cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Charles Darwin
Üldjoontes
pisi|Julia Margaret Cameroni foto Darwinist Darwin oli kogukas, umbes 182 cm pikk, ja kaalus pärast Beagle'i merereisi 67 kilo. Darwini vanema ea fotodelt võib märgata, et ta on mõnevõrra kaalus juurde võtnud. Tema juus oli tumepruun ja vanemaks tulles juuksepiir oli laubalt vähe kõrgemale pealaele tõmbunud. See-eest tal oli eriti kahar ja lokkis põskhabe. Darwini sinikashallide silmade kohal kaardusid lopsakad kulmud. Üha vanemaks tulles ta juuksed ta laubalt ja pealaelt vähenesid ning ta nägu sai punaka värvitooni, mille tõttu inimesed sageli pidid teda, vastupidi, heas vormis olevaks meheks. Haigestudes hakkas Darwin alates 1862. aastast habet kasvatama ja 1866. aastal avalikkuse ette tulles see oli pikk ja helehall. Põhjuseks arvati tema üha nõrgenev tervis ning soov minna inimeste eest peitu. Näiteks ühel Londoni Kuningliku Seltsi koosolekul oli teda raske ära tunda isegi ta oma lähedasel sõbral Joseph Hookeril.
Darwinil oli väga täpne päevarežiim. Tähtsaim põhjus oli see, et uued ja üllatavad olukorrad võiksid esile kutsuda Darwini põetava haiguse sümptomid. Darwin ärkas hommikul vara enne päikesetõusu ja käis lühikesel hommikusel jalutuskäigul. Kella 7.45–8.00 ta sõi kerge hommikusöögi. Pärast seda ta keskendus oma töösse ja luges saabunuid kirju. Emma luges talle sugulaste saadetud kirju Darwini puhates diivanil ning mõnikord romaanigi. Keskpäeval Darwin läks tunniks oma valge terjeri Pollyga jalutuskäigule. Lõunasöögi ta sõi kell üks ja seejärel poole tunni jooksul ta luges diivanil ajalehte. Kõige rohkem teda huvitasid poliitilised uudised. Õhtupoolik kulus peamiselt kirjade kirjutamisele ja Emma loetud romaani kuulamisele päevaunede vahelt. Tunni võrra uurimistööd ta tegi kell 16.30–17.30. Õhtul kell pool kaheksa ta sõi koos perega õhtusöögi, misjärel mängisid nad Emmaga triktrakki, mille turniiridest tegi ta mitme aasta jooksul märkmeid raamatusse. Päev lõppes kell pool üksteist, mil ta õhtuse lugemise järel uinus.
Rassismi- ja šovinismiväited
Darwini teooria kriitikute ja vastaste arvamuste kohaselt holokausti ja läänes esinenud alaarenenute süstemaatiliststeriliseerimist ei oleks aset leidnud ilma darvinismi. Samal arvamusel on muuhulgas on tarkvaraarendust edasiviiva Discovery Institute doktor Richard Weikart, kes 2004. aastal avaldas palju tähelepanu saanud raamatu "From Darwin to Hitler: Evolutionary Ethics, Eugenics and Racism in Germany". Selle teose kohaselt oli darvinismil keskne roll lisaks eugeenika tekkimises selleski, et natsid aktsepteerisid ja võtsid kasutusele eutanaasia, lapsetapu, abordid ja rassipõhise massimõrva.
Darwin vastustas täiel määral orjust, mida selle aja eurooplased kasutasid kolooniamaades. Reisides Lõuna-Ameerikas temas tekitas õudust kolonistide julm ja vägivaldne algasukate kohtlemine. Darwini meelest valge- ja mustanahaliste, aasialaste ja indiaanlaste vahel oli vaid väheseid bioloogilisi erinevusi. Teisiti kui muud tolleaegsed mõtlejad, ta oli arvamusel, et need erinevused tulenevad rohkem kultuurilisest kui bioloogilisest taustast. . Samuti talle ei meeldinud see, et inimrasside iseloomujooni üldistatakse. Kuigi Darwin jagas inimesed kõrgemasse ja madalamasse rassi ning samastas "madalamad rassid" arenenud ahviliikidega, ta sellegipoolest ei olnud rassiegalitarist. Paljude selleaegsete kombel ta pidi kahvanahkseid kõige arenenumana inimrassina. Teoses "The Descent of Man" Darwin kirjutas: "Samasse rassi kuuluvate indiviidide vaimsete võimete vahelduvus ja erinevus, rääkimata eri rasside vahelistest veelgi suurematest aberratsioonidest, on nii ilmne, et siia vaevalt tasub vahele sekkuda". Ta siiski uskus, et suur osa eri rasside vahelistest intellektuaalsetest erinevustest tuleneb tsivilisatsioonist või selle puudumisest. Ta rääkis Euroopa rahvastest kui "kultuurrahvastest" ja lootis, et "tsiviliseeritud rassid hävitavad ja kompenseerivad peaaegu kõikjalt maailmast metsikud rassid". Darwini meelest vaimselt ja füüsiliselt haiged indiviidid põhjustavad inimliikide degenereerumise. Ta ei ole mingis staadiumis teinud sellist lõppjäreldust, et "nõrgemad" peaks andma välja surra. Vastupidi, Darwin oli arvamusel, et sümpaatia ülesnäitamine ja üksteisest hoolitsemine on üks õilsamaid looduslikke iseloomujooni, mille minetamine põhjustaks sügavama degeneratsiooni.
Religioossed seisukohad
Kuigi Charles Darwini isa, vanaisa ja vend olid vabamõtlejad, ei kritiseerinud ta algul piibli kirjeldusi. Ta käis anglikaani koolis ja hiljem saatis isa ta õppima anglikaani teoloogiat Cambridge ülikooli. Darwin samuti uskus William Paleyteleoloogilisse argumenti, mille kohaselt loodus iseendas tõestas Jumala olemasolu. Beagle'il reisides Darwinis äratas imestust, miks Jumal oli sügavmere elusorganismid loonud nii ilusaina, kuigi keegi ei ole neid seal sügavuses nägemas, või miks looduses esines nii palju ebameeldivat, näiteks parasiitkiletiivalised, kes munevad liblikatõukude sisse ja kelle omad tõugud koordudes söövad liblika omad elavalt ära. See oli Darwini meelest kaugel Paley doktriinist Jumala heasüdamlikust loomisest.
vasakul|pisi|Darwini 10-aastase tütre Anne surm 1851. aastal kõigutas Darwini usku
Darwin oli veel Beagle'i merereisi ajal ette, et ta on õigeusklik ja tsiteeris piiblit autoriteetse vastustena teatud moraalsetele küsimustele. Sellegipoolest ta suhtus kritiseerivalt Vanasse Testamenti. Darwin teadis elusorganismide transmutatsiooni uurides, et tema botaanikateadlastest sõbrad pidid ta avastusi ühiskondliku korda kõigutama pürgivaks ketserluseks. Eri usku inimesed ja ateistid olid juba varem kasutanud samasuguseid põhjendusi kippudes anglikaanikiriku riikliku kirikupositsiooni kallale.
