cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tallinna Kesklinna Vene Gümnaasium
Ajalugu
Aastatel 1923–1934 kandis kool nimetust Ревельская городская объединённая гуманитарная и реальная гимназия с русским языком обучения (Vene õppekeelega Tallinna linna ühendatud humanitaar- ja reaalgümnaasium) ja tegutses hoones Narva mnt 6a, 1934–1937 Таллиннская городская русская гимназия и средняя школа (Tallinna linna vene gümnaasium ja keskkool), 1937–1940 Tallinna VI Gümnaasium ja Tallinna VI progümnaasium (Таллиннская городская 6-я гимназия и 6-я прогимназия), 1941–1944 Таллиннская 6-я гимназия (Tallinna 6. gümnaasium), 1944–1998 Таллиннская 6-я средняя школа (Tallinna 6. Keskkool).
1999. aastast Tallinna Kesklinna Vene Gümnaasium.
Hooned
Kool on paiknenud ajaloo vältel erinevatel aadressidel:
Koolitöö
Põhikoolis on õppekeel vene keel, alates 1. klassist õpitakse süvendatult kunsti ja infotehnoloogiat ja mõnesid ained eesti ja inglise keeles. Alates 5. klassist on kaks õppesuunda: reaalained-IT ja oskusained, õpitakse süvendatult inglise ja eesti keelt. Lisaks on võimalik õppida soome, hiina, prantsuse, saksa ja hispaania keelt. Gümnaasiumis on kaks õppesuunda: reaalained-IT ja kunst-IT, millele lisandub inglise keele süvaõpe. Lisaks õpitakse soome, saksa, hispaania, hiina ja prantsuse keelt.
Otto Peeter Pärn
Otto Peeter Pärn (sündinud Otto Peeter Birkenthal, adopteeritud 1911; 22. märts 1911 Tarvastu vald, Viljandimaa – 27. juuni 1970 Kanada) oli Eesti kohtunik.
Ta lõpetas 1928. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja õppis aastail 1928–1933 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Aastail 1933–1940 oli ta Tartu ringkonnakohtu kohtuameti-kandidaat, 6. veebruaril 1940 nimetas Vabariigi President ta Võru 2. jaoskonnakohtuniku kohale.
1942–1944 oli ta jaoskonnakohtunik Haapsalus, põgenes Rootsi, kust siirdus 1954. aastal Kanadasse.
Süldik
Süldik (Exidia) on kandseente hõimkonda kuuluv seente perekond.
Lavassaare valla lipp
thumb|Lavassaare valla lipp Lavassaare valla lipp on Pärnu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Lavassaare valla lipp.
Lipp kinnitati Eesti Vabariigi Riigikantselei riigisümboolika osakonna poolt 14. mail 2004 ning oli kasutusel 20. oktoobrini 2013, kui Lavassaare vald ühines Audru vallaga. Uue valla nimeks sai Audru vald ning kasutusele jäi Audru valla lipp. Lavassaare valla lipp anti hoiule Lavassaare Külaseltsile.
Lavassaare valla lipu autor on Priit Herodes.
Lipu kirjeldus
Lipu normaalmõõtmed on 105x105 cm.
Põhjendus
Roheline sümboliseerib loodust ja elu. Kollase äärisega ruut tähistab valda ning seda ümbritsevad lehed ja marjad valla rikkusi. Kanga vardapoolses ülanurgas olev kollane ruut kahe musta diagonaalse joonega tähistab Pärnu maakonda, kohalikku turbatööstust, kitsarööpmelist raudteed ning Lavassaares asuvat raudtee muuseumi.
Niphates
Niphates on Armeenia mäeahelik, mida John Milton oma teoses "Kaotatud paradiis" (iii. 742) nimetas Saatana maa peale langemise kohaks. Milton on tuntud ohtrate hämarate geograafiliste viidete poolest.
Kasim Nuhu
pisi|Kasim Nuhu (2017) Kasim Adams Nuhu (sündinud 22. juunil 1995 Kumasis) on Ghana jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Saksamaa kõrgliiga klubis Hoffenheim ja Ghana jalgpallikoondises.
Encarta
Microsoft Encarta oli digitaalne multimeedia entsüklopeedia, mida andis välja Microsoft Corporation aastatel 1993–2009. Encarta ingliskeelne versioon Encarta Premium sisaldas üle 62 000 artikli, hulgaliselt fotosid ja illustratsioone, heliklippe, videosalvestisi, kaarte ja atlaseid ning muud materjali. Entsüklopeedia veebiversiooni kasutamiseks tuli vormistada aastatellimus, aga see oli müügil ka DVD või mitme CD-na. Osa artikleid oli tasuta. 31. oktoobril 2009 teatas Microsoft MSN Encarta veebiväljaande sulgemisesest. Selle põhjuseks oli suutmatus vastu pidada konkurentsis vaba võrguentsüklopeediaga Wikipedia.
Kasim Nuhu
Ta alustas klubikarjääri Ghana klubis Medeama. 2013. aastal liitus ta Hispaania klubiga Leganés, kuid klubi põhimeeskonnas ta üheski mängus ei mänginud. 2014. aasta jaanuaris suundus Nuhu laenule Mallorcasse, mängides esmalt klubi duubelmeeskonnas. 2015. aastal sõlmis ta Mallorcaga püsiva lepingu. Mallorca põhimeeskonnas mängis ta kahel hooajal Hispaania esiliigas. Aastatel 2016–2018 mängis ta Šveitsi kõrgliiga klubis Young Boys, kellega tuli hooajal 2017–18 Šveitsi meistriks. 2018. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Hoffenheimiga.
Debüüdi Ghana jalgpallikoondises tegi Nuhu 10. oktoobril 2017 mängus Saudi Araabia vastu ning lõi selles mängus ka koondisekarjääri esimese värava. 2019. aastal kuulus ta Ghana koondisse 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.
Ilse Aichinger
Ilse Aichinger (1. november 1921 Viin – 11. november 2016 Viin) oli juudi päritolu Austria kirjanik.
Eesti kliimaminister
Kliimaminister on Vabariigi Valitsuse liige, kes juhib Kliimaministeeriumit. Kliimaminister koordineerib keskkonna- ja looduskaitset ning riigi tasakaalustatud arenguga seotud valdkondi. Kuni 17. aprillini 2023 oli Eestis keskkonnaminister. Kaja Kallase kolmas valitsus korraldas mitme ministeeriumi töö ümber ja muu hulgas nimetati Keskkonnaministeerium ümber Kliimaministeeriumiks, mida juhib kliimaminister.
Ministri nimetab ametisse ja vabastab ametist Vabariigi President peaministri ettepanekul. Minister astub ametisse ametivande andmisega Riigikogu ees. 17. aprillist 2023 on kliimaminister Kristen Michal.
Eesti keskkonnaministrite ja kliimaministrite loend
Parteid{{Legend|#FFE200|Eesti Reformierakond}}{{Legend|#007557|Eesti Keskerakond}}{{Legend|#E10600|Mõõdukad / Sotsiaaldemokraatlik Erakond}}{{Legend|#009CE2|Isamaa ja Res Publica Liit}}{{Legend|#0063AF|Eesti Konservatiivne Rahvaerakond}}{{Legend|#F5B453|Eesti Maarahva Erakond / Eestimaa Rahvaliit}}{{Legend|#3273ED|Vabariiklaste ja Konservatiivide Rahvaerakond}}
Vaks
Vaks on rahvapärane pikkusmõõt, mis võrdub väljasirutatud pöidla ja keskmise sõrme otste vahepikkusega. Pöidla ja esimese sõrme vahepikkus on sääsa- ehk ajatsevaks.
