cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tšehhi krooni maad
Ajalugu
10. ja 11. sajandil ühendati Tšehhia pärusvaldused, Moraavia mark ja Kladsko krahvkond, valitsevate Přemysliidide dünastia hertsogite võimu alla, kelle võsu Ottokar I sai 1198. aastal Saksa (anti-)kuningalt Švaabi Philippilt päriliku kuningatiitli. Tiitli kinnitas lõpuks kuningas Friedrich II 1212. aasta Sitsiilia kuldbullaga. Kuningas Ottokar II plaani teha Tšehhiast Saksa-Rooma riigi juhtiv keiserlik osastisriik rikkus tema rivaal Rudolf I 1278. aasta Marchfeldi lahingus.
pisi|vasakul|Saksa-Rooma riik 1273–1378, violetne – [[Luxemburgi dünastia valdused]] Luksemburgid, Tšehhi kuningad pärast Přemysliidide hääbumist 1306. aastal, laiendasid Tšehhi maid taas märgatavalt: kuningas Jan Pime alistas enamiku Poola Piastide Sileesia hertsogeid, tema võimu tunnustas Poola kuningas Kazimierz III Suur 1335. aastal Trenčíni rahuga. Ta sai Saksa kuningalt Ludwig IV-lt ka lääniõiguse Ülem-Lausitzi maadele Bautzenis (1319) ja Görlitzis (1329).
Kuningas Jani vanim poeg Karl valiti 1346. aastal roomlaste kuningaks (Karl IV) ja ta sai samal aastal oma isa järel Tšehhi kuningaks (Karel I). Luksemburgi dünastia jõudis oma võimu tippu, kui Karl krooniti 1355. aastal Saksa-Rooma keisriks. Oma keiserliku võimuga kuulutas ta, et ühendatud Tšehhi maad peaksid ühte jääma, olenemata dünastilistest arengutest, isegi kui Luksemburgid välja surevad.1367. aastal ostis ta oma võõraspojalt Brandenburgi markkrahvilt Otto V-lt Alam-Lausitzi. Nende koduse Luksemburgi krahvkonna kõrval valdas dünastia veelgi eraldiseisvaid keiserlikke lääne Madalmaades, nagu Brabanti ja Limburgi hertsogkonnad, mis omandati 1355. aastal Karli noorema poolvenna Václavi abielu kaudu, samuti 1373. aastal ostetud Brandenburgi mark. Kuna nii Tšehhi kuningas kui ka Brandenburgi markkrahv määrati 1356. aasta kuldbullaga kuurvürstiks, said Luksemburgid valimiskogus kaks häält, kindlustades Karli poja Wenzeli edu 1376. aasta keisrivalimistel.
Kuningas Wenzeliga algas Luksemburgi dünastia hääbumine. Ta ise tagandati roomlaste kuninga kohalt 1400. aastal; Prantsuse Valois-Burgundia dünastiale loovutati Brabant, Limburg (1406) ja ka Luksemburg ise (1411), samas Brandenburg läks 1415. aastal Hohenzollernitele. Sellest hoolimata elas Tšehhi maade ühendvalitsemine üle hussiitide sõjad ja Luksemburgi meesliini hääbumise seoses keiser Sigismundi surmaga 1437. aastal.
Vladislav II Jagelloonide dünastiast, Poola kuninga Kazimierz IV poeg, määrati Tšehhi kuningaks 1471. aastal, samas okupeeris krooni maad Morava, Sileesia ja Lausitzid rivaalitsev Ungari kuningas Mátyás I.1479. aastal sõlmisid mõlemad kuningad Olomouci lepingu, kusjuures Tšehhi krooni maade ühtsus jäi ametlikult muutmata ja monarhid kuulutasid teineteist ainsaks pärijaks. Pärast kuningas Mátyáse surma 1490. aastal valitses Vladislav Tšehhi krooni maid ja Ungari kuningriiki personaalunioonis.
Kui Vladislavi ainus poeg Lajos 1526. aastal Mohácsi lahingus tapeti, valisid Tšehhi aadlikud tema naisevenna, Habsburgi ertshertsogi Ferdinand I, uueks Tšehhi krooni maade kuningaks. Koos Austria pärusvalduste ja Ungari kuningriigiga moodustasid need Habsburgide monarhia, mis järgnevatel sajanditel kasvas Saksa-Rooma riigist välja eraldi Euroopa suurvõimuks. Tšehhi protestantidest maaomanike püüded luua autonoomne konföderatsioon said löögi 1620. aasta Valgemäe lahingus, misjärel viidi valitsemine Viini. Veelgi enam, Habsburgi valitsejad kaotasid 1635. aasta Praha rahuga Lausitzid Saksimaale ning 1742. aasta Breslau rahuga enamiku Sileesiast koos Kladskoga kuningas Friedrich II-le. pisi|Tšehhi krooni maad 1893. aastal Uusajal muutusid ülejäänud kroonimaad Tšehhia, Moraavia ja Austria Sileesia1804. aastal Austria keisririigi osaks ning 1867. aastal Austria-Ungari Tsisleitaania poole osaks. Pärast esimest maailmasõda ja Austria-Ungari monarhia lagunemist moodustasid need ajaloolised piirkonnad, mida tavaliselt tuntakse Tšehhi maadena, Tšehhi vabariigi. Austria Sileesia koos Hlučínsko regiooniga on tänapäeval tuntud kui Tšehhi Sileesia, välja arvatud idapoolne Cieszyni Sileesia, mis läks 1920. aastal II Rzeczpospolita koosseisu.
Igamine Vana-Rooma õiguses
Igamine ehk usucapio (ld) tähendab asja omandamist selleks ettenähtud valdamistähtaja möödumisel. Usucapio oli Rooma asjaõiguses üks tähtsamatest algse omandamise (ld acquisitio originaria) viisidest. Usucapio teel sai isik asja omanikuks, kui ta oli seda pikemat aega vallanud.
Algselt oli usucapio näol tegemist vana kviriitliku õiguse instituudiga, mille vajalikkus seisnes ebakindluse vältimises õiguskäibes. Isikule, kes oli pikemat aega vallanud asja, mille omanik oli kadunud või ei tundnud asja vastu huvi, oli vaja tagada õiguskindlus, et tema on saanud omanikuks. Vajadus usucapio instituudi loomiseks oli seda enam põhjendatud, et pika aja jooksul kaovad tõendid, nt dokumendid hävivad, tunnistajad surevad. Usucapio aitas olukorras, kus seaduse formaalsed nõuded ei olnud täidetud, nt kui res mancipi (mantsipeeritavad asjad) oli üle antud ilma mantsipatsioonita (mancipatio) või preetori ees toimuva näiliku protsessita (in iure cessio), samuti kui vara andis üle isik, kes ei omanud selleks õigust (kuid asjaoludel, mis ei viidanud vargusele).
