cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Peeter Liiv
Ta on õppinud teoloogiat ja tegelenud hatha-jooga, transtsendentaalse meditatsiooni, Silva meelekontrolli meetodi ja vabastava hingamisega.
Akseli Gallen-Kallela
thumb|Akseli Gallen-Kallela Akseli Gallen-Kallela (sündinud Axel Waldemar Gallén; 26. aprill 1865 Pori – 7. märts 1931 Stockholm) oli Soome kunstnik.
Peeter Liiv
Peeter Liiv on olnud ühingu Teadus lektor (tervisealased ja ökoloogialoengud). Viimastel aastatel on ta pidanud maailmavaateõpetuse loenguid Tallinna Rahvaülikoolis. Ta oli aastatel 1990–1995 ilmunud ajalehe Päikesetuul toimetaja ja 2001–2004 ilmunud ajakirja Päikesetuul toimetaja. Praegu kirjastuse Silmapiir direktor. Ta on ka Klassikaraadio saatejuht (saated "Traditsiooni tarkus" ja "Roheline saade").
Peeter Liiv on osalenud terviseliikumises (klubis Tervis) ja Eesti Rohelises Liikumises ning olnud New Age 'i propageerija.
Kirjutisi
Peeter Liiv on avaldanud teatri- ja filmikriitikat, filosoofilist ja sotsiaalset esseistikat ajalehtedes ja ajakirjades.
Kandideerimine valimistel
2013. aasta kohalikel valimistel oli ta Üle-eestilise Valimisliidu kandidaat Tallinna linnas.
Isiklikku
Peeter Liivi isa oli keemiainsener ja tootmiskoondise Silikaat kauaaegne peadirektor Leonhard Liiv.
Akseli Gallen-Kallela
Maalid
Gallen-Kallela maalid olid algul realistlikud, hiljem maalis ta rahvusromantilises stiilis peamiselt Soome loodust ja "Kalevala"-ainelisi kompositsioone. 20. sajandi alguses muutus tema looming sümbolistlikuks. Gallen-Kallela maalid on rahvusvaheliselt ühed kõige tuntumad soome kunstiteosed.
Tuntuimad maalid
thumb|left|"Kullervo needus" thumb|right|"Lemminkäise ema"
Illustratsioonid
Gallen-Kallela on illustreerinud soome raamatuid. Tema illustratsioone on leidub ka mõningates Eestis ilmunud raamatutes.
Eraelu
Gallen-Kallela on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Sepaküla (Põhja-Pärnumaa)
Sepaküla on küla Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halinga valda.
Madal
Madal (kasutatakse ka sõna "madalik" ) on madala veega ala meres, järves või jões. Madalad on sageli poolsaare või neeme veealused jätkud.
Rannajoonest algavat madalat nimetatakse ka rannamadalaks (mõnikord ka kaldamadalaks). Rannamadalad paiknevad šelfil ja avamere poole minnes järk-järgult sügavnevad.
Eesti rannikumere madalate seas on näiteks Hiiu madal, Viinakari ja Tallinna madal.
Viited
Ocean bank (topography) sah:Чаар
Jämtland
Jämtland on ajalooline maakond Rootsis. Asub Norrlandis, võtab enda alla suurema osa Jämtlandi lääni maa-alast.
Ithaka Maria
Ithaka Maria Harito (sünninimi Gyrcelea-Ithaka-Maria Pruuli, 1997–2012 Gyrcelea-Ithaka-Maria Rahula ; sündinud 21. juunil 1979) on eesti poplaulja ja laulukirjutaja.
Ta on olnud ansamblite Slobodan River ja Best B4 liige.
Haridustee
Viieaastaselt viidi ta Tallinna Lastemuusikakooli klaveritundidesse. Ithaka Maria on õppinud klassikalist muusikat Tallinna Muusikakeskkoolis, Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis ja Eesti Muusikaakadeemias.
Karjäär
1995. aastal osales Ithaka Maria konkursil, kus otsiti ansamblisse Best B4 uut liiget, ja osutus valituks. Peagi sai Ithaka Mariast Best B4 juhtfiguur. Bändilt ilmus 1996. aastal album "Best B4" ja sellelt ka raadiosinglid "Sa valisid mind", "Ma armastan luuserit", "Ma tahan sind, sa vajad mind", "Sinu tundeid ei vaja", "Ei taha kuuluda sulle" ning pärast plaati veel "Kui sa kinni hoiad mind" ja "Must ja valge".
1997. aasta sügisel lõpetas Best B4 tegevuse ja Ithaka Mariast sai sooloartist esinejanimega Maria. Oma esimesel sooloartistina tegutsemise perioodil andis ta välja kuus raadiosinglit: "La-la-la", "Ma tahan olla ingel", "Kui see on õnn", "Dii-dii-dii, daa-daa-daa", "Ma võidan, sa kaotad kõik" ja "Video".
Laulukirjutajana tegi Ithaka Maria esimese ja väga eduka katsetuse 1997. aastal, kui kirjutas koos Tomi Rahula ja isa Peeter Pruuliga laulu "Mere lapsed", mis osales 1998. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Birminghamis (esitaja Koit Toome).
2006. aasta juulis ilmus Ithaka Maria esimene singel "Take A Ride" / "Paremaid päevi", mille tootis tuntud Rootsi produtsent Per Sunding. Sama aasta sügisel alustas Ithaka Maria ja tema Eesti meeskond koostööd teise kuulsa Rootsi produtsendi Adam Kvimaniga. Selle koostöö esimese viljana ilmus singel "Confession".
2009. aastal ilmus Ithaka Maria esimene album "A Little Wicked", millelt on seni peale "Take A Ride" / "Paremaid päevi" ja "Confessionit" ilmunud raadiosinglitena veel "The Doll" (produtsent Adam Kviman), "My Life" (produtsent Adam Kviman), "Heaven On Earth" (produtsent Gordon Raphael), "A Little Wicked" (produtsent Adam Kviman), "One Last Dance" (produtsent Alar Kotkas), "Champions (Devils & Angels)" / "Tšempion (Deemon ja inglid)" (produtsent Gordon Raphael), "Just For You" / "Sinu jaoks" (produtsendid Alar Kotkas ja Tony Malm) ja "Place Like Hell" (produtsendid Patrik Bartosch ja Maurits Carlsson). Peaaegu kõik laulud albumil "A Little Wicked" on Ithaka Maria kirjutatud, samuti on ta kõikide laulude kaasprodutsent. 2010. aastal ilmus albumist "A Little Wicked" remiksitud versioon, mis sisaldab remikse produtsentidelt USA-st, Kanadast, Saksamaalt, Prantsusmaalt, Itaaliast ja ka Eestist. Enim on Ithaka Maria muusikat remiksinud noor Eesti tantsumuusikaprodutsent Tony Awake. 2011. aasta jaanuaris ilmutas Ithaka Maria ülimenukaks osutunud singli "Hopa'Pa-rei!" (produtsent Kristo Kotkas).
1995. aastast teeb Ithaka Maria koostööd Alar Kotkasega, kes on olnud produtsendi ja/või mänedžerina peaaegu kõikide tema seni ilmunud albumite, singlite ja muusikavideote vastutav produtsent. Ithaka Maria on plaadifirma MIG Music artist.
Urevere
Urevere on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Külas asuvas väikeses tsehhis villib OÜ Baranoff pudelitesse allikavett, mida müüakse Kasari vee nime all.
Ithaka Maria
Karjäär
2018. aastal valiti ta Missis Estoniaks.
