cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alexanderplatz
Varasem ajalugu
pisi|Alexanderplatz umbes 1905. aastal Algselt oli tegemist linna kindlustustest väljapoole jääva kariloomade turuga. Oma nime sai Alexanderplatz Vene keisri Aleksander I järgi, kui tema külaskäigu auks 25. oktoobril 1805 käskis Preisi kuningas Friedrich Wilhelm III turuplatsi ümber nimetada. Oluliseks muutus väljak 19. sajandi lõpul, kui sinna rajati Alexanderplatzi raudteejaam, ning tähtsaks ärikeskuseks arenes paik pärast seda, kui 1904. aastal avati lähedal asuvas turuhallis Hermann Tietzi kaubamaja. Metroojaam praegusel U2 liinil avati Alexanderplatzil 1. juulil 1913.
Alexanderplatzi kõrgaeg oli 1920. aastatel, kui see oli koos Potsdamer Platziga Berliini ööelu südameks. Sellest inspireerituna ilmus 1929. aastal Alfred Döblini romaan „Berliin, Alexanderplatz”, mille põhjal on valminud kaks filmi – Piel Jutzi linateos 1931. aastal ja Rainer Werner Fassbinderi 15 ja poole tunni pikkune film 1980. aastal. 1920. aasta ümber algas ka väljaku ümberkujundamine vastavalt kasvanud liiklusele. Samuti ehitati raudteeviadukti äärde kaks uut hoonet, 1932. aastal valmisid vastavalt Peter Behrensi plaanidele Alexanderhaus ja Berolinahaus.
Alexanderplatz Ida-Berliini osana
pisi|Alexanderplatz 1980. aastatel 1960. aastatel läbis Alexanderplatz suure ümberkujunduse – seda laiendati osana Ida-Berliini linnasüdame uuenduskavast ning väljak muudeti jalakäijate alaks. Väljaku äärde rajati sel perioodil ka teletorn (Fernsehturm), samuti kujundavad üldilmet 125 meetri kõrgune Park Inn Berlini hotell, maailmakell (keerlev installatsioon, mis näitab kellaaega kogu maailmas) ja Hermann Henselmanni loodud Haus des Lehrers (Õpetajate maja).
1989. aasta 4. novembril Alexanderplatzil toimunud meeleavaldus oli Ida-Saksamaa ajaloo suurim demonstratsioon.
Saksamaa taasühinemise järel
Saksamaa taasühinemise järel on paljusid Alexanderplatzi ümbruse hooneid renoveeritud. Hoolimata trammiliinide sõlmpunkti taastamisest on väljaku üldilme jäänud sotsialismi perioodi meenutavaks. Muuhulgas on alles populaarse kohtumiskohana praegu grafitiga kaetud Rahvaste Sõpruse purskkaev (Brunnen der Völkerfreundschaft).
1993. aastal valmis ka arenduskava, mis sisaldas mitme pilvelõhkuja ehitamist, kuid seni pole nende ehitamine plaanis, sest puudub nõudlus vastavate pindade järele. Mõned hooned ehitati ümber siiski seoses Kaufhofi kaubamaja rekonstrueerimisega 2004. aastal ja Berliini suurima maa-aluse raudteejaama rajamisega. Läheduses avati 2007. aastal umbes 180 poega Alexi kaubanduskeskus ning 2008. aastast asub Alexanderplatzil Saturni elektroonikapood.
Paljud ajaloolised hooned asuvad Alexanderplatzi läheduses, sealhulgas linnavalitsuse asukohaks olev Punane raekoda (Rotes Rathaus). Samuti lähikonnas asunud kunagine Ida-Saksamaa parlamendihoone Palast der Republik on praeguseks lammutatud ja sellel kohal kavatsetakse taastada barokne linnaloss (Stadtschloss).
Grönegau
Grönegau (ka Graingau) on ajalooline piirkondlik nimi ühele paljudest Saksi Gaudest, mis on säilinud tänapäevani
Piirkonda on esmamainitud 852. aastal. Grönegau on piirkond, mis enamasti katab sama ala, mis praegune Melle Osnabrücki kreisis Saksamaa Alam-Saksi liidumaal. Umbes 800. aastast kuni 12. sajandini jooksis Gau vana lõunapiir arvatavasti Borgholzhausenist ja Hallest Bündesse ja Spengesse idas. Amt Grönenbergi on esmamainitud 1360. aastal. Seejärel kaotas see osa varakeskaegsest Grönegaust, sealhulgas Halle, Borgholzhauseni ja Borgloh'. 1852. aastast alates ei ole enam piirimuutusi toimunud, Amt Grönenbergi ulatus on sellest ajast alates sama mis hilisemal Melle kreisil ja lõpuks, 1972. aastast, Melle vallal. Mitmed piirkonna ühingud kannavad siiski Grönegau nime. Isegi kiirtee teenindus Melle lähedal A 30 kiirteel kannab seda iidset piirkondlikku nime.
Gwaihir
Sõja viimase lahingu ajal Mordori Musta Värava ees juhtisid Gwaihir ja tema vend Luitaja kõiki Põhja kotkaid võitlusse Sõrmusevaimudega vahetult enne seda, kui hävitati Üks Sõrmus. Seejärel suundusid Gwaihir ja Luitaja Turmamäe nõlvadele, kus nad päästsid Frodo Paunaste ja Tobajuss Mängla.
LÕIM projekt
LÕIM projekt
Projekt on rahastatud Euroopa Majanduspiirkonna ning Norra finantsmehhanismi toel läbi Riigi Tugiteenuste Keskuse.
Projekti info: https://vorumaa.ee/arendus/projektid/loimitud-teenused-koolist-valjalangemise-ennetamiseks-voru-maakonnas/
Kümnevõistluse Eesti meistrivõistluste medalivõitjad
Kümnevõistluse Eesti meistrivõistluste medalivõitjad.
Algkeel
Algkeeleks nimetatakse võrdlev-ajaloolises keeleteaduses vähemalt kahe reaalselt teada oleva omavahel suguluses oleva keele rekonstrueeritud hüpoteetilist esivanemat.
Atlex
Atlex on Eesti kirjastus, äriühinguna Atlex AS.
Algkeel
Algkeeli rekonstrueeritakse praeguste keelekujude ühis- ja erijoonte põhjal, näiteks rekonstrueeritud läänemeresoome algkeel põhineb läänemeresoome keelte ja murrete jäädvustustel. Rekonstrueeritud algkeele ja kunagise tegeliku varasema keelekuju olemusliku erinevuse tõttu on vene keeleteaduses eristatud rekonstrueeritud algkeelest (vene keeles prajazõk) eraldi mõistena aluskeelt (vene keeles jazõk-osnova), mis tähistab praeguste keelte mingil kindlal ajal või kindlas kohas räägitud reaalset eellaskeelt. Esimene rekonstrueeritud algkeel oli indoeuroopa algkeel, seejärel Altai ja Uurali. Hästi rekonstrueeritud algkeel on variatsioonivaba, ilma murdeerinevusteta, samas kui elav keel on tohutult varieeruv, liigendudes murreteks ja idiolektideks.
Atlex
Atlex tegutseb alates 1992. aastast, mil hakkas välja andma spordiajakirja Atleet.