Usucapio instituut vanimas Rooma õiguses
Vanimas Rooma õiguses oli usucapio tähtajaks maatüki puhul kaks aastat ja muude asjade puhul üks aasta. Põhimõte tulenes XII tahvli seadustest (Leges XII Tab. 6.3. Usus auctoritas fundi biennium, ceterarum rerum omnium annuus usus esto. - Maa kasutamise läbi tekkigu õigus kahe aastaga, ... kõigi muude asjade kasutamisel ühe aastaga ). Sätte mõtte kohaselt pidi ostja puudustega müügi või muul viisil asja omandamisel mainitud tähtaja jooksul viitama müüjale, kui kolmandad isikud nõudsid asja välja, edaspidi oli tal tekkinud täielik omand ja piisas viitamisest ajale, mis oli möödunud asja kasutama ehk igama hakkamisest. Võõramaalastel ei olnud igamise läbi võimalik midagi omandada : ''Leges XII Tab. 6.4. Adversus hostem aeterna auctoritas esto.'' – Võõramaalaste vastu (olgu) igavene omandiõigus. Asi, mida igamise teel omandada sai, pidi olema res in nostro patrimonio (ehk asi, mida isikud võisid omandada ja mis ei olnud omandatavate asjade hulgast välja jäetud). . Usucapio teel ei saanud omandada asja, mis oli saadud vägivallaga, salaja või tasuta kasutamise lepingu (precarium’i) alusel.
Usucapio instituut hilisemas Rooma õiguses
Klassikalises õiguses täiendati igamise tingimusi järgmise kahe olulise nõudega. Valdus pidi olema saadud teataval õiguslikul alusel (iusta causa) ja valdajal pidi olema heausklik (bona fides) teadmine, et ta ei riku asja valdamisega kellegi teise õigust.
Iusta causa tähtsust on rõhutatud näiteks Dig. 41.4.11. - Africanus „Küsimuste“ seitsmendas raamatus: „Tavaliselt öeldakse, et see, kes arvab, et ta on ostnud midagi, aga tegelikult ei ostnud, ei saa ostjana seda igamise teel omandada; kuid see on nii vaid juhul, kui ostjal ei ole selleks eksiarvamuseks mingit õiguslikku alust. Sest kui ori või esindaja, kellel on ülesanne osta asi, veenab käsundiandjat, et ta on ostnud ja asi on üle antud, on õigem arvamus, et igamine toimub.“
Dig. 41.4.2.15 nähtub, et igada sai ka siis, kui keegi ostis asja alaealiselt, kellel polnud selle müümiseks eestkostja nõusolekut, kuid keda ostja pidas heausklikult täisealiseks, aga kui ostja eksimus tulenes seaduse mitte tundmisest, siis igamist toimuda ei saanud - Paulus ediktikommentaari 54. raamatus: „Kui me ostame lapselt midagi tema eestkostja nõusolekuta, pidades teda täisealiseks, leiame, et igamine saab toimuda, kuna siin loeb fakt rohkem kui arvamus; kuid kui sa tead, et ta on alaealine, aga arvad, et alaealised võivad sõlmida tehinguid ilma eestkostja nõusolekuta, siis sa ei saa asja omandada igamise teel, kuna eksimus seaduse tundmises ei ole kellelegi kasuks.“ Heausklikult omandatud asja igamise kasuks räägib ka Dig. 41.10.5.1. – Neratius „Jaotuste“ viiendas raamatus: „Aga see, kes valdab asja, mida ta peab enda omaks, saab seda igada isegi siis, kui ta arvamus on vale. Kuid seda tuleb tõlgendada nii, et valdaja tõenäoline viga ei takista igamist; sest teise [isiku] teo mitteteadmine on vabandatav eksimus: näiteks kui keegi ostab mõne asja, mida ma valdan, ekslikult mu orjalt või selle orjalt, keda ta peab pärimisõiguse kohaselt seaduslikuks pärijaks. Dig. 41.3.24. pr. kohaselt ainuüksi bona fides’est ei piisanud, kuna kus seadus keelab igamise, seal ei ole valdajal [tema] heast usust kasu.
Kuna Rooma kodanike õigusesse, ius civile’sse kuuluvat igamise instituuti ei saanud kasutada provintsi maatükkide puhul, loodi provintsi maatükkide jaoks eriline igamise vorm. Uus vorm sai alguse ja nimetuse protsessist, milles nähti ette eriline vastuväide - exceptio (longi temporis praescriptio). Kui valdaja, kes oli asja vallanud 10 aastat inter praesentes (valdaja ja omanik asusid ühes ja samas provintsis) või 20 aastat inter absentes (valdaja ja omanik asusid eri provintsides), vastu esitas omanik vindikatsioonihagi, siis võis valdaja esitada selle vastu praescriptio (asja igamise vastuväide) vastuväite ja hagi kustus. Samuti said valdajad edaspidi kaitset kolmandate isikute vastu, mis seisnes selles, et valdajale jäi maatükk, kui tema valdus oli õiguspärane valdus ja tal oli bona fides. Roomas oli seega kaks paralleelset igamise instituuti, mille vahe seisnes ainult tähtaegades. 531. a korraldas Justinianus igamise instituudid ümber, mille kohaselt jäi usucapio rakendatavaks ainult vallasasjade suhtes kolmeaastase tähtajaga ning longi temporis praescriptio’t rakendati maatükkidele tähtaegadega 10 ja 20 aastat. 4. sajandil kadusid need mõlemad igamise viisid kasutuselt ja asemele loodi 30 ja 40 aastase tähtajaga vastuväitel põhinev igamine. Justinianuse õiguses tekkis algse igamise kõrval lisaks erakorraline igamine, mille tähtajad olid 30 ja 40 aastat. Erakorralise igamise puhul ei nõutud valdajalt isegi õiguslikku alust ja asi võis olla varastatud. Bona fides oli vajalik, kuid tõenduskohustus lasus mitte asja valdajal, vaid vastaspoolel.
Kui kaks osapoolt vaidlesid konkreetse asja omandiküsimuse üle, siis oli alati oht, et asja valdav pool võis omandada asja usucapio teel. Rooma õiguses ei mõjutanud kohtumenetlusega alustamine igamise kulgemise aega. Hea usk oli nõutav ainult asja enda valdusse saamisel – mala fides superveniens non nocet (hilisem pahausksus ei kahjusta). Seetõttu anti asi kuni kohtuvaidluse lõpuni hoiule vaidluses mitteosalevale, erapooletule kolmandale poolele. Hoiustamise ajal käsitleti hoiustajat kui asja valdajat, sest vastasel korral oleks igamisperioodi arvestus kulgenud ühe vaidluses osaleva poole kasuks. Erapooletul hoiustajal oli kohustus asi tagastada poolele, kelle kasuks tehti kohtuotsus.
Usucapio perekonnaõiguses
Rooma asjaõiguslik igamise printsiip oli kasutuses ka perekonnaõiguses. Usucapio’l põhines üks abielu sõlmimise vormidest –  usus, mis oli abiellumine faktilise kooselu tagajärjel ühe aasta jooksul. Seega läks igamise teel mehe võimu alla naine, kellega mees oli ühe aasta koos elanud.
Ludfordi lade
Ludfordi lade on Siluri ladestu Ludlow'i ladestiku globaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Sellele on nime andnud Shropshire'is asuv Ludfordi küla. Lademele andsid aastal 1980 nime Charles H. Holland, James D. Lawson, Victor G. Walmsley ja Dennis E. White.
Lademe alumist piiri määratleb märgib graptoliitide Saetograptus leintwardinensis leintwardinensis ilmumine Sunnyhilli kivimurrus Ludlow lähistel, lisaks veel brahhiopoodide Kirkidium knightii ja Strophonella euglypha ning mitmete koralliliikide kadumine või haruldaseks muutumine. Täpsemalt määratleb seda aga Homeri lademesse kuuluva Upper Bringewoodi kihistu sõlmjate lubjakivide asendumine Ludfordi lademesse kuuluvate litoloogiliselt sarnaste, ent kivististe koosseisult erinevate Lower Lentwardine'i kihistu kivimitega viimase alampiiri moodustava õhukeses kildakihis. Lademe ülempiiri märgib graptoliitide Neocolonograptus parultimus ilmumine Požáry kivimurdu viiva raudtee rajamisel tekkinud paljandis.