Televisioon
Ithaka Maria on osalenud saatejuhina TV3 suurprojektis "Eesti otsib superstaari" (2009), laulja-treenerina TV3 saatesarjas "Laulud tähtedega" (2008) ning staarist tantsijana Kanal 2 hittsaates "Tantsud tähtedega" (2010). Ta on näidelnud kodumaistes teleseriaalides "Kelgukoerad" ja "Unistuste agentuur".
Albumid
Ansambliga Best B4
Ansambliga Slobodan River
Singlid
Ansambliga Best B4
Sooloartistina esinejanimega Maria
Kaarsild (Tartu)
pisi|Kaarsild vaadatuna Emajõe paremalt kaldalt [[klubi Atlantise vastast]] thumb|Vaade sillale [[Ülejõe park|Ülejõe pargi poolt Emajõe vasakult kaldalt]] pisi|Kaarsilda kasutatakse ka näitusepaigana. Näitus "Jõeruum" Tartu Kaarsillal, august 2012. alt=Kaarsild õhtul, 2018|pisi|Kaarsild õhtul, 2018 Kaarsild (ka Jalakäijate sild, Betoonsild) on jalakäijate kaarsild Tartus kesklinna ja Ülejõe linnaosa vahel Raekoja platsi ääres raekoja vastas üle Emajõe.
Ithaka Maria
Singlid
Ansambliga Slobodan River
Kaarsild (Tartu)
Aastatel 1957–1959 ehitatud Kaarsild on ühesildeline ühe kaarega ja jäiga tõmbiga raudbetoonsild. Sild on kahe kõnniteega, mõlema laius 3,15 meetrit. Kaare sille on 57,4 meetrit, kaare laius 1,08 meetrit, kõrgus 8 meetrit.
Ithaka Maria
Isiklikku
Keerulise nime, mida tuleb hääldada "gürkeelea-ithaaka-mariia", pani talle isa Peeter Pruuli.
Kaarsild (Tartu)
Üliõpilastraditsiooni kohaselt peab iga Tartu Ülikooli tudeng vähemalt ühel eksamil läbi kukkuma ja üle kaarsilla kaare jalutama, et end tõeliseks üliõpilaseks nimetada.
Ithaka Maria
Isiklikku
1997. aastal abiellus Gyrcelea-Ithaka-Maria Pruuli klahvpillimängija ja laulukirjutaja Tomi Rahulaga. 3. juulil 2002 sündis tütar Agathe Vega Rahula. Abielu lahutati 2011. aastal.
Mais 2012 sai Ithaka Maria uueks perekonnanimeks Harito, mis olevat olnud tema emapoolse vanavanavanaisa nimi.
Kaarsild (Tartu)
Ajalugu
Sild on ehitatud aastatel 1957–1959 endise Kivisilla kohale, selle kaldasammaste vundamentidele. Silla arhitekt on Peeter Varep. Kuni silla valmimiseni vedas inimesi 1950. aastail regulaarselt üle jõe (paarkümmend meetrit sillakohast ülesvoolu) pikk sõudepaat.
Ithaka Maria
Isiklikku
Aastatel 2012–2017 oli tema elukaaslane Tallinna Kalevi amatöörjalgpallur ja ärimees Aleksei Savitski. Suvel 2013 sündis neil tütar Mira Theresa, suvel 2015 poeg.
Jakob Kukk
pisi|upright|Piiskop Jakob Kukk pisi|upright|Jakob Kuke haud Siselinna kalmistul Jakob Kukk (28. august/9. september 1870 Ilmatsalu vald, Tartu-Maarja kihelkond, Tartumaa – 25. juuli 1933 Tallinn) oli Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku esimene piiskop.
Kaarsild (Tartu)
Ajalugu
2017. aastal Kaarsild renoveeriti. Renoveerimise käigus laiendati silda kahe meetri võrra, muudeti silla peale- ja mahasõidud sujuvamaks ja sillale paigaldati nüüdisaegsed heli- ja valgustussüsteemid. Silla renoveerimise maksumus oli 779 967 eurot. 2017. aasta 28. detsembril valiti Kaarsilla renoveerimine Tartu aasta teoks.
Jakob Kukk
Õppis Tartu ülikoolis usuteadust 1891–1895, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Soosalu
Soosalu on mitme koha nimi:
Saaremaa superintendent
Saaremaa superintendent
Soosalu
Soosalu on ka perekonnanimi:
Saaremaa superintendent
Saaremaa superintendendid on olnud:
Kaarsild (Tartu)
Ajalugu
Kui uuendatud silla avamiseks telliti terviklik heli- ja valguslahendus Eesti Kunstiakadeemia uusmeedia osakonna magistrantidelt, siis 2018. aastal kuulutas Tartu Linnavalitsus välja heliteoste konkursi, et leida Kaarsilla helindamiseks läbimõeldud lahendusi. Valituks osutus viis parimat teost, mille autorid olid Judith Parts, Robert Jürjendal, Meisterjaan, Marianna Liik ja Marta-Liisa Talvet.
Benguela provints
Benguela provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Angolas.
Vilta
Vilta on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Kaarsild (Tartu)
Kurioosumid
Kaarsild on kogunud ülemaailmset tuntust üsna omapärasel kombel. 4. oktoobril 2007 avalikustati fotod Kaarsillal seksuaalvahekorras olevast paarist. Mõne päeva möödudes tegi sündmusest juttu ettevõttele News International Free Newspapers Ltd. kuuluv võrguväljaane Thelondonpaper. Sündmust meenutati taas 17. jaanuaril 2008, kui öösel oli Kaarsilla kaarele sikutatud voodi kahe seksuaalses asendis oleva kumminukuga. Päästeteenistus tõi voodi hommikul alla ja prügifirma viis selle prügimäele.
11. juunil 2010 tuli politseil ja päästjatel sõita Kaarsilla juurde, kui tuli teade kaare peal magavast mehest. Päästetöötajad üritasid meest äratada, aga see ei õnnestunud. Meesterahvas oli nii purjus, et ärkas alles pärast seda, kui päästjad olid ta kanderaamiga alla toonud. Politsei viis mehe kainenema.
ELAK
ELAK on lühend, mis võib tähendada:
Jakob Kukk
Ordineeriti 6. jaanuaril 1899 Riias. 1899–1900 Võru praostkonna asetäitja õpetaja. 1900–1902 Rõuge koguduse abiõpetaja Rudolf Kallase juures. 1902–1904 Peterburi Jaani (eesti) koguduse abiõpetaja. 1904–1905 Tartu Maarja koguduse abiõpetaja. 1905–1906 Teškovo koguduse õpetaja Ingerimaal. Keila Miikaeli koguduse õpetaja 1906–1921. Osales Vabadussõjas sõjaväe õpetajana.
1622
1622. aasta (MDCXXII) oli 17. sajandi 22. aasta.
Jakob Kukk
Valiti 12. septembril 1919 Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku esimeseks piiskopiks, pühitseti ametisse Rootsi Kiriku peapiiskopi Nathan Söderblomi poolt Tallinna Kaarli kirikus 5. juunil 1921.
Abiellus 5. mail 1924 Melanie Kuljusega.
Maetud Vana-Kaarli kalmistule.
Teenuse
Teenuse on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas Kasari jõe ääres.
1977. aastal liideti Teenuse külaga Kimaru.
Külas tegutseb Teenuse raamatukogu.
Külas asuvad Teenuse sild (ületab Kasari jõge) ja Punane sild (ületab Luiste jõge).
Külas asuvad mälestuskivi teises maailmasõjas langenutele ja mälestuskivi küla esmamainimisele (1456).
Moodswinger
pisi|Moodswinger pisi|[[Osahelid]] pisi|Moodswinger 'i [[kvindiring]] Moodswinger on tavaliselt 12-keeleline, kromaatilise sõrmlauga elektrikeelpill.