Algkeel
Algkeele kui keeleteadusliku rekonstruktsiooni määratluse ja omaduste tõttu on Tiit-Rein Viitso hinnangul üldjuhul ebakorrektne püüda algkeelt dateerida. Kui mitme keele ühise eellaskeele olemasolu kohta on kirjalikke viiteid, on rekonstrueeritud algkeele samastamine reaalsete keelte tegeliku eelkäijaga Viitso hinnangul küsitav. Võrdlev-ajaloolise keeleteaduse vahenditega rekonstrueeritud algkeele vastavus varasemale keelekujule võib mõnes osas olla väga suur, kuid mida erinevamad on algkeele rekonstrueerimiseks kasutatud keeled või murded, seda ebaühtlasemad on rekonstrueeritud algkeele eri osad ajaliselt.
Atlex
Ajakirjadele lisandus peagi kõrgkoolide õppevahendite kirjastamine ja trükkimine. Aastast 2002 kirjastab kirjastus ka üldharidus- ja kutsekoolide õpikuid.
Algkeel
Rekonstrueerimine
Algkeeli rekonstrueeritakse võrdlev-ajaloolise meetodi abil. Selleks võrdleb teadlane eri keelte samatähenduslikke sõnu ja püüab nende põhjal rekonstrueerida algkeele sõnu nii, et oleks võimalik seletada, kuidas ühest või teistest algkeele vormist on keelemuutuste tagajärjel kujunenud tänapäeva keelte vastavad sõnad. Näiteks idaeuroopa algkeele rekonstrueerimisel võrreldi vanakreeka, ladina, saksa ja inglise keelt muistste sanskritikeelsete tekstidega. Kreeka ja ladina keeles lõpeb sõna s-ga ka inglise sanskriti keeles d(t)-häälikuga, siis leiti, et algkeeles olid sõna lõpus mõlemad häälikud, kuid ühes harus kadus d ja teises s. Sõna keskel oli algkeeles ilmselt pikk o, sest sellest häälikust on kõige kergem ette kujutada arenguid tänapäeva keeltesse. Niisugusel viisil ajas tahapoole liikudes jõutigi algkeele sõnakujuni.
Viited
3. Õpik “Keel ja ühiskond” M. Ehala, K. Habicht, P. Kehayov, A. Zabrodskaja
Edith
2018. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 521. naisenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Edith 192 naisel.
Vali tuul
Vali tuul meres|thumb
Vali tuul ehk kõva tuul on tuul, mille tugevus on 7 palli Beauforti skaala järgi ehk 7 bofoori. Tuule kiirus võib olla 27–33 sõlme ehk 31–38 miili tunnis ehk 50–61 km/h ehk 13,9–17,1 m/s.
Selle tugevusega tuul vilistab kogu taglases, vastu tuult on raske käia. Puutüved õõtsuvad, oksad kalduvad.
Meres või järves on veepind vahuvöödiline, tekivad pika perioodiga veelained kõrgusega 4–5,5 m (13–19 jalga), mille laineharjad murduvad ja moodustavad pikki valle, tuul moodustab lainevahust triipe.
Nina raamatukogu
Nina raamatukogu on raamatukogu Tartu maakonnas Peipsiääre vallas Nina külas. Raamatukogu juhataja on Maarika Helaja.
Rotaator
Rotaator on riputi ja haaratsi vahel olev pöördseade, mis võimaldab tööpead pöörata.
BRICS
pisi|BRICS-riigid BRICS on viit riiki – Brasiiliat, Venemaad, Indiat, Hiinat ja Lõuna-Aafrikat – tähistav akronüüm, mis põhineb nende riikide ingliskeelsetel nimedel (Brazil, Russia, India, China, South Africa). Kuni 2010. aastani kasutati lühendit BRIC, mis tähistas Brasiiliat, Venemaad, Indiat ja Hiinat, pärast seda lisati Lõuna-Aafrikat tähistav S-täht.
Ajalugu
Tähise BRICS (algselt BRIC) võttis kasutusele India päritolu Ameerika Ühendriikide majandusteadlane Roopa Purushothaman, kelle mõtted avaldati 30. novembril 2001 investeerimispanga Goldman Sachsi varahalduse esimehe Jim O'Neilli aruandes "Maailm vajab parema majandusega BRIC-riike" ("The World Needs Better Economic BRICs"). Aruandes väideti, et Brasiilia, Venemaa, India ja Hiina majandused kasvavad lähiaastatel kiiremini kui G7 riikide majandused. 1. oktoobril 2003 avaldasid Goldman Sachsi analüütikud Dominic Wilson ja Roopa Purushothaman aruande "Unistades BRIC-riikidega: tee 2050. aastani" ("Dreaming With BRICs: The Path to 2050") väites, et 2050. aastal on BRIC-riikide majandus suurem kui senise kuue juhtiva tööstusriigi oma.
2006. aasta septembris toimus New Yorgis ÜRO Peaassamblee põhidebati raames esimene nelja riigi välisministrite kohtumine, mida hakati pidama igal aastal. Riigipead kohtusid esimest korda 16. juunil 2009 Jekaterinburgis. Tippkohtumine lõppes Venemaa presidendi Dmitri Medvedevi lühikese avalduse ja kommünikeega, mis nõudis arengumaadele rahvusvahelistes finantsasutustes ja ÜRO-s rohkem võimu.
2010. aastal alustas Lõuna-Aafrika BRIC-iga liitumisläbirääkimisi, 24. detsembril 2010 kutsus tollane eesistujariik Hiina teda ametlikult liituma. Kolmandal tippkohtumisel 13.–14. aprillil 2011 Hiina kuurortlinnas Sanyas võeti Lõuna-Aafrika ametlikult liikmeks. BRIC nimetati ümber BRICS-iks (S tähistab Lõuna-Aafrikat).
Kokku on 2021. aasta seisuga peetud 13 tippkohtumist (viimane toimus septembris 2021 New Delhis). 2022. aasta juunis toimub tippkohtumine Hiinas.
2011. aastal asutati BRICS-i foorum, sõltumatu rahvusvaheline organisatsioon, mis edendab BRICS-riikide vahel kaubanduslikku, poliitilist ja kultuurilist koostööd. 2013. aasta märtsi lõpus leppisid liikmesriigid Lõuna-Aafrika Vabariigis Durbanis viiendal BRICS-i tippkohtumisel kokku ülemaailmse finantsasutuse loomises, mille eesmärk on luua rahandusasjades arengumaadele alternatiiv. 2013. aasta septembris Peterburis toimunud BRICS-i juhtide kohtumisel eraldas Hiina loodavale arengupangale 41 miljardit dollarit; Brasiilia, India ja Venemaa igaüks 18 miljardit dollarit ja Lõuna-Aafrika 5 miljardit dollarit.
George Martin
pisi|Sir George Martin Sir George Henry Martin (3. jaanuar 1926 London – 8. märts 2016) oli inglise muusikaprodutsent ja arranžeerija.
Kuigi George Martini produtseeritud muusika esitajate valik ulatub UFO-st kuni Ultravoxi, Jeff Becki ja Celine Dionini ning Peter Sellersist, on tema pärand lahutamatult seotud ansambliga The Beatles.