Ludfordi lade lasub Gorsti lademel ja see lamab Přidoli ladestiku all, mille lademeteks jaotamisel puudub üksmeel. Lademe vanus on 421,3...418.7 miljonit aastat. Eestis vastavad sellele Kuressaare lade ja Paadla lademe noorim osa.
Ludfordi lademe moodustamise ajal leidis aset kliima jahenemisest ja ookeanide veetaseme langusest tingitud Lau väljasuremine. Samas tõi see sündmus kaasa stromaliitide arvukuse kiire kasvu, mis oli tingitud mikroorganismidest toituvate olendite kadumisest. Sündmusele vastab Eke kihtide moodustumine Gotlandi saarel. Väljasuremine oli massiline, ja kuigi enamik liike, mis sündmuse tagajärjel kadusid, ilmusid (tõenäoliselt refuugiumtes säilinuna) hiljem taas setetesse, oli nende suhe ja eksisteeriv ökosüsteem drastiliselt muutunud.
Hopa vald
pisi|Vastse-Laitsna mõisa jahiloss Hopa vald (läti keeles Apes pagasts) on vald Lätis Smiltene piirkonnas.
Vald piirneb sama piirkonna Trapene valla ja Hopa linnaga, samuti Alūksne piirkonna Vana-Laitsna, Alsviķi ja Vastse-Laitsna vallaga. Põhjas piirneb vald Võrumaa Rõuge vallaga (varem Varstu ja Mõniste vallaga).
Valla pindala on 125 km². 2016. aasta seisuga elas seal 521 inimest. Valla keskus on Hopa linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu.
Ajalugu
Vald on kujunenud endisest Jaunroze vallast. 1935. aastal oli selle pindala 48,91 km² ja seal oli 1014 elanikku. 1945. aastal moodustati Jaunroze valda Jaunroze ja Hopa külanõukogu, 1949. aastal vald likvideeriti. 1954. aastal nimetati Jaunroze külanõukogu ümber Hopa külanõukoguks. 1956. aastal ühendati see Hopa linnaga. Hopa linna maaterritooriumiga ühendati 1963 aastal Vastse-Laitsna külanõukogu kolhoosi Padomju Dzimtene alad. Enne 2009. aasta haldusreformi kuulus vald Alūksne rajooni. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Hopa piirkonda. 2010. aastal loodi Hopa linna maaterritooriumist Hopa vald.
Kaitstavad objektid
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Vastse-Laitsna mõisa jahiloss. Kohaliku kaitse all on Lūši kõrts ja Ķipari muinaskalme (Rootsi kalmistu). Looduskaitse all on Skripji – Jāki tuulepesaga kuusk, Uskani pärn, Gavari mänd, Hopa dolomiidipaljand, Niedrase nulg, Ģērmaņi nulg, Čūski kuusk, Miķeļi kadakas, Grūbe dolomiidipaljand, Dzenīši pajud ja Līdumi paju. Valda jääb ka 76 hektari suurune Aši soo hoiuala, valla põhjaosa jääb osaliselt Korneti-Peļļi hoiualale, samuti Vana-Laitsna kaitstavale maastikule.
Asustus
2011. aastal elas vallas 451 lätlast, 42 venelast, 5 valgevenelast, 1 ukrainlane ja 2 leedulast.
Vallas on järgmised külad.
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Varem asusid vallas ka Dzeņi, Dzidrumi ja Jaši küla.
Janek Mäggi
pisi|Janek Mäggi mängimas Eesti meistrivõistlustel 64-ruudulises kiirkabes 8. septembril 2013
Janek Mäggi (sündinud 5. septembril 1973) on eesti poliitik, ettevõtja, suhtekorraldaja ning luuletaja. 2. maist 2018 kuni 29. aprillini 2019 oli ta riigihalduse minister.
Haridus
Janek Mäggi on lõpetanud 1999. aastal Õigusinstituudi õigusteaduse erialal.
Töökäik ja ettevõtlus
1994–1997 töötas Mäggi ajakirjanikuna ajalehes Äripäev, 1997–2000 Eesti Ühispanga (hilisema SEB Panga) asepresidendina ning 2001–2002 Eesti Televisioonis 2002. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse internetivärava juhina ning 2008. aasta kevad- ja sügishooajal majandussaate "Miljon senti" saatejuhina.
Janek Mäggi on asutanud suhtekorraldusfirma Powerhouse. Selle kaudu on ta nõustanud 2001. aastal Tunne Kelamit Isamaaliidu presidendikandidaadi valimistel (suurkogul võitis napilt Peeter Tulviste) ning Eesti 2016. aasta presidendikandidaati Siim Kallast presidendiks kandideerimisel. Samuti nõustas Mäggi firma Tartu Ülikooli Kliinikumi Valga ja Põlva haiglate sünnitusosakondade sulgemisel
Poliitiline tegevus
Varem on Mäggi poliitiline tegevus piirdunud poliitilise suhtekorraldusega. 2018. aasta aprillis, kui peaminister Jüri Ratas tegi Mäggile ettepaneku asuda riigihalduse ministriks ametist lahkuva Jaak Aabi asemel, esitas Mäggi avalduse Keskerakonda astumiseks. Ta on Eesti Keskerakonna liige alates 30. aprillist 2018.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 5 (Hiiu-, Lääne- ja Saaremaa) 127 häält ning ei osutunud valituks.
Ühiskondlik tegevus
Janek Mäggi on alates 2005. aastast Tallinna Lastehaigla Toetusfondi nõukogu esimees. Aastatel 1999–2015 oli ta Eesti Kabeliidu president ja aastail 2007–2017 Euroopa Kabekonföderatsiooni (EDC) president. 2017. aastal valiti ta Ülemaailmse Kabeföderatsiooni (FMJD) presidendiks.
2018. aastal asutasid Mäggi, Indrek Laul, Väino Kaldoja ja Urmas Viilma sihtasutuse EELK Toetusfond, Mäggi valiti fondi nõukogu aseesimeheks. 2015. aasta septembrist on ta Eesti Kunstiakadeemia kuratooriumi aseesimees.
Seisukohti
Sageli ajakirjanduses arvamuslugude ja eksperthinnangutega esinev Mäggi on tuntud ekstsentriliste sõnavõttude poolest. Nii näiteks teatas ta 2010. aastal meeste tervise teemalisel konverentsil esinedes, et naiste jaoks on suur viga, kui nad käivad ülikoolis magistrantuuris, teevad karjääri ja alles seejärel saada lapsi: "40 on utreeritud, aga kui te 30-selt hakkate endale meest otsima, siis te muidugi ei leia - see rong on lootusetult läinud."
2007. aastal kirjutas Mäggi Postimehe arvamusloos "Kroon devalveerub niikuini": "Ühel hetkel muutub krooni suhe euro suhtes majanduslikult väljakannatamatuks ning kroon tuleb elujõu säilimiseks devalveerida. Seda nii juhul, kui tahame euroga liituda, kui ka siis, kui ei taha." Eesti krooni siiski ei devalveeritud ning eurole mindi üle 2011. aastal krooni ametliku kursi alusel.