Moodswingeri leiutas Yuri Landman. Ta kohtus 2006. aasta märtsis USA bändiga Liars, et valmistada neile mingi pill. Kuue kuu pärast valmis tal kaks eksemplari elektrilisest jaapani keelpillil kotol põhinevast 12 keelega ja 3 roobiga muusikariistast, millest ühe sai bändi kitarrist ja trummar Aaron Hemphill ja teine jäi talle enesele. Seejärel hakkas bänd salvestama oma albumit "Liars", millel uudset pilli kasutati. Paljud kuulajad ajasid selle alguses klaveriga segi.
2008. aastal algas moodswinger 'ite seeriatootmine.
Es-moll
es-moll ehk mi-bemoll-minoor on es-ist üles ehitatud minoorne helirida. thumb|580px|left|es-moll [[helirida loomulikus minooris.]]
Hendrik Suuder
Hendrik Suuder (vene keeles Хенрик Яанович Суудер; 4. aprill 1883 Tõrva, Viljandimaa – 6. november 1919 Irkutsk, Venemaa) oli Eesti ja Nõukogude Liidu poliitik ning parteitegelane.
Hendrik Suuder alustas poliitilist tegevust bolševike ajalehe Kiir kaastöölisena aastatel 1912–1914, 1913. aastal astus ta VSDTP-sse.
Moodswinger
Kolmas roop jagab keeled kahte eri helikõrgusega ossa. Sõltuvalt sellest, kus keelt puudutatakse, tekitatakse harmooniline teine toon. Keel võngub rohkem või vähem, sõltuvalt kohast, kus kolmas roop keele suhtes asub. Seda saab seletada akustilise resonantsi ja mikrotonaalsusega. Harmooniliste sõlmede asukohas võngub keel rohkem kui mujal. Näiteks kui keel jagada 1/3 + 2/3, tekib puhas ülemtoon, aga kui 8/11 + 3/11, tekib ebaselge ülemtoon. Skaalale kantud värvilised punktid näitavad keele jagunemise kohti suhtes, mida väljendab murd, mille nimetaja ei ole suurem kui 7 (Moodswinger II-l kuni 8). Nendes kohtades esinevad harmoonilised kakskõlad.
Hendrik Suuder
Hendrik Suuder oli aastatel 1914–1915 VSDT(b)P Tallinna komitee liige, alates 1914. aastast viibis ta Peterburis ning 1915. aastal ta vangistati. Asumisel oli Hendrik Suuder Irkutski kubermangus aastatel 1915–1917.
Moodswinger
Selleks, et neid täppe oleks kergem eristada, on nad tähistatud eri värviga. Hall punkt jagab keele kaheks, punased täpid kolmeks, oranžid neljaks, kollased viieks, rohelised kuueks ja helesinised seitsmeks. Moodswinger II-l on ka tumesinised punktid, mis tähistavad kaheksandikke. Kaelaroobi lähedal märgitakse värviliste joontega kõrgemaid ülemtoone: halli joonega 1/8, punasega 1/9, oranžiga 1/10, kollasega 1/11, rohelisega 1/12 ja sinisega 1/16.
Hendrik Suuder
Aastatel 1918–1920 viibis Hendrik Suuder Venemaal, 1919. aasta juunist kuni oktoobrini oli ta VK(b)P Irkutski oblastikomitee esimees ning organiseeris koos endise Narva Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu Täitevkomitee esimehe Arnold Neibutiga admiral Aleksandr Koltšaki vastast bolševike võitlust Siberis ja Irkutski oblastis. Seal aga Hendrik Suuder vangistati ja ta suri 1919. aastal Irkutski vanglas.
Moodswinger
Pillil on kolm skaalat: hariliku kitarri oma (võrdtempereeritud häälestus), pöördskaala (suured sammud sõrmlaua künniste vahel kaela juures ja väikesed keharoobi juures) ning eespool kirjeldatud mikrotonaalne skaala.
Kolme roobi kasutamise korral koosneb tekkiv heli kolmest toonist: keele osa pehmelt kõlav lööktoon kereküljel, vastav ülemtoon mõlemal küljel ja keele paarilise võnkuv madal põhitoon peapoolel. Juuresoleval joonisel on kujutatud ülemtooni (üleval) ja vastava paarilise alamtooni (all) kombinatsioonid. Löögitoon on enamikul juhtudel sama mis ülemtoon. Eranditeks on 3/4, 3/5, 3/7, kus ülemtooniks on löögitooni kvint, ja 5/7, kus ülemtooniks on löögitooni terts.
Kvindiring: E-A-D-G-C-F-Ais-Dis-Gis-Cis-Fis-B
600px
Müüdilisus
Müüdilisus ja müütilisus on paralleelsed mõisted, mis spetsiifiliste tähenduste rõhutamiseks eristatud.
Müütilisus ('müütoslikkus') on muinasloolisus, legendaarsus. Müütiline on see, mis sisaldub müütides, mida me teame (ainult) müütide kaudu, mis on uskumise objekt. Nt võib rääkida "müütilisest Kalevipojast", "müütilisest Hellenist", "müütilisest Eedeni aiast" vms.
Müüdilisus ('müüdipärasus, müüdipidisus') on müütidega põimunud olelussfäär kui selline. Müüdiline on see, mis toimib läbi müüdi kui olelusviisi, pärib müüdist, saab asu müüdi kaudu. Nt võib rääkida "müüdilisest maailmavaatest", "müüdilisest rahvast", "müüdilisest Teebast".
"Müüdiline maailmavaade" oleks selline maailmavaade, mis kaasneb müütidesse uskumisega, kuid pole ise "müütiline", ei ole meile teada müütide kaudu, vaid on üks reaalselt ettekujutatav maailmanägemise viis.
Namibe provints
Namibe provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Angolas. Provints asub riigi edelaosas.
Soosalu (Põhja-Pärnumaa)
Soosalu on küla Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halinga valda.
Rein Tooma
Rein Tooma (kuni 1935. aastani Ludvig Roman Neudorf; 8. veebruar 1906 Vormsi – 10. september 1942) oli eesti insener, lendur ja Saksamaa sõjaväelane (kapten), lennukite PON-1, PON-2, PTO-4 ja PN-3 üks konstruktoreid.
Mõhhailo Hruševskõi monument
Mõhhailo Hruševskõi monument on Ukraina poliitikule ja ajaloolasele Mõhhailo Hruševskõile pühendatud mälestusmärk Kiievis. See asub Kiievi Ülikooli humanitaarteaduste hoone ees.
Rein Tooma
Elukäik
1925. aastal asus Neudorf õppima eksternina Tallinna Tehnikumis, töötades samal ajal Karl Lembergi raadioäris ärijuhina. Ta alustas peagi ka ise väikeste sarjadena ringhäälingu raadioaparaatide ehitamist ja müüki. Tema õppejõuks Tallinna Tehnikumis oli Johannes-Rudolf Taimsalu, viimase soovitusel valis Roman Neudorf lõpuprojektiks õppelennuki konstrueerimise. Hiljem Õhu- ja Gaasikaitse Liidu ehitatud lennuk ÕGL-2 sarnanes väga selles projektis kavandatud õppelennukiga, nii et ilmselt kasutati lennuki konstrueerimisel seda lõputöö projekti. Pärast Tallinna Tehnikumi lõpetamist 1932. aastal oli ta kohustuslikus sõjaväeteenistuses Sidepataljonis.
Mõhhailo Hruševskõi monument
Mälestusmärk avati 1. detsembril 1998.
