cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Peeter Päll
Haridus
1979. aastal lõpetas Päll Tallinna 21. Keskkooli. 1984. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna soome-ugri keelte alal, 1995. aastal sai samas magistrikraadi eesti filoloogias ja 2005. aastal doktorikraadi tööga „Võõrnimed eestikeelses tekstis".
Töö
1984. aastast on ta töötanud Keele ja Kirjanduse Instituudis (tänapäeval Eesti Keele Instituut) algul vanemlaborandi, noorem- ja vanemteadurina, 1993–1995 juhtteadurina, 1995–2008 sektorijuhatajana, 2009–2020 peakeelekorraldajana ning 2020. aastast juhtivkeelekorraldajana. Aastatel 2006–2011 töötas ta Tartu Ülikoolis dotsendina.
Päll on uurinud eesti keele võõrsõnu ja nimesid (peamiselt kohanimesid), koostanud kohanimeandmebaasi. Osaleb riiklikus nimekorralduses: ta on kohanimenõukogu aseesimees, kohanimeseaduse eelnõu töörühma juht (1996), isikunimekomisjoni aseesimees. Päll on ÜRO kohanimeekspertide rühma latiniseerimissüsteemide töörühma juhataja. Aastatel 2005–2008 oli Päll rahvusvahelise nimeuurijate seltsi ICOS juhatuse liige.
Kesk-Vigala
Kesk-Vigala on paikkond Märjamaa vallas Jädivere–Silla maantee ääres ja Velise jõe paremal kaldal. Kesk-Vigala hõlmab ositi Vanamõisa ja Tõnumaa küla. Kesk-Vigala nime kasutatakse palju.
Ajalooliselt on tegemist endise Vigala valla ühe kesksema paikkonnaga. Seal asusid vallamaja, valla tähtsaim kool, postkontor ja kultuurimaja. Paikkonna alevikulaadne süda on hävinud aja jooksul mitme hoone põlenguga. Oma ajaloolise tähtsuse on Kesk-Vigala minetanud.
Huviväärsed objektid on Kesk-Vigalas magasiaidast ümber ehitatud endine kultuurimaja (kehvas seisukorras) ning kunagise Peru kooli asukohas asuv mälestuskivi.
Praegu kannab maantee ääres Kesk-Vigala nime bussipeatus.
Sadomasohhism
Sadomasohhism, millest saadakse seksuaalset naudingut, on seksuoloogiliselt üks parafiiliatest.
Rein Sepp
Rein Sepp (23. aprill 1921 Tartu – 25. jaanuar 1995) oli eesti proosakirjanik, luuletaja ja tõlkija, kes on eelkõige tuntud muinasgermaani eeposte eestindajana. Sealjuures on tema tõlkes ilmunud "Vanem Edda", "Nibelungide laul", "Parzival", "Beowulf" ning valik tekste "Nooremast Eddast".
Elukäik
Vabanemise järel 1956. aastal elas Läänemaal Risti alevikus apteegimajas, hiljem Pärnumaal Kergus. 1957. aastast pühendus kirjanduslikule tööle tõlkijana. 1971. aastal asus elama Lätti Ipiķi külla Eglītise (kirjanduses ekslikult ka Eglitési või Egliteesi) tallu, mille ostis "Vanema Edda" tõlke honorari eest. Jäi sinna elu lõpuni. Kodu kujundas oma arusaama põhjal muinaspõhja ilmavaatest. Rein Sepp suri 25. jaanuaril 1995 ning soovi kohaselt maeti ta oma kodu õunapuuaeda.
Looming
Rein Seppa mäletatakse ennekõike germaani rahvaste keskaegsete eeposte tõlkijana: 1970 ilmus tema tõlkes "Vanem Edda", 1977 "Nibelungide laul", 1989 "Parzival" (osaliselt), 1990 "Beowulf" ning 1990 valik tekste "Nooremast Eddast". Need kõik, peale "Noorema Edda", on värsstõlked, mis järgivad võimalust mööda originaali värsistruktuuri ja on nõudnud tõlkijalt meisterlikku keeletaju. Lisaks muistsetele lugulauludele tõlkis Sepp ka saksa, hollandi ja inglise kirjandust, sealhulgas klassikat (Goethe, Schilleri, Shakespeare'i, Blake'i jt teoseid). Kalle Kurg on kokku võtnud Rein Sepa loomingulise tegevuse tõlkijale aastapreemia andmise puhul: "Tõlkija puhul pakub alati huvi roll, mille ta endale võtnud. Hea tõlkija ilmselt esindab ja kujundab olulisi kultuurisuundumisi. Rein Sepa eestindatud keskülemsaksa kangelaseepos "Nibelungide laul" on üks Euroopa tähtsamaid eepilisi suurteoseid, mida võiks kõrvu seada Homerose või "Kalevalaga". Seda kättesaadavaks muuta oli suurtöö: ei ole ju säärasel puhul tegu ümberpaneku, vaid terve tõlkimismeetodi väljatöötamisega. Küllap on siin julgust andnud suur kogemus mitmest keelest tõlkimisel. [- - -] Sihikindlalt on R . Sepp aidanud sillutada teed klassikalise kultuuri aardekambrisse, ja see roll on austusväärne."
Mälestuse jäädvustamine
Rein Sepa mälestuse jäädvustamiseks on Mõisakülas loodud Rein Sepa Sõprade Seltsing. Tema sünniaastapäevadel on Tartus korraldatud mälestuskonverentse, sh 20. aprillil 1996 tema 75. ning 23. aprillil 2011 tema 90. sünniaastapäeva tähistamiseks.
1996. aastal valmis Rein Sepast 50-minutine film "Teejuht mütoloogiasse" Jakob Westholmi Gümnaasiumi filmiühenduse Oriest Studio õpilastööde põhjal.
Isiklikku
Tema lell oli ajaloolane Hendrik Sepp. Tema tütar on Meelike Saarna.
Jaapani jeen
thumb|1000-jeenine pangatäht, mis oli käibel 1984–2007
Üks jeen jaguneb 100 seniks (銭) või 1000 riniks (厘), kuid need korjati käibelt juba 1954. aastal.
Ajalugu
Enne 19. sajandit oli jaapani kultuur tugevalt mõjustatud hiina kultuurist. Hiinas ei kaubeldud hõbedast müntidega, vaid hõbe võis olla mis tahes kujul ja tema väärtus vastas tema kaalule. Kui sellesse piirkonda hakkasid jõudma Hispaania taalrid, siis nimetasid hiinlased neid hõbedast ringideks. Hiinakeelne sõna "jüaan" levis teistessegi keeltesse, kus see samuti raha tähendama hakkas: korea keeles "vonn" ja jaapani keeles "jeen".
Enne 1871. aasta rahareformi käibisid Jaapanis mitmesugused rahad, nii hõbedast, kullast kui ka paberist, nii tänapäeva mõistes auguga mündid kui ka keerukama kujuga objektid. Need moodustasid Tokugawa rahasüsteemi, mille ühikuks oli Jaapani moon.
Meiji valitsus võttis jeeni ametlikult kasutusele 10. mail 1871. Raha hakkas käibima alates sama aasta juulist. Jeenid olid ümmargused ja kujult sellised nagu Läänes, ilma auguta keskel. Jeen oli seotud nii kulla kui hõbedaga: tema väärtuseks sätestati 24,26 g hõbedat või 1,5 g kulda (selline kogus hõbedat maksaks tänapäeval 1181 jeeni ja selline kogus kulda maksaks 4715 jeeni). Jeen oli tollal umbes sama väärtusega kui USA dollar.