Darwin pidas religioonihõimude ellujäämisvõitluse abivahendina, aga sellegipoolest arvas, et Jumal on see viimane liikide looja. Tema usk Jumalasse hakkas selgelt vähenema tütar Annie surma järel 1851. aastal. Darwin aitas kohalikku kirikut kogudustöödes, aga pühapäeviti ta läks meelsamini jalutuskäigule kui perega koos kiriku jumalateenistusele. Kui Darwinilt küsiti tema religioossetest seisukohtadest, ta kirjutas, et ta ei ole ateist selles mõttes, et ta otseselt eitaks Jumala olemasolu. Kõige paremini üksnes agnostik (isik, kes ei väida teadvat, kas Jumal on olemas) võiks seletada tema seisukohti.
Traditsiooniliselt intuitsioonilt Karl Marx ihales Darwini tööd ja ta tahtis ühe osa oma teosest "Kapital" pühendada Darwinile. Samast vaatevinklist Darwin keeldus sellest aust, sest ta võõrastas Marxi usust keeldumist. See lugu ei siiski pea paika, sest Darwin küll sai Marxilt pühendusega varustatud eksemplari, aga ta ei kunagi lugenud seda.
Elizabeth Hope väitis aastal 1915 artiklis "Lady Hope jutustus" ("Lady Hope story"), et Darwin oma surivoodil naasis endisse usku. Darwini lapsed ja ajaloolased on radikaalselt kummutanud selle väite. Darwin pöördus oma perekonna poole ja tema viimased, abikaasale Emmale ja lastele osutatud sõnad olid, et ta üleüldse ei karda surra ("I am not the least afraid of death") jätkates, et kui hea abikaasa Emma on talle olnud ("Remember what a good wife you have been to me") ning kui head lapsed tal on olnud ("Tell all my children to remember how good they have been to me").
Darwini kunstimaitse
Darwini õpinguaegsetest orientatsioonist kunsti alal ei ole mingeid andmeid. Ilmselt Darwin ei tundnud erilist huvi või indu muusika vastu, kuna ta teatavasti ei osanud mängida mingit muusikariista. Cambridges õppides ta siiski meelsasti kuulas Mozarti sümfooniaid ja avamänge ning Händeli ja Beethoveni muusikat. Ta käis King's College'is kuulamas kirikukoori laule, kuigi ta kannatas amusia, inimese neuroloogilise häire all täheldada meloodiliste kõrguste vahelduvust. Teisiti öeldes, tal oli raskusi mäletada meloodiat või seda ümiseda. Abikaasa Emma oli hea pianist, kellele Pariisis veedetud eluperioodil oli klaverimängu õpetanud Frédéric Chopin ja kes meelsasti mängis õhtuti klaverit.
Eetika
Darwini teooriast põhjustatud maailmapildi muutust on võrreldud Koperniku ja tema loodud mudeliga Päikesesüsteemist, kus kesksel kohal on Päike. Kui Kopernik kõrvaldas Maa universumi keskpunktist ja võttis sellele kohale Päikese, Darwin kõrvaldas inimese "loodusekuninga" kohalt ja andis talle kõikide eluvormidega võrdväärse positsiooni. Ta nõustus inimese ainulaadsusega, aga ta ei pidanud seda üksnes inimese mingisuguse eksklusiivõigusena, vaid tema meelest kõikjalt loodusest leidub samasugust unikaalsust. Ta rõhutas, et oleks täiesti absurdne hakata loomadele tähtsusjärjestust looma, sest kasvõi arukuse põhjalt hindamiskriteeriumid on inimese väljamõeldis ega need ole tekkinud kuskil looduses.
Darwin mõtiskles bioloogia ja geoloogia kõrval samuti eetika üle. Raamatus "The Descent of Man" arutleb ta, kuivõrd algeline moraal on sündinud nii inimeste kui loomade instinktidest. Hiljem ta veelgi analüüsib, kuidas mälu ja artikuleerimine on mõjutanud endisest kõrgema moraalitunde arenemisele. Ta uskus, et loomaliigid on võimelised tundma sümpaatiat ja kaastunnet kannatava suhtes. Ta siiski eeldab, et võime tunda poolehoiutunnet kohaldub vaid lähedaste ringi kuuluvatele. Darwin samuti järeldas, et looduslik valik eelistab ennemini neid kogukondi, kuhu rohkem kuulub kaastundesse kalduvaid isendeid. Ta avastas, et indiviidi sümpaatiaga sarnased sotsiaalsed instinktid võivad olla konfliktis ellujäämise jaoks oluliste vaistudega. Näiteks ta toob linnu, kes peaks ellujäämiseks enne talvetulekut ära lendama, kuid tema sotsiaalne emavaist sunnib ta jääma vastkoorunud poegade eest hoolitsema, et nad saaksid piisavalt toitu ja jääksid ellu. Samas Darwin ennustab, et loodusliku valiku tulemusena sotsiaalsed instinktid on domineerivamad kui ellujäämisvaist. Näitena ta toob, kuidas inimene sageli mõtleb palju selle peale, mida muud temast mõtlevad, samas kui taas toiduhankimine jääb tagaplaanile seejärel, kui ta on ennast täis söönud. Eetiliselt orienteerumiselt Darwin esindas utilitarismi, eetika positsiooni, mille klassikalise formuleeringu kohaselt moraalse valiku parim lahendus on selline, mis toob maksimaalset kasu võimalikult paljudele inimestele. Tema meelest inimest ei peaks kujutlema esmajärjekorras tegutsevana heaolu ja õnne maksimeerimiseks. Samuti Darwin ei võtnud omaks utilitarismi seisukohta võimalikult palju head võimalikult paljudele, vaid selle asemel ta järgis üldise heaolu põhimõtet. Uue põhimõtte kujundamises Darwin lähtepunktiks võttis loomade kogukondlikus elus sotsiaalsete instinktide arenemise tänu valikule. Sel juhul need ei garanteeri õnnelikkust kogukonnas, vaid tugevdavad selle liikmete tervist, millest on otsest kasu kogukondade vahelistes konfliktides. Niimoodi instinktid ei ole funktsioneerinud heade tegude, vaid üldise heaolu poolest.
Darwini lapsed
Darwini perekonda sündis kümme last, kellest kaks surid imikueas ning Anne (Annie) suri kümneaastasena. Anne surm muserdas ta vanemaid. Darwin oli perele andunud isa, kes suhtus oma lastesse erakordselt hoolitsevalt. Ta kartis, et laste sage haigestumine tuleneb intsestist, liiga lähedaste sugulaste sigimisest, millele ta pühendas tähelepanu oma uuringutes ja kirjutistes, sest oli ta ju abiellunud nõoga. Vastupidi Darwini kartustele paistis suur osa ellujäänud lastest silma mitmetel eri alal.
Ühiskondlik suundumus
Loodusliku valiku teooria ühiskonda rakendamist hakati lähemalt uurima. Inimühiskonna arengule pöördumatud on sotsiaaldarvinismi ja eugeenika rakendamine. Nende aluseks on loodusliku valiku teooria vale tõlgendamine, et üksnes kõlblikumad indiviidid jäävad ellu. Selle teesi mõtles välja inglise filosoof Herbert Spencer, keda tuntakse sotsiaaldarvinismi initsiaatorina.