1950. aastad
Kui Martin 1950. aastal muusikafirmas EMI tööle asus, pandi ta vastutama plaadifirma Parlophone eest. Ta lihvis oma produktsioonitehnikat komöödiaplaatide peal, mida avaldasid näiteks Peter Ustinov ning Spike Milligan ja Peter Sellers raadiosarjast "The Goon Show".
1960. aastad
Ent kui Martin oma oskused kasutusele võttis, hakkas ansambli potentsiaal realiseeruma. Martin tootis kõik nende albumid ja ka hilisemad väljaanded, näiteks 2006. aastal ilmunud remikside plaadi "Love". Seepärast oli ta ainuõige valik Elton Johni singli "Candle in the Wind" produtsendiks, sellest sai kõigi aegade müüduim singel.
1970. aastad
1974. aasta 17. aprillil alustas Martin tööd ansambli America albumiga "Holiday". 1976. aastal anti välja ansambli American Flyer debüütalbum. Martin nimetas seda suurimaks pommiks, mida ta eales teinud. Kokku juhtis ta seitsme America albumi produtseerimist.
Säfstaholm
Säfstaholm on aed-õunapuu sort. pisi|344x344px|Säfstaholm õun pisi|260x260px|Säfstaholm õunad See õuna sort kuulub paremate suvisortide rühma, on keskmise suurusega, pisut kandiline, peenikese läikiva rohekas-kollase koorega, mis üleni kaetud karmiin-punaste joontega. Puuduseks võib pidada, et mõnel aastal küpsevad viljad kergesti üle, muutudes siis jahuseks ja lõhenedevad. Puu on külmakindel ja terve. Hakkab vara kandma ja kannab rikkalikult.
Ion Monea
Ion Monea (30. november 1940 Tohanu Vechi, Brașovi maakond – 1. märts 2011 Bukarest) oli Rumeenia poksija.
Monea oli kokku üheteistkordne Rumeenia meister - II keskkaalus (kuni 75 kg) aastatel 1960-1964 ja poolraskekaalus (kuni 81 kg) aastatel 1965-1970.
Monea sai II keskkaalus (kuni 75 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Edward Crookile (USA) ning jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Emil Schulzile (SÜV) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta sai poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1968. aasta México olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, sest vigastas poolfinaalis oma nina ja loovutas finaalvõistluse Dan Paźniakile (NSV Liit), kes võitis kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks.
Monea osales II keskkaalus (kuni 75 kg) 14. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1961), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Jevgeni Feofanovile (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning sai 15. Euroopa meistrivõistlustel (Moskva, 1963) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Valeri Popentšenkole (NSV Liit). Ta sai poolraskekaalus (kuni 81 kg) 17. Euroopa meistrivõistlustel (Rooma, 1967) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Dan Paźniakile (NSV Liit)ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 18. Euroopa meistrivõistlustel (Bukarest, 1969) hõbemedali, kaotades finaalis jällegi kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Dan Paźniakile (NSV Liit).
Silmusnelinurk
Silmusnelinurk on ruudukujuline kujund, mille nurkadel on ümarad või kandilised silmused. Võib olla kujundatud ruumilisena, moodustatud lõppematust paelast või nöörist. Sellele on omistatud maagilisi omadusi.
Eesti rahvakultuuris on silmusnelinurga kohta kasutatud nimetusi nagu nelinurk, nelikand, nelikant, aasruut, võlusõlm. Silmusnelinurka leiab arheoloogilises materjalis 9.–12. sajandist pärinevatel metallist rinnaehetel, pronksspiraalkaunistustel ja tinulistel. Silmusnelinurk on pisuhänna tõrjeks esinenud viljasalvedel. Seda on tehtud ka muudele esemetele, näiteks viis silmusnelinurka kombineerituna koonlalaual. Samuti on seda laiemalt kasutatud kirstudel perekonnaõnne kaitsvas tähenduses. Rohkem kui puuesemetel on silmusnelinurka kasutatud tekstiilide kaunistustes: kinnastel ja kirisukkadel, Setu vöödel, Lõuna-Eesti tikandites , naastpõimes rahvavaipadel.
Sümboolikas
Silmusnelinurk on Kultuurimälestiste riikliku registri logol ja kultuurimälestiseks tunnistatud hoonetele jm objektidele paigaldatakse seda märki kandev ümmargune metalltahvel. Kultuuripärandilist vaatamisväärsust tähistab see märkidel ka Soomes, Rootsis, Taanis, Gröönimaal ja Norras.
Silmusnelinurgast oli kujundatud 2017. aasta XII noorte laulu- ja tantsupeo "Mina jään" embleem.
Silmusnelinurk on Kastre valla lipul ja vapil.
Paul Thagard
Paul Richard Thagard [ˈθeɪɡɑːrd] (sündinud 28. septembril 1950 Saskatchewani provintsis Yorktonis) on Kanada filosoof.
Parim seletus: teooriavaliku kriteeriumid
Artiklis "The Best Explanation: Criteria for Theory Choice" esitab Thagard parema seletava teooria valiku kriteeriumid, mida tegelikult kasutatakse, ning esitab selle põhjal teooriate õigustamise teooria, mida ta peab paremaks teooriate kinnitamise hüpoteetilis-deduktiivsest mudelist.
Gilbert Harman (The Inference to the Best Explanation, Gilbert Harman) ja teised on väitnud, et induktiivne järeldamine on parima seletuse järeldamine. Selle väite põhiline nõrkus on see, et pole öeldud, kuidas kindlaks teha, milline seletus on parim. Selles artiklis mainib Harman ainult, et tuleb valida lihtsam, usutavam, suurema seletusjõuga ja vähem ad hoc hüpotees; hiljem ütleb ta midagi selle kohta ainult seoses statistilise järeldamisega ("Detachment, Probability, and Maximum Likelihood") ning räägib ebamääraselt, et tuleb maksimeerida seletuslikku sidusust ja minimeerida muutust (Thought). Keith Lehrer (Knowledge) ei looda, et oleks võimalik parema seletuse mõiste kasulik analüüs. Ent teadusliku arutlemise tegelikest juhtudest on näha seletavate teooriate hindamise kriteeriumid.
Hüpoteeside järeldamist selle põhjal, mida nad seletavad, on arutanud René Descartes,Gottfried Wilhelm Leibniz, David Hartley,  William Whewell ja Charles Sanders Peirce.