1873. aastal devalveeriti hõbedat kulla suhtes ja jeen ei saanud enam olla seotud niihästi kulla kui ka hõbedaga endise kursi alusel. Näiteks USA dollar jäi kullastandardile, aga jeen jäi hõbedastandardile, mistõttu tema väärtus dollari suhtes langes. 1897. aastal läks jeen uuesti kullastandardile, aga tema väärtus oli tollal üksnes 50 senti. Selle vahetuskursi Jaapani valitsus ka külmutas.
Teise maailmasõja järel ja ajal kaotas jeen oma väärtuse. 1949. aastal fikseeriti jeeni ja dollari kurss uuesti, et hindu stabiliseerida. See oli osa USA välja töötatud Bretton Woodsi süsteemist. Kurss 380 jeeni dollari eest kehtis 1971. aastani, mil USA loobus kullastandardist.
Jaapanis töötas see süsteem esialgu hästi. Jaapani riigieelarve jõudis 1960. aastate alguse puudujäägist 1971. aastaks 5,8 miljardi dollari suuruse ülejäägini. Kuid samal ajal ilmnes, et jeen on dollari suhtes alahinnatud. Jaapani eksport ei maksnud USA-s peaaegu midagi, seevastu USA importkaubad olid Jaapanis väga kallid. Jeen polnud ainus, vaid paljud teisedki maailma olulised valuutad olid dollari suhtes alahinnatud. pisi|Jeeni kurss [[euro suhtes alates 1999]] pisi|Jeeni kurss [[USA dollari suhtes alates 1950]] pisi|Jeeni kurss [[euro suhtes 1999–2007]] Pärast USA loobumist kullastandardist revalveeris Jaapan kohe jeeni. Uueks kursiks sai 308 jeeni dollari eest. Ent kohe ilmnes, et nüüd, kui USA dollar polnud enam kullaga tagatud, oli seda kurssi väga raske säilitada. 1973. aasta algul lasti jeeni kurss dollari suhtes vabaks ja vaba on see tänapäevani.
Pärast kursi vabakslaskmist on jeen dollari suhtes oluliselt tugevnenud. Juba järgmisel kuul nõrgenes dollar alla 300 jeeni piiri, 1977. aasta novembris alla 250 jeeni, 1978. aasta juulis alla 200 jeeni, 1987. aasta aprillis alla 150 jeeni ja 1994. aasta juulis alla 100 jeeni piiri. 2010. aasta oktoobris jõudis jeen rekordiliselt kõrgele, kursini 81,80 jeeni = 1 dollar.
Euro (ja järelikult ka Eesti krooni) suhtes on jeen alates 2000. aastast, mil tema kurss oli 92 jeeni = 1 euro, valdavalt nõrgenenud. 2007. aastal oli kurss juba üle 155 jeeni euro eest.
Jaapanis ringlevad järgmised rahatähed:
Mündid on väärtustes
Valuutakursid
1 Jaapani jeen = 0,138036 Eesti krooni (seisuga 31. mai 2010).
1 Jaapani jeen = 0,0082 eurot (seisuga 10. jaanuar 2020).
Aastaaja tipp
Aastaaja tipp on aastaajast olenev elektrivõrgu kaudu toimuv maksimaalne elektri tarbimine.
Alexander Van der Bellen
Alexander Van der Bellen (sündinud 18. jaanuaril 1944 Viinis) on Austria majandusteadlane ja poliitik, alates 26. jaanuarist 2017 Austria liidupresident.
Alexander Van der Bellen oli sõltumatu kandidaat 2016. aasta Austria presidendivalimistel. 23. mail 2016 võitis ta presidendivalimiste teise vooru. Tema ametisse vannutamine oleks pidanud toimuma 8. juulil 2016. Austria Vabaduspartei vaidlustas aga valimistulemused ja 1. juulil tühistas Austria konstitutsioonikohus valimistulemused, nõudes valimiste uuesti korraldamist. Kordusvalimised toimusid 4. detsembril. Valimised võitis Van der Bellen, kes sai umbes 53% valijate toetuse. Tema vastaskandidaati, Austria Vabaduspartei esindajat Norbert Hoferit toetas umbes 47% valimas käinud inimestest. Valimisaktiivsus oli 74%.
Elulugu
Alexander Van der Belleni Pihkvas elanud isapoolsed vanavanemad põgenesid 1919. aastal lastega bolševike eest Eestisse. Tema isa Aleksander astus 1934. aastal Eesti kodakondsusse. 1941. aastal asus ta koos oma teise abikaasa, eestlanna Alma Sieboldiga ümber Saksamaale. Saksa põgenikelaagrist jõudsid nad lõpuks Viini, kus sündis nende poeg Alexander. Viinile läheneva Punaarmee eest põgenes perekond Lääne-Austriasse Tirooli maakonda Kaunertali, kus Alexander üles kasvas.
Alexander Van der Bellen astus 1962. aastal Innsbrucki Ülikooli majandusteaduskonda ja lõpetas selle 1970. aastal doktorikraadiga. Ta töötas samas aastatel 1968–1971 rahanduse instituudis assistendina ja 1976–1977 Innsbrucki Ülikooli erakorralise professorina. Vahepeal (1972–1974) töötas ta Berliinis majanduskeskuses. Alates aastast 1977 töötas ta Viini Ülikoolis korralise professorina, alates aastast 1980 ökonoomika õppetooli juhatajana ning oli aastatel 1990–1994 majandus- ja sotsiaalteaduskonna dekaan.
1994. aastast oli ta erakonna Rohelised – Roheline Alternatiiv parlamendisaadik ja 1999. aastast roheliste fraktsiooni esimees. Aastatel 1996–2008 oli ta Roheliste erakonna esimees.
Populaarsuse küsitlustes on Van der Bellenit alati kõrgemalt hinnatud kui tema erakonda. Austerlased hindavad tema ausust ning seda, et isegi tuliste väitluste ajal suudab ta kaalutlevaks jääda. Muidugi on väga olulised tema suured majandusalased teadmised.
Alexander Van der Bellen on abielus. Tal on kaks täiskasvanud poega.
Argonaudid
Müüdi järgi olevat Iasoni isa Aisoni võimult kõrvaldatud tema poolvenna Peliase poolt. Peliast hoiatati kord, et tema tõukab troonilt ühte sandaali kandev mees. Aison saatis oma poja salaja Cheironi juurde õppima, et teda Peliase eest kaitsta. Täiskasvanuks saades otsustas Iason Iolkosesse naasta ning trooni tagasi võtta. Rännakul oma sünnilinna pani teda proovile jumalanna Hera, kes oli ennast vanaks naiseks maskeerinud. Ta palus Iasonil kanda end teisele poole jõge, mis oli üle kallaste paisunud. Iason sai sellega hakkama, kuid kaotas ühe oma sandaalidest. Nii läkski hiljem täide ennustus, et Peliase tõukab troonilt ühe sandaaliga mees.
Et Iasoni tagasitulek Iolkosesse kattus religioosse pidustuse ajaga, ei julgenud Pelias teda tappa, sest ta kartis jumalate viha alla sattuda. Kuningas Pelias ütles Iasonile, et too saab trooni, kui suudab hankida imepärase kuldvillaku. See villak kuulus jäärale, kes oli lennanud Kolchisesse (tänapäeva Gruusia ala Kolhethi). Villak rippus seal ühe puu otsas ning seda valvas madu, kes kunagi ei maganud.
Iason võttis koos rühma Tessaalia sõduritega ette ekspeditsiooni kuldvillakut tooma ning temast sai argonautide (kokkukutsutud kangelaste) juht. Argonautide hulgas olid Kastor ja Polydeukes, poeet ja laulik Orpheus, Borease pojad Kalais ja Zetes ning kangelane Herakles. Koos Iasoniga ületasid nad imedest tulvil mere ning külastaid veidraid paiku.