True Beauty
"True Beauty" (korea keeles 여신강림; Yeosin-gangnim) on Lõuna-Korea telesari, milles mängivad Moon Ga-young, Cha Eun-woo, Hwang In-youp ja Park Yoo-na. See oli eetris tvN-is 9. detsembrist 2020 kuni 4. veebruarini 2021.
Tarmo Kruusimäe
Tarmo Kruusimäe (Kojamees või Juhan Tiik ; sündinud 9. aprillil 1967) on eesti muusik ja poliitik, XIII ja XIV Riigikogu koosseisu liige.
Ta lõpetas 1992. aastal Tallinna Vanalinna Täiskasvanute Gümnaasiumi ja 1993. aastal Tallinna Juhkentali Kaubanduskooli kokana. Aastatel 2006–2009 õppis Audentese Ülikoolis rahvusvahelisi suhteid, 2009. aastast on õppinud sama eriala Tallinna Tehnikaülikoolis.
Maaja
Maaja (kuni juunini 1992 Maarja, vahetas nime Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku nõudel ) on eestikeelne erootikaajakiri, mis ilmub Eestis alates 1989. aastast.
Tarmo Kruusimäe
Aastatel 1993–2007 töötas Tallinna meelelahutus- ja toitlustusasutustes mänedžeri, vahetuse vanema, koka ja peakokana. 2007–2009 oli Eesti Noorsootöö Keskuse kodanikukasvatuse projektijuht ja 2010–2015 sama keskuse isamaalise kasvatuse nõunik.
Maaja
Maaja on enda sõnul sõnavabaduse, poliitilise ebakorrektsuse, rahvusluse ja tõelise demokraatia lipulaev Eestis.
Tarmo Kruusimäe
Aastal 2021. osales ühena seitsmest liikmest riigikogu Õiguskomisjonis, mis otsustas mitte vastata 35 805 inimese pöördumisele sätestada abielu kahe täiskasvanud inimese vahelise liiduna.
Muusika ja meelelahutustegevus
Aastatel 1982–2005 oli ta laulja ansamblites Tugev Tuul, ABS, Vanemõde, Fontaneros, alates 1987. aastast ansamblis Kulo (heliplaadid "Kasatchok" 1990, "Lapsehoidja" 1993, "Suur pettus" 1994, "Onarhia" 2005 ja "Dysenteria" 2006).
Maaja
Viimasel ajal kirjutatakse ajakirjas ka poliitikast.
Ajakirjas Maaja on avaldatud selliseid ilukirjandusteoseid nagu "Josephine Muzenbacher: Ühe Viini hoora elulugu" ja markii de Sade'i "Soodoma 120 päeva ehk kõlvatuse kool", mis paistab silma oma ebardlikkuse poolest. Samuti ilmub seal ajakirjas püsirubriik sarimõrvarite elust.
Tarmo Kruusimäe
Muusika ja meelelahutustegevus
Ta on mänginud basskitarri 1984. aastal Vennaskonna esimeses koosseisus.
26. veebruaril 1994 oli ta Tallinna Linnahallis toimunud Eurolaulu kohalikest ekspertidest koostatud žürii liige.
Apple Inc.
Apple Inc. (varem Apple Computer, Inc.) on rahvusvaheline ettevõte, mis arendab ja toodab riistvara, tarkvara ning muud tarbeelektroonikat.
Tarmo Kruusimäe
Muusika ja meelelahutustegevus
2010. aasta sügishooajal osales ta telesaates "Tantsud tähtedega".
Apple Inc.
Ettevõte on asutatud 1. aprillil 1976 USA California osariigis Cupertinos. 3. jaanuaril 1977 muudeti ta aktsiaseltsiks. Esimesed 30 tegutsemisaastat kandis ettevõte nime Apple Computer Inc., kuid 9. jaanuaril 2007 eemaldati sõna "Computer" ('arvuti'), et peegeldada personaalarvutite turul tegutseva ettevõtte liikumist ka tarbeelektroonika turule. 25. septembri 2010 seisuga oli Apple'il 46 600 täiskohaga töötajat ja 2800 ajutist, kuid siiski täistööajaga töötajat üle maailma.
2013. aastal otsis Apple Euroopast oma klientide andmete hoiustamiseks serveriparkide asukohta. Serveriparke plaaniti rajada Iirimaale, Taani ja Eestisse. Eestis tegeles Apple'ile serveripargi koha otsimisega Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse moodustatud kolme-neljaliikmeline meeskond. Kaaluti Paldiskit ja Muuga tööstusparki. Apple'i insenerid käisid kaks korda Eestis. Veebruaris 2015 teatas Apple, et rajab oma serveripargid Iirimaale ja Taani.
Tarmo Kruusimäe
Muusika ja meelelahutustegevus
Ta on kirjutanud laule.
Apple Inc.
Apple Inc. on esimene börsiettevõte, mille väärtus tõusis üle triljoni dollari. Selleni jõuti 2018. aastal.
Tarmo Kruusimäe
Poliitiline tegevus
Tarmo Kruusimäe on osalenud kõigil KOV valimistel Tallinna linnas aastast 1993, peamiselt Isamaa kandidaadina. 2017. aasta valimistel kogus ta 974 häält.
Riigikogu valimistel on ta osalenud alates 1995. aastast peamiselt Isamaa ja Res Publica Liidu kandidaadina. 2011. aasta Riigikogu valimistel kogus ta 1188 häält. 2019. aasta valimistel kogus ta 1811 häält.
Apple Inc.
1976–1980: algusaastad
pisi|Apple I personaalarvuti Apple'i asutasid 1. aprillil 1976 Steve Jobs, Steve Wozniak ja Ronald Wayne, et müüa personaalarvutit Apple I. Need arvutid oli Wozniak käsitsi ehitatanud. Komplekti kuulus emaplaat, protsessor ja muutmälu. Apple I hakati müüma 1976. aasta juulis, see maksis siis 666,66 dollarit (praeguse ostujõuga 2548 dollarit, kui arvestada inflatsiooni). Apple tehti ümber aktsiaseltsiks 3. jaanuaril 1977 ilma Wayne'ita, kes müüs oma osaluse 800 dollari eest Jobsile ja Wozniakile. Multimiljonär Mike Markkula pakkus oma eksperditeadmisi ärivallas ja samuti 250 000 dollarit kapitali.
Tarmo Kruusimäe
Poliitiline tegevus
Ta oli alates 1992. aastast Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei liige ja on alates 1995. aastast olnud selle järglaserakondade liige. Novembrist 2010 oli ta Isamaa ja Res Publica Liidu rahvuslaste ühenduse esimees.
2005–2017 oli ta Tallinna linnavolikogu ja Kristiine linnaosa halduskogu liige.
Apple Inc.
1976–1980: Lisa ja Macintosh
pisi|Apple Macintosh Steve Jobs alustas tööd Apple Lisa väljatöötamisega aastal 1978, kuid 1982. aastal oli ta sunnitud sealt lahkuma sisetülide tõttu. Seejärel võttis ta üle Jef Raskini projekti "Macintosh". Selle tulemusena tekkis võidujooks kahe meeskonna vahel, kumb suudab oma toote varem turule paisata ja Apple'i päästa. Lisa tiim võitis ning aastal 1983 turule toodud personaalarvuti oli esimene, millel oli graafiline kasutajaliides, kuid müük ei läinud kõige paremini, kuna Lisa hind oli kõrge ja tema tarkvara oli limiteeritud.
