri bigband, Kalevi bigband, Pärnu bigband, Tallinna Riikliku Konservatooriumi trio koosseisus Arvo Leibur, Henry-David Varema ning Indrek Laul ja vokaalansamblid Kiigelaulukuuik ning Evergreen. Samuti esinesid festivalil vokalist Tatevik Hovanesjan Jerevanist, pianist Igor Bril koos oma õpilase Leonid Ptaškoga, laulja Valentina Ponomarjova ning multiinstrumentalistid Arkadi Šilkloper ja Sergei Letov Moskvast, trummar Vladimir Tarassov Vilniusest, kitarrist Valeri Belinov koos ansambliga Popolzovenije Leningradist, solistide ansambel Via Tertia Riiast ja Orkestrion Volgogradist. Pärnu sõpruslinnast Vaasast tuli ansambel Hollis Brown. Tõnu Naissoo eestvedamisel tähistati Uno Naissoo 60. sünniaastapäeva. Samuti toimus Raimond Valgre mälestuspäev, kus režissöör Mati Põldre esitles oma Raimond Valgrest rääkivat mängufilmi "Igavesti Teie" ning Hardi Tiidus koos Rudolf Kurgoga jagas oma mälestusi legendaarsest heliloojast ja muusikust. Üks kontsert toimus ka väljaspool Pärnut, selleks oli "Tori Jass" Toris. Festivali plakati kujundas Ulvi Kuusk, kontserdipaikade disaini lõid Eero Jürgenson, Toivo Raidmets ja Taso Mähar.
1989. aasta festival
1989. aastal esinesid festivalil Jim Gilbert koos Sue Burnsiga USA-st, Götz Tangerding Trio, Pontifex ja Kalle Aldis Laar Saksamaalt, H. Hanseni kvintett Taanist, Mynta ning jazzballett Etage Rootsist, Trio Töykeät, Nokoko ning Encko Happy Swingers Soomest, Andrei Rjabovi kvartett ja kosmilise folkloori ansambel Põhjaväaravad Venemaalt, Eestist aga Ultima Thule, Rosta Aknad, Kiigelaulukuuik, Tunnetusüksus, Data, Sergei Manukjan & Villu Veski kvartett, V.S.P. Projekt, Tõnis Mägi, Silvi Vrait, Peeter Volkonski, Jaak Johanson, Marko Matvere, Kärt Tomingas oma ansambliga, Heidy Tamme, Tõnu Naissoo, Peeter Kardna, Helmut Aniko ansambel, Lembit Saarsalu kvartett, Urmas Lattikase kvintett, Avo Tamme kvartett jt. Jazzkonservatooriumi nime all aset leidnud loengutel esinesid Götz Tangerding, Erkki Lappalainen ja Peeter Volkonski. VAT Teater tuli välja performance'iga "Joo meri tühjaks", toimus Iti Norralti tekstiilide ja Tõnu Talve isikunäitus "Pöördumine". Festivali tunnusgraafika kujundas Enn Kivi, kontserdilavade disainerid olid Marko Kekišev, Eero Jürgenson, Toivo Raidmets ja Taso Mähar.
1991. aasta festival
1991. aasta festivalil esines saksa avangardmuusika pioneer Peter Brötzmann koos oma MÄRZ Comboga (trompetil Toshinori Kondo Jaapanist ja kitarril Nicky Skopelitis New Yorgist), samuti Young Tuxedo Jazz Band New Orleansist, Steve Cohn ja Tom Dycus USA-st, Marilia Brasiiliast, Carole Grimes Inglismaalt, Peter Kowald, Hans Reichel, Bach & Blues ja Kalle Aldis Laar Saksamaalt, Vladimir Tarassov ja V. Labutis Trio Leedust, Debbie Cameron (koos eesti ansamblitega Avicenna ja Karavan), trio Koch-Schütz-Studer Šveitsist, Nouvelle Cuisine Austriast, Ole Bram & Fritz von Bülow Quartet ning Global Guarantee Orchestra Taanist, Kicki Enqvist & Jerker Johanssons Quartet ning Peter Asplund Jazz Quartet Rootsist, trio Šilkloper-Alperin-Starostin Moskvast, Enver Izmailov koos Narket Ramazanov Krimmist, Tyva Tuvast, Jazz Chorale Gruusiast. Eesti muusikuid esindasid Tõnu Naissoo ja Eesti Raadio Big Band koos Mike Peipmaniga Austraaliast, Tunnetusüksus koos Kalle Aldis Laariga Saksamaalt, Silvi Vrait, Pantokraator, Pajuke, Väikeste Lõõtspillide Ühing, Jaak ja Mart Johanson, Compromise Blue, Jäääär, Nevil Blumberg, Urmas Lattikas Band, duod Arvo Pilliroog-Ain Agan, Avo Tamme – Tiit Paulus ja Kärt Tomingas – Vello Toomemets. Toimus Raimond Valgrele pühendatud kontsert, kus esinesid Sulev Luik, Heli Vahing, Kärt Tomingas ja Rain Simmul. Lisaks sai näha Henry Smith'i (USA) tantsuetendust "Warriors Don't Die", California sõltumatute kunstnike ühisnäitust, Tõnu Talve performance'it (kaastegev Erich Krieger) ja Enelini moeshow. Festivali graafilise disaini kujundas Marko Kekišev, lavade ja linnaruumi kujunduse lõid Eero Jürgenson, Taso Mähar ja Toivo Raidmets.