Parima seletuse järeldamine tähendab seda, et mingit hüpoteesi aktsepteeritakse sel alusel, et ta annab tõenditele parema seletuse kui alternatiivsed hüpoteesid. Näiteks Charles Darwin järeldas niiviisi oma teooria, et liikide evolutsioon toimub loodusliku valiku kaudu. Raamatus "Liikide tekkimine" loetleb ta palju fakte, mida evolutsiooniteooria seletab, kuid teooria, et Jumal lõi liigid üksteisest sõltumatult, ei seleta. Need puudutavad näiteks liikide levikut ja loomade atrofeerunud elundeid. 6. trükis ütleb ta otsesõnu, et vaevalt võiks arvata, et väär teooria seletaks nii rahuldavalt nii paljusid ise laade fakte, ning kaitseb oma meetodit, öeldes, et seda meetodit kasutatakse ka tavaelus ja seda on sageli kasutanud suurimad loodusfilosoofid. Nii et Darwin kasutab parima seletuse järeldamist. Antoine Lavoisier asendas flogistoniteooria põlemise hapnikuteooriaga ning leidis, et see hajutab ja kaotab keemia peamised raskused ning seletab kõiki nähtumusi hämmastavalt lihtsasti. Et hapnikuteooria seletab tõendeid, ilma et tuleks postuleerida negatiivset kaalu, annab see parema seletuse. Christiaan Huygens kaitses teoses "Traité de la lumière" valguse laineteooriat, näidates, kuidas see seletab valguse sirgjoonelist levikut, peegeldumist ja murdumist ning mõningaid kaksikmurdumise nähtusi. Laineteooria tõrjus välja Isaac Newtoni valguse korpuskulaarteooria, aga Thomas Young püüdis laineteooriat taaselustada, lisades interferentsiteooria, mis võimaldas seletada paljusid värvilise valguse nähtusi. Augustin Fresnel ründas korpuskulaarteooriat, väites, et laineteooria seletab valguse peegeldumist ja murdumist vähemalt sama hästi kui osakesteteooria, ning on teisi, difraktsiooni ja valguse polarisatsiooniga seotud nähtusi, mida seletab ainult ühtsel alusel ainult laineteooria (korpuskulaarteooria vajab arvukalt ad hoc-hüpoteese). Nii on laineteooria parim seletus.
Siit on näha kolm tähtsat kriteeriumi parima seletuse kindlakstegemiseks. (Need kriteeriumid ei ole tarvilikud ega piisavad tingimused: teaduslik arutlemine on selleks liiga keeruline. Kriteerium on otsustusestandard, mida tuleb seletavate hüpoteeside hindamisel teiste kriteeriumide vastu vaagida: kriteeriumid on omavahel pinges.) Need kriteeriumid on konsilients, lihtsus ja analoogia.
Konsilientsi mõiste pärineb William Whewellilt (The Philosophy of the Inductive Sciences). Konsilients on teooria seletusjõu mõõt. Teooriat nimetatakse konsilientseks, kui ta seletab vähemalt ühte faktide klassi. Üks teooria on teisest konsilientsem, kui ta seletab rohkem faktide klasse. Et seda näidata, osutatakse faktide klassile või klassidele, mida üks teooria seletab, teine mitte. Ühte teooriat nimetatakse teisest konsilientsemaks kas siis, kui seletatavate faktiklasside arv on suurem, või siis, kui teooria seletab kõiki neid faktiklasse mida teinegi ja lisaks veel midagi. Võib juhtuda, et teooria on esimese definitsiooni järgi teisest konsilientsem, aga teise definitsiooni järgi mitte. (Vrd Larry Laudan, "Two Dogmas of Methodology".) Sel juhul otsustatakse selle järgi, kumb teooria seletab tähtsamaid fakte, või teiste kriteeriumide järgi.
Konsilientsi puhul teeb asja keeruliseks faktiklassi mõiste, sest see oleneb sellest, kuidas teadmiste korpus parajasti on liigendatud. Induktiivses loogikas ja teaduses võetakse seda etteantuna, sest võistlevate teooriate pooldajatel pole selles tavaliselt lahkarvamusi. Asi on selles, et faktiklasse ehk rakendusi eristatakse taustteadmise ja ajalooliste pretsedentide järgi, mis on võistlevatel teooriatel ühised. Mõnikord ühe teooria pooldajad ignoreerivad ühte faktiklassi, näiteks paljud flogistoniteooria pooldajad keeldusid arvesse võtmast põlevate kehade kaalu suurenemist. Seletamata fakte ignoreerivad teadlased, keda huvitab rohkem teooria arendamine kui selle kritiseerimine. Aga kui ilmub uus teooria, mis seletab nii seda, mida vana teooria seletab, kui ka varem seletamata fakte, peab vana teooria nüüd seletatud faktidele tähelepanu pöörama. Võib ka juhtuda, et uus teooria näitab, et tõendid, mida vana teooria seletas, olid ekslikud. Näiteks usuti enne Darwinit üldiselt, et liigi muutlikkusel on kindel piir, aga Darwini uurimus kunstlikust valikust lükkas selle ümber. Darwini teos näitab ka, et on võimalik ka vaidlus selle üle, kuidas fakte rakendusteks jaotada. Aga kokkuvõttes ei sega klassideks jaotamise täpsete meetodite puudumine konsilientsil olla seletavate hüpoteeside hindamise kriteerium.
Seda, et konsilientne teooria seletab eri liiki fakte, võib väljendada ka nii, et see seletab seadusi eri valdades. Kõik faktid, mida teooriate kasuks tuuakse, ei ole seadused. On näiteks Snelli murdumisseadus, Lavoisier' seadus, mille järgi põletatava keha kaalu kasv võrdub põlemise keskkonnaks oleva õhu kaalu kahanemisega. Aga on fakte, mis on üksikumad: kaksikmurdumine Islandi paos, Merkuuri periheel, fossiilide jaotus Lõuna-Ameerikas. Darwini juhtumil oleks sageli täpsem öelda, et faktid ei ole mitte seadused, vaid tendentsid, näiteks organismidevahelised sarnasused, mida näitab aktsepteeritud klassifikatsiooniskeem. Sellepärast ei hakka Thagard rääkima, et teooriad saavad konsilientseks, kui nad seletavad seadusi.
Konsilientsi mõiste ajalooline olulisus on ilmne. Huygens tõi faktiklassidena välja valguse leviku, peegeldumise, murdumise ja kaksikmurdumise. Young laiendas laineteooriat ja täiustas argumenti, lisades faktid värvuse kohta. Fresnel parandas argumenti, seletades mitmesuguseid difraktsiooni- ja polarisatsiooninähtusi. Tema tööga sai valguse laineteooria ilmselt konsilientsemaks kui Newtoni teooria. Samamoodi esitas Lavoisier mitmesugused põlemis- ja kaltsinatsiooninähtused, mida tema teooria seletas. Sellega, et tema teooria seletas põlevate kehade kaalu kasvu, oli see saanud konsilientsemaks kui flogistoniteooria. Darwini evolutsiooniteooria oli tohutult konsilientsem kui loomishüpotees: ta näitas hulga fakte, mida tema teooria seletab, aga loomishüpotees ei seleta. Üks väljapaistev komsilientsi näide on Newtoni mehaanika, mis seletas planeetide ja nende kaaslaste liikumist, komeetide liikumist, loodeid jne. Aga üldrelatiivsusteooria osutus konsilientsemaks, seletades Merkuuri periheeli, valguse paindumist gravitatsiooniväljas ja spektrijoonte punanihkeid tugevas gravitatsiooniväljas. Kvantmehaanika ületab kaugelt iga rivaali, sest see seletab teatud aatomite spektrisagedusi, magnetisminähtusi, aine tahket olekut, fotoefekti ja Comptoni efekti.