Aastal 1984 tuli Apple välja Macintoshiga. Tema debüüt avalikustati kurikuulsa reklaamiga "1984". Reklaami näidati esimest korda Super Bowli vaheajal. Macintoshi osteti algul hästi, kuid hilisemad müüginumbrid polnud kõige paremad. Põhjusteks liiga kõrge hind ja limiteeritud tarkvara. Asi muutus paremaks, kui tutvustati LaserWriterit, mis oli esimene mõistliku hinnaga PostScripti interpreteeriv laserprinter, ja PageMaker – varajane elektronkirjastamispakett. Mac oli turul tõsine tegija tänu tema graafilistele võimalustele, mis olid juba vajalikud Macintoshi kasutajaliidese enda jaoks.
Tarmo Kruusimäe
Poliitiline tegevus
2012. aasta sügisel süüdistati teda seotuses kohalike paremäärmuslastega.
Apple Inc.
1976–1980: Lisa ja Macintosh
Aastal 1985 tekkisid tülid Steve Jobsi ja tollase tegevjuhi John Sculley vahel, kes oli palgatud firmasse kaks aastat varem. Juhtkond käskis Sculleyl Steve Jobsi "tiibu kärpida" ja limiteerida tema võimu tegemaks kõrvalepõikeid kallite ja testimata toodetega. Selle asemel, et tegutseda Sculley sõnade järgi, proovis Steve Jobs tollast tegevdirektorit ettevõttest välja puksida. Kui Sculley sellest teada sai, et Jobs kavandab putši, kutsus ta kokku nõukogu, mille tulemusena vabastati Jobs tema tööülesannetest. Jobs andis sisse lahkumisavalduse ja asutas ettevõtte NeXT Inc. veel samal aastal.
1986–1993: tõus ja mõõn
PowerBooki ja teiste toodete edu tõi kaasa aastase puhaskasumi tõusu. Mõnda aega arvati, et Apple ei saa midagi enam valesti teha, tuues turule aina uusi tooteid ja suurendades oma kasumit. Ajakiri MacAddict on nimetanud perioodi 1989–1991 "esimeseks kuldseks ajastuks" Macintoshi ajaloos.
Pärast edukat Macintosh LC turuletoomist, tutvustas Apple Macintosh Centris seeriat, Macintosh Quadra seeriat ja õnnetut Macintosh Performa seeriat, mida müüdi mitmete segadust tekitavate konfiguratsioonidega ja tarkvara kooslustega. Tulemuseks oli katastroof Apple'i jaoks, kuna kasutajad ei saanud enam aru, mis neid mudeleid üksteisest eristab.
Sel ajastul koges Apple veel mitmeid ebaõnnestumisi digitaalkaameratega, kaasaskantavate CD-mängijatega, kõlaritega, mängukonsoolidega ja televisiooniseadmetega, lisaks mõisteti, et Apple II seeriat on liiga kallis toota. Aastal 1990 uuendas Apple Macintosh LC seeriat, millel oli nüüd ka laienduspesa Apple IIe Cardi jaoks, et Apple II kasutajad saaksid migreeruda Macintoshi platvormile. Apple peatas Apple IIe müügi aastal 1993.
Microsoft aina suurendas oma turuosa Windowsi abiga, keskendudes tarkvara tootmisele odavatele personaalarvutitele, samas kui Apple'i tooted olid väga kallid. Apple toetus oma suurtele kasuminumbritele ega andnud vastulööki Microsoftile, selle asemel nad kaebasid Microsofti kohtusse graafilise kasutajaliidese kasutamise eest, mis sarnanes Apple Lisa omaga. Kohtuprotsess venis aastaid, kuid lõplikku otsust kohus ei teinud. Samal ajal rikkusid mitmed ebaõnnestunud uued tooted ja ületatud tähtajad järjest enam Apple'i reputatsiooni ja Sculley vahetati välja Michael Spindleriga.
1994–1997: katsed eri platvormide ja koostööpartneritega
pisi|Power Macintosh 6100/66, esimene Macintosh, mis kasutas PowerPC protsessorit 1990. aastate alguses arendas Apple alternatiivseid operatsioonisüsteeme Macintoshile, nagu näiteks A/UX. Samas Macintoshi platvorm hakkas aeguma, kuna see ei olnud ehitatud multitegumtöö (inglise k. multitasking) jaoks ja lisaks tekkis Apple'ile uusi konkurente, näiteks Sun Microsystems. Macintosh vajas väljavahetamist või tõsisemat modifitseerimist, et ta suudaks joosta ka võimsama riistvara peal.
1994. aastal hakkas Apple koostööd tegema Motorola ja IBM-iga. Eesmärk oli luua uus arvutusplatvorm, mis kasutaks IBM-i ja Motorola riistvara ning Apple'i tarkvara. Nad lootsid, et uue platvormi riistvara ja tarkvara oleksid PC platvormist peajagu üle ja niimoodi annaksid nad vastulöögi Microsoftile. Samal aastal tutvustas Apple Power Macintoshi, esimest Apple'i arvutit, mis kasutas IBM-i PowerPC protsessorit.
Aastal 1996 vahetati tollane tegevjuht Michael Spindler välja Gil Amelio poolt. Amelio tegi mitmeid muudatusi Apple'is, sealhulgas palju koondamisi. Pärast mitmeid ebaõnnestunud katseid parandada Mac OS-i, esmalt Taligent projektiga ja pärast Coplandi ja Gershwiniga, otsustas Amelio osta NeXT Inc. ettevõtte koos tema NeXTSTEP operatsioonisüsteemiga, tuues Steve Jobsi nõunikuna tagasi Apple'isse. 9. juulil 1997, Gil Amelio kaotas töökoha, kuna ettevõtte aktsiahind oli viimase kolme aasta madalaim ja ettevõttel olid suured finantskaotused. Jobs asus ajutiselt tegevjuhi kohale hakates ümber korraldama senist ettevõtte tooteportfelli.
1997. aastal teatas Jobs, et Apple hakkab koostööd tegema Microsoftiga, et tuua turule Microsoft Office Macintoshile ja et Microsoft tegi 150 miljoni dollari suuruse investeeringu ostes Apple'i aktsiaid.
Marie Susi
Marie Susi (sündinud Marie Kalman, 3. märts 1903 Tallinn – 19. märts 1988) oli eesti õpetaja.
Lõpetas Tallinna Õpetajate Seminari 1924. aastal, töötas 1924–1937 Kodasuu ja 1937–1944 Tallinna algkoolides.
Apple Inc.
1998–2005: Apple hakkab kasumit teenima
pisi|Huvilised saavad Apple'i poodides tutvuda erinevate toodetega 15. augustil 1998 tutvustas Apple uut arvutit iMac. Selle toote arendustiimi juhtis Jonathan Ive, kes hiljem disainis iPodi ja iPhone'i. iMac sisaldas uudset tehnoloogiat ja unikaalset disaini. Esimese viie kuuga müüdi seda ligikaudu 800 000 eksemplari.
Marie Susi
Põgenes 1944. aastal Rootsi, oli 1945–1970 õpetaja Stockholmi Eesti Algkoolis.
Tarmo Kruusimäe
Poliitiline tegevus
Alates 2. juunist 2017 on ta XIII Riigikogus asendusliige ja alates 6. juunist 2017 majanduskomisjoni liige.
Apple Inc.