1992. aasta festival
1992. aastal esinesid festivalil Yamar Tama Thiam Senegalist, One Time Inglismaalt, Toys of Joy Taanist, Kalle Laar / Takashi Kazamaki New Yorgist, Hans Reichel Saksamaalt, Bhagavad Guitars Austraaliast, Piirpauke, Rinneradio ja Boycot Soomest, Skirmantas Sasnauskas Jazz Quartet Leedust, Shuffle Demons Kanadast. Viimane salvestas Pärnus ka ühe loo oma live-helikandjale "Alive in Europe". Eesti muusikutest astusid üles Tõnis Mägi ansambliga 777, Tunnetusüksus, InBoil ja Jäääär, vennad Johansonid, Eriti Kurva Muusika Orkester, Sitimaan Pärnust. Koos muusikaprogrammiga toimus samal ajal Baltoscandali teatriprogramm. Festivali graafilise disaini kujundas Marko Kekišev, lavade ja linnaruumi kujunduse lõid Eero Jürgenson, Taso Mähar ja Toivo Raidmets.
1993. aasta festival
Aastal 1993 oli esinejate seas valge bluusi tippnimi John Hammond, Charles Gayle Trio, New & Used ning Roy Nathanson & Anthony Coleman New Yorgi džässiklubist Knitting Factory ja Peter Gabrieli maailmamuusika organisatsiooni W.O.M.A.D. artistid (S. E. Rogie Sierra Leonest, Remmy Ongala & Super Matimila Orchestra Tansaaniast ja Ayub Ogada Keeniast). Maailmamuusikat pakkusid ka Orquestra Cumbre De Pinar del Rio Kuubast ja Sharkiat Egiptusest, Global Guarantee Orchestra Taanist. Veel esinesid festivalil iirlane Kevin Coyne, John King, Joe Vestich ja Where's The band? New Yorgist, B-Shops for The Poor Inglismaalt, Day & Taxi ning Šveitsist, Cosmic Zoo ja Julia Rootsist. Olulisematest soome artistidest esinesid festivalil Trio Töykeät, Piirpauke, Slobo Horo ja mitmed teised. Eesti muusikutest olid astusid üles Panto, Kiigelaulukuuik, Aleksander Müller, Mister Lawrence, Sitimaan, Kolumbus Kris jpt. Ruto Killakund Peeter Jalaka eestvedamisel pakkus oma teatriprojekti. Festivali plakati ja firmastiili kujundas Marko Kekišev.
30. aastapäeva kontsert
Mais 2016 tähistati kontserdiga Endla teatris 30 aasta möödumist esimesest festivalist. Esinesid Pärnu Bluesiklubi ansambel Blue Passion, Tuuli Velling koos Teet Vellingu ja Mart Sooga, Anneli Kadakas – Andres Roots ja Tom Waitsi ansamblist tuntuks saanud kitarrist Omar Torrez koos Reigo Ahvena, Tanel Rubeni ja Mihkel Mälgandiga.
Innari Toome
Aastal 1999 lõpetas Toome Tartu Kunstikooli kunstilise kujundamise alal. Ta töötab Vanemuise kunstnikuna ja kuulub Eesti Teatriliitu.
Gustav Ernst Hasselblatt
Gustav Ernst Hasselblatt (1. november 1705 Noarootsi – 12. märts 1766 Jõelähtme) oli Eesti vaimulik.
Immatrikuleerus 1. juunil 1726 Halle ülikooli, oli kohal veel aastal 1729. Ordineeriti 13. märtsil 1745 diakoniks, 3. juulil 1748 aga õpetajaks.
Oli 1745–1748 Varbla Püha Urbanuse koguduse diakon, 1748–1766 aga Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja. Oli pietistlike vaadetega vaimulik.
Isiklikku
Tema isa Christian Hasselblatt ja vanaisa Isaac Svenonis Hasselblatt olid Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetajad. Vend Isaac Hasselblatt oli Tallinna Toomkoguduse rootsi õpetaja, vend Carl Friedrich Hasselblatt oli õpetaja Noarootsi ja Reigi kogudustes. Poeg Peter Anton Hasselblatt oli Hageri Lambertuse koguduse õpetaja. Äi Anton thor Helle oli Jüri koguduse õpetaja ja piibli eesti keelde tõlkija.