Eesti meeste meistrivõistlused rahvusvahelises kabes
Eesti meeste meistrivõistlused rahvusvahelises kabes
Esimesed Eesti meistrivõistlused rahvusvahelises kabes peeti 1955. aastal. Meistritiitlini on jõudnud 20 kabetajat, neist Raivo Rist on turniiri võitnud 9 korral. Selles arvestuses järgnevad talle Urmo Ilves 9 ja Nikolai Žadin 6 tiitlivõiduga.
Abi-käivitusmähis
Abi-käivitusmähis on lõhisfaasmootori käivitusmähis.
Moirad
pisi|Moirad: Klotho, Lachesis, Atropos Moirad (kreeka keeles 'osa', 'saatus') olid vanakreeka mütoloogias saatusejumalannad, Zeusi ja õiglusejumalanna Themise tütred, keda harilikult kujutati vanade naistena:
Moirad määrasid igaühe, ka jumalate saatuse. See andis neile teatud võimu ja nad ei kartnud kedagi, vastupidi, isegi Zeus pelgas neid pisut. Kuigi nad teadsid laias laastus igaühe saatust, ei ennustanud nad üldjuhul tulevikku.
Moirad esinevad müüditegelastena harva, ainult müütides Admetosest ja Meleagrosest.
Naised austasid moirasid rohkem. Pruudid ohverdasid neile Ateenas lokke ning naised vandusid nende nimel.
Kujutlus igaühe saatuse määramisest kuduvate jumalannade poolt oli indoeurooplaste seas üldine, näiteks roomlased nimetasid saatusejumalannasid parkadeks, skandinaavlased nornideks ja baltlastel oli selle jaoks jumal Laima.
Greizi kreis
Greizi kreis [gr'aitsi] on kreis Saksamaal Tüüringi liidumaa idaosas.
Aafrika Liit
pisi|Liidu lipp pisi|{{legend|#008000|Liikmesriigid}} {{legend|#00d500|Peatatud liikmesusega riigid}}
Aafrika Liit on 55 Aafrika riigist koosnev organisatsioon, mis asutati 2002. aastal Aafrika Majandusühenduse ja Aafrika Ühtsuse Organisatsiooni õigusjärgse järeltulijana. Liidu eesmärgiks on tagada Aafrikas demokraatia, inimõigused ja jätkusuutlik majandus ning integreerida Aafrika riike majanduslikult ja poliitiliselt.
Aafrika Liit on mõeldud olema tõhusam organisatsioon kui Aafrika Ühtsuse Organisatsioon. Integratsiooni tulemuste seas näeb liit muu hulgas ühtset valuutat, ühtseid kaitsejõudusid ja riiklikke institutsioone. Kavas on rajada ühine keskpank ja kohus.
Organisatsiooni põhikirjas on põhimõtetena sätestatud riikide suveräänsus, olemasolevate piiride austamine, inimõiguste austamine, Aafrika solidaarsus, koostöö koordineerimine ning vastutus sõja ja näljahäda vastu võitlemise eest. Erinevalt Aafrika Ühtsuse Organisatsioonist pole sätestatud siseasjadesse mittesekkumist. Aafrika Liidul on rahu- ja julgeolekunõukogu, mis sanktsioneerib jõu kasutamise.
2004. aastast alates tegutseb Aafrika Liidu rahuvalvemissioon Dārfūris, liit on osalenud ka mitmetel teistel rahuvalvemissioonidel oma kontinendil, nt Burundis (kevadel 2003), Elevandiluurannikul ja Sudaanis.
Aastal 2003 sõlmiti korruptsioonivastane lepe.
Eesti esimene suursaadik Aafrika Liidu juures Paul Teesalu astus ametisse 22. aprillil 2013.
Liikmed
Aafrika Liit hõlmab peaaegu kõiki Aafrika riike. Maroko lahkus Aafrika Ühtsuse Organisatsioonist 1984. aastal protestiks Lääne-Sahara liikmeks võtmise vastu ega astunud Aafrika Liitu. 2009. aastal peatati Madagaskari liikmesus, 2012. aastal Mali ja Guinea-Bissau liikmesus.
Aastal 2008 peatati Guinea liikmesus, 2009. aastal Eritrea liikmesus ning 2010. aastal Nigeri liikmesus, kuid nende liikmesus hiljem taastati.
29. juulil 2011 sai liidu 54. liikmeks Lõuna-Sudaan.
Masohhism
Masohhism (austria kirjaniku Leopold von Sacher-Masochi nimest) on naudingu saamine alandusest, piinatavaks olemisest vms kannatustest.
Masohhism, millest saadakse seksuaalset naudingut, on seksuoloogiliselt üks parafiiliatest.
Hüdrostaatika põhivõrrand
Hüdrostaatika põhivõrrand on võrrand, mille järgi on rõhu tasakaalus olevas vedelikus võrdne vedeliku samba poolt avaldatava lisarõhu ja vedeliku pinnale mõjuva rõhu summaga. Formaalselt:
kus p_0 on rõhk vedeliku pinnal, g on raskuskiirendus ja h on vedelikusamba kõrgus.
Hüdrostaatika põhivõrrandi tuletamine
Samarõhupinna võrrand on tuletatav Newtoni kolmanda seadusest. Eeldades, et vedelik on tasakaalus, saab viimase viia kujule kus \rho on vedeliku tihedus, p on rõhk, on kiirendus ja \vec ds on infitesimaalne nihe ruumis.
Hüdrostaatika põhivõrrand leitakse viimase võrrandi integreerimisel tingimusel, et vedelik on absoluutses tasakaalus, st vedelikule mõjub vaid raskuskiirendus. Üldsust kitsendamata võib koordinaatsüsteemi valida nii, et z koordinaat tähistaks kõrgust maapinnast. Sel juhul on kiirenduse komponentidel väärtused. Ülalantud võrrand võtab kuju Integreerime viimast eeldades, et \rho ja g on konstandid: Integreerimiskonstant C määratakse tingimusest, et vedeliku vabapinnale (z=z_0) mõjuv rõhk on p_0. Leiame, et. Leiame, et
Küte (Dagö)
Küte on ansambel Dagö seitsmes album, mis ilmus 2020. aasta 13. mail.
Hüdrostaatika põhivõrrand
Hüdrostaatika põhivõrrandi tuletamine
kus h = z_0 - z on vedelikusamba kõrgus.
Küte (Dagö)
Laulud
Kõik arranžeeringud Peeter Rebane. Kõik tekstid Lauri Saatpalu. Kõik taustavokaalid Dagö. Orkestratsioonid “Võro reiv” ja “Vahtra hääl” Peeter Rebane.
Injektor
pisi pisi|Giffardi injektori läbilõikejoonis Injektor on aurujoa abil aurukatlasse toitevett suruv jugapump.
Injektori võttis kasutusele 1858. aastal prantslane Henri Giffard.
Kala Patthar
Kala Patthar (Kala Pattar) on panoraampunkt Nepali Himaalajas Džomolungma (Mount Everesti) naabruses (27°59.750'N, 86°49.705'E).
Kujutades endast väheeristuvat eeltippu Pumori (7161 m) lõunaribil, ei ole Kala Patthar iseseisev mägi, kuid on oluliseks sihtpunktiks matkajatele. Matk Lukla lennuväljalt Everesti baaslaagrisse ja Kala Pattharile võtab koos aklimatiseerumisega aega nädala või rohkem, allatulek vähemalt 3-4 päeva. Kala Pattharilt avanevad avarad vaated Khumbu liustikku ümbritsevatele mägedele, sealhulgas Džomolungmale (8848 m), mille tipu kõrgeim punkt jääb sealt otsejoones 10 km kaugusele. Kala Patthari kõrgus erinevatel kaartidel on enamasti vahemikus 5540-5600 meetrit. Hilisemad GPS mõõdistustel on andnud ta kõrguseks ka 5643 ja 5644,5 meetrit WGS 84 süsteemis.