2021. aastal avaldas Delfi Mäggi arvamusloo kus ta päästjate ja õpetajate palganõudmiste taustal soovitab muuhulgas neile, kes avalikus sektoris palgaga rahul ei ole, ja soovivad ostujõulisemat palka, proovida ettevõtja elu või erasektorit.
Looming
Mäggi on kirjutanud luulet, laulutekste ja filmistsenaariume ning juhtinud telesaateid.
Ándrose piirkonnaüksus
Ándrose piirkonnaüksus (kreeka keeles Περιφερειακή ενότητα Άνδρου) on Kreeka piirkonnaüksus Lõuna-Egeuse piirkonna põhjaosas.
Piirkonnaüksuse halduskeskus on Ándros.
Haldusjaotus
Ándrose piirkonnaüksuse ainus vald on Ándrose vald.
pisi|150px|left|Ándrose vald
Talabski saared
pisi|Talabski saared Talabski saared (vene keeles Талабские острова või Залитские острова) on kolm saart Pihkva järve kaguosas, Pihkvast 25 km loodes. Kolme saare kogupindala on 1,54 km². Vene keeles nimetatakse neid saari järgmiselt: Верхний, Талабск ja Талабенец. Saartel elab 179 inimest (2013).
Amastridium
Amastridium on maoperekond.
Klassifikatsioon
Perekonda Amastridium klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik :
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Amastridium veliferum seisuga 08.12.2013.
Spektromeeter
Spektromeeter on elektromagnetilise kiirguse intensiivsuse ja lainepikkuse vahelise sõltuvuse määramise riist.
Spektromeetriteks nimetatakse mitmesuguseid seadmeid, mis töötavad kiirguse etteantud lainepikkuse piirkonnas: raadiolained, mikrolained, infrapunakiirgus, valgus, ultraviolettkiirgus, röntgenikiirgus, gammakiirgus. Spektromeetris mõõdab igale lainepikkusele vastava kiirguse kas fotoelement, fotokordisti, termoelement vms ja tulemuse – spektri – fikseerib registreeriv seade. pisi|300 px|[[Analüütiline keemia|Keemilises analüüsis kasutatava spektromeetri põhimõtteline skeem proovi füüsikalisest mõjutamisest kuni muutuste registreerimiseni: a) energia- (kiirgus-)allikas, b) proov küvetis, c) tajur, d) signaaliprotsessor, e) tulemuse registreerimine isekirjuti või arvutiga]] Analüütilises keemias kasutatavad spektromeetrid on seadmed ainete kvalitatiivseks või kvantitatiivseks määramiseks (tihti identifitseerimiseks) spektroskoopia meetoditega. See tähendab, et uuritakse füüsikalise mõjuri (elektromagnetiline kiirgus, magnetväli) toimet aine aatomituumadele, elektronidele, aatomitele, molekulidele või kristallidele. Seejuures registreeritakse ainele iseloomulik spekter, tavaliselt kiirguse intensiivsuse sõltuvus sagedusest või lainepikkusest.
Nähtava valguse või lähiultraviolett- või lähiinfrapunakiirguse piirkonnas töötavat spektraalaparaati, mis on ette nähtud aine spektri mõõtmiseks absoluutühikutes (mitte suhtelistes), nimetatakse spektrofotomeetriks.
Keyserlingk
Keyserling(k) on Vestfaali päritolu aadlisuguvõsa, kelle esindajad tegutsesid ka Baltikumis.
PhoneBloks
Phonebloks on nutitelefon, mis koosneb lahtikäivatest plokkides. Hollandi disainer Dave Hakkens tuli Phonebloksi idee peale vastamaks kiiresti kasvavale tehisrämpsu probleemile. Phonebloks pole esimene modulaarse disainiga nutitelefon, kuid see on tuntud tema suure modulaarsuse ning kogutud tähelepanu tõttu. Lisades plokke (inglise bloks) emaplaadile, on võimalik valmistada personaliseeritud nutitelefon. Neid plokke on võimalik välja vahetada juhul kui plokk saab kahjustada või kui kasutaja soovib osta uuemaid komponente. Telefoni prototüüp pidi valmima 2013. aasta detsembriks ja esimest valmis PhoneBloki olevat võimalik soetada juba 2014. aasta detsembris.
Keyserlingk
Aadlisuguvõsast on teateid alates 1300, kui mainitakse raehärrat Hermann Keselinch'i.
PhoneBloks
Plokke saab olema võimalik osta blokstore-st, "rakenduste pood riistvara ostmiseks", kust kasutajad saavad osta uusi ja kasutatuid plokke ning müüa enda vanu plokke.
Keyserlingk
1492. aastal sõdis Hermann von Keyserlingk Saksa ordu rüütlina Liivimaal. Talle läänistati mõis Kuramaal.
18. sajandil said neli suguvõsa esindajat krahvitiitli.
PhoneBloks
Kontseptsioon
pisi|Avatud Phonebloks Phonebloks nutitelefon koosneb emaplaadist, kuhu saab kinnitada plokke. Iga plokk vastutab mingi kindla funktsiooni eest telefonis. Plokkidel on erinevad suurused. Näiteks kui kasutaja soovib rohkem mälu, saab emaplaadile kinnitada suurema mäluplokki ning eemaldada mingi muu plokk. Nüüd ei ole vaja osta täiesti uut telefoni põhjusel, et ta on muutunud vanaks või läinud katki. Kui telefon läheb katki on tavaliselt süüdi ainult üks jupp, näiteks emaplaat või ekraan. Phonebloksi puhul saab need jupid lihtsalt välja vahetada, ilma et peaks terve telefoni peale raha kulutama. Samuti saab aegunud või mitte piisavalt võimekad jupid välja vahetada uute vastu. Teoorias peaks see viima tulemuseni, kus visatakse ära vähem telefone ja tekitatakse nõnda vähem rämpsu. Neid nutitelefone hakatakse müüma osade kaupa või alustamiskomplektina. Telefoni ekraan katab terve esipoole, helinupud ning peakomplekti pistik asuvad telefoni külgedel ning plokid on kinnitatud telefoni tagumisele poolele. Telefoni plokke hoiavad kinni alumisel serval asuvad kruvid.
Sotsiaalmeedia kampaania
Phonebloks on kogunud tähelepanu mitmelt suurelt informatsiooniagentuurilt nagu CNN, Forbes ja Yahoo! News. Phonebloksi idee elluviimiseks on vajalik rahva huvi selle telefoni vastu. Selleks tehti kampaania Thunderclapis, kus inimesed Facebooki või Twitteri kaudu allkirjastasid, et nad soovivad omada sellist telefoni. Phonebloks on tekitanud ärevust paljudes sotsiaalmeedia lehtedes kaasaarvatud Twitter, Facebook ja võib-olla kõige rohkem Thunderclap, kus on juba üle 950000 toetaja 2013. aasta oktoobri seisuga ning sotsiaalne ulatus on üle 360 miljoni inimese.
Probleemid
Paljud inimesed toetavad Phonebloksi kontseptsiooni realiseerimist, kuid leidub ka palju vastuväiteid selle reaalseks teostamiseks.
Majanduslik täidetavus
Phonebloks vajab suuri rahasummasid, et olla eluvõimeline konkurent teiste nutitelefoni tootjate vastu. Phonebloks vajab mitmeid erinevaid tootjaid, kes valmistaksid plokke, sest muidu on plokkide valik limiteeritud, mis võtaks ära vaba arendamise tunde.