1998–2005: Apple hakkab kasumit teenima
Sel perioodil ostis Apple mitu ettevõtet, et suurendada oma tootevalikut professionaalsel ja tavakasutajatele mõeldud tarkvaraturul.
Mac OS X, mis põhines NeXT OPENSTEPil ja BSD Unixil, toodi turule 24. märtsil 2001 pärast mitu aastat kestnud arendustööd. Suunatud nii tavakasutajatele kui ka professionaalidele, oli uue operatsioonisüsteemi eesmärk stabiilsus, usaldusväärsus ja turvalisus.
Tarmo Kruusimäe
Poliitiline tegevus
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 2 (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosad) 447 häält ning ei osutunud valituks.
Apple Inc.
1998–2005: Apple hakkab kasumit teenima
19. mail 2001 avas Apple oma esimesed ametlikud jaemüügikauplused Virginias ja Californias. Samal aastal tõi Apple välja muusikapleieri iPod. Toode oli fenomenaalne, seda müüdi üle 100 miljoni eksemplari kuue aasta vältel. Aastal 2003 avati iTunes Store, kus sai osta 0,99 dollari eest laule ja mis oli integreeritud iPodiga. Teenus sai kiiresti turu liidriks, 19. juuniks 2008 oli tehtud üle 5 miljardi allalaadimise.
Alates 2001. aastast loobus Apple'i disainiosakond läbipaistva värvilise plasti kasutamisest, mida kasutati esimest korda iMac G3-l. Vahetus algas titaanist PowerBookiga ning sellele järgnenud polükarbonaadist iBookist ja iMacist.
2005–2007: üleminek Intelile
pisi|[[MacBook Pro oli Apple'i esimene sülearvuti, mis kasutas Inteli protsessorit]] 6. juunil 2005 teatas Steve Jobs, et Apple hakkab tootma Inteli protsessoritel põhinevaid arvuteid aastal 2006. 10. jaanuaril 2006 välja tulnud MacBook Pro ja iMac olid esimesed Apple'i arvutid, mis kasutasid Inteli Core Duo protsessoreid. Sama aasta augustiks oli Apple terve Maci seeria viinud üle uuele tehnoloogiale.
Apple'i võidukäik sel perioodil oli silmnähtav ka nende aktsiahinna pealt. Ajavahemikus 2003–2006 tõusis Apple'i aktsia hind üle kümne korra, kuuelt dollarilt üle 80 dollari. Jaanuariks 2006 oli aktsiaturul rohkem raha suunatud Apple'i aktsiatesse, kui Delli omadesse (inglise k. market capitalization). Üheksa aastat varem ütles Delli tegevjuht Michael Dell, et kui tema oleks Apple'i juht, lõpetaks ta ettevõtte tegevuse ja annaks aktsiaomanikele nende raha tagasi. Kuigi Apple'i turuosa on kasvanud, jääb see ikkagi kaugele maha konkurentidest, kes kasutavad Microsoft Windowsi.
Mobiilse elektroonika ajastu
Oma kõnes Macworld Expol 9. jaanuaril 2007 teatas Steve Jobs, et Apple Computer Inc. on nüüdsest Apple Inc., kuna ettevõtte huvikeskmes pole enam ainult arvutid. See muudatus näitas, et ettevõtte paneb rohkem rõhku mobiilsele elektroonikale. Samal ettekandel räägiti esimest korda ka iPhone'ist ja Apple TV-st. Järgmisel päeval tõusis Apple'i aktsiahind 97,80 dollarile, toona oli see kõigi aegade kõrgeim hind. Sama aasta mais tõusis aktsiahind aga juba üle 100 dollari.
Järgmise aasta juulis avas Apple App Store'i, et müüa kolmandate osapoolte arendatud tarkvara iPhone'ile ja iPod Touchile. Juba esimese kuuga müüdi 60 miljonit rakendusprogrammi, tuues kasumit keskmiselt üks miljon dollarit päevas. Jobs spekuleeris, et App Store võib saada miljardi-dollari-äriks Apple'i jaoks. Kolm kuud hiljem teatati, et Apple'ist oli saanud maailma suuruselt kolmas mobiilsete seadmete tarnija, mille põhjuseks oli populaarne iPhone.
Pärast aastaid spekulatsioone ja mitmeid kõlakaid tutvustas Apple 27. jaanuaril 2010 avalikkusele oma uudset meediaseadet iPad. iPadil on sama operatsioonisüsteem, mida kasutab ka iPhone, lisaks on mitmed iPhone'i rakendustest ühilduvad ka iPadiga. iPad toodi turule 3. aprilli 2010 USA-s. Seda müüdi esimesel päeval üle 300 000 ja nädala lõpuks oli müüdud üle poole miljoni seadme. Mais 2010 sai Apple'ist maailma suurim tehnoloogiaettevõte, möödudes Microsoftist.
Juunis 2010 tõi Apple turule neljanda generatsiooni iPhone'i, mis pakkus videokõnet, multitegumtööd (inglise k multitasking) ja uut isoleerimata roostevaba terasest korpust, mis täidab ka antenni funktsioone. Osad kasutajad kurtsid telefoni halva levi pärast ning seepärast pakkus Apple tasuta kummist korpuseümbrist, parandades niimoodi levitugevust.
Maci tootepere
pisi|iMac
iPad
iPad on Apple'i tahvelarvuti, müügil alates 3. aprillist 2010 USA-s. iPadil on 9,7-tolline ja LED-valgustusega ekraan, saadaval 16 GB, 32 GB või 64 GB välkmäluga, protsessoriks 1 GHz Apple A4, operatsioonisüsteemiks iOS. Lisaks on iPadil WiFi ja Bluetoothi tugi (saadaval ka 3G-toega mudel). Aku võimaldab kuni 10 tundi internetis surfata, videot vaadata või muusikat kuulata. Sisaldab ka kiirendusmõõturit (inglise k accelerometer) ja valgusmõõdikut.
iPod
pisi|iPod Shuffle, iPod Nano, iPod Classic, iPod Touch iPod on Apple'i meediapleier. Esmaesitlus toimus 23. oktoobril 2001. iPodi tootepere on aastatega mitmekesistunud, saadaval on erinevaid mudeleid.
iPhone
iPhone on Apple'i nutitelefon, mida esitleti 2007. aasta jaanuaris ja toodi turule sama aasta 29. juunil. Kõige uuemad (iPhone 6s ja iPhone 6s Plus) ilmusid 19. septembril 2015. iPhone 6s-il on 4,7-tolline ja iPhone 6s Plusil on 5,5-tolline ekraan. Neid on 3 erinevas toonis (Space Gray ehk hall, Gold ehk kuld, Silver ehk hõbe ja Rose Gold ehk roosa) ning need on saadaval 16 GB, 64 GB ja 128 GB mudelina. Esimest korda esitleti selle mudeliga 3D Touchi.
Apple TV
Apple TV on digitaalmeedia pleier. Väikeste mõõtmetega võrguseade, saab mängida digitaalset meediat, mis pärineb iTunes Store'ist, Netflixist, YouTube'ist, Flickrist, MobileMest või suvalisest Mac OS X-il või Windowsiga töötavast arvutist, mis kasutab iTunesi. Apple TV toodi turule 9. jaanuaril 2007. Esimene mudel sisaldas 40 GB kõvaketast, 160 GB mudel oli saadaval juba kaks kuud hiljem. Septembris 2010 tuli välja teise generatsiooni Apple TV. See on võrreldes eelmise mudeliga ligi 3/4 väiksem ja 2/3 odavam. Uus versioon ei sisalda enam kõvaketast, kuid sel on 8 GB välkmälu puhverdamiseks.