Peanse
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Lääne maakonda Lihula valda.
10. jaanuarini 2014 oli osa Petaaluse külast.
Vile tänav
Vile tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosa Luite asumis.
Vile tänav algab Luite tänavalt ja viib väiksemate korterelamute juurde. Tänav tekkis Luite 5 ja Luite 11 detailplaneeringu järgi juunis ning sai nime 6. augustil 2014.
Nimi on auruveduri teemaline sarjanimi ning antud temaatilise kokkukuuluvuse järgi Veduri tänava, Söe tänava, Vee tänava ja Auru tänava nimega, mis seostuvad Tallinn-Väikse raudteejaamaga.
Sloboda-Šlõškovetska
Sloboda-Šlõškovetska (ukraina keeles Слобода-Шлишковецька) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Mogõliv-Podilskõi rajoonis. Elanike arv on 538. Pindala on 1,4 km².
Poprad
Poprad on linn Slovakkias Prešovi maakonnas Popradi ringkonnas, Tatra mäestiku jalamil. Popradis on vana kesklinnaala ja rahvusvaheline Poprad-Tatryni lennuväli. Linnast viib tramm mägedes asuvasse suusakeskusse.
2005. aastal oli linnas 55 158 elanikku. 2001. aasta rahvaloenduse järgi oli elanikest 94,1% slovakke, 2,1% mustlasi ja 1% tšehhe. 65,9% elanikest on katoliiklased ja 7,3% protestandid.
Kuna Poprad asub Tatra mäestiku jalamil, pakub mäestik linnale suurepäraseid vaateid. Linna lähedal asub neli rahvusparki. Jaanuari keskmine temperatuur on –3,5...6 °C ja juulis on üldiselt 16–17 soojakraadi. Sademeid on aastas keskmiselt 600–800 mm. Lähedal asuvad mäed mõjutavad loomulikult linna ilma. Tuul puhub tihti idast või lõunast ning kõige tuulisemad kuud on detsember ja jaanuar.
Audiogiid
pisi|Audiogiidiseade Audiogiid on kaasaskantav seade või rakendus, mis pakub huviväärsuse – näiteks muuseumi – külastajale lisainfot helisalvestise kujul.
Audiogiide pakutakse turistidele tavaliselt suletud ruumides, kuid vahel ka välitingimustes (näiteks Inglismaal Blenheim Palace'i aedades). Need jagavad taustainfot vaadatavate asjade kohta. Sageli on audiogiidid saadaval mitmes keeles ja mitmel viisil. Mõnes neist võidakse pakkuda algupärast muusikat ja intervjuusid, mis muudab selle vähem tavapärase giiditeenuse ja rohkem dokumentaalse raadiosaate sarnaseks.
Tavapäraselt laenutatakse audiogiidiseadmeid kohapeal, kuid uuemal ajal on audiogiidid saadaval ka internetist allalaaditavatena või mobiilirakendustena. Mõned audiogiidid on tausta või piletihinna sees, vahel tuleb need aga eraldi osta. Traditsiooniliste audiogiidiseadmetega komplektis on kõrvaklapid, info kuulmiseks tuleb vajutada kindlat marsruuti pidi ühe eksponaadi juurest teise juurde liikudes nuppu või sisestada eksponaadi number. Tänapäeval võib rakendus kasutaja asukoha määrata ise või näiteks mobiiltelefoni kaamera abil.
Otto Tigane
Otto Tigane (3. veebruar 1901 Kastolatsi, Otepää vald – 13. jaanuar 1992 Räpina) oli Räpina Aianduskooli õpetaja, viljapuude aretaja ja aiandusraamatute autor.
Elulugu
Otto Tigane sündis Mihkel ja Leena Tigase pere neljanda lapsena. Ta alustas haridusteed Väimela algkoolis. Hiljem õppis Võru Poeglaste Reaalgümnaasiumis, mille lõpetas 1923. aastal. Osales kooliõpilasena Eesti Vabadussõjas ja sai 1919. aasta augustis haavata. Teda raviti Tartu sõjaväehaiglas.
Aastatel 1923–1929 õppis ta Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas. Kuulus üliõpilasseltsi Põhjala. Esimese praktika sai Tartus ülikooli õppe-katseaias ja K. Willi puukoolis. 1929. aasta aprillist 1930. aasta juulini täiendas Otto Tigane end Saksamaal Pillnitzi kõrgemas aianduskoolis. Eestisse naastes töötas aasta aianduse-mesinduse nõuandjana Virumaal.