Kariidid
thumb|right|Graatsiad [[Pompeji seinamaalil]] thumb|right|[[Sandro Botticelli fresko Venusest graatsiatega]] Kariidid ehk hariidid (kreeka keeles charites, ladina keeles gratiae ehk graatsiad) olid antiikmütoloogias ilujumalannad.
Kariidide nimed on Aglaia (Sära), Euphrosyne (Rõõmsameelsus) ja Thaleia (Õitseng). Nad olid Zeusi ja Eurynome lapsed. Nad viibisid jumalate, kõige sagedamini muusade, hooride, Aphrodite, Apolloni ja Dionysose saatjaskonnas.
Pausanias räägib, et Ateenas austati kaht kariidi, Auxot ja Hegemonet, ja et Spartas austati samuti kaht kariidi, Kletat ja Phaennat. Samuti räägib ta, et kariide on peetud nii Dionysose ja Aphrodite kui ka Heliose ja najaadi Aigle lasteks.
"Ilias" nimetab Aglaiat Hephaistose naiseks, kuid "Odüsseias" ja üldse sagedamini peetakse kariide vallalisteks ning Hephaistose naiseks nimetatakse Aphroditet.
Kariididele oli pühendatud Delfi lähedal Boiootias olev Kephissose jõgi.
Kariidid kunstis
Kunstnikud kujutasid antiik- ja keskajal kariide sageli, sest tahtsid näidata ideaalset naist. Nendest teostest on näha, millist naist on läbi aegade ilusaks peetud.
Ploomipuu (alamperekond)
pisi|Ploomid 'African Rose' Ploomipuu (Prunus) on roosõieliste sugukonda toompuu perekonda kuuluv alamperekond. Osa autoreid loeb ploomipuud omaette perekonnaks.
Ploomipuu vilja nimetatakse ploomiks. Küps ploom võib olla kaetud õhukese hallika vahaja kihiga, mis tuleb pestes maha.
Majanduslikus mõttes olulised ploomipuud on keskmist kasvu, tavaliselt pügatakse nad 5–6 m kõrguseks. Pügamata ploomipuude võra võib ulatuda 12 m kõrgusele ja olla 10 m lai.
Ploomipuud õitsevad maailma eri piirkondades eri ajal, aga reeglina aasta esimesel poolel. Kõige sagedamini õitsevad nad kevadel, aga Taiwanis hakkavad nad õitsema juba jaanuaris.
Vilja läbimõõt on tavaliselt 3–8 cm. Kujult on nad kerajad või ovaalsed. Viljaliha on kõva, mahlakas ja mure. Vilja koor on sile, liibub viljaliha külge ja on mõnikord kaetud vahaka kihiga. Vilja sees on üksainus suur luuseeme, mida kõnekeeles kiviks kutsutakse.
Ploomipuud kuuluvad maailma esimeste kultuurtaimede hulka. Ploome on leitud juba noorema kiviaja asulapaikadest koos oliivide, viinamarjade ja viigimarjadega.
Liigid
Selles, kui palju liike ploomipuude alamperekonda kuulub, asjatundjate arvamused lahknevad. Üldiselt eristatakse 19–40 liiki. Neid kasvab nii Euraasias kui Ameerikas ning üldiselt jagataksegi ploomipuuliigid uue ja vana maailma ploomipuudeks. Ploomipuude hulka kuuluvad järgmised liigid:
Liikidevahelised hübriidid
Majanduslikult tähtsad on ploomipuudest üksnes heksaploidne harilik ja diploidne hiina ploomipuu. Need on inimeste aretatud, aga nende päritolu pole veel kindlaks tehtud. Kõige tõenäolisemalt põlvnevad nad haralisest ploomipuust, aga võib-olla ka laukapuust.
Kōbe
Kōbe (haldusüksusena 神戸市 Kōbe-shi) on linn Jaapanis, Hyōgo prefektuuri keskus. Asub Ōsaka lahe kaldal.
Kōbe kuulub Ōsaka-Kōbe-Kyōto linnastusse ja on üks Jaapani tähtsamaid sadamalinnu.
Elanikest üle 45 000 on välismaalased.
Elanikkond
pisi|tühi|püsti|Kōbe sadamatorn
Matsusaka
Matsusaka on linn Jaapanis Mie prefektuuris. Asub Ise lahe ääres.
Matsusaka asutati 1588. Linnaks (市) sai 1933. aastal. 1. jaanuaril 2005 liideti Matsusakaga naaberlinnad Ureshino, Mikumo, Iinan ja Iitaka.
Detsimeeter
Detsimeeter (tähis dm) on SI-süsteemi pikkusühik, mis võrdub kümnendiku meetriga ehk 10 sentimeetriga:
Paimio
Paimio on linn Soomes Päris-Soome maakonnas. Asub Paimionjoki ääres.
Paimio on linn 1997. aastast alates.
Linnas asub Alvar Aalto projekteeritud Paimio sanatoorium (praegu kopsu- ja sisehaiguste haigla).
Paimio sõprusvald Eestis on Audru vald.
Lõhisfaasmootor
Lõhisfaasmootor ehk abimähisega mootor on ühefaasiline asünkroonmootor abiahelaga, mis on ühendatud peamähisega rööbiti, ja milles on mootori käivitamiseks abimähis, mis on magnetiliselt nihutatud peamähise suhtes. Nende kahe primaarmähise voolud on faasis nihutatud.
Jagatis
Jagatis ehk suhe on matemaatikas jagamistehte tulem.
Näiteks jagamisülesande 6 : 3 puhul on jagatis 2 (6 on jagatav ja 3 on jagaja).
Jagatist saab tõlgendada ka arvuna, mitu korda jagaja mahub jagatavasse.
Jagatis jäägiga jagamisel
Jagatiseks võidakse nimetada ka kahe täisarvu jagatise täisosa (jäägiga jagamine). Näiteks jagamisülesande 13 : 5 puhul on jagatis 2 ja jääk on 3.
Wuhani Viroloogia Instituut
pisi|Wuhani Viroloogia Instituut Hiina Teaduste Akadeemia Wuhani Viroloogia Instituut (hiina keeles 中国科学院武汉病毒研究所, pinyin ' is Zhōngguó Kēxuéyuàn Wǔhàn Bìngdú Yánjiūsuǒ) on Wuhanis asuv Hiina Teaduste Akadeemia viroloogia ja immunoloogia uurimisinstituut.
1956. aastal rajati Wuhanis Wuhani Mikrobioloogia Instituut, mis 1978. aastal nimetati ümber Wuhani Viroloogia Instituudiks. 2015. aastal valmis instituudis Prantsuse inseneride kaasabil 4. taseme biokaitse labor maksumusega 300 miljonit jüaani (44 miljonit USA dollarit), mis oli Hiina esimene 4. taseme biokaitse labor. Labor rajati sinna, kuna instituut tegeles ohtlike viiruste (nagu nt SARS, H5N1, Jaapani entsefaliit, dengepalavik jt) uurimisega. 2018. aastal avati 4. taseme labor ka Harbini linnas.
Koroonaviiruste uurimine
2005. aastal avaldati uurimus, kus osalesid ka Wuhani Viroloogia Instituudi teadlased, milles leiti, et SARS viiruste looduslikuks reservuaariks on sagarninalased (Rhinolophidae), kes on nahkhiirte sugukond.