Rein Tooma
Elukäik
1933. aasta aprilli keskel alustas Neudorf Raab Flugzeugbau GmbH Tallinna Õhuasjanduse Ühingu tellimusel kahe õppelennuki ehitamist. Roman Neudorf sai seal tööd sama lennuki ehitamisel Tallinna ÕÜ järelevalvajana. Saadud kogemuse baasil otsustati ise asuda Eesti lennuklubide jaoks lennukeid ehitama. Selleks koostati Õhu- ja Gaasikaitse Liidu]] taotlus riigilt abiraha saamiseks ning sisustati Noblessneri laevatehases lennukiehitustöökoda. Roman Neudorf määrati selle töökoja juhatajaks. Töökoda alustas tegevust 1933. aasta detsembris ning kuni 1936. aastani ehitati seal kolm PON-1, kaks PON-2 ning üks Poola RWD-8 tüüpi lennuk. Roman Neudorf oli alates 1. juunist 1934 asunud tööle Lennubaasi aviotöökoja vaneminseneri kohusetäitjana ning teostas pärast seda vaid ÕGLi lennukite ehitamise üldjärelevalvet.
Töötades Lennubaasis jätkas ta koos Voldemar Postiga lennuki PN-3 konstrueerimist. 1935. aasta septembris alustati Lennubaasi aviotöökojas riigi tellimisul nelja PON-1a õppelennuki ehitamist, hiljem ehitati samas lõpuni ka PN-3 prototüüp.
1936. aastal lõpetas Rein Tooma Lennubaasiga töölepingu ning asus tööle Teedeministeeriumi Lennuasjanduse Inspektuuri vaneminsenerina. Ta oli 1935. aasta juunis alanud Tallinna Õhuasjanduse Ühingu mootorlennu kursusel teoreetiliste õppeainete lektoriks. Sama kursusel omandas ta ka ise lenduri kutsetunnistuse.
Lothlórien
Lothlórien on koduks Galadrielile ja Celebornile ning nende hõimule. See on ainus mets Keskmaal, kus kasvavad mallorni puud ja seetõttu kutsutakse seda paika ka Kuldseks Metsaks. Lothlórien on paik, kus aeg näib seisvat paigal. Seal olles näis, nagu oleksid sa unenäos sattunud tagasi iidsesse haldjate aega.
Rein Tooma
Elukäik
1939. aasta septembris-oktoobris oli Rein Tooma lähetatud Junkersi lennukitehastesse Dessaus vastu võtma kaht AS Ago tellimusel ehitatud Junkers Ju 52/3m reisilennukit.
Lothlórien
Regionen und Orte in Tolkiens Welt Geographia Legendarii Tolkien
Rein Tooma
Elukäik
Pärast 1940. aasta juunipööret Eestis, viisid uued võimuesindajad Rein Tooma ajutiselt üle Nõukogude Liidu Riikliku Plaanikomitee alluvusse. Koos Voldemar Posti ja Otto Orgiga koostati Moskva nõusolekul Tallinnasse lennukitehase rajamise projekt, mis aga sellisel kujul käiku ei läinud. 1941. aastal sai Rein Tooma insenerina tööd Tallinnas rajatavas Nõukogude Liidu lennukitehases (tehas nr 463). Nõukogude-Saksa sõja puhkedes evakueeriti tehas Venemaale NSV Liidu tagalasse, Rein Toomal õnnestus evakuatsioonist kõrvale hoides jääda Eestisse.
Saksa okupatsiooni ajal oli ta Eestis Majandus- ja Rahandusdirektooriumi transpordiosakonna juhataja. 1942. aastal asus ta inspektorina teenistusse eestlastega mehitatud lennuüksuses –  Erilennusalk Buschmann. Tema põhikohustuseks oli tagada lennukite tehniline korrashoid, ta sooritas ka ise lennukitel proovilende. Ta hukkus lennuõnnetusel luurelennuki Stampe et Vertongen SV.5 (VEF-i tehastes Lätis litsentsi alusel ehitatud Belgia konstruktsioon) proovilennul. Samuti sai surma Toomaga kaasa lennanud motorist E. Ploomann.
Karl Tofer
Karl Tofer (23. august 1885 Sindi – 31. detsember 1942 Solikamsk) oli Eesti diplomaat.
Karl Tofer õppis Pärnu gümnaasiumis ja aastail 1905–1906 Riia Polütehnikumis. Riias astus ta ka üliõpilaskorporatsioon Vironia liikmeks.
Kuni 1920. aastani töötas ta perekonnaettevõttes "Toferi Kaubamaja" Venemaal.
Tunnustus
Karl Tofer arreteeriti nõukogude võimu julgeolekuorganite esindajate poolt 1941. aastal ja ta suri 31. detsembril 1942 Solikamski vangilaagris Venemaal.
1624
1624. aasta (MDCXXIV) oli 17. sajandi 24. aasta.
Jaan Toomik
Jaan Toomik (sündinud 2. oktoobril 1961 Tartus) on videokunstnik, maalija ja filmitegija.
Soosalu (Märjamaa)
Soosalu on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Jaan Toomik
Alates 1980. aastate lõpust on Jaan Toomik Eesti kunstimaailmas tähelepanu pälvinud maalijana ja alates 1990. aastate algusest installatsiooni- ja videokunstnikuna. Kriitikud nimetavad teda tihti rahvusvaheliselt tuntuimaks Eesti nüüdiskunstnikuks, viidates eelkõige tema paljukiidetud videoteostele (nt "Isa ja poeg", 1998).
Ta on osalenud sellistel suurnäitustel nagu São Paulo biennaal (1994), "ARS ‘95" (1995), Manifesta 1 (1996), rahvusvaheline Veneetsia biennaal (1997; 2003), Berliini 4. nüüdiskunsti biennaal (2006) jne. Teda esindab rahvusvaheliselt Temnikova ja Kasela galerii.
Jaan Toomik elab ja töötab Tallinnas.
Elulugu ja kunst
Jaan Toomik sündis 2. oktoobril 1961 Tartus. 9-aastaselt kaotas Toomik isa ning arstist ema kasvatada jäi ka ta vanem vend. Alates hilisest teismeeast on Toomik ennast kirjeldanud kui ülimalt tundlikku noormeest, kes huvitub ainult filosoofiast ja kaunitest kunstidest. Pärast Haapsalu 1. Keskkooli lõpetamist 1980. aastal läbis ta aastatel 1981–1983 teenistuse Nõukogude armees Volgogradis Venemaal, valvates suuri pommiladusid ja laadides laskemoona Afganistani suunduvatele rongidele. Sõjaväes visandas ta portreesid kaaslastest.
Aastatel 1985–1991 õppis Toomik Eesti Riiklikku Kunstiinstituudi maalikunsti kateedris. Sellest perioodist on säilinud mõned varjamatult neoekspressionistliku pintslitööga suuremõõtmelised maalid (nt "Menstruatsioon", 1989; "Tantsija", 1990). Kunstniku sõnul oli ta sel ajal tugevalt mõjutatud Jorge Luis Borgese teostest, sest "identiteedi tunnetus oli Nõukogude ajal teine. /…/ Me kõik elasime kuskil muus maailmas. /…/ Aga Laulva revolutsiooni ajal hakkasid sa ennast identifitseerima selle maa ja rahvaga rohkem." Hea sellekohane näide võiks olla Toomiku ajutine installatsioon "Voodi 75" (1993), mis oli Tallinna Kunstihoone ees väljas ühe kuu. See koosnes 75 raudvoodist, mille kunstnik oli ostnud Vene armeebaasidest, mis äsja taasiseseisvunud Eestis ikka veel kohal olid. Maalikunsti kaudu oli Toomik järk-järgult leidnud tee performance-kunstini ja sealt edasi installatsiooni- ja kohaspetsiifilise kunstini, hüljates maali lühikeseks ajaks täielikult. Toomiku huvi installatsioonide vastu märgib olulist pööret tema loomingulises karjääris. Kunstiajaloolane, kunstnik ja kuraator Hanno Soans on isegi öelnud, et: "paraku on suure osa Toomiku väliskuraatoritest fännide hulgas läbi seedimata tema varasem arengulugu, see, kuis neoekspressionistlik maalija konverteeris end moodsaks postkontseptualistlikuks installatsiooni- ja videokunstnikuks."