Ta suri 13. jaanuaril 1992 Räpinas ning on maetud Ristipalo kalmistule.
Aretustöö
Otto Tigane on seotud Eesti Vabariigi esimeste suuremate puuviljaaedade rajamisega. Ta pani aluse Räpina Aianduskooli puuviljanduse kollektsiooniaedadele ja õppekabinetile. Tigane keskendus viinapuude kasvatamisele avamaal, vormpuude kujundamisele ja kääbusviljapuude kasvatamisele. Tema initsiatiivil hakkas aianduskool kasvatama ja müüma kääbusviljapuude istikuid. Ta oli üks esimesi, kes hakkas Eestis kasutama uusi võtteid viljapuude võrade kujundamisel.
Aiandusraamatud
Otto Tigane on kirjutanud raamatu "Kääbusviljapuude kasvatamine" (1960), suure osa õpikust "Puuvilja- ja marjakasvatus" (1968), kääbusviljapuude osa raamatus "Aiapidaja käsiraamat" ja palju artikleid erialaajakirjades. Ta on tõlkinud õppekirjandust.
Dugong
Dugong (Dugong dugon) on meriveiseliste ehk sireeniliste seltsi kuuluv suur herbivoorne mereimetaja, ainus elav esindaja dugonglaste sugukonnast. Tema lähim sugulane Stelleri meriõhv (Hydrodamalis gigas) suri välja 18. sajandil üleküttimise tagajärjel. Lisaks dugongile on meriveiseliste seltsis veel kolm liiki mereimetajaid, nad kuuluvad sugukonda lamantiinlased (Trichechidae).
Taksonoomia
Dugongid on lähedamalt suguluses elevantidega kui teiste mereimetajatega – nad kuuluvad samasse monofüleetilisse rühma koos tuhniku (Orycteropus afer) ja damaanlastega. Fossiilsete leidude järgi ilmusid meriveiselised juba eotseenis, arvatakse, et tol ajal elasid nad Tethyse ookeanis. Sireenlaste kaks perekonda arvatakse olevat lahknenud keskeotseenis, seejärel toimus Miotseenis dugongi ja Stelleri meriõhva hargnemine ühisest esivanemast. Teiste dugonglaste fossiile leitud ei ole.
Molekulaarsetel uuringutel mitokondriaalse DNA (mtDNA) põhjal on võrreldud erinevaid dugongide populatsioone. Tulemustest on selgunud, et Kagu-Aasia populatsioon on teistest erinev ning Austraalias on leitud kaks eraldiseisvat liini, millest ühte kuuluvad ka dugongid Aafrika ja Araabia ümbrusest. Üks liinidest ulatub Moreton Bayst Queenslandis Lääne-Austraaliani, teine Moreton Bayst Põhjaterritooriumini. Vähesel määral on toimunud geneetilist segunemist Kagu-Aasia ja Austraalia populatsioonide vahel, seda põhiliselt Timori lähedal. Praeguseks on siiski kogutud liiga vähe geneetilisi andmeid, et saaks tõmmata kindlaid piire eri populatsioonide vahele.
Anatoomia ja morfoloogia
Dugongi keha on silinderjas, sarnane hülge omaga. Nahk on paks ja sile, sündimisel valkjasroosa, kuid tumeneb vanemaks saades külgedel ja seljal pruunikaks või hallikaks. Värvus võib varieeruda ka vetikate tõttu, mis kasvavad tihtilugu dugongide nahal.
Keha on hõredalt kaetud lühikeste karvadega, enim on neid suu ümbruses; arvatakse, et see aitab neil ümbrust tunnetada. Dugongil on suur lihaseline hobuserauakujuline ülahuul, mis moodustab hästi liikuva koonu – selle abil hangib ta toitu. Dugongi saba ja loivad sarnanevad delfiini omadega. Edasi liigub ta saba aeglaselt üles-alla liigutades, kuid saab seda ka väänata sooritamaks pööret. Viimasele aitavad kaasa ka loivad, mida kasutatakse liikumise aeglustamiseks.
Väga väikeste silmade tõttu on dugongidel piiratud nägemine, selle aga kompenseerib suurepärane kuulmine. Kõrvad asetsevad kahel pool pead ja neil puuduvad kõrvalestad. Ninaavad asetsevad pealael ja on klappidega suletavad. Dugongidel on kaks nisa, mis asetsevad kumbki kahelpool keha loibade taga. Sugudevahelised erinevused on dugongidel vähemärgatavad. Isaste testised ei ole väliselt näha, põhiline erinevus on genitaalava paiknemine naba ja päraku suhtes, emastel asub see pärakule lähemal.