Detsembris 2019 tuvastati Wuhanis kopsupõletiku juhtumid, mis olid seotud senitundmata koroonaviirusega. Instituudis võrreldi viiruse geneetilisi järjestusi nende kollektsiooniga ja leiti see olevat 96% sarnane Yunnani provintsist tuvastatud nahkhiirte koroonaviirusega RaTG13.
Veebruaris 2020 teatas The New York Times, et Hiina Viroloogia Instituudi viroloogid (uurimisrühma juht Shi Zhengli) esitasid uue koroonaviiruse (SARS-CoV-2) genoomse järjestuse, sisestasid selle teadlastele avalikult kättesaadavatesse andmebaasidesse ja avaldasid sellel teemal ajakirjas Nature artikli.
Kuna laboris on uuritud koroonaviirusi ja ülemaailmne koroonapandeemia sai alguse Wuhanist, siis viis see vandenõuteooriateni, mille kohaselt sai pandeemia alguse sealt laborist välja pääsenud viirusest. Neid väiteid on uuritud, kuid üldine konsensus on, et see on äärmiselt vähetõenäoline.
Samarõhupind
Samarõhupinnaks nimetatakse pindu seisvas vedelikus, mille kõigis punktides valitseb ühesugune rõhk.
Samarõhupinna võib leida võrrandist kus on kiirendus ja \vec ds on infitesimaalne nihe ruumis. Viimane võrrand on geomeetriliselt tõlgendatav nii, samarõhupind on selline pind, mis on igas punktis risti kiirendusvektoriga.
Samarõhupinna võrrandi tuletamine
Samarõhupinna võrrand on tuletatav Newtoni kolmanda seadusest. Eeldades, et vedelik on tasakaalus, saab viimase viia kujule kus \rho on vedeliku tihedus ja p on rõhk. Samarõhupinnal on rõhk konstantne (p = const), mistõttu dp=0 ning järelikult
Näide
Sagedane erijuht on absoluutne tasakaal, mil vedelikule mõjub vaid raskuskiirendus. Üldsust kitsendamata võib koordinaatsüsteemi valida nii, et a_z=-g ja a_x=a_y=0, kus z koordinaat tähistab kõrgust maapinnast. Ülalseisvast võrrandist leiame, et millest järeldub, et dz=0. Viimast võrdust integreerides leiame pinna võrrandi: Seega on absoluutse tasakaalu korral kõik vedelikus olevad rõhtsad pinnad samarõhupinnad. Üks neist on vabapind, see tähendab vedeliku ja gaasilise keskkonna eralduspind.
Christoph II (Baden-Rodemachern)
Christoph II (26. veebruar 1537 Baden – 2. august 1575 Rodemachern) oli Baden-Rodemacherni markkrahv 1556–1575.
Christoph sündis Baden-Badeni markkrahvi Bernhard III (1474–1536) ja Brienne'i, Ligny ja Roussy krahvitari Françoise de Luxembourg (surnud 1566) pojana.
Täisealiseks saanud Christoph loobus 1556. aastal õigustest Baden-Badenile oma vanema venna Philiberti kasuks. Vastutasuks sai ta 4000 kuldnat elatisraha aastas ja Baden-Rodemacherni markkrahvkonna.
1564. aasta detsembris reisisid Christoph ja Cecilia Stockholmist Tallinns. Hilisõhtul reidile jõudnud, lasid nad end Kalamajas maale saata ning ööbisid ühe kaluri majapidamises. Järgmisel päeval võeti markkrahv koos abikaasaga Tallinnas pidulikult vastu. Terve talve viibisid nad Tallinnas ja Padisel, lahkudes enne vastlapäeva läbi Liivimaa Badenisse.
Naasnud Rodemachernisse rajas markkrahv lossi ja pidas üleval suurejoonelist õukonda.
Perekond
Christoph abiellus 11. novembril 1564 Stockholmis Rootsi printsessi Ceciliaga, kes oli kuningas Gustav I (1496–1560) ja Margareta Eriksdotteri (1516–1551) tütar. Abielust sündisid:
Bassivõti
Bassivõti on noodivõti, mis määrab väikese oktavi F-noodi noodijoonestiku neljandale joonele.
Bassivõti ulatub noodijoonestikul teisest viienda jooneni, neljas joon, mis näitab F-noodi asukohta, jääb punktide vahele.
Noodikirjas kasutatakse bassivõtit kontrabassi, tšello, trombooni, tuuba, fagoti ja muude madala kõlaga instrumentide partiide, samuti klahvpillide vasaku käe partii jaoks.
Ōsaka prefektuur
Ōsaka prefektuur on Jaapani prefektuur Honshū saarel Ōsaka lahe kaldal.
Ōsaka lahte on ehitatud tehissaari, millest ühel asub Kansai lennuväli. Looduslikke saari prefektuuris ei ole. Sisemaal asuvatest mägedest on kõrgeim Kongō (1125 m).
Ajalugu
Prefektuur loodi 1868. aastal. 2008. aastast on prefektuuri kuberner Tōru Hashimoto.
Sümbolid
Ōsaka prefektuuri tunnuslind on väluõgija (Lanius bucephalus), tunnuspuu on hõlmikpuu (Ginkgo biloba) ja tunnuslill Sieboldi priimula (Primula sieboldii).
Haldusjaotus
Ōsaka prefektuur on jaotatud 43 omavalitsusüksuseks, millest 33 on linnad (市 shi).
pisi|püsti|Umeda Sky pilvelõhkuja Ōsakas
Rooma
Rooma (itaalia ja ladina keeles Roma) on Itaalia pealinn.
Ta asub Apenniini poolsaarel Tevere (Tiberi) jõe alamjooksul umbes 25 km kaugusel suudmest.
Rooma nimi tuleb etruskide ruma sugukonna või Tevere etruskikeelse nime Rumon järgi.
Rooma on Lazio maakonna ja Città metropolitana di Roma Capitale halduskeskus.
Ta jääb Itaalia kahe väga erineva osa – arenenuma, eduka Põhja-Itaalia ja mahajäänuma, põllumajandusliku Lõuna-Itaalia – piirile.
Linnaosad
left|pisi| 22 rioni, 35 quartieri, 6 suburbi, 53 zone Tevere jõe vasakul kaldal asub vana kesklinn. Rooma on kunsti- ja arhitektuurimälestiste rikas. Ühtset ärikeskust Roomal ei ole, enamik ettevõtteid, panku ja riigiasutusi asub Tevere paremal kaldal. Rooma on Milano järel äri- ja tööstuslinnana Itaalias teisel kohal.
Rooma piires asub Vatikani linnriik. Vatikanis on paavsti residents.
Asutamine
Rooma kohal voolab Tevere laias orus järskude kallaste vahel, mis on külgorgudega küngasteks jaotatud. Neist küngastest seisab kõige rohkem eraldi Palatinuse küngas, mida orunõlvadega ühendab vaid madal Velia seljak.
Sinna rajasid Romulus ja Remus Varro järgi 21. aprillil 753 eKr Rooma linna.
Arheoloogide andmeil tekkis pidev asustus Rooma kohal 10.–9. sajandil eKr Palatinuse ja Kvirinaali künkal. Neis elasid latiinid ja sabiinid. Hiljem tekkisid asulad teistele Rooma piires asuvatele küngastele Esquilinusele ja Viminalisele. Linn kujunes välja etruskide mõjul künkaasulate järkjärgulise ühinemise järel umbes 7. sajandi lõpuks eKr. Tekkinud asulat nimetati ka Seitsme Künka linnaks ehk Septimontiumiks.