Tõlgendamisel oli kahjustavad tagajärjed. Eugeenikale toetudes paljudes maades startis arenguhäiretega isikute süstemaatiline steriliseerimisprogramm. Eugeenika kulminatsiooniks oli teine maailmasõda, mil Natsi-Saksamaa, eugeenikale motiveerinuna, sihipäraselt hävitas inimesi nende etnilistest ja füüsilistest asjaoludest tulenevalt, kuigi kõige tuntuma etnilise rühma, juutide vastu suunatud viha on hakanud juurduma juba enne Darwinit. Teise maailmasõja ajal aset leidnud hirmuteod vähendasid eugeenika populaarsust, kuigi veel 1960. ja 1980. aastatel Ameerika Ühendriikides tegutses eugeenikat pooldavaid asutusi. Näiteks Oregon Board of Eugenics lõpetas tegevuse alles 1983. aastal. Soomes jäeti sundsteriliseerimine seadustest välja 1970. aasta seadusega.
Üldiselt
Darwini nimi anti juba tema eluajal paljudele geograafilistele paikkondadele ja organismidele. Näiteks Beagle'i kanali läheduses olevale veekogule pani Robert FitzRoy nimeks Darwin Sound ja Andide mäestikku kuuluv Darwini mägi sai nime Darwinilt tema 25. sünnipäeva auks. Kui Beagle jõudis oma kolmandal reisil Austraalia põhjaossa aastal 1839, John Lort Stokes leidis Palmerstone linna lähedusest loodusliku sadama, millele laevakapten John Clements Wickman pani Darwini järgi nimeks Port Darwin. Linn sai ametlikult Darwini nime 1911. aastal, sellest tuli Austraalia Põhjaterritooriumi pealinn ning sinna asutati Charles Darwini ülikool ja Charles Darwini rahvuspark. Cambridge’i ülikooli kraadiõppe kolledžist sai Darwini järgi Darwin College 1964. aastal. See oli suur auavaldus kogu Darwini suguvõsale, kuigi teisest küljest, osa territooriumist kuulus Darwini teisele pojale George Darwinile. pisi|Charles DarwinBioloogilistest liikide rühmadest kõige tuntuim Darwini järgi nime saanud on Darwinivindid, kelle esindajaid Darwin kohtas Galápagose saartel. Michael H. Harti koostatud nimekirjas "Inimühiskonna 100 suuremat" oli Darwin 16. kohal ja BBC koostatud edetabelis "100 suurimat inglast" (100 Greatest Britons) – programmis Darwin hääletati neljandaks. Inglise Keskpank Bank of England vahetas 2000. aastal kümnenaelase (£10) paberraha illustratsioonina olnud Charles Dickensi portree Darwini omaga. Öeldavasti oli üheks põhjuseks tema muljetavaldav habe.
Londoni kuninglik selts jagab Darwini medaleid.
Darwin on olnud paljude elulookirjelduste ja teaduslike näituste teema. Aastal 2009 Darwini auks korraldati mitmeid näitusi ja kokkutulekuid, sest selleks aastaks oli kulunud 200 aastat Darwini sünnist ja 150 aastat tema teose "Liikide tekkimine" avaldamisest.
Liikide nimed
Charles Darwin oli silmapaistev looma- ja taimeliikide kollektsionäär. Nende liikide hulgas oli mitmeid teadusele enne tundmatuid. Darwini järgi on antud mitmetele liikidele nende teaduslikud nimed. Darwinil õnnestus prognoosida ühe putuka olemasolu, mille pärast ta langes teadusringkondade naerualuseks. Ta väitis, et tähtkäpaliste tolmeldaja on siiani tundmatu putukas, kelle lont on sama pikk kui lille peaaegu 30-sentimeetrine kannus. Selleaegsed loodusteadlased ei uskunud seda. Muud võimalikku lahendust käpalise tolmlemisviisist Darwin ei leidnud. Kui oli kulunud paarkümmend aastat Darwini surmast, leiti Xanthopan morgani – suuremat mõõtu aafrika liblikaliik, kelle imusuised ulatuvad tähtkäpalise kannuse põhja. Selle üks alaliik on Xanthopan morgani praedicta, kus sõna praedicta tähendab ennustatut. Hiljem küll tõestati, et praedicta alaliik ei erine muudest Xanthopan morgani liikidest.
Charles Darwini eluajal ilmunud teosed (osaline nimekiri)
pisi|[[John Collier, parandatud koopia kunstniku varasemast portreest "Charles Darwini portree, (1891)", 1893]]
Taura Musō-ryū kobudō
Taura Musō-ryū kobudō on jaapani võitluskunst.
Praegume peamees õppis osa neist tehnikatest oma vanaisalt Ikubo Otojirolt (15. peamees). Vanaisal ei õnnestunud kõiki neid tehnikaid edasi anda, selle tõttu oli sunnitud Ikubo sensei stiili muutma ja uuendama. Põhiliseks muutuseks oli piirata õpetatavate relvade hulka ja tuua sisse tänapäevane kyu-dani süsteem.
Praegu saab Taura Muso ryu stiili harjutada Jaapanis, Itaalias, Soomes ja Eestis.
Markii
Markii on krahvist kõrgem ja hertsogist madalam kõrgaadlitiitel Prantsusmaal, Inglismaal, Itaalias ja mujal. Nimetus tuleb sõnadest mark ja markkrahv, mis tähendas Frangi riigis ja hiljem Saksamaal piiriäärset riigiosa ning selle valitsejat.
Markii abikaasa või tütre kohta öeldakse markiis.
Nikolai Pankratov
pisi|Nikolai Pankratov Tour de Skil Prahas (2007) Nikolai Pankratov (sündinud 23. detsembril 1982 Jekaterinburgis) on vene murdmaasuusataja.
Maailma karikavõistlustel
Nikolai Pankratov on osalenud 113 maailma karika etapil ( <FONT COLOR=PURPLE>seisuga 23. veebruar 2015</FONT> ) ja jõudnud poodiumile 4 korral, millest ühel korral kõige kõrgemale astmele.
Bassas da India
Pindala on 20 ha. Atoll ulatub merepinnale kümne saarena. Saared on taimestikuta, kivised ja madalad, kõrgus kuni 3 m. Kuuluvad Prantsusmaale.
Tallima
Tallima on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
1307
1307. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1250. aastad 1260. aastad 1270. aastad 1280. aastad 1290. aastad - 1300. aastad - 1310. aastad 1320. aastad 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad
Aastad: 1302 1303 1304 1305 1306 - 1307 - 1308 1309 1310 1311 1312
Franz Joseph I
Franz Joseph I ([frants j'oozef], 18. august 1830 Schönbrunni loss – 21. november 1916 samas) oli Austria keisririigi keiser alates 2. detsembrist 1848 ja Austria-Ungari keiser alates 1867. aastast.
Perekond ja lapsepõlv
Franz Josephi vanemad olid Austria esimese keisri Franz I poeg Franz Karl ja Baieri esimese kuninga Maximilian I Josephi tütar, Baieri printsess Sophie. Franz Joseph sündis Schönbrunni lossis ning oli algusest peale tähelepanu keskpunktis, sest tema onu, keisri vanim poeg Ferdinand oli peaaegu nõrgamõistuslik, kannatas vesipäisuse ja langetõve all ning oli lastetu, Franz Josephi isa peeti aga liialt silmapaistmatuks ja andetuks, kroonikandjaks sobimatuks.