Dugongide kopsud on väga pikad, ulatudes peaaegu neerudeni, mis on samuti pikenenud – kohastumus eluks soolases vees. Kui loom saab haavata, hüübib veri väga kiiresti. Dugongil on seljalülisid 57–60. Erinevalt lamantiinidest ja ka näiteks inimestest nende hambad elu jooksul ei vahetu.
Täielik hambavalem on dugongil 2.0.3.3/ 3.1.3.3, mis tähendab, et ülemise lõualuu mõlemal poolel on kaks lõikehammast, kolm silmahammast ja kolm purihammast; alumisel lõualuul kolm lõikehammast, üks kaniin, kolm silmahammast ja kolm purihammast.
Et dugongid saaksid vees paremini paigal püsida, kulgeda ja peatuda, on nende roided ja teised pikemad luud ebatavaliselt tihked ja ei sisalda luuüdi. Sama ballastsüsteem esineb ka teistel meriveiselistel.
Levik ja elupaik
Dugongid elavad soojades rannikuvetes Ida-Aafrikast Austraaliani, kaasa arvatud Punases meres, India ja Vaikses ookeanis. Austraalias asub suurim dugongi populatsioon, mis ulatub Shark Bayst Lääne-Austraalias Moreton Bayni Queenslandis. Shark Bay populatsioon koosneb arvatavasti ligi kümnest tuhandest dugongist ja on hinnatud stabiilseks. Ranniku lähedal eksisteerib ka väiksemaid populatsioone. Väga palju elab dugonge Carpentaria lahes ja Torrese väinas (Põhjaterritoorium). Suur Vallrahu on dugongidele tähtsaks toitumisala, seal elutseb samuti umbes 10 000-isendiline populatsioon; ka kõik suured lahed Queenslandi rannikul ja rannikulähedased saared, mille läheduses kasvab mererohtu, on dungongidele tähtsad elupaigad.
Dugongid liiguvad enamasti madalates vetes, tavaliselt mitte sügavamal kui kümme meetrit. Vahel võivad nad aga toiduotsinguil sukelduda kuni 39 meetri sügavusele, kus kasvavad süvavee-mererohud, näiteks Halophila spinulosa. Poegivad dugongid madalamas rannikuäärses vees, sügavamal avamere pool viibivad nad rohkem talvel, sest vesi muutub ranniku ääres sel ajal külmaks.
Erinevalt lamantiinidest saavad dugongid terve oma elu hakkama soolases vees. Kuigi dokumenteeritud dugongide arvukus arvatakse olevat väiksem kui tegelik, täheldatakse siiski dugongide arvukuse langust – viimase 90 aasta jooksul on neist hävinud 20%. Dugongid on kadunud Hongkongi, Taiwani ja Mauritiuse vetest, samuti osaliselt Jaapani, Filipiinide ja Vietnami vetest. Tõenäoliselt hävib lähiajal veel mitmeid populatsioone.
Ökoloogia ja elukäik
Dugongid on pika elueaga, vanim teadaolev isend elas 73 aastat. Neil ei ole väga palju looduslikke vaenlasi, kuid noorloomadele on ohtlikud krokodillid, mõõkvaalad ja haid. On registreeritud juhtumeid, kus dugong on hukkunud ka astelrai tekitatud haavade tõttu. Suuremaks probleemiks dugongidele on lai hulk infektsioone ja parasiite, nagu ussid, algloomad (näiteks perekond Cryptosporidium), erinevad bakteriinfektsioonid jms. Alates 1996. aastast arvatakse 30% dugongide surma põhjuseks Queenslandis olevat haigused.
Kuigi dugongid on muidu väga sotsiaalsed loomad, liiguvad nad enamasti ringi ühe- või kahekaupa. Selle põhjuseks on arvatavasti toidu paiknemine – mererohi ei kasva nii tihedalt, et saaks toita korraga suurt hulka isendeid. Üksteisega suhtlemine käib dugongidel erineva sageduse ja amplituudiga häälitsuste – piiksumiste, vilinate, haukumiste, ja muude vees kajavate häälte kaudu, millel kõigil on erinevad tähendused. Emad ja vasikad suhtlevad füüsilise kommunikatsiooni teel – katsuvad üksteist nina või loibadega, nuusutavad; vasikas ujub tavaliselt kas ema kohal või tema all, puudutades aeg-ajalt loivaga vanema selga või kõhtu, et suurendada kindlustunnet.
Dugongid võivad teha toiduotsinguil pikki rändeid, ka suuremate gruppidena, kuid jäävad püsivalt siiski teatud alale, kus viibivad kogu elu. Hea mälu tõttu suudavad nad ka pärast väga pikki rännakuid suunduda tagasi kindlatesse paikadesse. Dugongide päevased liikumisteed on mõjutatud tõusudest ja mõõnadest. Aladel, kus on lai loodete ulatus, liiguvad loomad koos tõusuga, et pääseda ligi madalamatele toitumisaladele. Kuigi dugongid on mereloomad, võivad nad vahel ujuda kuni 3 km mööda jõe ülesvoolu. Ühel äärmuslikult juhul püüti kinni isend, kes oli jõudnud rannikust 15 kilomeetri kaugusele.