Konsilientne teooria ühtlustab ja süstematiseerib. Ta mitte lihtsalt ei ole faktidega kooskõlas, vaid seletab mitme valla fakte. Selle poolest erineb konsilients seletusjõust, süstematiseerimisjõust, süstematiseerimisest ja ühtlustamisest. Näiteks andis Carl Hempel (Aspects of Scientific Explanation) süstematiseerimisjõule definitsiooni, mis on puhtsüntaktiline ja seetõttu täpsem kui siinne konsilientsi definitsioon. Aga see ei ole rakendatav siintoodud ajaloolistele näidetele. Michael Friedman püüdis formaliseerida, kuidas seletus ühtlustab, vähendades sõltumatult aktsepteeritavate väidete koguarvu, aga Philip Kitcher ("Explanation, Conjunction, and Unification") leidis selles tõsiseid puudusi. Niisuguste katsete taga on eeldus, et seletusjõudu saab kuidagi hinnata, vaadeldes deduktiivseid järeldusi mingist hüpoteesist. Aga niisugused deduktsioonid nagu "A, järelikult A" ja keerulisemad näited, mida on arutanud Sylvain Bromberger ("Why-Questions") ja teised, näitavad, et iga deduktsioon ei ole seletus. Pealegi on hüpoteesi seletusjõu hindamisel oluline, et seletatav oleks korrastatud ja klassifitseeritud. Võtame näite Charles Sanders Peirce'ilt: seda, et mees on katoliku preester, saab järeldada niisuguste väga erinevate faktide põhjal, nagu see, et ta oskab ladina keelt, kannab musta riietust ja valget kraed, on tsölibaadis jne. Meid ei huvita paljude sama klassi triviaalsete faktide (tema vasak püksisäär on must, tema parem püksisäär on must jne) seletamine. Parima seletuse järeldamisel ei loe mitte lihtsalt seletatavate faktide arv, vaid nende mitmekesisus, ja seda mõistet ei ole lootust kenasti formaliseerida.
Seni vaadeldud konsilientsi mõiste on staatiline: see eeldab, et kõik faktiklassid, kõik tõendid, on antud. Kui teadlane oma tulemusi esitab, siis see üldiselt nii paistabki. Aga seletavate hüpoteeside aktsepteeritavuse puhul tuleb arvesse võtta ka dünaamilist konsilientsimõistet. Whewelli konsilientsimõiste ongi dünaamiline. Ta ütleb, et tõendid meie induktsiooni kasuks on palju sundivamad, kui need võimaldavad seletada ja kindlaks teha juhtumeid, mis on teist laadi kui need, mida me hüpoteeside kujundamisel silmas pidasime. Teooria on dünaamiliselt konsilientne, kui ta on saanud aja jooksul konsilientsemaks. Üks teooria on teisest rohkem dünaamiliselt konsilientne, kui ta on hakanud seletama rohkem uusi faktiklasse. Edukat ennustust peetakse sageli dünaamilise konsilientsi näitajaks, kui ennustus puudutab uut valda ja on ühtlasi seletus. Edukas ennustus tuttavas vallas ei ütle teooria seletusjõu ega aktsepteeritavuse kohta suurt midagi, näiteks järjekordne Marsi asendi õige ennustus tugevdab ainult pisut uskumust, et Newtoni mehaanika seletab selle klassi fakte. Kui aga Edmond Halley ennustas Newtoni teooria põhjal Halley komeedi tagasitulekut, näitas see teooria seletusjõudu, sest seda polnud seni komeetidele rakendatud. Teine näide: Young rakendas interferentsiseadust François Arago ja Jean-Baptiste Biot' avastatud dipolarisatsiooninähtusele.
Seni kirjeldatud konservatiivse dünaamilise konsilientsi puhul ei ole uue nähtuse seletamiseks ei teooriat ega abihüpoteeside hulka tarvis muuta. Aga teooria avaldab sageli muljet sellega, et ta seletab seni seletamatuid nähtusi pärast niisugust muutust. Näiteks Fresnel tegi oletuse, et valguslained ei ole mitte pikilained, vaid ristlained. Teooria omadust seletada uut liiki fakte teooria või abihüpoteeside modifitseerimise abiga nimetab Thagard radikaalseks dünaamiliseks konsilientsiks. Niisuguse teoorialaienemise väärtus on illusoorne, kui lisatakse ainult ad hoc-hüpotees, st hüpotees, mis seletab ainult neid nähtusi, mille seletamiseks see püstitati. Seega peab modifitseeritud teooria olema konservatiivselt dünaamiliselt konsilientne.
Dünaamiline konsilients sarnaneb Imre Lakatosi progressiivsete probleeminihete mõistega ("Falsification and the Methodology of Scientific Research Programmes"). Mõlemad mõisted räägivad sellest, kuidas teooria täiustudes toetust juurde saab. Hüpoteetilis-deduktiivne meetod ignoreerib seda teooriate hindamise dünaamilist joont.
Seni on olnud juttu konsilientsist kui teooriate omadusest, aga ka üldistusi saab järeldada parimate seletustena. Kuidas näiteks väide "Kõik rongad on mustad" seletab erinevaid faktiklasse? Vastus on näidete mitmekesisuse probleemis. Tuleb vaadelda ronki eri kohtades, eri maailmajagudes, eri kliimades. Tähtsam on saada esinduslik valim kui väga suur valim. Testimise hüpoteetiis-deduktiivse mudeli ja ka lihtsa loendava induktsiooni suur puudus on see, et ei võeta arvesse näidete mitmekesisust. Kui võtta teaduslikku arutlemist parima seletuse järeldamisena, siis näidete mitmekesisus ongi üks konsilientsi liik. Üldistus, et kõik F-id on G-d, on konsilientne, kui objektidel on nii suur mitmekesisus, et üldistus koos väitega, et objekt on F, seletab seda, et objekt on G.
Mitmekesisus on sama problemaatiline mõiste nagu faktiklass või rakendus, aga klassifikatsiooni võti on jälle taustteadmine. Et testida näiteks Snelli seadust, tuleb valguse murdumist mõõta eri ainetel, eri temperatuuridel jne, kuid mitte eri linnades, sest me usume, et valgus on igal pool ühesugune. Põlemisseadusi tuleb testida eri ainetega, kuid mitte ühe tiku eri otstes.
Wesley Salmoni (The Foundations of Scientific Inference) järgi on näidete mitmekesisus oluline sellepärast, et see aitab kõrvaldada alternatiivseid hüpoteese, Clark Glymouri ("Relevant Evidence") järgi selleks, et korvata juhtumeid, kus vead ühes või mitmes hüpoteesis või tõendis võivad üksteist nullida. Glymouri mõte on konsilientsist sõltumatu, aga alternatiivseid hüpoteese saab kõrvaldada ka näidates, et üks hüpotees on teistest konsilientsem.
Võib tunduda, et maksimaalselt konsilientne hüpotees või teooria on niisugune, mis seletab mis tahes fakte. Selleks oleks tarvis, et abihüpoteeside komplekt oleks nii paindlik, et mis tahes nähtus saaks teooria alla minna. Lavoisier süüdistas flogistoniteooriat just selles, ja ka psühhoanalüüsi teooriat süüdistatakse sageli selles, et ta seletab liiga palju. Sellepärast võib tulla tahtmine nõuda konsilientselt teoorialt, et ta ütleks ka, milliseid fakte ta ei seleta (Glymour nõuab midagi sarnast). Aga niisugune nõue ei ole sobiv, sest teooria võib viidata faktidele, mis on hoopis teisest vallast. Pealegi on täiesti legitiimne mõelda sellele, kuidas saaks teooriat või abihüpoteese muuta, et seletada mis tahes anomaaliat: me ju tahaksime, et teooria oleks dünaamiliselt konsilientne. Sellise kohandamise piirid näitab kätte see, kustmaalt seda tehakse teiste kriteeriumide, näiteks täpsuse ja lihtsuse arvelt.