Lapsepõlves huvitus Franz Joseph peamiselt sõjamängudest ning täiskasvanuna saigi temast üdini sõjaväelaslik mees. Oma peres oli ta vanim laps. 1832 sündis tema vend Ferdinand Maximilian, kellest sai hiljem traagilise saatusega Mehhiko keiser, 1833 teine vend Karl Ludwig, kellest põlvnevad nii Franz Ferdinand, Austria viimane keiser Karl kui ka praegune Habsburgide-Lotringite valitsejasoo pea Karl Habsburg-Lothringen. Franz Josephi noorim vend Ludwig Viktor (1842–1919) jäi elu lõpuni vallaliseks.
Franz Joseph sai korraliku, kuid väga konservatiivse ja kitsarinnalise hariduse. Keelte peale oli tal annet, ta õppis ära ungari, itaalia, prantsuse ja tšehhi keele, lisaks omandas ta algteadmised ladina ja kreeka keele alal. Väga varajasest east peale tutvustati teda ka sõjandusega, mis talle suurepäraselt istus, ning mõistagi ka religiooniga. Oma sügavalt katoliikliku ema hoole all sai ka temast pühendunud katoliiklane, mis küll ei välistanud tema tolerantsust teiste usundite suhtes.
Riigijuhtimise rasket ametit sai Franz Joseph veidi harjutada 1847. aastal, mil talle andis sel alal õpetust kantsler Metternich isiklikult. Need õppetunnid katkesid aga peagi, sest poliitiline situatsioon terves Euroopas muutus kardinaalselt.
Noor keiser
pisi|Franz Joseph (1852) Franz Josephi lapsepõlve lõpetas üpris järsult 1848. aasta revolutsioon. Tulevane keiser pidi hakkama tegutsema mitmes riigiametis ning kriisi ajal otsustati, et temast saab järgmine Austria keiser, sest 1835–1848 troonil olnud Ferdinand I ei tulnud isegi tavapärase valitsemisega toime, revolutsiooni mahasurumiseks arvati aga tugevat valitsejat vaja minevat. Esialgu taheti Franz Josephit troonile tõsta juba kevadel, kuid nooruki ema oli sellele vastu, pidades vajalikuks enne olusid veidigi stabiliseerida ning tulevasele keisrile veel pisut eelkogemusi anda. Austria väejuhid Joseph Radetzky, Alfred zu Windischgrätz ja Josip Jelačić suutsidki aasta lõpuks revolutsiooni kõikjal, välja arvatud Ungaris, maha suruda ning mõneks ajaks riigi mõjukaimaks meheks tõusnud Windischgrätz sundis Ferdinandi 2. detsembril 1848 troonist loobuma. 18-aastasest Franz Josephist sai Austria impeeriumi pikaajalisim keiser, seejuures ka kogu Habsburgide ajaloo pikaajalisim ja -ealisim valitseja.
Franz Josephi esimeseks tõsiseks probleemiks oli Ungari revolutsioon. Itaalias suutis väejuht Radetzky Piemonte vägesid 1849. aasta alguses otsustavalt võita, kuid Windischgrätzi armee sai Austrias lüüa. Nii pidi Franz Joseph appi kutsuma Vene keisri Nikolai I väed, sest austerlased olid taganenud Ungari piirile, mistõttu sõda ähvardas venida teadmatult pikaks ja riigi pankrotti ajada. Vene vägede abiga lõpetati sõda sama aasta sügiseks.
Keisri valitsemise esimestel aastatel olid tegelikult võimul pea- ja välisminister Felix von Schwarzenberg ning siseminister Alexander Bach. Nende kavas oli Austria positsiooni parandada, pikemas perspektiivis koguni tõsta Habsburgid (uuesti) terve Saksamaa valitsejaiks. Esialgu aitas Venemaa Austrial 1850. aastal Olmützis taastada oma formaalne roll Saksa Liidus, kuid selgelt Austria poolt domineeritud liidule oli Venemaa vastu ning seetõttu kukkusid Schwarzenbergi sellesuunalised välispoliitilised plaanid läbi. Nii pidigi Austria leppima formaalse juhtrolliga Saksa Liidus. Sisepoliitikas jäi Bach mõjukaks kuni 1859. aastani, Schwarzenberg suri aga 1852. aasta alguses. pisi|left|Franz Joseph (1865) 1853. aasta 18. veebruaril püüdis ungari rahvuslane Janos Libenyi Franz Josephit noaga tappa, kuid katse ebaõnnestus, keiser sai vaid haavata. See oli ka ainus tõeline atentaat, mis Franz Josephile korraldati. Vend Maximiliani initsiatiivil ehitati atentaadist pääsemise tänuks Viini Votivkirche, mis valmis küll alles aastakümnete pärast.
1854. aastal abiellus Franz Joseph Baieri hertsogi tütre Elisabethi ehk Sissiga. Sissi oli tema täditütar ning tema mõlemad vanemad olid Wittelsbachid, ema Ludovika Wilhelmine oli Franz Josephi emapoolne tädi ja isa Maximilian tuntud aadlimehest boheemlane. Sissi sai tuntuks oma pidevate reiside ja ekstsentrilisusega, kuid sellegipoolest armastas Franz Joseph teda väga. Nad said neli last: tütred Sophie (suri lapsena), Gisela (1856–1932) ja Marie Valerie (1868–1924) ning poja Rudolfi (1858–1889).
1857. aastal algatas Franz Joseph Viinis laialdased ümberehitused, mis muutsid linna kolmekümne aastaga moodsaks suurlinnaks. Sõjalised kaitserajatised ning mitmed kasarmud lammutati ning asendati laiade bulvarite, ühiskondlike hoonete ja parkidega. Linna elanike arv tõusis 400 000-lt (1840. aastal) peaaegu 2 miljonile (1910. aastal). Hiljem toimusid analoogsed laienemised ka Budapestis (mis moodustati 1873. aastal Buda ja Pesti ühendamisega) ning Prahas.
Pärast 1852. aastat kehtestus Austria-Ungaris sisuliselt täielik absolutism, varasemad revolutsiooniaegsed liberaalsed järeleandmised tühistati täielikult ning Franz Joseph valitses riiki ilma peaministrita. Kuid et ta oli alles noor ja kogenematu ning välispoliitika komplitseerus tänu Krimmi sõjale tunduvalt, siis ootas Austriat ees katastroofide jada. Et keiser otsustas krahv Buoli mõjul Krimmi sõtta sõjaliselt mitte sekkuda, jäi ta isolatsiooni, kuna varasem sõber Venemaa luges end Austria poolt reedetuks, tolle vastased Inglismaa ja Prantsusmaa olid aga oodanud, et keiser sekkub otsustavalt nende poolel. Nii sai Austriale osaks suur prestiižikaotus ning Metternichi loodud Püha Liidu liitude süsteem purunes täielikult. Selle tulemuseks oli sõda Piemonte–Prantsusmaa liiduga aastal 1859, milles Austria lüüa sai. Franz Joseph juhtis isiklikult Austria armeed Solferino lahingus, kuid ei suutnud seda kaotusest säästa. Riigis algas kriis, mis lõppes alles 1867. Vahepeal suutis aga Preisimaa osav kantsler Otto von Bismarck põhjustada Austria-Preisi konflikti, mida sai lahendada vaid sõjaga. Austria proovis viimast korda taastada oma ülemvõimu Saksamaal, kuid sai 1866. aasta sõjas lüüa. See kaotus sundis keisrit minema siseriiklikule kompromissile ungarlastega (Ausgleich). Riik jagati kaheks: Ungari kuningriigiks ja keiserliku valitsuse alla jäävateks provintsideks, mis said ametlikult Austria nime alles 1915. Nii sai Franz Joseph 1867. aastal ka Ungari kuningaks, riik aga sai nimeks Austria-Ungari.