Tehnilised takistused
Plokid on kõik emaplaadist eraldi jupid, seega peavad signaalid kordades kauem liikuma komponentide vahel. See lisadistants tekitaks märgatavaid viivitusi komponentide vahel, mis omakorda teeks telefoni väga aeglaseks ning aku kestvus oleks väga lühike. . Lisaks peavad plokkidel olema kõrge kvaliteediga metallpulgad ja sokeldused. Süsteemi, mis võimaldab kasutajal omavoliliselt asetada plokke, võib olla väga keeruline teha. Lõppversioon hakkab olema arvatavasti palju paksem kui tänapäeva nutitelefonid ja võib tekkida oht, et plokkid emaplaadilt välja kukkuma.
Teostamine
Peale seda, kui Hakkens saavutas oma 900000 toetaja sihtmärgi Thunderclapis, hakkas ta Motorolaga koostööd tegema. Motorola on arendanud praktilisemat modulaarset nutitelefoni, mis koosneb siseskelettist koos piludega telefoni taga, kuhu saab sisse nihutada plokke. Hakkens soovitab Phonebloksi teotajatel olla kursis Motorola modulaarse telefoni disainimisprotsessiga. Motorola Projekt Aral on aga mitmed probleemid, mis piiravad ka Phonebloksi arendamist.
Karlheinz Stockhausen
thumb|2005 Karlheinz Stockhausen (22. august 1928 – 5. detsember 2007) oli saksa avangardistlik helilooja.
Ta töötas Kölni raadios. Ta oli esimene helilooja, kes oma elektrooniliste eksperimentidega tõusis arvestatava tasemeni.
Looming
Stockhauseni loomepärandisse kuulub 362 (kirjastatud) heliteost, millest üle 140 teose esindab elektroonilist või elektroakustilist muusikat. Tema teoseid on välja antud rohkem kui sajal albumil.
Tema tuntumaid teoseid on "Gesang der Jünglinge" ("Noorukite laul"; 1956), milles on miksitud kokku ühe poisi hääle mitmekordne salvestis ja elektrooniliste helide keerulised kombinatsioonid.
Tähelepanuväärne on ka tema 1970. aastal kahele klaverile ja elektroonikale kirjutatud suurteos "Mantra". Eestis on teost esitanud Kadri-Ann Sumera ja Age Juurikas.
Ooperitsükkel "Licht"
Stockhauseni peateoseks kujunes enneolematult mahukas ooperitsükkel "Licht: Die sieben Tage der Woche" ("Valgus: seitse nädalapäeva"), milles ta väidetavalt püüdis heliliste eksperimentide ja kõikvõimaliku müra abil tabada maailma kõiki tahke ning suhestada neid inimeste vaimutegevuse, kõne, lõhnade ja värvidega.
Teos, mille komponeerimiseks kulus 25 aastat (1977–2003), koosneb seitsmest ooperist ehk igat nädalapäeva ja nendega seostatud ajaloolisi traditsioone käsitlevast osast. Näiteks esmaspäev väljendab sündi ja viljakust, teisipäev konflikti ja sõda, kolmapäev leppimist ja koostööd, neljapäev reisimist ja õppimist jne. Teose haaret iseloomustab muu hulgas tõik, et ainuüksi neljapäeva kujutamiseks läks vaja mitut vaatust, mis kokku kestavad neli tundi. Tsükli peategelased on peaingel Miikael, mässaja Lucifer ja naiselik Eeva, kes kõik ükshaaval domineerivad algul ühele päevale pühendatud tsükliosas ning saavad kokku kolmapäeva käsitlevas osas.
Esimesed valminud osad koguteosest "Licht" esietendusid Hollandi festivali raames Amsterdamis 26. juunil 1995.
Kõik seitse osa kanti esimest korda ette Austrias Salzburgi ooperifestivalil (iga osa eraldi etendusena) 22. augustil 2003.
Saksamaal esietendus see ooperitsükkel 17. juunil 2007 Braunschweigis toimunud muusikafestivalil.
Kuusk (perekonnanimi)
Kuusk on eesti perekonnanimi.
See harilikule kuusele viitav perekonnanimi on Eestis väga laialdaselt levinud – 2008. aastal kandis seda 1747 inimest, mis paigutas selle levikult 26. kohale. 8. mai 2012 seisuga elas Eestis Rahvastikuregistri andmetel 1769 inimest perekonnanimega Kuusk.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kuusk 864 mehel ja 945 naisel. Perekonnanimede levikult on Kuusk 19. kohal nii meeste kui naiste puhul.
Saskia Alusalu
pisi|Saskia Alusalu 2022. aasta Arvamusfestivalil Saskia Alusalu (sündinud 14. aprillil 1994 Jõgeval) on Eesti kiiruisutaja ja rulluisutaja.
Ta on lõpetanud 2013. aastal Põltsamaa Ühisgümnaasiumi ja õppinud Põltsamaa lastemuusikakoolis viiulit.
Ta õppis Rahvusvahelise Uisuliidu stipendiaadina Inzelli kiiruisuakadeemias Saksamaal.
Alusalu võitis 2009., 2010., 2011. ja 2012. aasta Eesti meistrivõistlustel kõik neli distantsi (500 m, 1000 m, 1500 m, 3000 m) ja mitmevõistluse, lisaks sai 3000 meetris ka 2008. aastal esikoha. Tema isiklikud ja ühtlasi Eesti rekordid on: 500 m 41,27 (2017), 1000 m 1.20,38 (2016), 1500 m 2.02,44 (2015), 3000 m 4.13,82 (2017), 5000 m 7.30,81 (2015), minimitmevõistlus 178,533 (2011). Ta sai 2011. aastal juunioride maailmameistrivõistlustel 3000 meetris 25. ja 2012. aastal 19. koha.
2010 sai ta noore sportlase preemia.
2018. aasta Pyeongchangi taliolümpiamängude avatseremoonial oli ta Eesti lipukandja. Samadel olümpiamängudel saavutas ta 24. veebruaril ühissõidustardi finaalis 4. koha.
2018. aastal valiti ta Eesti aasta naissportlaseks.
Ta oli Guinnessi rekordina kinnitatud 2018. aasta suvel "Eesti Vabariik 100" ürituste raames korraldatud 100 x 10 km teatejooksu võistkonna liige, jooksis viimast vahetust.
24. augustil 2021 teatas ta, et lõpetab tippsportlase karjääri.
Isiklikud rekordid
Saskia Alusalu isiklikud rekordid. Tärniga (*) on tähistatud Eesti rekordid.
Isiklikku
Saskia Alusalu õde on endine kiiruisutaja Sandra Alusalu.
Peep Puis
Peep Puis (sündinud 22. märtsil 1962 Tallinnas) on Eesti laulja.
Ta on kasvanud Saaremaal ja Tartus, kus lõpetas Tartu 5. Keskkooli. Õppinud Heino Elleri Muusikakoolis laulmist, Tartu ülikoolis õigusteadust ja TÜ avatud ülikoolis teatrikorraldajate täiendõppes.
Puis on töötanud 1983–2004 Vanemuises ooperikoori solistina, teinud saateid erinevates raadiojaamades. Ta on olnud Tartu maavalitsuse perekonnaseisuosakonna abielude registreerija ning mitme kultuurimaja direktor. Puis on ka Meelelahutusfirma Peep Puis Agentuur OÜ omanik ja ainus töötaja.
Tukumsi piirkond (2009–2021)
Tukumsi piirkond (läti keeles Tukuma novads) oli 1. järgu haldusüksus Lätis.