Ajalugu
pisi|[[Serviuse müür|Servius Tulliuse müür]] pisi|Tituse võidukaar pisi|Colosseum Legendi järgi valitsesid Roomat kõigepealt 7 kuningat, kellest esimene oli Romulus. Arvatavasti olid neist 4 esimest pelgalt legendaarsed. Viimased 3 kuningat olid etruski päritolu Tarquiniused. Kuningate ajajärgul asendus sugukondlik kord varase klassiühiskonna, orjandusliku korraga. Eelviimane kuningas Servius Tullius jagas kõik relvakandmisvõimelised roomlased varanduse põhjal 5 klassi ja sellest ajast ei määranud roomlase seisundit enam sugukondlik kuuluvus, vaid varanduslik seisund. Servius Tullius laskis rajada ka esimese linnamüüri.
Pärimuse põhjal kukutati kuningriik 510 eKr ja kehtestati vabariik. Kuninga sõjaline võim läks konsulitele ja poliitiline võim senatile, mille moodustasid patriitsid ja magistraadid. Poliitilised õigused saavutas ka pleebs ja rikkad plebeid ühinesid patriitsidega senatiaristokraatiaks, mis pidas riigiameteid.
Vilgas ehitustegevus toimus 1. sajandil eKr Sulla ja Caesari ajal. 64. aastal keiser Nero ajal põles Rooma peaaegu täielikult maha. Pärast seda ehitati linn impeeriumi poliitilise, kultuurilise ja kaubanduskeskusena eriti luksuslikuks ja suurejooneliseks. Aurelianus laskis Rooma ümbritseda vanast suurema, 19 km pikkuse müüriga kaitseks barbarite vastu.
Rooma kaotas suure osa oma tähtsusest 330, kui impeeriumi pealinnaks sai Konstantinoopol, mida hakati nimetama Uueks Roomaks, ja 404, kui Lääne-Rooma keisrite residentsiks sai Ravenna. 410 purustasid ja rüüstasid Rooma läänegoodid, 455 vandaalid. 476 varises Lääne-Rooma riik lõplikult kokku.
493. aastast kuulus Rooma idagootidele, 552. aastast Bütsantsile. 756. aastal sai Roomast Kirikuriigi pealinn ja oli seda Kirikuriigi likvideerimiseni 1870.
Itaalia sõdade, Cognaci liiga sõja ajal 1527. aastal rüüstas linna Saksa-Rooma riigi valitseja Karl V väed.
Ühefaasiline kommutaatormootor
pisi|Kontaktharjade-kollektori sõlm [[elektritrellis]] Ühefaasiline kommutaatormootor (inglise keeles single phase commutator motor) on vahelduvvoolumootor, millel on ühefaasiline ankrumähis ja mida toidetakse kommutaatori kaudu.
Kolonel
Kolonel on sõjaväeline auaste paljudes riikides, sealhulgas Eesti kaitseväes.
Rooma
Ajalugu
Prantsuse revolutsioonisõdade ajal, 1789–1799 oli Rooma vabariik.
Ühefaasiline kommutaatormootor
Kontaktharjadega kommutaatormootorit kasutatakse laialdaselt käsitööriistades (elektritrellid, ketaslõikurid, mikserid jms), pesumasinates ja mujal.
Rooma
Ajalugu
Alates 1871. aastast on Rooma ühendatud Itaalia pealinn. Itaalia Vabariigi pealinn on Rooma aastast 1946.
Kuigi Roomal on palju partnerlinnu, on alates 9. aprillist 1956 Rooma ainsaks sõpruslinnaks Pariis, samamoodi on Rooma Pariisi ainus sõpruslinn. Selle kohta on ütlus: "Solo Parigi è degna di Roma; solo Roma è degna di Parigi." (Ainult Pariis on väärt Roomat, ainult Rooma on väärt Pariisi.").
Vaatamisväärsused
Rooma on kunsti- ja arhitektuurimälestiste poolest maailma rikkamaid linnu, mida külastab igal aastal üle kolme miljoni turisti. 2007. aastal oli Rooma külastatavuselt maailma 11. ja Euroopa Liidus 3. linn. Kirikuid on kokku umbes 500. Roomat läbival Tevere jõel on 21 silda, vasakul kaldal asub ehitus- ja kultuurimälestiste poolest rikas vana kesklinn. Selle lõunaosas asuvad antiikaja suurim väljak Forum Romanum, Rooma Panteon ehk "kõigi jumalate tempel", Colosseum, mis kunagi mahutas üle 80 000 pealtvaataja, Caracalla termid, Tituse võidukaar ja Aemiliuse sild.
Kolonel
Kolonel vastab slaavi maades (sealhulgas Venemaal) polkovnikule ning Saksamaal, Šveitsis ja Norras ooberstile.
Rooma
Vaatamisväärsused
Rooma kirikutest on kuulsad erinevate arhitektuuristiilide poolest tuntud Santa Maria Maggiore basiilika – Rooma peakirik, mis ülistab püha neitsi Maarjat, San Giovanni in Laterano – esimene Rooma katedraal ja, nagu ütleb pealkiri fassaadil: "linna ja maailma kõikide kirikute ema" – keiser Constantinus Suure poolt apostel Pauluse auks püstitatud Püha Pauluse kirik.
Rooma kuulsamate vaatamisväärsuste hulgas on Trevi väljak ja Trevi purskkaev, mis on Rooma kõige kõrgem purskkaev, Hispaania väljak ja trepp, linna ilusaim barokkstiilis Navona väljak Bernini loodud Fontana dei Quattro Fiumi purskkaevuga ja Santa Agnese in Agone kirik.
Veel vaatamisväärsusi:
Demograafia
2010. aastas elas Roomas 2 754 440 inimest.
Kolonel
Eesti
Alates 1. jaanuarist 2010 on Eesti Politseis kasutusel politseikoloneli auaste, mis on madalam politseikindralinspektorist ja kõrgem politseikolonelleitnandist.
Rooma
Demograafia
2009. aastal moodustasid välismaalased 9,5% elanikkonnast.
Kolonel
1918–1940
Koloneli (mereväekapteni) auastmele võis ülendada ohvitsere, kes teenisid III (üksiku brigaadi ülem), IV (brigaadiülem, sõjaväeringkonna ülem), V (üksiku brigaadi ülema abi) ja VI (rügemendiülem) astme ametikohal.
Rooma
Sport
Linna kuulsaimad jalgpalliklubid on AS Roma ja Rooma Lazio.
Psükteer
thumb|Psükteer umbes 525–500 eKr [[Louvre|Louvre'i muuseum]] Psükteer on antiigiaegne kõrge silindrilise jalaga kõhukas jahutusnõu. Psükteer asetati teise anumasse, milles oli jahutav vedelik.
Abikontaktor
Abikontaktor on kontaktor, mida kasutatakse juhtimislülitina. On kahte liiki abikontaktoreid: hetk-abikontaktor ja viit-abikontaktor.
Abiahel
Abiahel ehk abivooluahel ehk sekundaarahel ehk operatiivahel on abiotstarbeline vooluahel elektrisüsteemis.
Abiahelat ja selle abikontakte läbiv elektrivool on põhiahelat läbivast elektrivoolust enamasti väiksem, harvadel juhtudel sellega võrdne (siis nimetatakse seda abiahelat paralleelahelaks).
Oinochoe
thumb|right|160px|Oinochoe umbes 625–600 eKr [[Louvre'i muuseum]] Oinochoe (vanakreeka ἡ οἰνοχόη "veinikann") on põletatud savist, pronksist või muust materjalist ühesangaline veinikann. Oinochoesid oli mitme kujuga.