Toitumine
Dugonge ja teisi sireenlasi kutsutakse ka "merilehmadeks", kuna nende põhitoit on mererohi. Kui võimalik, siis haaravad nad söömisel kogu taime ja neelavad selle koos juurtega. Mererohtu on erinevaid liike, mida dugongid toiduks tarvitavad; kehvematel perioodidel võivad nad aga toituda ka vetikatest. Lisaks taimsele toidule satub dugongide söögilauale vahetevahel ka mõni meduus või koorikloom.
Dugongid on aeglased ujujad, liikudes kiirusega umbes 10 kilomeetrit tunnis. Merepõhjal toitudes liiguvad nad eriti aeglaselt, kasutades "kõndimiseks" rinnaloibi.
Paljunemine
Dugongid saavad suguküpseks 8–12-aastaselt, mis on hiljem kui enamik imetajaid; teistel andmetel 6–18-aastaselt.
On leitud, et isased dugongid kaotavad vananedes suguvõime. Vaatamata dugongide pikale elueale, mis on umbkaudu 50 aastat või isegi rohkem, poegivad emased vaid mõned korrad oma eluea jooksul, see-eest aga hoolitsevad poegade eest märkimisväärselt hästi.
pisi|Ema koos vasikaga
Sigimiskäitumine on eri populatsioonides varieeruv. Mõnedes asurkondades märgib isane ära territooriumi, mida emane innaajal külastab. Isane üritab siis emasele dugongile muljet avaldada, kaitstes oma territooriumi teiste isaste eest. Mõnes teises populatsioonis aga üritab mitu isast korraga ühte emast paaritada. Selle tulemusena võivad nad vigastada nii emast kui ka teineteist. Viimasel juhul kopuleerub emane mitmete isastega ja viljastumise tõenäosus suureneb.
Tiinus kestab 13–15 kuud ja korraga sünnib tavaliselt ainult üks poeg. Poegima läheb ema väga madalasse vette, on nähtud, kuidas dugong poegib peaaegu rannikul. Kohe pärast sündi tõstab ema poja veepinnale, et too saaks teha oma esimesed hingetõmbed.
Vastsündinud on 1,2 meetri pikkused ja kaaluvad umbes 30 kilogrammi. Ema imetab poega 14–18 kuud, kuigi poeg hakkab sööma ka mererohtu juba varsti pärast sündi. Poeg lahkub ema juurest alles siis, kui on saavutanud suguküpsuse.
Tähtsus inimesele
Ajalooliselt on madalas vees elavad dugongid olnud kergeks sihtmärgiks küttidele, kes tapsid neid nii liha, rasva, naha kui ka kontide pärast. Austraalia aborigeenidele on dugongide liha ja rasv olnud traditsiooniliselt kõige hinnatumaks toiduks ja mõned peavad dugongi lausa osaks oma aborigeenlusest, seepärast on mõnes kohas pärismaalastele jäetud õigus vähesel määral dugonge küttida.
Dugongi õli ja liha on olnud väga olulise tähtsusega ka Indias, kus seda on kasutatud afrodisiaakumina. Jaapanis valmistati dugongi roietest kaunistusteks nikerdusi.
Arvatakse, et lugematud legendid merineitsitest võivad olla inspireeritud just dugongidest, sest nad sarnanevad teatud määral väliselt inimestega.
Kaitse
Dugongide arvukus on viimasel ajal langenud. Et populatsioon oleks jätkusuutlik, peaks aasta alguses eksisteerivatest täiskasvanud dugongidest 95% olema elus ka sama aasta lõpus. Populatsiooni ohustamata võiks hinnangute põhjal emaseid dugonge küttida umbes 1–2%, protsent aga väheneb piirkondades, kus on toidupuudus ja dugongid sigivad harvem.
Ka üliheade tingimuste korral on vähetõenäoline, et populatsioon kasvaks rohkem kui 5% aastas. Seepärast on dugongid väga tundlikud ülepüügi suhtes. Fakt, et nad elavad madalas vees, lisab tundlikkust inimtegevuse suhtes, kuigi inimmõju dugongidele ei ole väga palju uuritud, kõige rohkem on seda tehtud Austraalias. Paljudes maades ei ole määratud isegi dugongide arvukust piirkonnas ja seetõttu on keeruline kaitset planeerida.