Tema rahvusvahelise karjääri algus oli ühe Berliini müüri järgse põlvkonna kunstniku jaoks mõnevõrra "sümptomaatiline". Jaan Toomik on osalenud rahvusvahelistel kunstisündmustel alates 1993. aastast. 1992. aastal valminud installatsioon "15. mai – 1. juuni 1992" on olnud näitustel ka hiljem, tekitades korduvalt poleemikat Eesti ajakirjanduses. 1990. aastate alguses hakkas Toomik genereerima lihtsaid kontseptuaalseid aktsioone, mida ta tavaliselt salvestas videosse. Performance ja videoinstallatsioon "Tee São Paulosse" (1994) valmistas ette pinnase Toomiku peatsele läbimurdele rahvusvahelisel kunstiareenil. Esmakordselt näidatuna 1994. aastal São Paulo 22. biennaalil Brasiilias, kujutas see endast omalaadset peegelkuupi, mis hõljus kolme jõe veepinnal Tartus, Prahas ja São Paulos – linnades, mis asuvad geograafiliselt kõik samal joonel. Sellele järgnes esmakordselt "ARS '95-l" Kiasmas Helsingis eksponeeritud "Tantsides koju" (1995), kus on näha harilikus igapäevariietuses kunstnikku laeva ahtritekil mootoriheli hüpnootilise rütmi järgi tantsimas, tuues kaudselt meelde parvlaeva Estonia katastroofi 28. septembril 1994. 1997. aastal esindas Toomik Eestit ühe oma järjekordse kohaspetsiifilise installatsiooni, põhjade ja kaanteta kirstudest tehtud "vaatekoridoriga" rahvusvahelisel Veneetsia kunstibiennaalil. Video "Treiler" (1997) puhul projitseeris ta San Antonios, Texase kõrbemaanteel filmitud heleda päikeselise videopildi sügispimeduses Tartust Tallinna suundunud treileri tagaotsale. 200 km pikk sõit "video-mobiili" järel võeti linti treileri järgi sõitnud autost. Videodokumentatsioonil lühidalt näha Sirje Helmet (selleaegne Kaasaegse Kunsti Eesti Keskuse direktor) liikluspolitseile kunstiprojekti kohta selgitusi andmas.
1998. aastal valmis Toomiku edukaim videoteos "Isa ja poeg", mida eksponeeriti kõigepealt Tallinna Linnagaleriis. Selles lühivideos (2 minutit 35 sekundit) on näha alasti kunstnikku uisutamas jäiselt külma Läänemere peal, ringeldes ümber vaataja. Saateks tema sel ajal kümneaastase poja lauldud religioosne koraal, kaob ta video lõpuks valgesse silmapiiri, kust ta video alguses nähtavale ilmus. Teos kuulub mitmetesse kunstikogudesse (Eesti Kunstimuuseum, Nicole Trussardi fond, Erika Hoffmanni kogu Berliinis, Stedeljiki muuseum Amsterdamis, Moderna muuseum Stockholmis, Ludwigi muuseum Budapestis), kõik autorieksemplarid on müüdud. Enam kui aastakümme hiljem oli see teos endiselt prestiižsetel rahvusvaheliste kunstiüritustel (nt Berliini 4. kaasaegse kunsti biennaal, Berliin, 2006 ja "Ostalgia" New Museumis, New York, 2011) ja kunstnik saab jätkuvalt päringuid erinevatelt kunstikogujatelt ja institutsioonidelt ostuvõimaluste kohta.
Alates 1997. aastast on Toomikul olnud üle paarikümne isikunäituse eri institutsioonides üle maailma. Toomik on üks vähestest kaasaegsetest Eesti kunstnikest, kelle retseptsiooni puhul võib rääkida kodusest ja rahvusvahelisest vaatenurgast. Video "Nimeta (Mees)" (2001) mõjub teatud homaažina Viini aktsionismiga seotud teemadele, mis olid Toomiku jaoks olulised 1980. aastate lõpus ja 1990. aastate alguses. Videos näidatakse ülesküntud põllu peal tammuvat meest (harrastusnäitleja ja performance 'i-kunstnik Alar Sudak, kunstnikunimega Elaan), kelle genitaalid on pika valge nööriga seotud maa sisse löödud toki külge ja kes mõjub seetõttu "kastreerituna". See on üks varasematest näidetest Toomiku loomingus, kui ta pöörab seni talle endale suunatud kaamera ringi ja asub eksperimenteerima dokumentaalse metoodikaga. "Peeter ja Mart" (2001) on dialoog kahe kunstniku vahel, diskreetne, ent aus usutlus kunstnikuga (Peeter Mudist), kes kannatab Parkisoni tõve käes. Jaan Paavle ja Risto Laiusega koostöös valminud "Nähtamatud pärlid" (2004), mis on pigem lühidokumentaalfilm kui video, räägib endistest meesvangidest, kes on vabatahtlikult moondanud enda genitaale. "Liina" (2003) ja "Jaanika" (2007) on samuti ilmekad näited Toomiku kunsti dokumentaalsest poolest, mis on teatud mõttes kontrastiks tema harjumuspärasele kunstnikukäekirjale selles meedias – universaalselt lakoonilistele, lühikestele videopiltidele ja helidele nagu näiteks teostes "Jaan" (2001) või "Juga" (2005).
Enamjaolt on Toomiku videoteostel siiski sügavalt isiklik taustsüsteem ja seletus. Näiteks on "Nimetu" (2002) puhul tegemist dokumentatsiooniga tema surnud vennale pühendatud performance 'ist. Videos on näha 9 meetri kõrguselt vabalt alla kukkuvat kunstnikku, justkui oleks tegemist vettehüppega, ent vee asemel "neelab" kunstniku hoopiski maapind. "Tantsides isaga" (2003) on teostatud samalaadses isiklikus võtmes. Kunstnik tantsib seal oma isa haual, kellega ta tema varase surma tõttu ei ole kunagi koos tantsinud. Videos on näha, et hauakivile on kirjutatud Jaan Toomik, kuna Toomik jagab oma isaga sama täisnime.
Üleüldse on Toomiku kunstis tihtilugu kordumas perekonna- või veresideme põhine tsükli motiiv. 2007. aastal pani ta ühe oma lühikese filmijupi nimeks "Isa ja poeg 2" ning viitab sellega enda videole "Isa ja poeg" 1998. aastast. Kaamera on jäädvustanud kunstniku autot juhtimas ja rooli taga justkui karjeid endast välja laskmas. Nii nagu 1998. aastal on ka selle teose heliribas kasutanud kunstnik oma poja häält, kuid seekord on tegemist vastsündinud poisslapsega, kelle valju lapsenuttu on vastandatud tema keskealise isa äkiliste "vihapursetega".
2000. aastatel on Toomik töötanud Eesti Kunstiakadeemia Interdistsiplinaarsete kunstide professorina ja maalikateedri juhatajana. Toomikut teatakse rahvusvaheliselt kui videokunstnikku. Tema maalidele on osaks saanud entusiastlik vastuvõtt rohkem Eestis kui välismaal. Kunstiajaloolane Eha Komissarov on öelnud: "Need tööd pakuvad hea näite tema videokunsti iseloomustavate kehamanipulatsioonide mõjust. Tegemist on kunstniku autoportreega, /…/ tervikpilt jätab vaatajale erakordselt tugeva mulje. Sündmust kirjeldatakse toimunud fakti vormis ja performance 'ipõhiselt /…/, pilti mahub agressiivselt psühhoanalüütiline sürrealismi tõlgenduse tuletus ja käivitamislugu."