Piirkond moodustati 2009. aastal Tukumsi linnast ja 10 endise Tukumsi rajooni vallast. Aastal 2021 ühendati see Engure, Jaunpilsi ja Kandava piirkonnaga uueks Tukumsi piirkonnaks.
Arvestuslikel andmetel oli 1. jaanuaril 2011 Tukumsi piirkonna elanikest lätlasi 84%, venelasi 8,7%, valgevenelasi 2,2%, ukrainlasi 1,2% ja muust rahvusest inimesi 4%.
Kergejõustiku olümpiarekordid
right|thumb|Suveolümpiamängude kergejõustikurekordeid on registreeritud alates 1896. aastast.
Mõned olümpiarekordid on ületatud, kuid ROK on need hiljem tühistanud. 1988. aastal püstitas Kanada sprinter Ben Johnson 100 meetri sprindis olümpia- ja maailmarekordi, kuid diskvalifitseeriti pärast seda, kui avastati, et ta oli kasutanud oma soorituse parandamiseks anaboolseid steroide. Tema rekord kustutati ja kuldmedali pälvis hoopis algne hõbemedalist ameeriklane Carl Lewis. Ungari sportlane Róbert Fazekas ületas 2004. aastal meeste kettaheite olümpiarekordi, kuid hiljem võeti temalt ära nii kuldmedal kui ka rekord, kuna leiti, et ta oli "pannud toime antidopingureeglite rikkumise".
Kõige kauem püsinud tänapäeva olümpiarekord kergejõustikus on Bob Beamoni saavutus meeste kaugushüppes 1968. aasta suveolümpiamängudel. Tulemuse 8.90 m ületas ka olemasoleva maailmarekordi 55 cm ja püsis maailmarekordina 23 aastat, kuni Beamoni kaasmaalane Mike Powell Tokios 1991. aasta maailmameistrivõistlustel kaugemale hüppas.
Loetletud on ainult need alad, kus praegu võisteldakse ja mida ROK tunnustab suveolümpiamängudel.
Ludford
Ludford on küla Suurbritannias Inglismaa Shropshire'i krahvkonnas samanimelises kihelkonnas, merepinnast 85,6 meetri kõrgusel Teme jõe kaldal.
Küla järgi on nimetatud ka Ludfordi lade. Ludfordis asub ka Ludford corneri nime kandev paljand, kus asuvatest kontinentaalset päritolu setetest on leitud kalade ja taimede jäänuseid, eoseid ja pisikesi lülijalgseid. Algselt arvati need Devonisse kuuluvaks, ent hiljem on leitud, et need on Siluri Přidoli ajastikul kujunenud.
Ludfordi nimi tuleneb sõnast ford, mis tähendab koolet, ja sõnast lud, mis tähendab mühisevat vett (Teme jõgi oli vanasti kärestikuline).
Ludfordi kohta on esimesed teated aastast 1086, mil seal asus Viimsepäevaraamatu andmetel mõis. Ka sealsest kirikust on esimesed teated XI sajandist, mil see oli veel Bromfieldi prioraadile kuuluv kabel. Hiljem kuulus see Ludfordi kihelkonda, mis jagunes toona Shropshire'i ja Herefordshire'i krahvkondade vahel; Ludfordi küla jäi viimase aladele. Alles aastal 1894 liideti kogu kihelkond Shropshire krahvkonnaga.
Rooside sõja ajal toimus Ludfordi sillal aastal 1459 väike lahing, kus võidukaks osutus Lancasteri suguvõsa. Ludfordi sild rajati XV sajandil ja mis asub külale nime andnud koolmest veidi maad ülesvoolu. Keskajal asus selle läänepoolse otsa juures kabel.
Külas asuvad sealse mõisakompleksi säilmed - häärber ja park.
Mõistekaart
Mõistekaart on lähedaste mõistete omavahelisi seoseid kujutav graafiline illustratsioon.
Mõistekaardi põhiühikuteks on:
Mõistekaart peegeldab kirjeldatava nähtuse käsitlemise paradigmat.
Balti riikide okupeerimine (1940)
Balti riikide okupeerimine Nõukogude Liidu poolt hõlmab perioodi Nõukogude-Balti riikide vastastikuse abistamise paktide sõlmimisest 1939. aastal, nende sissetungi ja annekteerimiseni 1940. aastal kuni 1941. aasta massilise küüditamiseni.
Ludwig Heinrich Schnakenburg
Omas Tartus raamatukauplust. 1875. aastal ostis koos isaga Conrad Edmund Heinrich Shnakenburg Tartus lübecklaselt Wilhelm Heinrich Christian Gläseri raamatukaupluse, trükikoja ja laenuraamatukogu, mis asusid Raekoja plats 2 hoones ning mis sai Riia trükikoja filiaaliks.
Hiljem läks trükikoda Ludwig Heinrichi vennale Heinrich Emil Schnakenburgile (1852–1889), pärast tolle surma nende õele Emilie Constance Schnakenburgile (1861–1923) ja 1894 nooremale vennale Alexander Samuel Schnakenburgile (1863–1923). 1909–1911 kuulus ettevõte E. Andresenile ja viidi 1912 Riiga.
1870. aastate lõpust kuni 1890. aastateni olid Schnakenburgid eesti raamatukirjastajate ja trükkalite seas tööde arvult esikohal. Nad trükkisid eesti ilukirjandust, rohkesti õpikuid, „Isamaa Kalendrit” ja sarja „Eesti Rahva-Biblioteek”.
Isiklikku
Tema isa oli Conrad Edmund Heinrich Schnakenburg (1820–1894), kes asutas 1859. aastal Riias trükikoja.
Kuusik (perekonnanimi)
Kuusik on eesti perekonnanimi.
2008. aastal kandis Eestis seda perekonnanime 1384 inimest, mis paigutas selle levikult 47. kohale. Sellest veel sagedasemad on Kaasik (22. koht), Lepik (23.), Mets (42.) ja harvemad Leppik (58.), Männik (82.) ja Tammik (184.).
8. mai 2012 seisuga elas Eestis Rahvastikuregistri andmetel 1361 inimest perekonnanimega Kuusik.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kuusik 1376 inimesel (636 mehel ja 740 naisel).
Major Antônio Couto Pereira staadion
pisi| Major Antônio Couto Pereira staadion (portugali keeles Estádio Major Antônio Couto Pereira) on jalgpallistaadion Brasiilias Curitibas.
See on Coritiba Foot Ball Clubi kodustaadion. Staadionil on 37 182 pealtvaatajakohta.
Knattspyrnufélagið Víkingur
Knattspyrnufélagið Víkingur (tuntud lihtsalt kui Víkingur või Víkingur Reykjavík) on Islandi spordiklubi, mis tegutseb riigi pealinnas Reykjavíkis. See on Islandi üks vanimaid spordiklubisid, mis on asutatud 21. aprillil 1908.
Víkinguri jalgpallimeeskond on tulnud Islandi meistriks kuus korda (1920, 1924, 1981, 1982, 1991, 2021).
Lisaks jalgpallile ja käsipallile tegeldakse Víkinguris veel muuhulgas tennise, lauatennise, karate ja suusatamisega.
Endiseid mängijad
Kári Árnason, Arnór Guðjohnsen, Helgi Sigurðsson, Sölvi Geir Ottesen, Kolbeinn Sigþórsson, Aron Elís Þrándarson, Óttar Magnús Karlsson, Kemar Roofe, Richard Keogh.
Muusikaõpetaja
Muusikaõpetaja on vastava muusikalise ja pedagoogilise hariduse saanud muusik, kes õpetab pillimängu või laulmist.