Viimane suurem dugongide uuring tehti Austraalias 2002. aastal. Sellest järeldus, et dugongide arvukus on vähenemas ja et ta on umbes kolmandikust endisest levialast välja surnud. Queenslandi osariigis on dugongide kaitseks loodud 16 kaitseala, samuti mõned piirangualad, kus aborigeenidele määratud küttimisõigused ei kehti.
Kuigi suurimaks probleemiks on küttimine ja elupaikade kadu, sureb palju dugonge ka inimeste kalapüügi tõttu. Tööstuslik kalapüük ei ole siinkohal põhisüüdlane, kuna see toimub sügavamas vees. Hoopis kohalike kalurite võrgud on need, kuhu dugongid kergesti kinni jääda võivad ja seejärel hukkuvad, kuna ei saa minna pinnale hingama. Varem olid suureks probleemiks ka haivõrgud, mis nüüdseks on enamasti asendatud söödastatud konksudega.
Dugongide püüdmisel teadustöö eesmärgil on hukkunud vaid paar isendit. Vangistuses hoida on neid väga kallis ja keeruline, ka orvuks jäänud dugongipoegi aidata on peaaegu võimatu, kuna aeg, mil vasikas vajab emahoolt, on väga pikk. Kogu maailmas elab vangistuses kokku vaid viis dugongi, kaks neist – Pig ja Wuru – elavad Austraalias Sydney okeanaariumis.
Rahvusvahelise Looduskaitseliidu (IUCN) punase nimestiku järgi on dugong määratud ohualtiks, ning loodusliku loomastiku ja taimestiku ohustatud liikidega rahvusvahelise kauplemise konventsioon (CITES) reguleerib ja keelab rahvusvahelise kaubitsemise dugongidega ja dugongist valmistatud saadustega.
2021. aasta Vormel 1 hooaeg
2020. aastal tuli sõitjatest seitsmendat korda maailmameistriks Lewis Hamilton, pannes end seega samale pulgale Michael Schumacheriga. Mercedes on konstruktorite maailmameistritiitli kaitsja, olles võitnud oma seitsmenda järjestikuse tiitli 2020. aastal.
Sõitjad ja meeskonnad
Hooajal osaleb kümme meeskonda, igas tiimis on kaks sõitjat. ''* - Nikita Mazepin on venelane, ent WADA otsuse järgi laieneb Venemaa dopinguskandaalist tulenev sportlaste võistluskeeld ka FIA maailmameistrivõistlustele ning seega ei tohi Mazepin osaleda Vene riigi nime, lippu ega hümni kasutades. Mazepin osaleb seega Venemaa Autospordiliidu lipu all.''
Meeskondlikud muutused
Renault nimetas end ümber Alpine'ks, nimi pärineb Renault sportautode tütarfirmast. Racing Point muutis oma nime Aston Martiniks – tiimi omanik nimelt omandas firmas 16,7% osaluse. McLaren vahetas Renault' mootorid Mercedese vastu, tuues seega nime McLaren-Mercedes F1 tagasi.
Sõitjate muutused
Romain Grosjean ja Kevin Magnussen mõlemad lahkuvad F1-sarjast, nende asendusteks Haasi autodes on F2-sõitja Nikita Mazepin ja F2-sõitja, 7-kordse maailmameistri poeg Mick Schumacher.
Sebastian Vettel ei pikendanud oma lepingut Ferrariga ning võtab üle Sergio Péreze koha Racing Pointis (järgmine aasta Aston Martin). Ferraris võtab Vetteli koha üle McLarenist lahkuv Carlos Sainz jr.
Carlos Sainzi asenduseks McLareni roolis saab olema Daniel Ricciardo, kes lahkub Renault'st (järgmine aasta Alpine). Alpine ridadesse astub Fernando Alonso, naastes sporti pärast kaheaastast eemalolekut.
Yuki Tsunoda võtab üle Daniil Kvjati koha AlphaTauri roolis. Racing Pointist lahkuv Sergio Pérez asendab Alexander Albonit Red Bulli roolis, viimane jääb Red Bulli reserv- ja simulaatorisõitjaks.
2021. aasta kalender
pisi|Rohelises on riigid, kus toimus 2021. aastal F1-etapp, musta täpiga on märgitud ringrajad. Endised võõrustajamaad on märgitud tumehalliga, endised ringrajad valge täpiga 2021. aasta kalender koosneb 23st etapist. Hooaeg pidi algama Austraalias, ent Austraalia etapp tõsteti riiklike karantiininõuete tõttu hooaja teise poolde.