Kunstist (kunsti-)filmini
Toomiku kunstnikustrateegias leidis aset järjekordne muutus seoses 2007. aastal Kumu kunstimuuseumis toimunud isikunäitusega. Väljapanek sisaldas lisaks tema uuematele maalidele ja videoteostele ka tema esimest katsetust filmilavastajana, milleks oli 35 millimeetrise kaameraga filmitud lühifilm "Armulaud" (2007, 12 min). Toomiku varasemate videoinstallatsioonide atmosfääri kandvas filmis, kus dialoog peaaegu puudub, mängis peategelast kunstniku kauaaegne sõber ja alter ego Alar Sudak. "Armulaud" sai žürii eripreemia 54. rahvusvahelisel Oberhauseni lühifilmide festivalil ja 2011. aastal linastus see Pompidou keskuses ühes programmis koos Aleksander Sokurovi, Zbigniew Rybczyński ja Želimir Žilniki filmidega. 2010. aastal valmis Toomikul tema teine lühifilm "Oleg" (2010, 20 min, 35 mm), tumeda, süütundest kantud atmosfääriga psühholoogiline lugu, mis põhines nõukogude armeeteenistuse mälestustel 1980. aastatest. Toomik on ka avalikult väljendanud soovi lavastada täispikka mängufilmi, säilitades samaaegselt oma intensiivset suhet maalikunsti ja kõikvõimalike interdistsiplinaarsete kunstipraktikatega. Tal on valminud veel eksperimentaalfilm "Kaks meest rongis".
Chișinău
Chișinău on Moldova Vabariigi pealinn.
Varem oli eesti keeles tuntud venekeelse nimekuju Kišinjov all. Moldova keele kürillilises kirjaviisis oli nime kuju Кишинэу (transkriptsioonis Kišineu).
Linn asub Dnestri lisajõe Bîci ääres.
Ajalugu
Linna on ürikus esmamainitud 1466. aastal, linnaõigused sai 1712. aastal. Kuulus 16. sajandist Türgile, alates 1812. aastast, pärast järjekordset Vene-Türgi sõda, Venemaale. Linn oli Bessaraabia oblasti ja Bessaraabia kubermangu keskus. 1856. aastal oli linn Venemaa keisririigi suuruselt viies linn Peterburi, Moskva, Odessa ja Riia järel. 1918. aastal kuulutati välja nõukogude võim, kuid veel samal aastal läks linn Rumeenia võimu alla. Vahepeal, 6. veebruarist kuni 9. aprillini 1918 oli linn iseseisva riigi, Moldova Demokraatliku Vabariigi pealinn. Pärast Bessaraabia vallutamist Punaarmee poolt 1940. aastal sai linnast Moldaavia NSV pealinn. Aastatel 1941–1944 hõivasid Bessaraabia Saksa ja Rumeenia väed ja linn läks tagasi Rumeeniale. Teise maailmasõja järel jäi linn taas NSV Liidule. 1991. aastal, pärast NSV Liidu lagunemist, sai linnast Moldova Vabariigi pealinn.
Rahvastik
2007. aastal elas Chișinăus 592 900 inimest. Koos eeslinnadega oli rahvaarv 911 400.
Moldova 2004. aasta rahvaloenduse andmetel oli Chișinău elanikest moldaavlasi 67,6%, venelasi 13,9%, ukrainlasi 8,3%, rumeenlasi 4,5%, bulgaarlasi 1,2% ja gagauuse 0,9%.
Haridus
Linnas on 1945. aastal asutatud Chișinău Ülikool.
Jüri Sammul
Jüri Sammul (28. august 1897 Uue-Võidu vald, Viljandimaa – 14. aprill 1942 Malmõž, Kirovi oblast ) oli Eesti diplomaat.
Võttis osa Vabadussõjast 2. jalaväepolgu koosseisus ja 2. diviisi staabis.
Töötas 1921–1928 Üliõpilaslehe toimetajana.
Jüri Sammul oli ka Korp! Sakala vilistlane.
Jüri Sammul arreteeri NKVD poolt 14. juunil 1941 Tallinnas ja suri asumisel Nõukogude Liidus.
Generaalstaadid
Generaalstaadid oli seisuste esinduskogu Prantsusmaal.
Cienfuegose provints
Cienfuegose provints on Kuuba 1. järgu haldusüksus. Provints asub riigi keskosas.
Halduslikult jaguneb 8 omavalitsuseks.
Medininkai piiriületuspunkt
Medininkai piiriületuspunkt oli Leedu piiriületuspunkt Leedu-Valgevene majanduspiiril Medininkai küla lähedal.
Nõukogude Liidu ametlik seisukoht oli tollal, et endiste liiduvabariikide vahel majanduspiiride ja piiriületuskorra kehtestamine on ebaseaduslik. 27. jaanuaril 1991 ründas ja hävitas Nõukogude armee piiripunkti.
31. juuli öösel 1991. aastal toimunud rünnakus tapsid Riia OMONi eriüksuslased seitse meest: kolm tolliametnikku, kaks Leedu politsei erigrupi Aras võitlejat ning kaks liikluspolitseinikku. Massimõrvast pääses eluga vaid tolliametnik Tomas Šernas, kes rünnakus saadud vigastuste tõttu invaliidistus.
Alexander Os
Alexander Os (sündinud 21. jaanuaril 1980 Fauskes) on Norra laskesuusataja.
2000 tuli ta juunioride maailmameistrivõistlustel Austrias Hochfilzenis sprindis 27. ja jälitussõidus 23. kohale.
Esimene läbilöök täiskasvanute seas tuli 2002. aastal Euroopa karikavõistluste etapil Windischgarsten-Rosenaus, kus ta jõudis jälitussõidus 2. kohale. 2003 saavutas ta Norras Geilos EK-etapil sprindis 2. koha ja Ridnaun-Val Ridannas sprindis 3. koha. Sel aastal tuli ka Euroopa meistrivõistluste hõbemedal Itaaliast Forni Avoltrist jälitussõidust.
2004 saavutas Os EK-etappidel kaks 3. kohta: Itaalias Brussonis sprindis ja Prantsusmaal Méribelis Norra teatemeeskonnas koos Dag Bjørndaleni, Magne Thorleiv Rønningi ja Hans Martin Gjedremiga. Samal aastal saavutas ta EM-il Minskis kaks hõbemedalit: individuaalselt jälitussõidus ja meeskondlikult koos Anstein Myklandi, Dag Bjørndaleni ja Tor Halvor Bjørnstadiga.
2005 oli Os maailma karikasarjas 148 punktiga 34. kohal. Individuaalne kõrgeim koht oli 7.
2006 tuli Os Langdorf-Arbersees Euroopa meistriks eraldistardist sõidus. Lisandus meeskondlik pronksmedal koos Håkon Anderseni, Hans Martin Gjedremi ja Jon Kristian Svalandiga. MK-sarjas oli ta 92 punktiga 40. kohal.
2007 võitis Os Bulgaarias Banskos meeskondliku EM-hõbeda koos Hans martin Gjedremi, Magne Thorleiv Rønningi ja Egil Gjellandiga. Samal aastal tuli ta Itaalias Torinos EK-etapil eraldistardis sõidust kolmandaks. Sel aastal saabus esimene edu maailma karikasarjas: Soomes Lahtis võitis ta sprindis teise koha ja Hochfilzenis meeskondliku esikoha koos Emil Hegle Svendseni, Halvard Hanevoldi ja Ole Einar Bjørndaleniga. MK-sarjas oli ta 144 punktiga 34.