Keiser vanemas eas
Pikapeale võõrdusid Franz Joseph ja Sissi teineteisest. Keisrinna ei kannatanud ametlikke üritusi ega viibimist Viini elitaarses seltskonnas ning põgenes üha tihedamini oma mehe lähedusest. Keisri üksildustunnet suurendas see üha enam ning ta vajas kedagi, kes talle üksildushetkedel naist asendaks. Esmalt tutvus Franz Joseph väljakutsuvalt käituva Poola aadlidaami Anna Nahowskiga, kes võis olla tema armuke 1870. aastate lõpus ja 1880. aastate lõpus, ehkki kindlaid tõendeid selle kohta pole, on vaid teada, et nad kohtusid sel perioodil mitmeid kordi. Hiljem sai keisri lähedaseks sõbraks näitleja Katharina Schratt, kellest tema armukest siiski ilmselt ei saanud, sest ta oli ka Sissi sõbranna. Aastal 1889 vapustas keisrit sügavalt tema poja Rudolfi enesetapp Mayerlingi lossis; riik jäi ilma troonipärijast. Aastal 1898 tappis Itaalia anarhist keisrinna Elisabethi, sest tahtis isikliku kuulsuse nimel mõnd tuntud inimest tappa. Keiser, kes oli oma naist kõigest hoolimata armastanud, oli masenduses ja küsis: "Kas mulle siin ilmas midagi ei säästeta?" Pärast oma naise surma jäi keisri ainsaks tõeliseks sõbraks Katarina Schratt, kellega ta käis läbi kuni oma surmani. Ehkki paljud sugulased, sealhulgas ka keisri tütar Marie Valerie, soovitasid tal uuesti abielluda, proovimaks saada troonipärijast poega, pidas keiser end sajandivahetusel juba liiga vanaks ning loobus sellest mõttest.
Alates 1896 oli Austria ametlikuks troonipärijaks Franz Ferdinand, kellel olid oma plaanid riigi ümberkorraldamiseks. Need ei teostunud, sest Franz Joseph oli nii tema isiku kui ka kavade vastu, põhiliselt seetõttu, et Franz Ferdinand oli morganaatilises abielus ning keiser luges seda Habsburgide vereliini solkimiseks. Samuti ei mõistnud troonipärija multinatsionaalse impeeriumi haavatavust rahvusluse ajajärgul ega varjanud oma põlgust ungarlaste suhtes. Keisril ja kogu õukonnal oli nõnda isegi mõnevõrra hea meel, kui too 1914. aastal maha lasti. Esimese maailmasõja puhkedes oli Franz Joseph juba 84-aastane ning olnud juba mitmeid kordi viletsa tervise tõttu võimetu riiki juhtima. Franz Ferdinandi surma ajal oli ta just taastumas bronhiidist ega suutnud veel riigiasjadel korralikult silma peal hoida. Samal ajal, kui ministrid ja diplomaadid veeretasid Euroopat Suure Sõja poole, jätkas Franz Joseph oma puhkust Viinist eemal, mistõttu enamik otsuseid tehti ära keisri eest ning tollel ei olnud ka võimalik asjadest adekvaatset pilti saada. Nõnda leppis ta lihtsalt sellega, et tema riik sööstis loodetavasti lühikesse ja võidukasse sõtta. Ise ta nõnda küll ei arvanud, vaid kaldus üha enam pessimismi ning kinnitas mitmeid kordi, et sõda tuleb iga hinna eest enne 1917. aasta suve lõpetada, kuna seejärel on impeeriumi kooshoidmine juba võimatu. 1915 kevadel, kui Itaalia kuulutas sõja Austria-Ungarile, juhatas Franz Joseph viimast korda ministrite konverentsi. Seejärel tõmbus ta avalikust poliitikast täielikult tagasi, tegeledes küll oma viimaste elupäevadeni riigipaberite läbivaatamise ja kinnitamisega oma kabinetis Schönbrunni lossis.
pisi|Keisri, ta naise ja poja sarkofaagid [[Kaisergruftis Viinis]] Aastaks 1916 oli sõda kestnud juba üle kahe aasta ning keiser oli vana ja haige. Sügisel tekkis tal ohtlik kopsupõletik. Siiski jätkas ta oma tavapärast tööd, vaadates läbi sõjateateid ja muid dokumente, kuid 21. novembril tõusis tal ootamatult kõrge palavik ning ta suri sama päeva õhtul. Tema matustele, mis jäid viimasteks keiserlikeks Austrias, tulid pea kõik Keskriikide valitsejad, aga kaastunnet avaldasid isegi vaenlaste kuningakojad.
Franz Joseph valitsejana
Aastast 1852 kuni surmani oli Franz Josephi käes sisuliselt absoluutne võim. Ministrid viisid vaid ellu tema tahet, parlamendil polnud aga kuni riigi kokkuvarisemiseni vaidlusklubist eriti suuremat rolli. Nii säilis keskaegse ilmega "Jumala armust monarhi" võim Austrias isegi 20. sajandil. See polnud küll ainus põhjus, miks riik hävis. Franz Joseph püüdis valitseda nii hästi kui vähegi võimalik, kuid tema konservatiivsus ja kohatine elukaugus tegid selle väga raskeks.
Riigis oli koos juutidega 12 suuremat etnilist gruppi ja rahvuslikud pinged olid igapäevased. Keiser püüdis valitseda mitterahvuslikult, kuid alati see ei õnnestunud. Et ta suhtus juutidesse neutraalselt või isegi soosivalt, siis pilkasid saksa marurahvuslased teda juutide keisriks. Ungari sisepoliitika üle keisril võimu ei olnud ja seal teostasid ungarlased madjariseerimist, mille tagajärjed ulatuvad isegi tänapäeva. Mujal ei olnud ühel rahval selget ülemvõimu, vaid poolakatel olid veidi laiemad privileegid Galiitsias, kus nad püüdsid alla suruda ukrainlaste rahvuslust. Keiser ei toetunud kuigivõrd ka aadlikele, vaid pigem bürokraatiale, mis impeeriumi lõpuaastail sisuliselt ainsana veel riiki kuidagi toimima panna suutis.
Mitmesugust
340px|pisi|Franz Joseph I vapp
Keisri elurütm oli rangelt paika pandud. Ta töötas iga päev oma kabinetis üle kaheksa tunni, tegeledes riigipaberite ja muu tarvilikuga. Tavaliselt kandis ta sõjaväe nooremohvitseri vormi, ka oma viimastel elupäevadel. Tegelikus armeejuhtimises ta pärast 1859. aasta sõda ei osalenud, kuigi oli kuni surmani ametlikult Austria-Ungari sõjaväe ülemjuhataja.
Franz Josephi ametlikud eesnimed olid Franz, Joseph ja Karl. Valitsejana valis ta aga endale kaks esimest, kuna tahtis rõhutada nii vanaisa Franzi aegset stabiilsust kui ka liberaalse valgustusliku monarhi Joseph II progressiivseid suundumusi. Ise kaldus ta Franzi konservatiivsusesse. Saksa keeles kirjutatakse keisri nime ka kujul Franz Josef I (nagu ka Josef II jt), kuid eesti keeles on siiski sügavamalt juurdunud vorm Franz Joseph.