Agaate Veeber
Agaate Veeber (aastani 1926 Kanto; eesnimi ka Agathe, Agate; 23. veebruar 1901 Tallinn – 8. aprill 1988 New York) oli eesti graafik.
Elukäik
Agaate Veeber alustas kunstiõpinguid Ants Laikmaa ateljeekoolis, seejärel õppis Nürnbergi kunstikoolis ja Riigi Kunsttööstuskoolis. 1933. aastast õppis ta Kõrgemas Kunstikoolis Pallas maalimist Ado Vabbe ja Nikolai Triigi ateljeedes. Maalimisega rööbiti alustas ta õpinguid graafikaklassis Hando Mugasto juures ning lõpetas graafikuna 1938. aastal, olles õppinud Arkadio Laigo ja Roman Vaheri käe all. Ametlik tunnustus tema kunstile tuli üsna varakult. 1939 oli ta juba valitud osalema Eesti kunsti välisnäitusel Roomas, Budapestis ja Antwerpenis.
Veeber alustas näitustel esinemist Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingu viiendal näitusel 1926. aastal Tallinnas Harjumäe paviljonis. Järgmine esinemine tuli 1930. aastal sama rühmituse 10 järjekordsel kunstinäitusel. 1939. aastal alustas Veeber tööd raamatukunstnikuna illustreerides P. von Manteuffeli "Ajaviide peeruvalgusel". 1940–1941 töötas ta mitme Tallinna ajalehe illustraatorina. Ta on illustreerinud ka Henrik Visnapuu "Kogutud luuletused I ja II" ning Marie Underi "Porkuni preili".
Looming
Tema loomingu peaosa valmiski Ameerika Ühendriikides. Veeberi peatehnikaks kujunes kuivnõel, ent ta valdas kõiki sügavtrükitehnikaid. Agaate Veeberi looming muutus paguluses järjest dramaatilisemaks, must-valge kontrast omandas valulise tähenduslikkuse, graveeritud joon oli sageli järsk ja kare. Talle said oluliseks filosoofilised ja eetilised probleemid, millele ta leidis lahenduse kõikenägeva ingli kujul. Agaate Veeber, nagu paljud kunstnikud, joonistas ka arvukalt loomi.
Malaysia Airlinesi lend 370
pisi|250px|Lennu 370 teadaolev marsruut; vasakpoolne punatäht tähistab lennuki kadumise kohta sõjaväeradari ekraanilt kell 02:15 Malaysia Airlinesi lend 370 (MH370/MAS370) startis Malaisia Kuala Lumpuri rahvusvahelisest lennujaamast 2014. aasta 8. märtsil kell 00.41 (16.41 UTC, 7. märts) ning pidanuks maanduma Hiina pealinnas Pekingis kell 06.30.
Kontakt teel olnud reisilennukiga Boeing 777, 227 reisija ja 12 meeskonnaliikmega pardal, kaotati lennuki Lõuna-Hiina mere kohal olles 8. märtsi öösel kell 01.22 (Malaisia aeg).
Seni teadmata põhjustel kaldus lennuk kursilt kõrvale ja suundus Hiina asemel Malaka poolsaart ületades Malaka väina suunas, olles õhus veel kuni seitse tundi pärast kontakti kadumist. ACARS lülitati välja, võimalik et tahtlikult, mingil ajal vahemikus 01.07–01.37, samuti lülitati välja lennuki transponder. Satelliit võttis lennukilt viimase signaali ("ping") vastu kell 08.11 kohaliku aja järgi, kui lennuk asus India ookeani lõunaosa kohal, Perthist enam kui 2000 km kaugusel lääneedelas.
Otsingud
Kadunud lennuki otsingutega on hõlmatud 26 riiki, Interpol, FBI ja hulgaliselt tehnikat. Otsinguala hõlmas algselt Tai lahte, Malaka väina ja Lõuna-Hiina merd. Hiljem laienes otsinguala maismaale, Andamani merele ja India ookeanile.
Teavet otsingute käigu kohta antakse igapäevastel pressikonverentsidel.
Pärast Malaisia peaministri poolt 15. märtsi pressikonverentsil tehtud avaldust on lõpetatud otsingud Lõuna-Hiina meres ja Tai lahes. Peaministri sõnul võib lennuk olla kus tahes, Kasahstanist India Ookeanini.
16. märtsi pressikonverentsil kinnitati peaminister Najib Razaki poolt eelmise päeva pressikonverentsil öeldut: tegemist on lennuki pardal olnud isiku(te) tahtliku teoga (kaaperdamine, terroriakt vm) ning lennuk võis pardal olnud sidevahendite väljalülitamisele järgnenud lennuaja jooksul jõuda piirkonda, mis katab kahte lennukoridori, alasid India ookeani lõunaosast või Antarktika rannikust kuni Kasahstani-Türkmenistani piiri või Kaspia mereni.
17. märtsi pressikonverentsil kinnitati, et otsingud hõlmavad 11 riigi, sealhulgas Malaisia, Austraalia, Hiina, Indoneesia ja Kasahstani territooriume ning India ookeani. Lubati avaldada otsingualade kaart.
18. märtsi pressikonverentsil teatati, et 2,24 miljoni ruutmeremiili suurune otsinguala (umbes 7,68 miljonit km², mis võrdub umbes Austraalia pindalaga) on jagatud põhja- ja lõunaosaks. Põhja- ja lõunakoridor on omakorda jagatud seitsmeks võrdse pindalaga sektoriks (4000×4000 meremiili).
20. märtsil teatas Austraalia peaminister, et satelliidi kujutiselt on umbes 2260 km kaugusel Perthist edelas, India ookeanis, leitud kaks objekti, mis võiksid olla võimalikud lennuki rusud. Suurima objekti suurus on 24 m, võimaliku otsinguala pindala 304 000 km². pisi|Number 2-ga on tähistatud lennuki võimalike rusude leidmise piirkond 22. märtsil avaldati Hiina satelliidikujutis India ookeani lõunaosas ookeanipinnal olevast esemest, mille mõõtmed on umbes 22,5×13 m. Koht asub Perthist umbes 3170 km kaugusel edelas (umbes 120 km kaugusel eelmise kahe objekti asukohast; koordinaadid 90° 13' 43" E, 44° 57' 29" S). Lennukitel kulub piirkonda lendamisele ja sealt tagasilendamisele mitu tundi, mis jätab otsinguteks aega vaid paar tundi.
23. märtsil lisandusid uued satelliidipildid India ookeanis asuvatest võimalikest lennukirusudest.
24. märtsil teatas otsingutel osaleva Hiina lennuki meeskond võimalike lennukirusude märkamisest, samas piirkonnas märkas rususid ka lõunasektoris otsinguid juhtiva Austraalia poolt otsingutel osaleva lennuki meeskond.
24. märtsi õhtul peetud plaanivälisel pressikonverentsil teatas Malaisia peaminister, et lendu MH370 teenindanud Boeing kukkus alla India ookeani lõunaosas. Niisugusele järeldusele jõuti Inmarsati andmete täiendaval analüüsil. Otsimislaevad ei olnud seniks merest kätte saanud ühtegi kadunud lennukiga seostatavat leidu. Malaisia valitsus avaldas kaastunnet hukkunute omastele.
28. aprillil teatas Austraalia peaminister kadunud lennuki rusude otsingute lõpetamisest õhust. Veealuseid otsinguid jätkati umbes 60 000 km² suurusel alal.