Abilüliti
Abilüliti on lüliti elektrisüsteemis, mis sisaldab üht või enamat põhilülitusseadme poolt mehaaniliselt juhitavat abikontakti.
Viirpuu
Viirpuu (Crataegus L.) on roosõieliste sugukonda kuuluv puittaimede perekond.
Viirpuu on väga liigirohke perekond kuni 1500 liigiga. Eesti kodumaiseid liike on R. Cinovskise (1971) järgi üheksa, neist sagedasim on harilik viirpuu, mis on tavaline Saaremaal. Üldse kasvatatakse Eestis üle 60 liigi viirpuid.
2017. aastal oli viirpuu aasta puu.
Kirjeldus
Viirpuud kasvavad enamasti 5–15 meetri kõrguseks. Noortel puudel on sile hall tüvi, millele vanadel puudel tekivad madalad pikisuunalised rõmed ja nende vahele kitsad seljakud. Viirpuu on hästi äratuntav okstel asuvate astelde järgi. Terava otsaga asteldeks muundunud lühivõrsed asuvad nii tüvel kui okstel ja on tavaliselt 1–3 cm pikad, ehkki mõõdetud on ka 11,5 cm pikkune astel.
Lehed paiknevad okstel vahelduvalt. Enamiku liikide lehed on hõlmised või saagja servaga. Abilehed püsivad paljudel liikidel sügiseni. Mõnel liigil on lehed pehmed ja tuhmid, teistel nahkjad ja läikivad.
Õied on koondunud sarikasse või kännasesse. Kroonlehed on valged, harvem roosad või punased. Tupplehed püsivad ka valminud viljadel. Viirpuu õied lõhnavad ebameeldivalt.
Vili näeb välja nagu mari, kuid on botaanilises mõttes õunvili. Maitselt on viljad läägemagusad kuni mõrkjad, osal liikidel lihakad, hapukad ja maitsvad. Värvuselt on vili kollane, punane või must. Vili sisaldab 1–5 kõva seemet, mis meenutavad ploomide ja virsikute luuvilju. Viirpuud kuuluvadki ploomide ja virsikutega samasse roosõieliste alamsugukonda.
Levila
Viirpuud on pärit Euraasia ja Põhja-Ameerika idaosa parasvöötmest, peamiselt 30. ja 60. põhjalaiuse vahelt. Tänapäeval kasvatatakse neid ilupuudena peaaegu kõikjal. Euroopas kasvatatavate Ameerikast pärit liikide hulka kuuluvad kannus-viirpuu, pehme viirpuu, põim-viirpuu, täpiline viirpuu ja kollane viirpuu.
Ökoloogia
Viirpuud pakuvad toitu ja peavarju paljudele lindudele ja imetajatele ning nende õied on tähtsad paljudele nektarist toituvatele putukatele. Mesilased külastavad neid meeleldi, aga palju mett sealt ei saa. Paljude liblikate röövikud toituvad viirpuulehtedest. Talvel on viirpuumarjad oluline toiduallikas eriti rästastele ja siidisabadele: need linnud söövad viirpuuvilju suurel hulgal ja levitavad nende seemneid, mis lähevad pärast linnu seedekulgla läbimist idanema.
Kasutamine
Viirpuid hakati Euroopas kasvatama juba 18. sajandil ja Venemaale jõudsid nad 19. sajandil. Viirpuud taluvad nii külma talve kui ka põuda, nad ei ole pinnase suhtes nõudlikud ja on kaunid kogu vegetatsiooniperioodi jooksul tänu arvukatele lehtedele. Tömbilehisest viirpuust on tänu tema roosadele või punastele õitele aretatud kultivare. Sügisel muutuvad lehed oranžideks või punasteks.
Astelde tõttu kasutatakse viirpuid, näiteks üheemakast viirpuud, laialdaselt hekitaimena. Neist saab suurepärase heki: kauni ja praktiliselt läbitungimatu.
Kasvatamine
Esimesel paaril eluaastal kasvavad viirpuud aeglaselt. Aastane kõrguskasv ei ületa paarikümmet sentimeetrit. Seejärel kasv kiireneb ja võib ulatuda 40–60, erandlikult 80 sentimeetrini aastas. Niimoodi kasvab ta kuuenda kuni kaheksanda eluaastani, seejärel kõrguskasv aeglustub uuesti. Õied ilmuvad 10–15 aasta vanuselt, samal ajal algab viljakandvus. Viirpuu elab 2–3, erandjuhtudel 4 sajandit vanaks.
Paljundamine
Viirpuid saab paljundada pistokstest. Hästi õnnestub ka loodusest toodud noorte taimede ja juurevõsude ümberistutamine. Seemnest paljundamiseks tuleb seemneid eelnevalt stratifitseerida ehk külmaga töödelda, et matkida talveperioodi. Seemnete idanevust saab suurendada, kui neid enne jahutamist toatemperatuuril kuivatada. Viirpuid saab pookida, sealhulgas teist liiki viirpuudele.
Liike
pisi|Õun-viirpuu viljad pisi|Tulipunase viirpuu õied pisi|Kannus-viirpuu sügisel pisi|Tömbilehise viirpuu viljad pisi|Üheemakane viirpuu õites pisi|Sulghõlmine viirpuu pisi|Täpiline viirpuu pisi|Hariliku viirpuu viljad pisi|Lihakas viirpuu õites pisi|Roheline viirpuu sügisel Viirpuuliikide taksonoomia ei ole lõplikult välja kujunenud. Minevikus eraldas mõni allikas viirpuud tuhandesse liiki, millest paljud olid apomiktilised pisiliigid. Tänapäeval on üldine seisukoht, et viirpuuliikide mõistlik arv on paarisaja kandis, aga täpse liikideks jaotamise ja liikide piiritlemise alal on veel palju tööd teha. Üldiselt tunnustatud liikide hulka kuuluvad järgmised:
Magnus Vasa
thumb|Oletatav Magnuse portree Magnus Vasa (25. juuli 1552 – 26. juuni 1595) oli Rootsi prints ja Östergötlandi hertsog alates 1555. aastast.
Magnus sündis Gustav I (1496–1560) ja tema teise abikaasa Margareta Eriksdotteri kolmanda pojana. Ta oli Erik XIV poolvend ning Johan III ja Karl IX vend ning kuulus Vasade dünastiasse.
Magnus oli vaimuhaige ning oli ainus Gustav I täiskasvanuikka jõudnud poegadest, kellest ei saanud Rootsi kuningat. Ta elas Vadstena linnuses.
Magnuse kohta on teada mitu legendi. Kord olevat ta näinud linnuse vallikraavis näkineidu ja hüpanud aknast vallikraavi, mille tagajärjel peaaegu uppunud. Legend võib põhineda 1563. aasta sündmusel, mil hertsog kukkus linnuse tõstesilla ehitamisel vallikraavi.
Magnus suri 1595. aastal Kungsbro mõisas ja maeti Vadstena kloostrisse.
Lapsed
Magnus ei abiellunud, kuid tal oli abieluväliseid lapsi. Neist on teada kolm tütart, igaüks ise naisega.
Suhtest Valborg Eriksdotteriga sündis Lucretia Magnusdotter (1560–1624), Rootsi riigitegelase Christoffer von Warnstedti abikaasa.
Suhtest Anna von Haubitziga sündis Helena Gyllenhielm (1572–1630), kes abiellus Wollmar Yxkulliga (surnud 1627).
Suhtest naisega, kelle nimi ei ole tänapäeval teada, sündis tütar Virginia.