Paul Poopuu
Paul Poopuu (sündinud 22. juulil 1958 Saaremaal) on eesti sporditegelane ja -pedagoog ning orienteerumistreener.
Ta on kuulunud Eesti orienteerumiskoondisesse.
Ta on tõusnud mägimatka käigus seitsmetuhandelise mäe tippu.
Haridus ja töökäik
Ta on töötanud kehalise kasvatuse õpetajana ja direktorina aastatel 1981–1999 Retla Koolis ja 2000–2007 Türi Majandusgümnaasiumis. 2008. aastast on ta Eesti Orienteerumisliidu tegevdirektor.
Orienteerumine
Ta kuulus aastatel 1991–1992 Eesti orienteerumiskoondisse. Ta on olnud 1987. aastast Järvamaa ja orienteerumisklubi JOKA orienteerumistreener ning 1995–2000 Eesti juunioride ja noortekoondise treener. Talle on antud orienteerumistreeneri 6. kutsetase (2005).
Tõus Han-Tengri tippu
Kartes, et keelust üleastumine ja mäele lähenemine on karistatav, ei julgenud nad baaslaagis esialgu kellelegi end näidata ja panid oma telgi üles teistest eemale, moreenkuhikute vahele peitu. Kuid siis tuli appi juhus. Mehed said laagriplatsil juhtumisi kokku kuulsa alpinisti, 1982. aastal Džomolungma tipus käinud Juri Golodoviga, kes kamandas seal tšehhidest, ungarlastest ja bulgaarlastest koosnevat laagrit. Tema õhutusel ("Käi tipus ära, kui juba siia oled tulnud") said Sarmet ja Poopuu oma kehva varustuse juures julgust ja indu vähemalt Han-Tengri sadulale tõusta. Kuid tänu rahvusvahelise alpilaagri poolt 6400 m ja 6700 m kõrgustele ette viidud avariitelkidele, tekkis Sarmetil ja Poopuul reaalne võimalus tippu üles ronida. Kolmandal tõusupäeval, 16. augustil 1989, olidki kaks eesti mägimatkajat seitsmetuhandelise Han-Tengri (7010 m) tipus.
Safiirsinine
Safiirsinine on üks sinistest värvitoonidest, sügav küllastatud sinine toon, nimetuse saanud sama värvi vääriskivi safiiri järgi. Arvatavasti põhjusel, et safiir võib esineda mitmes eri toonis, on ka värvinimetusega safiirsinine tähistatud erinevaid siniseid.
Variatsioonid
E. F. Glockeri "Grundriss der Mineralogie ..." nimetab safiirsinist puhtaimaks siniseks ja võrdleb seda berliini sinisega. Seda värvi näidismineraalidena nimetab ta safiiri ja küaniiti.
RAL Classic värvikaardi toon 5003 Saphirblau on väga kerge hallika varjundiga tume sinine toon.
ISCC-NBS-i värvisõnaraamatu "Color: Universal Language and Dictionary of Names" järgi mahuvad safiirsinise mõistesse erk lillakassinine, murtud lillakassinine või sügav lillakassinine.
Pantone 18-4231X värvitoon Blue Sapphire on tekstiilil sügavsinise värvusega, paberil kergelt rohekas.
Veebivärv Sapphire on tume küllastatud värvitoon, sarnane mereväesinise või öösinisega (Midnight Blue), või teises variandis erksinine.
Kasutamine
Nimetust safiirsinine on eesti keeles kasutatud eelkõige väga puhta ja silmatorkava sinise tähistamiseks mitmesugustes tootenimetustes, kõige enam tekstiilide ja riietuse kontekstis, aga on olemas ka sellenimeline toiduvärv. Värvused varieeruvad toonilt ja heleduselt. Lähedasimad värvinimed on ultramariinsinine, koobaltsinine ja kuningsinine.
Kunstitarvete nimetustes ei ole värvinimi väga levinud, enamik tootjaid eelistab värvipigmentide nimesid. Siiski on mõned näited: J. Herbini ja DeAtramentise värvilised kalligraafiatindid, Schminke ja Winsor&Newtoni ftalotsüaniinvärvainel baseeruvad akvarellvärvid.
Saksa kirjanik Kerstin Gier avaldas aastail 2009-2010 noorsoole mõeldud fantaasiaromaanide triloogia, mille osadele pani pealkirjad vääriskivivärvuste järgi. Teise raamatu pealkiri on "Saphirblau" (eesti keeles "Safiirsinine", Sinisukk 2016, tõlkinud Pille Vinkel) ja selle kaanekujundus rajaneb sügavsinisel värvil.
Oonurme rändrahn
Oonurme rändrahn on rändrahn, mis asub Ida-Viru maakonnas, Alutaguse vallas, Oonurme külas.
Rändrahn asub Oonurme külast 300 m põhja pool, Rakvere–Rannapungerja maanteest 90 m ida pool põllul.
Oonurme rändrahn on kaitstav loodusmälestis. Rahn võeti kaitse alla 1959. aastal vabariikliku tähtsusega loodusmälestisena.
Iseloomustus
Rabakivi-graniit, mis on lagunenud kaheks osaks. Herbert Viidingu andmeil 1954. aastast on nende mõõtmed järgmised: I pikkus 4,4 m; laius 3,6 m; kôrgus 2,2 m; ümbermõõt 14,5 m. II pikkus 5,1 m; laius 2,9 m; kôrgus 2,8 m; ümbermõõt 10,8 m. Rahnud on järskude külgedega. Põhjapoolsema rahnu (I) lagi on lame ja ümar, lõunapoolne (II) on teravaharjaline. Pinnad keskmiselt murenenud. Nõrgalt sammaldunud: samblikke rikkalikult. Esineb kinnislõhesid. Rahnu ümbrus on koristatud. Oonurme oja paremal kaldal on kaitsealune kivikalme. Pärimuste järgi olevat Hiievälja künka all rahapada peidus.
Arvatakse, et rahnu olevat pooleks löönud välk. Rahvasuu väidab, et tegu on olnud hoopis vanapagana kätetööga.
Kingstoni Ülikool
Õppeasutus asutati 1899 (tehnikainstituut). Ülikooli staatuse sai 1992.
Oonurme rändrahn
Uuritus
Rahnu uuris, mõõtis ja pildistas 1954. aastal Herbert Viiding. Samal aastal uuris rahnu ka R.Haamer. Hiljem kirjanduses (E. Kumari, Looduskaitse teatmik; H. Viiding, Suurte rändrahnude kirjeldamise juhend) toodud andmetesse on sattunud viga: I rahnu mõõtmed on näidatud võrdsetena II rahnu omadega (väljaarvatud ümbermõõt). 1985. aastal teostas Ü/K "Metsaprojekt" Eesti Metsakorralduskeskus Tudu Metsamajandi järelvalvepiirkonna looduskaitseobjektide revisjoni, selle aruande koostaja M.Raid sai (1986) Oonurme rändrahnu mõõmete kohta senistest andmetest mõneti erinevaid tulemusi.
Kingstoni Ülikool
Ülikoolis õpib üle 19 000 üliõpilase (2016).
Vingissaare voor
Vingissaare voor on üks Suure-Jaani voorestiku voortest; halduslikult Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Ängi külas. Voor on arvele võetud ürglooduse objektina.
Vanamõisa mõis (Ridala)
Vanamõisa mõis (saksa keeles Wannamois) oli poolmõis Läänemaal Ridala kihelkonnas.