Franz Josephi järgi on nimetatud Franz Josephi maa Põhja-Jäämeres. Ühena vähestest Esimeses maailmasõjas osalenud riikidest puudusid Austrial kolooniad; seetõttu nimetab vahva sõdur Švejk pilkamisi Franz Josephi maad Austria asumaaks.
Tema järgi sai nime ka Franz Josefi liustik Uus-Meremaal.
Silver Sepp
alt=|pisi|Silver Sepp mängimas isetehtud naelapilli. pisi|Abikaasad [[Kristiina Ehin ja Silver Sepp.]]
Silver Sepp (sündinud 29. septembril 1982 Treimani külas Pärnumaal) on eesti muusik, fantaasiapillimängija.
Ta on olnud tegev ansamblites Svjata Vatra ja Bombillaz ning on ansambli Ro:toro löökpillimängija, kus mängib kausipille.
Haridus
Silver Sepp on õppinud Metsapoole Põhikoolis aastatel 1989–1998 ja Häädemeeste Keskkoolis aastatel 1998–2001.
Muusikat on ta õppinud Häädemeeste Muusikakoolis klarneti erialal aastatel 1992–1998, Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia pop-jazz-osakonnas, laulu erialal aastatel 2001–2006 ja Norra Telemargi Ülikooli Raulandi Kolledžis traditsiooniliste kunstide magistrantuuris aastatel 2006–2010.
Fantaasiapillid
Silver Sepp on tähelepanu pälvinud omanäoliste isetehtud fantaasiapillidega, mis on sageli meisterdatud taaskasutatud materjalidest.
Muu hulgas on Silver Sepp loonud vanast võrguhargist naelapilli, mänginud kanalisatsioonitorudel , jalgratta esirattal ning kuuest pesukausist ja 20 liitrist veest tehtud vesitrummidel.
Isiklikku
Varasema elukaaslase Cätlin Jaagoga on tal tütar Emma (sündinud 2005).
Ta on abielus luuletaja Kristiina Ehiniga. Neil on tütar Luike ja poeg Hannes.
1308
1308. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1250. aastad 1260. aastad 1270. aastad 1280. aastad 1290. aastad - 1300. aastad - 1310. aastad 1320. aastad 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad
Aastad: 1303 1304 1305 1306 1307 - 1308 - 1309 1310 1311 1312 1313
Back in Black
"Back in Black" on Austraalia hard rock-bändi AC/DC seitsmes stuudioalbum, mis avaldati 25. juulil 1980. See oli AC/DC üks edukamaid albumeid. Album lindistati Bahamal ja New Yorgis, kus see ka miksiti kokku stuudios Electric Lady Studios. See on maailmas müüdud eksemplaride arvult teine album Michael Jacksoni "Thrilleri" järel. Plaadi produtsendiks on Põhja-Rodeesia päritolu Briti produtsent ja laulukirjutaja Robert John Lange.
See on ansambli esimene album, millel laulab Brian Johnson.
Boheem
pisi|Boheem Enrico Caruso ja Nellie Melba esituses 1907. aastal New Yorgis "Boheem" (originaalpealkirjaga "La bohème") on Giacomo Puccini ooper neljas vaatuses Giuseppe Giacosa ja Luigi Illica libretole Henri Murgeri romaani "Pildikesi boheemlaste elust" ("Scènes de la vie de bohème) ainetel. Ooper esietendus 1. veebruaril 1896 Torino Regio teatris.
Tegevustik
Pariis, umbes 1830. aastal.
Esimene vaatus
Jõululaupäev ühes katusekambris. Luuletaja Rodolfo ja kunstnik Marcello üritavad külmast ja näljast hoolimata tööd teha. Kuid külm saab võidu ja Rodolfo uus näidend läheb tuleroaks ahju, et tuba vähegi soojemaks saada. Saabuvad sõbrad Colline ja Schaunard, kes on tänu õnnelikule juhusele raha saanud ja toovad õhtusöögiks head-paremat. Läheb peoks, mida kuigivõrd rikub majaperemees Benoit' saabumine, kes nõuab üüri maksmist. Kavalusega saadavad noored ta minema. Marcello, Schaunard ja Colline otsustavad minna Momuse kohvikusse edasi pidutsema, Rodolfo jääb aga üksi oma ajalehele lubatud artiklit kirjutama. Uksele kõlab õrn koputus. Saabub Mimi, kes elab naaberkorteris ja tuli oma küünlale tuld otsima. Ootamatult tunneb Mimi end halvasti, kuid see möödub kiiresti. Segaduses kustuvad mõlemad küünlad ja noored jäävad pimedasse. Mimil on ka kodu võti maha kukkunud, koos hakkavad nad seda otsima. Pimeduses noorte käed kohtuvad. Rodolfo on võlutud sellest õrnast olendist ja sümpaatia on vastastikune. Kõlavad sõprade hõiked. Noored ühinevad nendega.
Teine vaatus
Ladina kvartalis. Momus' kohviku ees. Rodolfo ja Mimi liituvad sõprade Colline'i, Schaunardi ja Marcelloga. Marcello on mossis, kuna Musetta, tema armsam, on ta pärast järjekordset riidu maha jätnud. Rahvahulgast ilmubki valju naeru saatel Musetta koos vanaldase kavaleri Alcindoroga. Musetta käitumine on äärmiselt väljakutsuv ja seda selleks, et Marcello tähelepanu endale tõmmata. Musetta saab kavalusega vanamehest lahti ja tormab Marcello käte vahele. Ka boheemlaste kohvikuarve saab lõpuks maksta Alcindoro.
Kolmas vaatus
Veebruar. Varahommik. Musetta ja Marcello on linnaäärses kõrtsis tööd leidnud. Ka Rodolfo elab ja magab nüüd siin, sest nad on Mimiga pärast järjekordset armukadedusstseeni lahku läinud. Marcello maalib kõrtsi ees. Saabub Mimi, kes, tüdinud Rodolfo armukadedusest, on otsustanud jäädavalt temast lahku minna ning räägib Marcellole oma murest. Korraga ilmub Rodolfo. Mimi peidab end. Rodolfo kaebab sõbrale Mimi "kerglaslikku" meelt; samuti tunnistab ta, et Mimi on raskesti haige ja pääsemislootust tal ei ole. Raske köhahoog reedab Mimi peidupaiga. Noored otsustavad lahkumineku vaid kevadeni edasi lükata. Ka Musettal ja Marcellol on käsil järjekordne riid.
Neljas vaatus
Katusekambris. Rodolfo ja Marcello meenutavad ilusaid aegu, kui nad olid kumbki koos oma armastatuga. Saabuvad Colline ja Schaunard. Sõbrad otsustavad kurva meele lohutamiseks peo korraldada, kust ei puudu ei tants ega duellid. Keset rõõmsat möllu astub tuppa ehmunud Musetta, kes teatab, et Mimi on all ukse taga ja surmani haige. Rodolfo aitab Mimi tuppa ja paneb ta voodile. Musetta saadab Marcello oma ehteid müüma, et rohtu osta, ja läheb ise ka välja, et Mimile käte soojendamiseks muhv osta. Ka Colline lahkub. Kui noored jäävad kahekesi, meenutavad nad oma esimest kohtumist jõuluööl. Sõbrad tulevad tagasi ja teatavad, et arst on saabumas. Kuid on juba hilja, Mimi sureb vaikselt Rodolfo käte vahel.