Asklepios
pisi|"Haige laps tuuakse Asklepiose templisse". [[John William Waterhouse 1877]] Asklepios (ladinapäraselt Aesculapius) oli vanakreeka mütoloogias tervisejumal. Ta oli Apolloni ja tema armukese järvenümf Koronise poeg. Koronis võttis endale Apolloni seljataga teise armukese. Legendi kohaselt tõi sõnumi Koronise pettusest ilusa valge sulestikuga vares, kelle Apollon raevuhoos mustaks muutis. Erinevate legendide kohaselt tappis Apollon ise truudusetu armukese, või saatis oma õe Artemise teda alati tabava noolega tapma. Kui matuseriida leegid Koronist puudutasid, hakkas Apollonil oma sündimata pojast kahju. Ta eemaldas lapse ema surnukehast ja nii sündiski Asklepios. pisi|vasakul Apollon viis lapse kentaur Cheironile, kes poisi oma Pelioni mäe koopas üles kasvatas. Cheiron õpetas talle arstimite kasutamist, manamist valude vastu ja võlujookide valmistamist. Asklepios oli peagi võimeline kõigi tõbede vastu abi leidma.
Kord anti Asklepiosele võime üks õnnetu surnuist ellu äratada ja ravitseja tegi seda. Mõne legendi kohaselt oli see Hippolytos, Theseuse poeg, kes ei surnud enam kunagi uuesti, vaid elas igavesti. Teda kutsuti Virbiuseks ja austati nagu jumalat.
Zeusile ei meeldinud Asklepiose tegu ja ta tappis ravitseja piksenoolega. Apollon sattus poja surma tõttu raevu ja tappis vibuga kükloobid (teise legendi kohaselt kükloopide pojad). Zeus karistas teda omakorda, pannes jumala teenima kuningas Admetost. Kuningas Admetos oli seesama kuningas, kelle naise Alkestise Herakles Hadesest päästis. Apolloni soovi kohaselt asetati ravitsejajumal tähtede sekka Ophiuchose ehk Maokandja nime all.
Andromeeda galaktika
Uurimislugu
1885. aastal avastas Carl Ernst Albrecht Hartwig Tartu tähetornis supernoova süttimise Andromeeda udus.
1922. aastal avaldas eesti astronoom Ernst Öpik ajakirjas The Astrophysical Journal artikli "Andromeeda udukogu kauguse hinnang", milles ta hindas Andromeeda udukogu kauguseks Maast 1 500 000 valgusaastat. Ta järeldas sellest, et Andromeeda udukogu ja teised spiraaludud on kaugel väljaspool Linnutee tähesüsteemi asuvad iseseisvad tähesüsteemid, teised galaktikad (spiraalgalaktikad). Öpiku kaugushinnang jäi mitmekümneks aastaks kõige täpsemaks Galaktika-välise objekti kauguse hinnanguks. Kauguse hindamisel kasutas ta uudset dünaamilist meetodit, mille olemust teised astronoomid ei taibanud. Mõni aasta hiljem hindas USA astronoom Edwin Hubble tsefeiidide heleduskõverate alusel Andromeeda udukogu kauguseks 900 000 valgusaastat. See hinnang oli mõistetav, mistõttu spiraaludude Galaktika-välisuse tõestajaks peetakse Hubble'it.
Vaatlemine
pisi|[[Luhasoo. Pildil nähtav lisaks ühele perseiidile ka Linnutee ja Andromeeda galaktika ning horisondil valgusreostus ]] Eestis on Andromeeda udukogu vaadeldav aasta ringi. Paremad õhtused vaatlusajad on sügisel ja talvel. Andromeeda galaktika on palja silmaga nähtav vaevumärgatava udulaiguna. Väga hästi vaadeldav on ta 7–8-kordse suurendusega binokli abil. Kui suurendus ületab 10 korda, on raske hoida binoklit paigas ja objekti vaateväljas.
Vändra vapp
thumb|Vändra vapp.
Vändra vapp on Pärnu maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Vändra alevvalla vapp.
Vapp on kinnitatud 30. juunil 1999.
Vapi kirjeldus
Rohelise kilbi ülemisel äärel on kuuselõikeline valge laid. Rohelise välja keskel on kollane karupea punase keelega.
Vapi kasutamine
Alevi vappi kasutatakse:
Neet
pisi|Pimeneet pisi|Pimeneedi tööpõhimõte pisi|Neetimistöö kasutades tahket neeti Vabaduse laeval SS John W. Brown (Detsember 2014) Neet on alaline mehaaniline kinniti. Neet ühendab omavahel kahte või enamat tasapinda. Neetliite tekitamiseks peab olema ühendatavatesse materjalidesse eelnevalt löödud või puuritud õige suurusega auk. Augu suuruse annab üldjuhul tootja. Neet töötab paremini lõikele kui tõmbele.
Tüübid
On olemas erinevat tüüpi neete. Need erinevad tugevuse, materjali, hinna ja ligipääsetavuse omaduste poolest.
Tahke neet
Tahke neet on kõige vanem neet. Need on valmistatud ühest metallitükist. Neet koosneb peast ja tüvest. Tahke needi tüüp vajab mõlemalt poolt ligipääsetavust, kuna needi tüvi pannakse läbi ühendatavate materjalide. Seejärel tuleb tüvi tagant poolt lamedaks saada. Selleks kasutatakse kas haamrit või spetsiaalset muljumise riista. Neid neete kasutatakse eelkõige liidetes, mis on olulise tähtsusega. Tahke needi tüüpi kasutatakse näiteks lennuki osades, sildade, kraanade ja ehitiste kandekonstruktsioonides.
Pimeneet
Pimeneet koosneb kahest osast. Need on peaga varras ja selle ümber paiknev silinder. Neetimiseks kasutatakse needitange. Nende eeliseks on see, et needitavale materjalile peab ligi pääsema ainult ühelt poolt. Needitang tõmbab needi vardast välja ja sellega muljutakse silindri ots vastu tagumise materjali seina kuniks tekib jäik ühendus. Seejärel murtakse varras needi tasapinnast ära.
Neetmutter
On olemas ka neetmutter, mis sisestatakse õige suurusega auku ja muljutakse needitõmbajaga vastu materjali tagaseina. Seega jääb järele justkui keermestatud auk, mis ühendab lisaks omavahel materjale.
Pimeneedi kvaliteet
Pimeneedil saab mõõta nihkepinget ja tõmbetugevust. Vahetevahel mõõdetakse ka teistsuguseid omadusi, nagu väljatõmbejõud, murdumise tugevus või soolaspreile vastupanu. Standardiseeritud purustav testimine on aktsepteeritud vastavalt Inch Fastener Standardsile.
Nihkepinge test sisaldab kahte kindla tugevuse ja paksusega plaati, mis on neediga ühendatud. Mõõdetakse jõudu, millega saab plaate üksteisest lahti nihutada. Tõmbetugevuse test on põhimõtteliselt sama, aga mõõdab väljatõmbejõudu. Et teada saada kooste tugevust, peaks kasutaja konsulteerima inseneriga.
Rhyton
thumb|Eeslipeakujuline rhyton 470–460 eKr Rhyton on antiikaegne joogi- ja ohverdamisnõu. Valmistatud metallist või põletatud savist, enamasti lehtrikujuline, kaela ja kõrvaga. Paljud rhytonid kujundati looma- või inimesepeasarnasteks.
Prügisukeldumine
pisi| Inimene prügisukeldumas pisi| Toit prügikastis Prügisukeldumine (inglise keeles dumpster diving) ehk linnakorilus on kaupluste poolt ära visatud kasutuskõlbliku, aga realiseerimistähtaja ületanud kaupade jahtimine.
Salinõmme
Salinõmme on küla Hiiumaa vallas Suuremõisast edelas Salinõmme poolsaarel. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.