Kalendri muutused
Hollandi Grand Prix toimub esimest korda pärast 1985. aastat. Sõit pidi toimuma juba eelmisel aastal, ent tühistati koroonapandeemia tõttu. Esmakordselt toimub Saudi Araabia Grand Prix, selleks spetsiaalselt ehitatud tänavarajal Jeddah' linnas. Sarja naasevad kõik 2020. aastal ärajäänud etapid, välja arvatud Vietnami Grand Prix, mille toimumine tühistati pärast ühe peakorraldaja arreteerimist korruptsioonikahtlustustel, ning Kanada Grand Prix, mis tühistati taas koroonapandeemia tõttu. Koroona tõttu tühistatud Austraalia Grand Prix'd asendab sarjas esmakordselt kasutatav Losaili ringrada ja Katari Grand Prix. Koroona tõttu tühistati vaid paar nädalat enne selle planeeritud toimumist ka Jaapani Grand Prix.
2020. aastal erandjuhul liitunud etappidest/radadest jäid kalendrisse Emilia Romanga Grand Prix Imolal, Portugali Grand Prix Portimãos ja Steiermargi Grand Prix Red Bull Ringil. Esimene asendab algselt kalendril olnud, ent hiljem välistatud Hiina Grand Prix'd. Tühistatud Kanada Grand Prix'd pidi asendama Türgi Grand Prix Istanbuli ringrajal, ent see omakorda asendati teise etapiga Spielbergis (Briti reisipiirangute tõttu). Ära jäetakse ka algselt plaanis olnud Singapuri Grand Prix, mida asendab lõpuks ikkagi korraldatav Türgi Grand Prix.
Regulatsioonide muutused
2021. aasta toob kaasa mitmed märkimisväärsed regulatsioonimuutused. 2021. pidi tooma kaasa uue ajastu F1-s ja uued regulatsioonid, ent paljude nende kasutuselevõtt lükati koroonaviiruspandeemia tõttu edasi.
Finantsregulatsioonid
2021. aastal tuuakse sisse F1 ajaloo esimene kulutuslimiit, sel hooajal on lubatud kulutuste ülempiir 145 miljonit dollarit (121,8 miljonit eurot). Antud piiri langetatakse järgmistel aastatel 140 miljonile 2022. aastal ja 135 miljonile 2023. aastal.
Kulutuslimiidi alla ei lähe turunduskulud, sõitjate ja tiimi kolme kõrgeima teenija palgad. Lisaks ei lähe kulutuslimiidi alla tiimipersonali emadus- või isaduspuhkuse kulud või haigehüvitised, lisaks ka arstihüvitised tiimipersonalile ja koondamiskulud. Tiimidel on lisaks lubatud kulutada kuni 45 miljonit dollarit (37,8 miljonit eurot) kuni 2024. aastani kapitalikuludes.
Kulutuslimiidi või muude finantsrikkumiste eest on ette nähtud karistused alates rahatrahvidest kuni tiimi maailmameistrivõistlustest väljaarvestamiseni.
Tehnilised regulatsioonid
Suurim visuaalne muutus on autode põranda pindala märkimisväärne vähendamine. Muuhulgas peaks märkimisväärselt lihtsustuma põranda ehitus. Muudatuse eesmärk on vähendada autode aerodünaamilist keerukust ja vähendada põranda toodetud surujõudu. Samal eesmärgil on vähendatud ka tagumiste pidurite jahutusvinglettide pikkust 40 mm võrra 80 mm-le ning difuuserite pikkust vähendatud 50 mm võrra.
Autode miinimumkaalu on tõstetud 746 kilogrammilt 752-le ning jõuallika miinimumkaal 145 kilogrammilt 150-le.
Sellest aastast on keelatud tiimidel oma auto arendamine teistelt tiimidelt saadud informatsiooni põhjal, mis pole kõigile tiimidele võrdselt kättesaadav, ehk teiste autode "kopeerimine" tohib aset leida vaid testimisel või võistlustel tehtud fotode, vaatluste või videote põhjal. Lisaks on keelatud teiste tiimide autode skaneerimine 3D-kaameratega. Regulatsiooni eesmärk on vältida 2020. aasta hooajal aset leidnud juhtumit, kus Racing Pointi auto oli suuresti kopeeritud tiitli võitnud Mercedese auto pealt niivõrd suures ulatuses, et autot kutsuti "roosaks Mercedeseks" (Racing Pointi põhivärv oli roosa).
Mercedese DAS-süsteem (Dual Axis Steering, kaheteljeline roolisüsteem) keelati FIA ja Mercedese kokkuleppel reeglitäpsustusega pärast vaid üht hooaega ära.
Sellest hooajast on lubatud F1 autol materjalidena kasutada lina, kanepit ja bambust.
Muutused harjutusajakavas
Kõik kolm vabatreeningsessiooni on nüüd 60 minuti pikkused (varem olid kaks treeningsessiooni 90 minuti pikkused).
Punktisüsteem
Punkte antakse igal etapil esikümnele, lisaks antakse punkt kiireima ringi sõitjale (FL).