Vietka rajoon
Vietka rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Homieli oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1559 km². 2018. aasta seisuga elas seal 17 838 inimest. Rajoon piirneb idas Venemaaga.
Paul Thagard
Parim seletus: teooriavaliku kriteeriumid
Lihtsusel on Fresneli ja Lavoisier' argumentides oluline roll, aga sellel on vähe pistmist süntaktilise või semantilise lihtsusega, vaid see on tihedalt seotud seletusega.
Põhja-Saksa madalik
thumb|350px|Saksamaa füüsiline kaart. Põhja-Saksa tasandik vastab suures osas tumerohelisele pinnale, mis on punakaspruuni värvusega madalast mäestikust põhja pool right|thumb|250px|Hommikuudu [[Ida-Friisimaal]]
Vietka rajoon
Rajoon moodustati 1926. aastal, aastast 1938 Homieli oblasti koosseisus. Aastal 1962 liideti rajoon Homieli rajooniga; see moodustati taas tänapäevastes piirides aastal 1965. See koosneb järgmistest külanõukogudest: Chalči, Daniłavičy, Janova, Małyja Niamki, Niehlubka, Prysno, Raduha, Staŭbuni, Śviaciłavičy, Šarscini ja Vialikija Niamki külanõukogu. Lisaks moodustab omaette haldusüksuse veel Vietka linn, mis on ka rajooni halduskeskus.
Põhja-Saksa madalik
Põhja-Saksa tasandik või Põhja-Saksa madalik (saksa: Norddeutsches Tiefland) on üks suuri geograafilisi piirkondi Saksamaal. See on Põhja-Euroopa tasandiku Saksamaa osa. Piirkonda ümbritsevad Põhjamere ja Läänemere rannikud põhjas ning Saksamaa Keskkõrgustik (die Mittelgebirge) lõunas.
Vietka rajoon
Teisi asulaid: Šarscin, Kazackija Bałsuny, Raduha, Chalč.
Paul Thagard
Parim seletus: teooriavaliku kriteeriumid
Abihüpotees on algsesse teooriasse mittekuuluv väide, mille eeldamine aitab seletada mingit fakti või väikest faktide kogumit. Näiteks Huygensi teooriasse kuulub väide, et valgus koosneb eetrilainetest, mis levivad Huygensi printsiibi järgi: iga osakese ümber keskkonnas tekib laine, mille keskmes on see osake. Et seletada peegeldumis- ja murdumisseadusi ja teisi nähtusi, eeldab Huygens, et lained on sfäärilised. Aga selleks et seletada hälbivat murdumist Islandi paos, oletab ta, et mõned lained on sferoidsed. See on abihüpotees. Samamoodi eeldas ta selleks et seletada Snelli seadust, et valguse kiirus on tihedamas keskkonnas väiksem. (Newton eeldas vastupidist.) Eeldused sferoidsete lainete ja valguse kiiruse kohta ei olnud Huygensi ajal sõltumatult aktsepteeritavad, nii et need ei kuulu tingimuste hulka. Neid ka ei kasutatud teiste nähtuste seletamiseks, seega ei olnud need teooria osa. Seega oli tegu abihüpoteesidega. Abihüpoteeside arvamine teooria hulka ei vastaks ajaloolisele praktikale ja ähmastaks reaalset erinevust seletustes ühtelugu korduvate väidete ja palju piiratuma kasutamisalaga väidete vahel.
Vietka rajoon
Rajooni keskmine kõrgus on 118 meetrit, kõrgeim koht ulatub 188,9 meetrit üle merepinna (endise Staroje Zakružža küla juures). Tähtsaimaks jõeks on Sož, teine suurem jõgi on selle lisajõgi Biesiedź. Rajoonis leidub turvast ja kriiti.
Paul Thagard
Parim seletus: teooriavaliku kriteeriumid
Lihtsus oleneb sellest, kui palju vajab teooria faktide seletamiseks abihüpoteese ja missugused need on. Fresnel ja Lavoisier mõistsid lihtsust põhiliselt nii. Fresnel süüdistas Newtoni teooriat selles, et ta vajab iga uue nähtuse seletamiseks uut hüpoteesi, kuna aga laineteooria kasutab kõigi nähtuste seletamiseks samu printsiipe. Lavoisier heidab flogistoniteooriale ette, et fakte, mida tema teooria kergesti seletab, vajab palju omavahel vastuolus olevaid eeldusi.
Vietka rajoon
2009. aasta seisuga oli elanikest 88,79% valgevenelasi, 8,5% venelasi, 1,53% ukrainlased ja 1,18% muust rahvusest inimesi. 60,31% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 38,55% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 33,25% elanikke, vene keelt aga 65,45%.
Põhja-Saksa madalik
Läänes moodustab Põhja-Saksa tasandiku lõunapiiri Alam-Saksi kõrgustik: konkreetselt Teutoburgi mets, Wiehen, Wesergebirge ja Alam-Saksi Börde, mis osaliselt eraldavad selle tasandikust, mis tuntud kui Vestfaali madalik. Reini Kiltkivimäestiku elemendid osalevad samuti tasandiku lõunapiiris: Eifel, Bergisches Land ja Sauerland. Idas levib Põhja-Saksa tasandik Harzist ja Kyffhäuserist kaugemale lõunasse kuni Kesk-Saksi kõrgustiku ja Maagimäestiku jalamini.
Vietka rajoon
Tšornobõli katastroofi järel saastus suur osa rajoonist, mistõttu 59 asulat ja kaheksa külanõukogu likvideeriti ning elanikud asustati ümber.
Piirissaare raamatukogu
Piirissaare raamatukogu on raamatukogu Tartu maakonnas Tartu vallas Tooni külas. Raamatukogu juhataja on Zinovia Ventšikova.
Põhja-Saksa madalik
Maastik, pinnas ja nende moodustumine
On teada, et Põhja-Saksa tasandik moodustus pleistotseenis maiste Skandinaavia jäälaamade erinevate liustikuliste liikumiste tulemusena, samuti liustikuümbruse geomorfoloogiliste protsesside poolt. Maastikku võib pidada vana või noore triivi (Alt- või Jungmoräne) osaks, olenevalt sellest, kas see moodustus viimase jääaja, Weichseli jäätumise jäälaamadest või mitte. Pinnareljeef varieerub tasasest laineliseni. Madalaimad punktid on madalad nõmmed ja vanad sood Schleswig-Holsteini lääneosa kuivamaa harjade servas (Wilstermarsch, 3,5 m allpool merepinda) ning Alam-Saksi loodeosas (Freepsum, 2,3 m allpool merepinda). Kõrgeimad punktid viitavad Wisła ja Halli jäätumise otsamoreenidele (olenevalt jää vanusest, mis need moodustas) – näiteks Flämingi nõmmel (200 m üle merepinna) ja Helpter Bergel (179 m). Jääaja möödudes tekkisid soojade suurte sademetega perioodide ajal (Atlandi soe periood) Alam-Saksi lääne- ja põhjaosas sademetetoitelised rabad. Rabad olid varem ulatuslikud, kuid enamus sellest maastikust on nüüd kuivatatud või muul viisil välja tõrjutud.