Mitmikraketiheitja
thumb|USA raketiheitja [[M270 MLRS]] thumb|NSV Liidu teise maailmasõja aegne raketiheitja BM-13-16 [[Katjuša veoautol ZIS-6 (muuseumis Ukrainas)]] Mitmikraketiheitja ehk mitme lõhkepeaga raketilaskesüsteem (multiple-launch rocket system) on rakettidega tulistav relv, mille laskeseade koosneb mitmest rakettide väljatulistamiseks valmistatud sarnasest paralleelsest stardijuhikust. Mitmikraketiheitjad on harilikult suurtükiväe relvasüsteemid. Keelekujud "mitmelasuline raketiheitja" ja "mitmikreaktiivraketiheitja" on vananenud, mitteamelikud variandid.
Omadused
Mitmikraketiheitjat käsitseb tavaliselt raketiheitjameeskond nooremallohvitseri või vanemallohvitseri juhtimisel.
Ajalugu
Mitmikraketiheitjad võeti laialdaselt kasutusele teise maailmasõja ajal. Neist tuntumateks tuleb pidada 1941. aastal kasutusele võetud Vene raketiheitjat (esialgse nimetusega "kaardiväe miinipilduja" – гвардейский миномет) BM-13 Katjuša ja Saksa raketiheitjat Nebelwerfer ("uduheitja"). Saksa poolel tavatseti Vene raketiheitjaid kutsuda "Stalini oreliks". Raketiheitjaid kasutasid ka lääneliitlased. thumb|Saksa raketiheitja [[Nebelwerfer]] Pärast sõda on raketiheitjaid täiustatud. Suurenenud on laskekaugus ja -täpsus, kuid tööpõhimõte on jäänud samaks.
Preedi mõis
Preedi mõis (saksa keeles Sitz, Wredensitz) oli rüütlimõis Koeru kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas.
Mõisa keskus asus Preedi külas.
Ajalugu
Preedi mõisa on esmamainitud 1442. aastal.
1585. aastal sai mõisa omanikuks Caspar von Tiesenhausen. Tema surma järel 1607. aastal läks mõis Kirchholmi lahingus Karl IX elu päästnud, kuid ise selle tõttu hukkunud Heinrich von Wrede lesele Gertrudile. Wrededele, kelle järgi mõis nime sai, kuulus Preedi mõis kuni 1919. aasta võõrandamiseni.
Mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli Paul von Wrede.
pisi|Preedi mõisa viinaköök
Mõisakompleks
Preedi mõisa peahoonet hakati rajama 18. sajandi keskel Fabian von Wrede eestvõttel. Härrastemaja kujutas endast kahekorruselist mõningate puitosadega kiviehitist. Hoone ühel küljel paiknes kahekorruseline palkon.
Võõrandamise järel kasutati härrastemaja lühikest aega elamuna, kuid seejärel jäi hoone tühjaks ja lagunes. Tänapäeval on peahoonest järel vaid varemed.
Säilinud on mõni kõrvalhoone.
Häiritus (ökoloogia)
pisi|[[Tinaliiv, Mustoja maastikukaitseala. Häiringu põhjustas ala pikaajaline kasutamine laskeväljana, mille tulemusena muutus oluliselt ala kattev taimestik]] pisi|Põlenud kadakad [[Aksi saarel]] Häiritus (ka häiring, keskkonnahäiring; inglise disturbance, perturbation) on vaadeldavat ökosüsteemi mõjutav väljastpoolt alguse saanud sündmus (häiring), mis põhjustab suuri muutusi vaadeldavas ökosüsteemis.
Väljastpoolt tulnud häirituse jõud võivad ökosüsteemi mõjutada kiiresti ja laiaulatuslikult, millega võib kaasneda paljude organismide (isegi populatsioonide) surm.
Häiritused võivad olla tulekahjud, üleujutused, tormid, putukate massilised laastamistööd, samuti antropogeensed tegurid, nagu metsaraie ja võõrliikide introduktsioon.
Häiritusel võivad olla ökosüsteemile põhjalikud ja kiired mõjud ja seepärast võib see suuresti mõjutada ökosüsteemi liigilist koosseisu.
Erituskude
Erituskude on taimekude, mille ülesandeks on tagada vedelate või tahkete ainete eritumine taimedest.
Erituskoed võivad paikneda nii taimeelundite sisemuses kui ka välispinnal ja need on moodustatud eritüübiliste rakkude poolt. Eritamisele kuuluvaid aineid, milleks võivad olla näiteks vesi, piimmahl, nektar, parkained, valgud, eeterlikud õlid jms, kogutakse vakuoolidesse.
Willem II (Hollandi krahv)
Willem II (veebruar 1228 – 28. jaanuar 1256) oli Hollandi krahv alates 1235. aastast, Saksa vastukuningas alates 1247. aastast ja Zeelandi krahv 1252. aastast kuni surmani. Ta oli Hollandi krahvi Floris IV poeg. pisi|200px|left|[[Hollandi krahvkond 1350. aasta paiku]]
Kölni peapiiskopi ja Brabanti hertsogi Hendrik II abiga valiti Willem pärast Saksa-Rooma keiser Friedrich II järjekordset kirikuvande alla panemist Saksa kuningaks. Teda toetasid mõned Saksa vürstid, kuid kaugeltki mitte kõik. 1248. aastal vallutas Willem Aacheni, kus lasi end kuningaks kroonida. Siiski ei tunnistanud enamik Saksa vürste teda veel ka seejärel, mõnevõrra tugevama positsiooni omandas ta alles peale abielu Elisabeth Welfiga, kes oli Braunschweig-Lüneburgi hertsogi Otto Lapse tütar.
Oma koduprovintsides püüdis Willem saavutada mõjuvõimu sõjalisel teel. Ta võitles Flandriaga Zeelandi pärast ning nimetas ennast (Saksa kuningana) viimase krahviks. Samal ajal püüdis ta alistada ka Lääne-Friisimaad, kuid 1256. aasta alguses vajus Hoogwoudi lähedal hobusega läbi jää ning friisid tapsid ta. Tema laiba avastas alles 26 aastat hiljem tema poeg Floris V. Et Willemi surres oli Floris vaid kaheaastane, ei saanud ta oma pretensioone Saksa-Rooma valitsejatiitlile esitada. Peale Willemi surma valiti Saksa kuningaks kaks valitsejat väljastpoolt Saksa-Rooma riiki: Richard Cornwallist ja Alfonso X Kastiiliast, kuid kumbki ei saavutanud Saksa vürstide enamiku toetust.
Kristjan Kasearu
Kristjan Kasearu (sündinud 21. aprillil 1986) on eesti laulja ja näitleja.
Algusaastad
Kasearu on lõpetanud Pärnu Ühisgümnaasiumi. Muusika juurde jõudis ta alles keskkoolis. Oma esimese kitarri teenis ta terve suve bensiinijaamas töötades.