29. juulil 2015 leiti Réunioni saare rannalt lennuki tiivatükk, mis pärineb Boeing 777 tüüpi reisilennukilt. Leitud tiivatükk viidi Toulouse'i ekspertiisi. 6. augusti 2015 Malaisia peaministri pressiteates teavitati, et rahvusvahelise ekspertide grupi kinnitusel on leitud kadunud Malaysia lennuki tiiva tükk.
17. jaanuaril 2017 teatasid Austraalia, Malaisia ja Hiina, et veealused otsingud lõpetatakse. Läbi otsiti 120 000-ruutkilomeetrine ala, aga lennuki vrakki ei leitud.
Oktoobris 2017 tegid kolm ettevõtet Malaisiale ettepaneku jätkata MH-370 otsinguid. USA päästefirma Ocean Infinity viis 22. jaanuarist juunini läbi otsingud India ookeanil umbes 120 000 ruutkilomeetril varasema otsinguala põhjaosas. Kaasati kaheksa rohkete seadmetega varustatud autonoomset süvavee sondi. Lennuki vrakk jäi leidmata.
30. novembril 2021 teatas sõltumatu MH-370 otsimisrühma asutajaliige, briti lennundusinsener Richard Godfrey, et kasutades raadioamatööride arendatud nõrkade raadiosignaalide jälgimise meetodit on leitud tõenäone lennuki hukkumise koht India ookeanis 1933 km Perthist läänes koordinaatidega 33.177°S, 95.300°E (33° 10' 37.2"S, 95° 18'E). Ookeani sügavus on selles kohas 4 km, põhjas on kaljuahelik.
Lennuk
pisi|Lennuki 9M-MRO piloodikabiin 2004. aastal Lendu 370 teenindas Boeing 777-2H6ER, seerianumber 28420, registreerimiskood 9M-MRO. Tegemist oli 404. toodetud Boeing 777 mudeliga, mille esmalend oli 2002. aasta 14. mail ja mis anti Malaysia Airlinesile üle sama aasta 31. mail. Maksimaalselt 297 550 kg stardimassiga Boeing 777-200ER maksimaalne lennukaugus on 7725 meremiili (14 305 km), tiivaulatus 60,9 meetrit ja pikkus 63,7 meetrit.
Reisijad ja meeskond
Malaisia Airlines avaldas 15 riigist pärit 227 reisija ja 12 meeskonnaliikme nimed ja kodakondsuse. Reisijate hulgas oli 222 täiskasvanut ja 5 kuni 5-aastast last.
Meeskond
Kogu meeskond koosnes malaislastest. Kapteniks oli 53-aastane Zaharie bin Ahmad Shah Penangist, kes asus Malaisia Airlainesi teenistusse 1981. aastal ning kelle lennupraktika oli 18 365 lennutundi. Zaharie oli ka eksamineerija, kes oli tunnistatud pädevaks viima läbi lendurite lennusimulaatori katseid. Lennuki teiseks piloodiks oli 27-aastane Fariq Abdul Hamid, kes töötas Malaysia Airlinesis alates 2007. aastast ja kellel oli kogunenud 2763 lennutundi.
Aserbaidžaani Rahvarinne
Aserbaidžaani Rahvarinde Partei (Azərbaycan Xalq Cəbhəsi Partiyası) on rahvuslik ja demokraatiameelne Aserbaidžaani partei, 1988. aastal moodustatud Aserbaidžaani Rahvarinde järglane. Parteiks vormistati organisatsioon 1995. aastal.
Liikumise algatusgrupp moodustati 1988. aasta augustis Bakuu intelligentsi poolt. Organisatsiooni deklareeritud eesmärgiks oli perestroika poliitika toetamine ja alusprintsiibid laenati Eestimaa Rahvarinde programmist. Algusest peale oli tähtsal kohal ka Mägi-Karabahhi küsimus.
1992. aastal sundis Rahvarinne pärast sõjalist ebaedu konfliktis armeenlastega ametist lahkuma president Ayaz Mütəllibovi. Uueks presidendiks valiti Rahvarinde juht Əbülfəz Elçibəy‎. Tema võimuajal saavutati Venemaa vägede väljaviimine Aserbaidžaanist (1993. aasta aprillis).
Elçibəy võim kestis vaid 1993. aastani, mil ta kutsus relvastatud vastuhaku järel rahu looma endise Nõukogude Liidu poliitbüroo liikme Heydər Əliyevi. Əliyev korraldas augustis rahvahääletuse, mis Elçibəy ametist tagandas.
1995. aastal süüdistati Elçibəyd kavatsuses kukutada president, Rahvarinne keelustati mõneks kuuks.
2000. aasta parlamendivalimistel sai Rahvarinne 11% häältest ja 6 kohta 125-liikmelises parlamendis. Hiljem on partei marginaliseerumine jätkunud.
2000. aastal partei lõhenes. Aserbaidžaani Rahvarinde Partei juhiks sai Əli Kərimli, Klassikalise Rahvarinde Partei juhiks Mirmakhmud Miralioglu. Lisaks tegutseb Aserbaidžaanis Ühinenud Rahvarinde Partei.
Lodjakoda
pisi|Lodjakoda, droonivaade. Pildistas Tarmo Haug 2020 aastal. pisi|Jõelaev Vanemuine uue lodjakoja juures 2021. aasta juulis pisi|Droonivaade Emajõe vasemkaldale lodjakoja juures pisi|Vana lodjakoda 2004. aastal, vahetult enne lodi Jõmmu vettelaskmist Lodjakoda on Emajõe kaldal Tartus aadressil Ujula tänav 98 asuv laevaehituskompleks. Lodjakoda kuulub Tartu Linnale ja on rendile antud Emajõe Lodjaseltsile. Lodjakoda on Jõmmu, Turma, Koidu ja Vanemuise kodusadam.
Lodjakoda valmis aastal 2020 ja tööd tellis Tartu Linn. Samal kohal asus enne vana Lodjakoda, mis valmis 2004. Emajõe Lodjaseltsi asutasid 2004. aasta 22. aprillil lodjaehituse ja -sõiduhuvilised, et taaselustada lodjasõidutraditsioon Emajõel Peipsi vesikonnas ja rajada Emajõe kaldale lodjapark: Lodjakoda, jõemuuseum ja ajalooliste laevade sadam.
Lodjakojas on ehitatud mitu laeva: lodi Jõmmu, viikingilaev Turm ja viikingipaat Emma. Ajutiseks, pooleteiseks aastaks mõeldud koda oli kasutuses viimaks 14 aastat ja seal valmis neli suurt alust. Uues Lodjakojas on taastatud liivapraam Koit ning on taastamisel reisilaev Vanemuine. Alates 2021 sügisest toimub Lodjakojas uue kahemastilise lodja ehitus, mis valmib aastaks 2024, kui Tartu on Euroopa Kultuuripealinn.
Uus lodjakoda
Uus lodjakoda valmis 2020. aasta augustis, arhitektuurilahenduse autorid olid Maarja Kask, Ralf Lõoke, Ragnar Põllukivi, Marja Viltrop. 2022. aastal pälvis uus lodjakoda arhitektuuripreemia.
Ndebele keel
Ndebele keel ehk põhjandebele keel on nguni keelte hulka kuuluv ja Zimbabwes kõneldav keel.
Ndebele keelel on üle 85% sõnadest ühised suulu keelega ning ka grammatika on sarnane.
Ndebele keelt räägib üle 1,5 miljoni inimese.
Exidiopsis
Exidiopsis on kandseente hõimkonda kuuluv seente perekond.