Keitele vald
Keitele on vald Soomes Ida-Soome läänis Põhja-Savo maakonnas.
Naabervallad on Pielavesi vald, Pihtipudase vald, Tervo vald, Vesanto vald ja Viitasaari linn.
Liivassaare kivi
Liivassaare kivi, ka Liivassaare rändrahn on suur rändrahn, mis asub Viljandi maakonnas Viljandi vallas Taganurga küla põllul. Rahnu pikkus on 5,8 m, laius 4,5 m, kõrgus 3,0 m ja ümbermõõt 17,5 m. On looduskaitse all alates 1938. aastast.
Eesti tervishoid
Eestis tervishoiuteenuseid juhib Sotsiaalministeerium. Riiklike tervishoiu üksusi rahastatakse üldiste maksude kaudu (töötaja sotsiaalmaksust 13%).
Tallinna–Riia postimaantee
17. oktoobril 1710. aastal, Venemaa peavolinikule Liivi– ja Eestimaal, vabahärra Gerhard Johann von Löwenwoldele antud valitsemise juhendis Liivimaa kubermangu kohta kästi tal taastada postikorraldus endise kombe kohasel. 25. novembril 1710. aastal avaldatud Liivimaa kindralkuberneri patendiga asutati tähtsamate teede äärde postijaamad. Esialgu paigutati postijaamad teeäärsetesse kõrtsidesse. Eestimaa ja Liivimaa postijaamad asutati Tallinna–Pärnu–Riia, Tallinna–Voka–Peterburi ja Riia–Tartu–Peterburi sõjateede äärde. Tallinna–Pärnu–Riia trakt avati 1713. aastal nagu Tallinna–Narva–Peterburi postimaanteegi. pisi|left|Postiteed Eesti- ja Liivimaal, 1712 Põhja-Eestis, Eestimaa kubermangus tegutsesid postijaamad algusaastatel Kanamal (Kannameggi, hiljem Friedrichshof), Ruunaveres (Runafer), Märjamaal (Merjama) ja Pipras (Pippara). Eestimaa kubermangu piiridesse rajatud postijaamad vahetasid tihti asukohta, esialgu ei rajatud postijaamade hoonetekomplekse, vaid kasutati teeäärseid kõrtse. 1728. aastaks asendus Märjamaa postijaam Haimre mõisa alal asunud Haimre postijaamaga, 1736. aastal aga esineb Märjamaa postijaama nimi uuesti, kuid juba järgmisel aastal viidi postijaam üle Paekülasse (Paenküll).
Lõuna-Eestis tegutsesid postijaamad Liivimaa kubermangu piires Halingas (Hallick), Pärnus (Pernau), Tahkurannal (Tackerort), Häädemeestel (Gudmannsbach), Treimanis (Dreymannsdorf) ning juba Liivimaa kubermangu Läti alale jäid postijaamad Salatsis (Salis), Kirbižis (Kürbis), Liepupes (Perningel), Peterupes (Peters Kapell) ja Iļķenes (Hilchensfähr).
1737. aastast esineb esimest korda Jädivere (Jeddefer) postijaama nimi. 1741. aastast tegutsesid Tallinna–Pärnu traktil Eestimaa piires Kanamaa, Pajaka (Pajack) ehk Ruunavere, Paeküla ja Jädivere postijaamad. 1753. aastal majutati Kanama postijaam Jõgisoo mõisale kuuluvasse kõrtsi, kus postijaam asus kuni 1777. aastani, mil postijaam paigutati Väike–Saue mõisa kõrtsi. 1795. aasta lõpul viidi postijaam tagasi Saue mõisa Kanama kõrtsi. 1791. aastal põles Paeküla postijaam maha ja postijaamaks muudeti Sõtkula (Söttküll) kõrts. 1795. aastaks oli lõpuks kujunenud Tallinna–Pärnu–Riia trakt välja järgmiste postijaamadega: 1793. aastal otsustati sulgeda mereäärne Pärnu–Riia postimaantee ja avada uus tee üle Valmiera ja Mõisaküla. 1800. aastaks ehitati uued postijaamahooned Surjul (Surrie), Lodjal (Kurkund) ja Mõisakülas (Moiseküll) ning uus uue Riia–Pärnu postimaantee osa avati 1. oktoobrist 1800. aastal.
19. sajandi esimesel veerandil oli Eestimaa kubermangus Riia–Pärnu–Tallinna postimaantee, Tallinna–Pärnu osal, läbi Märjamaa – 97 versta pikkusel osal 4 postijaama: Tallinn → 18 versta ← Saue postijaam (Friedrichshof) → 29 ← Ruunavere postijaam → 24 ← Sõtke postijaam → 22 ← Jädivere postijaam → 4 ← Liivimaa kubermangu piirini. Liivimaa kubermangus jätkus 163 versta pikkune Riia–Pärnu–Tallinna postimaantee 7 postijaamaga: Eestimaa kubermangu piirist → 13 versta ← Halinga (Hallik) postijaam → 25 ← Pärnu (Pernau) postijaam → 17 ← Surju (Surri) postijaam → 22 ← Lodja postijaam → 20 ← Mõisaküla (Moiseküll) postijaam → 21 ← Ruhja (Rujen) → 22 ← Rencēni (Ranzen) → 23 ← Valmiera (Wolmar) ja siis mööda "Suurt Peterburi–Riia postimaanteed" kuni Valmierani,.
Eestimaa kubermangus ja Liivimaa kubermangus, Eestimaa ja Liivimaa rüütelkondadele allunud postijaamade võrgu kujunemist võib jagada kahte perioodi, kusjuures esimene hõlmaks ajavahemikku 1712. aastast kuni 1870. aastani, s.o. raudteede rajamiseni. Postiliiklust korraldas Eestimaal alates 17. sajandi keskpaigast Eestimaa rüütelkond, postimaanteede korrashoidu kontrollisid haagikohtunikud. Tähtsamad linnad (Tallinn, Pärnu, Riia) pidasid ise postijaamu ülal. Eesti ja Liivimaa postijaamade kõrgemaks järelevalveorganiks oli Senat, 1781. aastal asutatud Postidepartemang ja 19. sajandi kolmandast veerandist Posti-Telegraafi Peavalitsus. Kohapeal olid postijaamad allutatud Tallinna ja Riia postkontoritele.
Porkas
pisi|left Porkas (ka Liepupes skola) on küla (mazciems) Lätis Limbaži piirkonnas Liepupe vallas. Küla asub Liepupe jõe kaldal, valla keskusest Mustkalnist 9, endisest piirkonnakeskusest Salatsist 36,9 ja Riiast 74,8 kilomeetri kaugusel. Aastatel 2009–2021 kuulus küla Salatsi piirkonda.
Külas asub Porkase bussipeatus.
Külas kasvavad Porkase pärn (kõrgus 22 m) ja Porkase kask (kõrgus 22.5 m) on looduskaitse all.
Kesk-Florida Ülikool
pisi|Ülikooli hoone koos tiigiga Kesk-Florida ülikool (inglise keeles University of Central Florida) on ülikool Ameerika Ühendriikides Florida osariigis Orlandos.
Ülikool asutati 1963. aastal.
Ülikoolis õpib üle 68 000 üliõpilase (2018).
Sinilill (sümbol)
Sinilill (ladina keeles Hepatica nobilis) on Eesti kaitseväe ja Kaitseliidu veteranide sümbol. Sinilille märki kantakse veteranidele tunnustuse väljendamiseks.