2008 tuli Os MK-sarjas neli korda esikolmikusse: Saksamaal Oberhofis võitis ta meeskondlikult koos Svendseni, Hanevoldi ja Bjørndaleniga, Lõuna-Koreas Pyeongchangis oli jälitussõidus kolmas, Rootsis Östersundis eraldistardist sõidus teine ja Hochfilzenis sprindis kolmas. MK-sarjas oli ta 259 punktiga 24.
Os debüteeris täiskasvanute tippvõistlustel 2008. aasta maailmameistrivõistlustel Östersundis, kus ta sai 20 km eraldistardist sõidus 41. koha.
2009. aasta MM-il Pyeongchangis sai ta 10 km sprindis neljanda koha, kui kolm esimest kohta hõivasid koondisekaaslased Ole Einar Bjørndalen, Lars Berger ja Halvard Hanevold. 12,5 km jälitussõidus sai Os pronksmedali. MK-sarjas oli ta sel aastal 580 punktiga 13.
2010 oli Os MK-sarjas 414 punktiga 19. Hooaja suurim saavutus oli 3. koht Sloveenias Pokljukas toimunud eraldistardiga MK-etapil.
Soomusrong
pisi|Eesti vägede poolt [[Vabadussõda|Vabadussõjas kasutatud Soomusrong nr 2 Valgas (veebruar 1919)]] pisi|Eesti [[Laiarööpmeline soomusrong nr 6 sügisel 1919]] pisi|Eesti [[Soomusrong nr 1 Tapa vallutamisel 9. jaanuaril 1919]] Soomusrong on kuuli- ja killukindlalt soomustatud vagunite ja veduritega sõjaväe otstarbeks ehitatud kaitseotstarbeline raudteerööbastel liikuv relvaliik, mida kasutati laialdaselt alates 19. sajandi keskelt kuni 20. sajandi keskpaigani. Soomuse materjal on enamasti terasest, kuid on kasutatud ka teisi materjale. Soomusrongi koosseisu kuulus tavaliselt kaks soomustatud vedurit rongi keskel, ohvitseridevagun, üks või kaks meeskonnavagunit, remondivagun, kaks või rohkem kuulipildujavagunit ja kaks või rohkem suurtükivagunit, kindlasti oli suurtükiplatvorm rongi esimene ja viimane vagun.
Ajalugu
Punaarmee käsutuses oli 20. sajandi algupoolel 101 spetsiaalselt selleks otstarbeks ehitatud soomustatud soomusrongi, mis on ka suurim ühe riigi käsutuses olnud soomusrongide arv.
Ameeriklaste poolt kasutati soomusronge viimati Vietnami sõjas.
Soomusrongid Eesti Vabadussõjas
Eesti Vabadussõjas 1918–1920 kasutatud Eesti soomusrongid olid ehitatud kättesaadavatest materjalidest nagu tavalistest vagunitest ja veduritest. Neil puudus terassoomus, kaitseks olid kas liivakotid või vagunite kahekordsed seinad, mis olid täidetud liivaga. Relvastuseks olid tavalised jalaväe suurtükid ja kuulipildujad paigutatud raudteeplatvormile ja kaitstud liivakottidega. Eesti soomusrongide ehitamise eestvedajaks ja organiseerijaks oli Johan Pitka. Hiljem kasutati ka laevasuurtükke ("Suur Tom" inglaste kingitus), mis oli saadud kas liitlastelt või võetud trofeedena Punaarmeelt või sakslastelt.
Eesti Vabadussõjas kandsid soomusrongid pidevalt rünnakuraskust. Esimene improviseeritud soomusrong lahkus Tallinnast 30. novembril 1918 ja kohtus vaenlasega Auvere raudteejaama juures. Samuti mängisid soomusrongid võtmerolli Võnnu lahingus 1919. aasta suvel.
Eesti sõjaväes on olnud kuni kuus laiarööpmelist ja viis kitsarööpmelist soomusrongi.
Ehkki soomusrong on tavaliselt mõeldud kaitseotstarbeliseks relvaks, kasutasid eestlased soomusronge ka ründerelvana. Soomusrongide ründerelvana ja dessantvägede kohaleviimiseks kasutamine tõi Eesti Vabadussõjas vaieldamatud edu, külvates vaenlase hulgas paanikat ja sundides teda taganema.
Kaasaegses kirjanduses on soomusronge iseloomustatud järgmiselt: "Soomusrongid on rikkalikult relvastatud tulirelvadega: kahuritega ja kuulipildujatega. Nende meeskonnad on julged, kavalad ja surmapõlgavad sõjamehed, seepärast on soomusrongid suure tulejõu ja moraalse mõjuga väeosad. Ilmudes kiiresti raudtee suunas hävitavad nad oma mõjuva tulega vaenlase ja annavad siis dessantosadega otsustava löögi. Püsivaks paigalseisvaks lahingtegevuseks soomusrongid pole kõlbulikud, sest nad kujutavad suurt märki vaenlase suurtükitulele ja võivad saada hävitatud ."
Soomusrongid Venemaal
Tänapäeval kasutatakse soomusrongi ainult ühes riigis. Jaapani autod tuuakse siiani Vladivostoki sadamast Venemaa kaudu Euroopasse soomusrongi julgestusel.
Venemaal kasutati raudteevägede soomusronge viimati Tšetšeenias, kus nende ülesandeks oli julgestada ešelone, raudteejaamu ja raudteesildu. Soomusronge on lähiaegadel kasutatud ka sõjategevuses endises Jugoslaavias.
EELK Laste- ja Noorsootöö Ühendus
Muuhulgas korraldab LNÜ kord aastas kiriku noortepäevi Järgmine Peatus.
Noorsootööga tegelevad CHECKPOINT Lääne-Nigula kogudusemajas ja Esik Sakus.
Nõmmekiur
Nõmmekiur (Anthus campestris) on linnuliik västriklaste sugukonnast kiuru perekonnast.
Levila
Nõmmekiur elab Põhja-Aafrikas ja Euraasia parasvöötme lõunapoolses osas Prantsusmaast, Taanist ja Lõuna-Rootsist kuni Lääne-Mandžuuria ja Kesk-Hiinani. Talvitub troopilises Aafrikas, Araabia poolsaarel ja Indias.
Välimus
Nõmmekiur on liivakarva toonides kõrgejalgne suur kiur. Tema üldpikkus on 15,5–18 cm. Vanalinnu sulestik on valdavalt hallikasbeež, puguala külgedel võib olla väheseid tumedaid triipe. Nii vana- kui ka noorlinnul on lai ja selge kulmutriip. Noorlinnu puguala on tumedatäpiline ja seljal triibud.
Kutsehüüd varieeruv, nt "tsirüii" või "tsirrlü". Laul on monotoonne, koosneb sageli kutsehüüdudest, mida lind esitab pikkade pauside järel. Laulab lennul või istudes väljapaistval oksal, traadil jm.
Elupaik
Nõmmekiur asustab Eestis liivaseid hõreda taimestikuga nõmmesid, liivikuid, luiteid, liivakarjääre. Tegutseb peamiselt maapinnal.
Pesitsemine
pisi|Nõmmekiuru munad Nõmmekiur ehitab pesa maapinnale rohttaimestiku varju. Pesa on kausjas, kohev ja üsna suur, koosneb kuivadest kõrtest ja on seestpoolt vooderdatud väheste jõhvide ja karvadega. Kurnas on 4–6 valkjat, hõredate tumedate laikudega muna. Pojad on pesas umbes kaks nädalat, nad lennuvõimestuvad juuli alguseks.
Toitumine
Nõmmekiur toitub peamiselt putukatest, väikestest tigudest ja röövikutest.