Rapola linnus
Rapola linnus (ka Rabola) on Soomes Pirkanmaal Valkeakoski Sääksmäel Rapola külas asetsev muinaslinnus. Ajalooliselt jääb Rapolaharju oosil ja Vanajavede järvestiku põhjakaldal paiknev linnus muistse Häme maakonna põhjaossa. Tegu on ühe Soome vanima, suurima ja tähtsama muinaslinnusega.
Asukoht ja paiknemine
Muinaslinnuseid ehitati Soome aladel enamjaolt rauaaja lõpus Ahvenamaale, Hämesse, Päris-Soomesse, Lõuna-Savosse ja Karjalasse. Linnuste paiknemine kattub tollal enam-vähem soomlaste asuala levikuga. Kesk-Soome põhjaosas elasid tollal veel saamid. 2 km pikkune Rapolanharju oos (voor) paikneb Hämeenlinnast Lempääläni kulgevas oosistikus, linnus asub oosi lõunaotsal. Vanajavesi on osa suuremast järvistust, mis algab lõunas Janakkala Kernaalanjärvest ja ulatub üle 300 km pikkuse katkematu järvedeketina põhja suunas Kesk-Soomesse Soini piirkonna Ruokoneni ja Ähtärinjärveni, moodustades niimoodi osa Lõuna- ja Kesk-Soomet ühendavast muistsest veeteest. Rapolanharju ulatub 150 m kõrgusele merepinnast.
Ajalugu
Umbkaudu 600. aasta paiku saabusid Lõuna-Soome kas siis hilisemate Häme või Lääne-Karjala piirkonda praeguse Lõuna-Eesti ja Põhja-Läti aladelt soome-ugri (läänemeresoome) hõimud, kellest said soomlaste esivanemad. Nende asustus laienes järk-järgult põhja poole ja varasem saami asustus tõmbus omakorda kaugemale. Võimalik, et linnuse või linnamäe asutasid tähtsale põhja poole suunduvale veeteele tollaste soome-ugri hõimude vanemad. Samuti on võimalik, et seda tegid veidi hiljem kindlasti piirkonnaga juba tuttavad rootsi viikingipealikud. Kindlama vastuse saavad anda edasised linnusemäe uuringud.
Linnusemäe lähedal oosi lääneserval paiknev kalmistu on dateeritud VII sajandisse. Linnus arvatakse olevat ehitatud viikingiajal VIII–XI sajandini. Linnuse lõunaservas olevad Matomäe ja Hirvikallio kalmistu on arvatud samuti viikingiaega. Linnus oli kasutusel kuni XIII sajandini.
Noorema rauaaja lõpupoole on mitmeid teateid Novgorodi ja nendega liidus olevate karjalaste rüüsteretkedest Hämesse. Nende vastu kaitseks oli piirkonda muinaslinnuseid tarvis. Ka Rootsi viikingid ja hilisemad kristlastest rüütlite ja kuningate (Birger jarl) ristiretked suundusid esmajoones Hämesse.
1340. aasta 16. juunil on Avignonis välja antud paavst Benedictus XII poolt kiri, milles mainitakse isikut Cuningas de Rapalum. Tegemist on ilmselt olnud "kuningliku staatusega" kohaliku pealikuga, kes omas Rapolas ka maavaldust. Kirja koopiat hoitakse Turu toomkiriku "Mustas raamatus".
XIV ja XV sajandil kasutati linnust Rootsi sõjaväe tugipunkti ja baaslaagrina, nii nagu kõrval Valkeakosel asuvat Apianvirra Linnusaartki.
1495–1505 ehitati linnusemäest 500 m kagusse kihelkonnakeskuseks kivist Sääksmäe kirik.
1641 on Rapolat esmamainitud, kui kohalikul maakaardil on seda nimetatud hävitatud varemetes linnuseks.
1861 sündis Sääksmäkis Repola mõisas hilisem Soome Vabariigi president Pehr Evind Svinhufvud.
1886. aastast alates on linnuseala uurinud Hjalmar Appelgren-Kivalo, arheoloog Julius Ailio ja Anna-Liisa Hirviluoto, kes on hinnanud seda Soome tähtsaimaks muinasaegseks muinsuskaitseobjektiks. 1891 avaldas H. Appelgren oma raamatus "Soome muinaslinnused" Rapola linnuse plaani.
1920. aastatel tegi kaitsevallil väljakaevamisi riigiarheoloog Julius Ailio, kelle kaevamistulemuste andmetel rekonstrueeriti hiljem väike lõiguke kaitsevalli puitpalissaadist Voipala mõisa pool küljes.
1980 sattus linnusemägi kahjustusohtu, kui Maanteede ja Veeteede amet plaanis selle lääneküljelt mööda viia uue Hämmenlinna–Tampere kiirteelõigu. See oleks tähendanud seal suuri kaevetöid. Muinsuskaitseameti selgitustöö kandis vilja ja 1991. aastal viidi kiirtee uuele trassile lääne pool Vanajavett.
1988–1989 korraldati linnusemäel arheoloogilisi uuringuid.
1993 siirdus suur osa oosi maa-alast riigi kätte.
1994. aastast kuulub ligi 140 ha Rapolanharjust ja selle mõisa ümbrusest muinsus- ja looduskaitseseaduse järgi riikliku kaitse alla.
Ehitus
Muinaslinnuseid on Soomes teadaolevalt sadakond. Need jagunevad otstarbe järgi 2 liiki: pagulinnused (pagolinnoja), kuhu varjuti enamjaolt ainult otsese kallaletungiohu korral, ja asustuslinnused (asuinlinnoja), kus elati pidevalt. Rapola kuulub esimeste hulka. Hämes oli 9 muinaslinnust ja Rapola oli piirkonna pealinnus.
Linnusemäe lagi jääb 500 m kaugusel läänes olevast Vanajavede veetasemest 65–70 m kõrgusele. Linnusemäge ümbritseb seniajani u 1 km pikkune maakividest vall, milles asus 2 väravat – üks loodenurgas ja teine kaguküljel. Linnuseala on ligikaudu 200 m laiune ja 400 m pikkune ning põhja-lõunasuunaline. Kaitsevalli taha jääva linnuseõue suurus on 52 000 m2. Katkematu suletud vall koosnes ilmselt palkidest, liivast ja kividest. Valli ülaosas olev u 2 m kõrgune palkidest kaitsemüür oli seotud linnuse sisehoovi poole suunduvate palkseintega, mille vahe oli täidetud vähemalt 0,5 m kõrguselt kivide ja liivaga. Nii toetas ja hoidis see paigal ka välimist palkseina, ning kaitserinnatise taha kujunes ka kaitsjate jaoks seismiseks sile platvorm. Väravate juures oli vall niivõrd paks, et sissekäik linnusesse moodustas omamoodi koridori. Värav oli varjatud kaitseehitisega ka väljastpoolt. Linnuse sees valli siseküljel on leitud ka hulk süvendeid, mida tõlgendatakse kui hoonete asukohti. Neid on 80 ümber, lisaks ka 13 küttekolde aset. Hooned on olnud ristkülikukujulised ja ümmargused. Linnusemäe lõunapoolsetel nõlvadel on asunud muinasaegsed põllulapid. Linnuse vallijäänustelt on leitud ka kaitsjate käsutuses olnud viskekive, mida viimased said ründajatele kaela heita.