Muusikaline tegevus
2004. aasta märtsis sai alguse ansambel Elav Legend, mida võib pidada Paradise Crew' eelkäijaks. Bänd hakkas üsna kiirelt populaarsust koguma. Oma rolli mängis kindlasti ka näitlejatöö Nuku- ja Noorsooteatri muusikalis "Romeo & Julia" 2006. ja 2007. aastal, kus Kasearu kehastas Romeot.
2007. aastal osales ta võistlusel Eurolaul 2007 kahe looga: "So much to say" (muusika Madis Muul, sõnad Kristjan Kasearu), mida esitas ansambel Paradise Crew ja mis saavutas 7. koha (1771 häält), ning looga "Romeo & Julia" (muusika Elmar Liitmaa, sõnad Jaagup Kreem), mis oli duett näitleja Hele Kõrega ja mis saavutas teise koha (9350 häält).
Paradise Crew tegutsemise ajal oli Kasearu ansambli solist.
2008. aastal osales koos Paradise Crew'ga samuti võistlusel Eurolaul 2008 looga "Üksinduses" (muusika Kristjan Kasearu, Madis Muul, sõnad Kristjan Kasearu), mis saavutas 7. koha (1189 häält).
Aastal 2010 osales Kasearu peaosatäitja Troyna Nuku- ja Noorsooteatri muusikalis "Keskkoolimuusikal".
Film ja televisioon
Pärast muusikali esimest hooaega sai ta pakkumise mängida Kadri Kõusaare filmi "Magnus" peaosa, mille Kasearu ka vastu võttis. Tegemist on ühega vähestest Eesti filmidest, mis on jõudnud Cannes'i filmifestivalile.
Alates septembrist 2014 mängib ta Kanal 2 komöödiasarjas "Köök".
Ta osales 2016. aasta sügishooajal meelelahutussaates "Su nägu kõlab tuttavalt".
Protoplasma
Protoplasma (vanemas kirjanduses ka elav ollus, alglima) on organismi raku elusaine. Protoplasma hõlmab rakuplasma ehk tsütoplasma ja tuumaplasma ehk karüoplasma
Valkude, süsivesikute, rasvade, lipoidide, mitmesuguste soolade kolloidne süsteem või geel vees. Protoplasmas on 70–80% vett, täiskasvanud inimesel keskmiselt 73%.
Protoplasma esineb tsütoplasmana ja karüoplasmana.
Mõiste ajalugu
Termini võttis kasutusele 1825 või 1839 Jan Purkyně ühes ettekandes, kus ta defineeris seda primitiivse ollusena taimede ja loomade lootekeha rakkudes. Analoogsed mõisted olid samuti Purkyně kasutatud "kambium" ning "sarkood", mida Félix Dujardin kasutas esimest korda 1835 ainuraksete juurjalgsete puhul. Hugo von Mohl võttis selle rakusisese moodustise kohta kasutusele sõna "protoplasma".
19. sajandil ning 20. sajandi alguses kasutati terminit "protoplasma" laialdaselt biokeemias, meditsiinis, ensümoloogias jm.
1309
1309. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastad: 1304 1305 1306 1307 1308 - 1309 - 1310 1311 1312 1313 1314
1310
1310. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1260. aastad 1270. aastad 1280. aastad 1290. aastad 1300. aastad - 1310. aastad - 1320. aastad 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad
Marko Reikop
pisi|Marko Reikop aastal 2000 thumb|Marko Reikop aastal 2007 Marko Reikop (sündinud 19. juunil 1969) on eesti tele- ja raadioajakirjanik.
Haridus
Ta on õppinud Tallinna 54. Keskkoolis ning lõpetanud 1991. aastal raamatukogunduse ja bibliograafia erialal Tallinna Pedagoogikaülikooli.
Ajakirjandustöö
Ta alustas ajakirjanikukarjääri saadetega Eesti Raadios. Ta oli saatejuht nii Raadio 2-s (hommikuprogramm "Et R2 maa", päevasaade "Kahega lõunal" jm) kui ka Vikerraadios. Raadiost suundus Reikop Eesti Televisiooni, kus tema tuntumad telesaated on olnud "Paar", "Terevisioon", "Klaver põõsas", "Eurolaul" ja "Eesti laul".
Ta on palju koostööd teinud Anu Välbaga (sarisaated "Paar", "Terevisioon", "Ringvaade" jpm).
Tunnustus
Marko Reikop on valitud korduvalt eri küsitlustel parimate saatejuhtide hulka, sh parimaks telesaadete meessaatejuhiks. Ta on kandideerinud korduvalt samas kategoorias EFTA auhindade jagamisel.
Vogtlandi kreis
Vogtland on kreis Saksimaa lääneosas.
Kreisi omavalitsüksused
(Elanike arv 31. detsember 2006) pisi|Vogtlandi kreisi asend Saksimaal
Linnad:
Dialektika
Zenon
Parmenidese õpilast Zenonit Eleast peeti dialektika leiutajaks juba antiikajal.
Zenoni mõtlemise dialektilisus seisneb esmalt selles, et ta arutleb Parmenidese väite üle, et "olev on ja mitteolevat ei ole" nii poolt kui ka vastu. Tahtes osutada oma õpetaja arusaamade õigsusele, tõestas Zenon neid apooria abil: võttes aluseks tõestatavale väitele vastandliku väite ja viies selle endaga vastuolusse, arvas ta kinnitavat Parmendidese oleva-lause korrektsust. Seda võiks lihtsustatult kokku võtta: vastandlikud (asjad) on omavahel olemuslikult seotud ning see seos võimaldab dialektika abil nende kohta tõde ilmsiks tuua.
Selliseid aporeetilisi tõestusi viidi aga ilmselt sageli läbi vastluses Parmenidese kriitikutega, mille raames dialektika omandab vaidluse tähenduse, mille läbi loodetakse jõuda tulemusele, st midagi osapoolte vahel lahti rääkida. Lisaks sellele võib osutada, et Zenoni dialektika sisaldab implikatsiooni, et teemat avav vestlus peaks toimuma just nimelt mõistliku arutluse vahendusel, ilma asjakohatuid argumente kaasamata:
"Ja kord jällegi oma õpetajaga, kes ütleb oleva olevat liikumatu, nõustudes, tõendas viie arutlusega, et olev on liikumatu; millele küünik Antisthenes, suutmata vastu kosta, püsti tõusnud hakkas edasi-tagasi käima, arvates, et teo läbi saavutatud tõestus on tugevam igast arutluste läbi saavutatud kummutusest."
Herakleitos
Herakleitose mõtlemises sisalduv arusaam vastandite ühtsusest on Hegeli arvates dialektika esimeseks arvestatavaks avalduseks mõtlemise ajaloos. Hegeli sõnul pole ühtegi Herakleitose lauset, mida ta poleks kasutanud oma "Loogikateaduses". Herakleitos esitab vastandite vahelduvalt teineteiseks-üleminekut võitluses teineteisega "ontoloogilise" printsiibina, mis kogu physis't kannab ning iseloomustab seda riidu või võitlust (polemos) igielava tule lõõmamise ja hääbumisena.
Laites inimesi, kes ei mõista arutlust, et elu ja surm, ärkvelolek ja uni, algus ja lõpp on "seesama", veenab Herakleitos, et vastandid on omavahel olemuslikult ühendatud ning ainult logost ning mitte ihulisi meeli järgides on võimalik nende pidevalt toimuvates vaheldumistes ja üleminekutes teed leida.