Arvukus Eestis
Nõmmekiur on Eestis kogu aeg olnud lokaalselt levinud. Kuni 1920. aastateni oli ta haruldase haudelinnuna levinud Harjumaal peamiselt Tallinna ümbruses, Saaremaal ja Petserimaal. 20. sajandi keskpaigaks laienes tema levila Hiiumaale, Pärnumaale, Virumaale ja Lõuna-Eesti sisemaale.
Nõmmekiur on ka praegu siin haruldane, tema pesitsusaegset arvukust hinnatakse 10–30 paarile. Mitmetes varasemates leiukohtades pole nõmmekiuru enam kohatud.
Arvukus on viimase paarikümne aastaga vähenenud. Eelmisel atlaseperioodil (1977–1982) kohati liiki sagedamini, siis leiti nõmmekiuru 31 ruudus.
Nõmmekiur saabub Eestisse põhiliselt mai esimesel poolel, lahkub septembris-oktoobris.
Nõmmekiur on looduskaitse all.
Vasakpartei (Rootsi)
Vasakpartei (Vänsterpartiet, lühend V) on Rootsi sotsialistlik partei. Enne 1990. aastat kandis ta nime Vasakpartei – Kommunistid (Vänsterpartiet kommunisterna, lühend vpk).
Erakond asutati 1917 Rootsi Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei lõhenemisel kommunistideks ja sotsiaaldemokraatideks. Vasakpartei deklareerib ennast 1996. aastast sotsialistlikuks, feministlikuks parteiks. (1996. aastal lisati sõna feministlik.) Parteil on 12 500 liiget.
Partei programm
Partei ei poolda ettevõtete erastamist ja pooldab Rootsi tuumaelektrijaamade sulgemist. Vasakpartei on radikaalsemate vaadetega kui sotsiaaldemokraadid ja pooldavad egalitaristlikku ja feministliku poliitikat. Samuti ei poolda Vasakpartei Rootsi kuulumist Euroopa Liitu.
Partei rahvusvahelised kontaktid
Partei kuulub Uude Euroopa Vasakfoorumisse ja Põhjala Vasak-Rohelisse Allianssi. Vasakpartei on mõlema mainitud organisatsiooni asutajaliige. Euroopa Parlamendis kuulub partei Euroopa Ühendatud Vasakpoolsete ja Põhjala Vasak-Roheliste konföderatiivsesse gruppi.
Partei poliitiline seis
Vasakpartei, Rootsi Rohelise Partei ja sotsiaaldemokraatide vahelise 1998. aasta kokkuleppe järgi toetas Vasakpartei RSDTP vähemusvalitsust ja on viimasega võimul ka paljudes Rootsi valdades ja läänides. 2006. aasta valimistel jäädi Rootsi parlamendis koos sotside ja rohelistega opositsiooni.
Partei valijaskond
Partei valjaskond koosneb peamiselt noortest, avaliku sektori töötajatest, ajakirjanikest ja endistest sotsiaaldemokraatidest.
1626
1626. aasta (MDCXXVI) oli 17. sajandi 26. aasta.
Vana-Nurtu
Vana-Nurtu on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Külas asub Märjamaa ohvripärn.
Tõnis Sildaru
Tõnis Sildaru (sündinud 10. augustil 1981 ) on Eesti suusatreener, Kelly Sildaru ja Henry Sildaru isa, kes mõlemad suusatavad (vigursuusatamine).
Ta lõpetas aastal 2001 Tallinna Väike-Õismäe Keskkooli.
Russalu
Russalu on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas. Asub Varbolast edelas Kasari jõe ääres.
Russalu asunduse talud
Russalu asunduse talude loend, Varbola Valla 1938. / 1939. aasta elanike nimekirja andmetel:
As-moll
as-moll ehk la-bemoll-minoor on as-ist üles ehitatud minoorne helirida. thumb|580px|left|as-moll [[helirida loomulikus minooris.]]
Russalu
Russalu asunduse talud
pisi|[[Russalu mõisa sild üle Kasari jõe]]
Tarva (Põhja-Pärnumaa)
Tarva on küla Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halinga valda.
1966
1966. aasta (MCMLXVI) oli 20. sajandi 66. aasta.
Sonderstaffel Buschmann
Sonderstaffel Buschmann oli Teise maailmasõja aegne eestlastest komplekteeritud Saksa lennuväeüksus, nimetatud ülema Gerhard Buschmanni järgi.
Ajalugu
Gerhard Buschmann oli 1941. aasta sügisel Saksamaa sõjaväeluure Abwehr teenistuses ning saabus Tallinna organiseerimaks siin kaugluureüksust Leningrad. Tallinnas sai Buschmann kontakti endiste aeroklubi kaaslastega, kes teavitasid teda neljast lahtivõetud ning peidetud PTO-4 lennukist. Buschmann pakkus 1942. aasta jaanuaris Saksa mereväe juhatusele eestlastega mehitatud endisi Eesti lennukeid luurelendude sooritamiseks.
Buschmann otsis PTO-4 lennukitele lisa sakslaste trofeede seast Lätis. Sealt saadi üks Miles Magister ning kaks endist Poola RWD õppelennukit. Samuti varem Läti lennuliinidele kuulunud De Havilland DH-89 Dragon Rapide reisilennuk. 1942. aasta suvel sai üksus omale esimesed päris sõjalennukid – Heinkel He 60 mereluurelennukid. Siis hakati kasutama ka Ülemiste lennusadamat. Uute lennukitega lisandus ka uus ülesanne – salk hakkas teostama Nõukogude allveelaevade luuret Soome lahel ja Läänemere idaosas. thumb|[[RWD-8]] 1942. aasta detsembris allutati üksus lühikeseks ajaks vormiliselt Himmleri käsutuses olnud 7. eriülesannetega lennugrupile, saades selle 6. salgaks (saksa keeles 6./Fliegergruppe z.b.V 7). Lennugrupp ise paiknes Berliinis ja täitis kulleri- ning sideülesandeid.
Roger Kingdom
pisi|Roger Kingdom (keskel) 2019. aastal Roger Kingdom (sündinud 26. augustil 1962 Viennas Georgia osariigis) on USA kergejõustiklane (110 m tõkkejooksja), kahekordne olümpiavõitja.
Kingdomist sai maailma teine 110 m tõkkejooksja (esimene oli Ranaldo Nehemiah), kes on selle distantsi läbinud alla 13 sekundi. See juhtus 1988. aastal Sestrieres.
Ka Seouli olümpiamängudel (1988), kus ta oma olümpiavõitu kordas, jooksis ta aja alla 13 sekundi. 1984. aastal oli ta olümpiavõitjaks tulnud mõnevõrra üllatuslikult, sest kuldmedali peapretendendiks peeti tema kaasmaalast Greg Fosterit.
1989. aastal püstitas Kingdom Zürichis Weltklasse võistlustel maailmarekordi ajaga 12,92. Tema parimad tulemused pärinevadki aastatest 1988 ja 1989. Tema suurt eneseusku näitas muuhulgas asjaolu, et juba 1987. aastal kirjutas ta autogrammi andes: "Roger Kingdom – olümpiavõitja 1984 ja 1988".
2004. aastast töötab ta kergejõustikutreenerina.
27px Olümpiamängudel
olümpiavõitja 110 m tõkkejooksus 13.20 olümpiavõitja 110 m tõkkejooksus 12.98
Maailmameistrivõistlustel
pronksmedal 110 m tõkkejooksus 13,19
Sisemaailmameistrivõistlustel
sisemaailmameister 60 m tõkkejooksus 7,43
Maailmakarikavõistlustel
1. koht 110 m tõkkejooksus 12,87