Suuruse ja kõrguse tõttu on linnust peetud ka üheks Põhja-Häme pealinnuseks ja Vanajavede järvistupiirkonna keskuseks. Mäelt on näha 17 km kaugusel olev Tenhola linnus (linnamägi) ja isegi 30 km kaugusel olev Aulango linnus (linnamägi). Linnusemüüride sees õuealal on kaks vagumust (hauda): esimene on 200 m pikkune, 150 m laiune ja 15 m sügavune, teine 50 m pikkune, 40 m laiune ja 7 m sügavune. Arvatakse, et seal hoiti hobuseid ja näiteks lisaviljatagavara. Suurema haua keskel paiknes ka suur lohk, mis oli ilmselt linnusekaev. Linnus oli arvatavasti kasutuses hooajati ja mõeldud terve suurema piirkonna elanike tarbeks. Linnus oli lisaks kaitseehitisele tõenäoliselt ka kaubavahetuspunkt ning nõupidamis- ja kohtupidamispaik.
Praegune seisukord
Muinsuskaitse määratluse järgi on Rapola üks Soome arvestatavamaid kultuurikeskkondi. Rapolaharju oos kuulub koos Rapola ja Voipala mõisa ning Sääksmäki kirikuga Vanajavesi oru rahvusmaastiku ja Sääksmäe-Tarttila kultuurmaastiku kaitseala juurde. Rapola linnusealast on uuritud umbkaudu 1% ja seetõttu võib uue informatsiooni valguses selle edasine ajalugu veel kindlasti täpsustuda.
Rapola mõisa hoovis lebab ka 12 lohuga ohvrikivi.
Kiil (tööriist)
pisi|Kiilu tööpõhimõte pisi|Kiil, mida kasutatakse puulõhkumisel Kiil on kolmnurgakujuline tööriist, mida kasutatakse millegi lõhestamiseks, kinnitamiseks või reguleerimiseks.
Kiilu lõhestava toime tõttu saadakse suur jõuvõit.
Helge Kjellin
Tor (Thor) Helge Kjellin [tur helje šell'i:n] (tavaliselt kasutas nime Helge Kjellin) (24. aprill 1885 Stora kil, Kil, Värmland, Rootsi – 17. oktoober 1984 Filipstad, Värmland, Rootsi) oli rootsi kunstiajaloolane ja muuseumitegelane, Tartu Ülikooli esimene kunstiajaloo professor aastatel 1922–1924.
Päritolu
Kjellini suguvõsa on pärit Skuttunge kihelkonnast Uppsala läänist. Vanim teadaolev esiisa Olof, kes elas 18. sajandi keskpaigas, oli Skuttunge küla talupoja Eric Olssoni isa (1750–1821). Perekonnanime Kjellin võttis tema poeg Olof Kjellin (1779–1819), kes töötas organisti ja köstrina Aspös Södermanlandis. Tema poeg Carl Gustaf Kjellin (1806–1868), kes oli Nävekvarni (Tunabergsi kihelkond, Södermanland) renditalunik, seejärel põllumees ja maaomanik Björtorpis (Ölme kihelkond, Värmland), on kõigi Kjellinide esiisa. Tema pojapojad olid tuberkuloosiarst Georg Viktor Kjellin (1878–1943) ja kunstiajaloolane Helge Kjellin.
Tor Helge Kjellin sündis talupidaja Gustav Victor Kjellini ja Maria Josefina Ömani kümnelapselise pere eelviimase lapsena. Hiljem pidas ta isa kaupmeheametit.
Terry Eagleton
Terence Francis "Terry" Eagleton (sünd 22. veebruaril 1943) on briti kirjandusteadlane, kriitik ja avalik intellektuaal. Ta on avaldanud üle neljakümne raamatu, millest tuntuim on oma ilmumisaja kirjandusteoreetilisi seisukohti sünteesiv "Literary Theory: An Introduction" (1983). Ta on ühtlasi tuntud postmodernismi kriitik, lahates selle vastuolusid näiteks raamatus "The Illusions of Postmodernism" (1996). 2000. aastate keskpaigast on ta silma paistnud eelkõige Richard Dawkinsi ja Christopher Hitchensi esindatud "uue ateismi" hääleka kriitikuna.
Helge Kjellin
Hariduskäik
Kjellin õppis 1894–1902 Stockholmi Norrmalmi kõrgemas ladina koolis.
Sügisel 1907 astus ta Uppsala Ülikooli filosoofiateaduskonda. Üliõpilasena avaldas 1908–1912 ilukirjandust pseudonüümiga Tore Moon, oli aktiivne korporant ning aastatel 1909–1910 Värmlandi osakonna esimene kuraator.
Oktoobris 1914 astus Kjellin Lundi Ülikooli, kus kaitses 1917. aastal litsentsiaadi ja seejärel doktorikraadi (juhendaja Ewert Wrangel) rootsi maalikunstniku Uno Troili monograafiaga.
Töökäik
Töötas aastatel 1903–1905 Kuninglikus Raudteevalitsuse kontoriametnikuna. Astus 1905. aastal vabatahtlikuna sõjaväkke ja tegi sõjaväelist karjääri. 1905–1908 töötas ta Raudteevalitsuse sõjaväebüroos ning 1907 sai reservalamleitnandi auastme.
1913. aastast praktiseeris Stockholmi Riiklikus Ajaloomuuseumis, Malmö muuseumis, osales arheoloogilistel väljakaevamistel Alvastras ja Upplandi maakonnas, tegi uurimistööd Skåne maakonna kirikutes.
Aastatel 1917–1929 oli vaheaegadega Lundi Ülikooli kunstiajaloo õppejõud ja periooditi ka professor ning samal ajal 1917–1921 töötas Lundi ülikooli kunstimuuseumis. 1918 inventeeris Skåne maakonna kirikuid ja tegi uurimistööd Varbergi kindluses. Aastatel 1921–1926 oli kunstiajaloo professor Tartu Ülikoolis ja 1929–1931 Läti Ülikoolis Riias. Alates 1928. aastast töötas Värmlandi muuseumi ja vabaõhumuuseumi juhatajana. 1938. aastast täitis Wärmlandi maakonna muinsuskaitseülema (antikvaari) kohuseid. Jäi pensionile 65-aastaselt 1950. aastal.
Kjellin juhtis restaureerimisprojekte Rootsis (Varberg), Eestis (Karja ja Ridala) ja Lätis (Üksküla) ning on avaldanud teadustöid keskaegse kirikukunsti kohta Baltimaades, Skånes ja Värmlandis.
Hilisema aja kunsti on käsitlenud Uno Troili (1–2, 1917), Gustaf Rydbergi (1925) ja Christian Erikssoni (1953) monograafiates.
Kjellin oli Rootsis tunnustatud vene ikoonimaali ekspert. Oma teadmisi ikoonikunstist on ta dokumenteerinud artiklites kreeka ja vene ikoonikunsti kohta ning koostanud Rootsi Rahvusmuuseumi (Nationalmuseum Stockholmis) kogusse kuuluvate vene ikoonide kataloogi (1933).
Taluehituse uurijana on tal ilmunud "Värmlandi sugu" (“Det värmlandska folklynnet”, 1934–35), "Luuletajate Värmland" (“Skaldernas Värmland”, 1936) ja palju muid teoseid. Ta on toimetanud aastaraamatut "Värmland enne ja nüüd" (“Värmland förr och nu”). Kjellin nägi palju vaeva Värmlandi uue muuseumi korraldamise ja arendamisega. 1930. aastal asutas Värmlandi konserveerimisasutuse. Koos abikaasa Stina Wennströmiga restaureeris Värmlandis altarikappe, epitaafe ja kantsleid.