Rannikualad koosnevad holotseeni järve- ja jõesoodest ning laguunidest, mis on seotud pleistotseeni vana ja noore triivi maastikuga mitmesugustes moodustumise ja ilmastikutingimuste etappides. Liustike ajal või pärast nende taandumist moodustas tuulesünnitatud liiv sageli düüne, mida taimestik hiljem kinnistas. Inimeste sekkumine põhjustas avatud nõmme tekkimist, nagu Lüneburgi nõmm, ning meetmed, nagu metsaraie ja niinimetatud Plaggenhieb (pinnase eemaldamine mujal väetisena kasutamiseks) põhjustasid pinnase suure vaesumise (podsol). Kõige viljakamad mullad on noored sood (Auen-Vegen) ja Börde alad (Hildesheim Börde, Magdeburg Börde oma viljakate ja lössimuldadega). Kõrgetasemelist rabaturvast võib leida kõige vaesemates muldades, näiteks Teufelsmooris. Madaliku lössialadelt on leitud vanimad asulapaigad Saksamaal (joonkeraamika kultuur).
Tasandiku kirdeosa (noor triiv) on geomorfoloogiliselt eraldiseisev ja sisaldab palju järvi (näiteks Mueritzi järv Mecklenburgi järvistus), mis on märgid viimasest jääajast. Taanduvad liustikud jätsid selle maastiku maha umbes 16 000 kuni 13 000 aastat tagasi. Võrdluseks, Loode-Saksamaa kuivad tasandikud (Alam-Saksi, Lääne-Schleswig-Holstein ja Bochumi ala Nordrhein-Westfalenis) on tugevamalt üle elanud ja tasandunud (vana triiv), sest viimased suured jäätumised toimusid vähemalt 130 000 aastat tagasi.
Piirkonda kuivendavad jõed, mis voolavad põhjasuunas Põhjamerre või Läänemerre. Rein, Ems, Weser, Elbe ja Havel on kõige olulisemad jõed, mis kuivatavad Põhja-Saksa madalikku Põhjamerre ja loovad metsi lammidel, näiteks Spreewald ("Spree mets"). Oderi ja Neiße jõe valglapiirkonda, mis tühjeneb Läänemerre, jääb ainult väike osa Põhja-Saksa tasandikust.
Kliima ja vegetatsioon
Põhjamere rannikut ja ääristavate Ida- ja Põhja-Friisi saarte külgnevaid rannikualasid iseloomustab mereline kliima. Rannikust lõunas ulatub lai merelise ja lähismerelise kliima riba Schleswig-Holsteini idarannikult Keskkõrgustiku lääneservani. Kagus ja idas muutub kliima üha enam lähismandriliseks: mida iseloomustavad temperatuurierinevused suvel ja talvel, mis kasvavad järk-järgult ookeani leevendavast mõjust eemaldumisel. Kohati võib kuivemat mandrilist kliimat leida Harzi sademete varjus ja mõnel väiksemal kõrgustiku alal, nagu Drawehn ja Fläming. Erilised mikrokliimad esinevad soodes ja nõmmedel ning näiteks Altes Landis Hamburgi lähedal, mida iseloomustavad aastaringselt suhteliselt mõõdukad temperatuurid Põhjamere ja Elbe alamjooksu läheduse tõttu, mis pakuvad suurepäraseid tingimusi puuviljade tootmiseks.
Soode, kaldaäärsete metsade, lodude ja veekogude atsonaalsed taimekogumid venisid algselt piki Emsi, Weseri, Elbe, Haveli ja Spree jõge. Iselaadsed soolased sood, padurid ja loodete roostikud estuaarides on eksisteerinud püsivalt Põhjamere ranniku tõusu-mõõna tsoonis. Arvatakse, et Põhja-Saksa tasandiku looduslik taimestik on olnud mets, mille peamiselt moodustab harilik pöök (Fagetalia).
Looduslikud piirkonnad
Saksamaa looduskaitse ameti (Bundesamt für Naturschutz) järgi koosneb Põhja-Saksa tasandik allpool loetletud looduslikest piirkondadest.
Sõjaline tähtsus
thumb|200px|Võimalikud [[Varssavi Lepingu Organisatsiooni rünnakusuunad läbi Fulda koridori ja Põhja-Saksa tasandiku Ameerika Ühendriikide armee arvates]]
NATO sõjalised strateegid tuvastasid Põhja-Saksa tasandiku piirkonnana, mida võidakse kasutada ühena kahest peamisest sissetungisuunast Lääne-Euroopasse Varssavi Lepingu Organisatsiooni jõudude poolt Nõukogude 3. löögiarmee juhtimisel, kui peaks puhkema sõda NATO ja Varssavi Lepingu Organisatsiooni vahel. Tasandiku geograafia, mis tegi selle sobivaks soomustatud ja mehhaniseeritud manööverdamiseks, oli peamine põhjus, miks seda peeti oluliseks riskiks, mis sarnaneb alternatiivse suuna, Fulda koridoriga. Tasandiku kaitse oli NATO Northern Army Group ja Second Allied Tactical Air Force vastutusala, mis koosnes Saksa, Hollandi, Belgia, Briti ja Ameerika vägedest, sealhulgas 1. Briti korpus.
Paul Thagard
Parim seletus: teooriavaliku kriteeriumid
Nõnda piirabki lihtsus konsilientsi: lihtne konsilientne teooria peab seletama mitmesuguseid fakte, tegemata palju kitsa rakendusega eeldusi.
Lihtsal teoorial on vähe ad hoc-hüpoteese. Aga ad hoc olemine ei ole staatiline mõiste. Teooriale ei saa pahaks panna, et ta püstitab üksiku fakti seletamiseks hüpoteesi, sest kõik teoreetikud rakendavad niisuguseid hüpoteese. Hüpoteesid on laiduväärsed ainult juhul, kui uurimise käigus ei avastata uusi fakte, mida need aitavad seletada, ega leita hüpoteesidele otsesemaid tõendeid, nagu Hippolyte Fizeau vaatlus valguse kiiruse kohta. Peale selle ei peeta abieeldust ad hoc-eelduseks, kui sama eeldus on võistlevatel teooriatel.
Omori
pisi|„Omori“ logo „Omori“ on psühholoogiline rollimäng, mille avaldas videomängustuudio Omocat 2020. aastal. Mängu peategelaseks on 16aastane poiss Sunny, kes pidi neli aastat tagasi läbi elama traagilise sündmuse, mille tõttu võitleb ta unenägudes oma teise isiksuse Omoriga. Unenägudes on Sunny Omori, kes elab värvilises ja maagilises maailmas koos oma sõprade ning vanema õega. Omori kaudu üritab Sunny unustada, mis tema elus juhtus. „Omoril“ on mitu erinevat lõppu, mida mängija võib saavutada. Mängulõpp sõltub mängija otsustustest, mis on rollimängude puhul tüüpiline.
Paul Thagard
Parim seletus: teooriavaliku kriteeriumid
Kuidas teooriate lihtsust võrrelda? Abihüpoteeside arv ei ütle midagi, sest kõiki abihüpoteese saab alati esitada ühe abihüpoteesina. Ka alamhulga kriteerium pole hästi rakendatav, sest abihüpoteeside seas ei pruugi ühtki ühist olla. Seega peab võrdlemine olema kvantitatiivne. Näiteks olid valguse kiiruse küsimuses laine- ja korpuskulaarteooria patiseisus, sest nende eeldused on samalaadsed ja enne Fizeaud polnud kummagi kasuks sõltumatuid tõendeid. Aga Newtoni teoorial oli vähemalt üks abihüpotees, kerge peegelduse ja kerge leviku vastavuse õpetus, millele laineteoorias ühtegi abihüpoteesi ei vastanud. Youngi interferentsiprintsiipi, mis seletab õhukeste plaatide värvusi vähemalt sama hästi nagu vastavuse õpetus, võib pidada teooria osaks, sest see seletab mitmesuguseid äärenähtusi. Nii et seda, et üks teooria on teisest lihtsam, saab kindlaks teha ainult eeldusi hoolikalt uurides. Lihtsus on väga keeruline.
Omori
„Omori“ pealkiri pärineb jaapanikeelsest sõnast hikikomori. Pealkiri viitab peategelase Sunny (või Omori) üksildusele, kuna ta väldib oma sõpru ning veedab hoopis aega n-ö unemaailmas. Jaapani termini kasutamine samuti viitab sellele, et „Omori“ oli inspireeritud jaapani rollimängudest ja multifilmidest.
Paul Thagard
Parim seletus: teooriavaliku kriteeriumid
Pealtnäha sarnase lihtsuseteooria esitas Elliott Sober (Simplicity). Lihtsus on Soberi järgi informatiivsus: üks hüpotees on mingi küsimuse suhtes teisest informatiivsem, kui sellele küsimusele vastamiseks on selle hüpoteesi puhul tarvis vähem lisateavet. Seletus on seda lihtsam, mida vähem on hüpoteesist eksplanandumi dedutseerimiseks tarvis algtingimusi. Ent Sober ei kasuta abihüpoteesi mõistet, mis on lihtsuse jaoks otsustava tähtsusega. Lavoisier'd ja Fresneli ei huvita oponentide antud seletuste süntaktiline keerukus, vaid spetsiaalsed eeldused üksikute faktiklasside seletamiseks.
Võiks püüda võrrelda ka teooriate eneste lihtsust, aga pole selge, kuidas seda üldiselt teha saaks. Tundub, et postulaatide arvul pole erilist tähtsust; peaasi, et iga postulaati kasutataks mitut liiki faktide seletamiseks. Kahtlane on ka parameetrite või predikaatide arvu tähtsus.
Võrrelda saab siiski ontoloogilist ökonoomiat. Lavoisier ütleb, et flogistoniteooria on vähem lihtne kui hapnikuteooria, sest ta eeldab, et on olemas veel üks aine – flogiston. Samamoodi on loomishüpotees ontoloogiliselt keerukam kui evolutsiooniteooria. Võib-olla oli laineteooria ontoloogiliselt vähem ökonoomne kui korpuskulaarteooria, sest see eeldas eetri olemasolu, kuigi ka korpuskulaarteoorial oli oma ontoloogiline eeldus, nimelt valgusosakeste olemasolu. Üks teooria on teisest ontoloogiliselt ökonoomsem, kui teine teooria eeldab niisuguste entiteetide olemasolu, mida esimene ei eelda. Ontoloogilise ökonoomia kriteerium on konsilientsi kriteeriumi ja lihtsuse kriteeriumi suhtes teisejärguline, sest Occami habemenuga soovitab mitte paljundada entiteete ilma tarviduseta. Tarvidus oleneb sellest, kui palju fakte tuleb seletada, kasutamata palju abihüpoteese. Ontoloogiline keerukus ei kahanda teooria seletusväärtust ega aktsepteeritavust, kui selline keerukus aitab konsilientsile ja lihtsusele kaasa. Lavoisier' argumenti võib mõista ka nii: tema teooria on konsilientsem ja lihtsam kui flogistoniteooria, seetõttu puudub tarvidus flogistoni olemasolu eeldamiseks.
Analoogial on tähtis osa Darwini ja valguse laineteooria pooldajate argumentides. Darwin kasutas kunstliku ja loodusliku valiku vahelist analoogiat heuristiliselt, kuid väitis ka, et see analoogia on üks aluseid tema teooriasse uskumiseks. Huygens, Young ja Fresnel kasutasid analoogiaid heli- ja valgusnähtuste vahel valguse laineteooria toetamiseks. Esmapilgul tundub, et analoogial on seletusega vähe pistmist. Pole ka selge, kuidas see teooriaid toetab. Analoogiad toetavad teooriaid sellega, et nad täiustavad seletusi, mille andmiseks neid kasutatakse.
Omori
Mängulugu
Mäng algab Sunny isiksuse Omoriga, kes sattub valgesse ruumi, kus on ainult sülearvuti, kass Mewo, joonistusvihik, taskurätikud, must lambipirn ja üks uks. Seda kohta nimetatakse Valgeks Ruumiks. Valges Ruumis ei ole seinu, niisiis saab Omori vabalt kõndida, kus tahab. Kassi Mewoga on võimalik rääkida, ta ütleb lihtsalt: „Mjäu? (Ootad, et midagi juhtuks?)“.
Paul Thagard
Parim seletus: teooriavaliku kriteeriumid
Analoogiaarutlust mõistetakse tavaliselt nii: sellest, et mingil objektil või mingisse klassi kuuluvatel objektidel on mingid ühised omadused teise objekti või teise klassi kuuluvate objektidega ning teisel objektil või teise klassi kuuluvatel objektidel on veel mingi omadus, tehakse järeldus, et sellel objektil või sellesse klassi kuuluvatel objektidel on see omadus. Nii võis Darwin sellest, et looduslik valik sarnaneb mitmes suhtes kunstliku valikuga, teha järelduse, et ta viib samuti liikide kujunemiseni. Huygens võis sellest, et valgus sarnaneb mitmes suhtes heliga, teha järelduse, et ka valgus koosneb lainetest. Sellised arutlused võivad küll osaliselt näidata, kuidas Huygens ja Darwin analoogiat kasutasid, kuid disanaloogiad tekitavad suuri probleeme. Huygens toob välja hulga erinevusi valguse ja heli vahel, millest kõige olulisem on see, et valgus ei levi sirgjooneliselt. Darwini puhul seisneb ilmne disanaloogia selles, et loodusliku valiku puhul puudub arukas valija. Kumbagi disanaloogiad ei kohuta. Aga kui analoogiaarutluses võrreldavatel objektidel on erinevaid omadusi, siis ei saa ühiste omaduste olemasolust järeldada, et ühel obkektil olev omadus on ka teisel. Nii et analoogiaarutlus ei vasta sellele, kuidas teaduslikes argumentides analoogiat kasutatakse.