cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
EMK Pärnu Agape kogudus
Eesti Metodisti Kiriku Pärnu kogudus on asutatud 30. augustil 1921 (umbes 11 aastat pärast esimese metodisti koguduse loomist Kuressaares). Kogudusel ei olnud algselt oma hoonet ning ka Nõukogude aegne riigivõim ei soodustanud usulist tegevust. Seetõttu oli kogudusel läbi aegade mitu kogunemiskohta. 1921–1925 Karja ja Possieti tänava nurgal, 1925–1930 Suur-Veski ja Liiva tänava nurgal, 1930–1940 Pärnu Riia maantee 14 (riigivõimud konfiskeerisid hoone), 1940–1947 Henno tänava baptisti koguduses ja Suur-Posti tänaval Saalemi koguduses, 1947–1995 Pärnu Karja tänav 3 (Seitsmenda Päeva Adventisti koguduse ruumid). Alates 1995. aastast on kogudusel oma uus hoone Pärnus aadressil Männi 2.
Pärnu Metodisti koguduse oma hoone ehitamine
Koguduse oma kirikuhoone ehitamise võimalus kerkis päevakorda 1987. aastal, kui Pärnut külastas SDV (Ida-Saksamaa) Metodisti Kiriku superintendent Friedman Walther. Sellest sai alguse konkreetne plaanide tegemine kirikuhoone ehitamiseks. 1989. aastal külastas Pärnut SDVst Friedhelm Kober, kes tegi kõige esimese rahalise annetuse uue hoone ehitamiseks. 1990. aastal kuulutati välja rahvusvaheline arhitektuurikonkurss uue kirikukompleksi ideekavandite saamiseks. Konkursi võitis Ilmar Klammer. Pärnusse oli kavandatud Halastus- ja Kultuurikeskus – Agape Keskus. Kompleksi pidanuks kuuluma polüfunktsionaalne kirikusaal, turvakodu, piiblikool, pühapäevakool, konverentsiruumid, võõrastemaja, kohvik, raamatukogu, kontserdisaal, pastoraat. 1990. aastast hakkas Helsingis kogunema Eesti toetusgrupp, mille kaudu oli võimalik rahaliste vahendite saamiseks esitada abipalve Ameerikasse. Sidemete loomine EMK ja Ameerika koguduste vahel on olnud Pärnu Agape kirikuhoone jaoks olulise tähtsusega rahaliste annetuste poolest. 1992. aastal allkirjastati maaeraldusakt, kus kogudusele eraldati maa-ala Pärnus Männi tänava äärel hoone esitustegevuse alustamiseks.
Tänapäevane Agape kirikuhoone koos pastoraadiga on aga vaid üks osa, mis kavandatud ideedest realiseerus. Kirikuhoone on valminud järk-järgult sponsoritelt laekuvate annetuste abil ja pastor Üllas Tankleri eestvedamisel. 8. juunil 1992 avati uue hoone ehitus pidulikult. 6. novembril 1992 pandi kirikuhoonele nurgakivi. 28. märtsil 1994 said valmis kolm kiriku kantselei-kontoriruumi. 17. detsembril 1995 toimus kirikusaali pühitsemisjumalateenistus. Samal ajal käisid veel ehitustööd kirikuhoone teises osas. 1997. aastal võeti kasutusele kohvikuruum, köök, auditoorium, valgeseinatagune (ruum, millel on üheks seinaks valge lükanduks). 1998. aastast on kasutusel kohvikutiiva teine korrus, kus on võimalik majutus. Seni on ehitus lõpetamata ka keldrikorrusel. 1999. aastal ehitati kiriku lähistele pastoraat, kui eelmine pastoraat Munga tänaval sai maha müüdud.
Red Roses for a Blue Lady
"Red Roses for a Blue Lady" on populaarne laul aastast 1948, mille kirjutasid Sid Tepper ja Roy C. Bennett (alias Roy Brodsky). Loo tuntuima versiooni esitajaks on ilmselt Vaughn Monroe. Laulu on esitanud veel Guy Lombardo ja tema Royal Canadians, Vic Dana, Wayne Newton ning Bert Kaempfert.
Pärnu-Jaagupi koolimuuseum
Pärnu-Jaagupi koolimuuseum on Põhja-Pärnumaa vallas Pärnu-Jaagupi alevis asuv muuseum, mis kogub ja eksponeerib kohalikku kultuuripärandit.
Red Roses for a Blue Lady
Eesti keeles on laulul kaks teksti, mis on teinud Heldur Karmo: "Kolm roosi" ja "Punased roosid". Need pealkirjad ja tekstid on vahetevahel ka omavahel vahetuses. Seda on esitanud näiteks Urve Uustalu, Kalju Terasmaa ning Ivo Linna koos ansambliga Rock Hotel.
Pärnu-Jaagupi koolimuuseum
Muuseum on asutati 1985. aastal.
Krüptopidu
Krüptopidu (inglise keeles cryptoparty) on rahvusvaheline rohujuurealgatus, et informeerida ja julgustada arvutikasutajaid võtma kasutusele lihtsamaid privaatsust ja andmekaitset tagavaid praktilisi vahendeid. Krüptopidu toimub tavaliselt praktiliste töötubade vormis, kus õpetatakse kasutama lihtsaid vahendeid oma andmete, sidevahendite ja isikuandmete kaitseks.
Krüptopeo materjalid on koostatud ühisloome korras, kõigile avalikult kättesaadavad ja selle korraldamiseks pole vaja kelleltki luba küsida. Krüptopidude ühe kohaliku eestvedaja Märt Põdra sõnutsi on ürituse mõte pakkuda ka üksikisikutele võimalus võtta oma andmete kaitsmiseks midagi ette olukorras, kus süsteemiadministraatori tasemel andmete kaitsmine jääb tavainimestele kättesaamatuks.
Eesti esimene krüptopidu toimus 20. novembril 2012 Tartus, hiljem on krüptopidusid korraldatud ka teistes linnades.
Always (Arash)
"Always" on Aserbaidžaani laulja Aysel Teymurzadə (lavanimega AySel) ja Rootsi-Iraani popstaari Arashi singel. See on Ayseli jaoks esimene ja Arashi jaoks kümnes singel. Laul esindas Aserbaidžaani 2009. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel. İctimai Televiziya (İTV) tegi hääletuse, kus osales 30 laulu, ning televaatajad hääletasid laulu "Always" võitjaks. Laulu kirjutas terve meeskond (kuhu kuulus ka Arash).
Muusikavideo režissöör on rootslane Fredrik Boklund. Videot näidati rahvale esimest korda 24. aprillil 2009 İctimai TV vahendusel. Boklund kirjeldas videot kui "visuaalset artistide emotsioonide ja tunnete matkimist". Laulus on kasutatud tari (traditsionaalne aserite muusikainstrument). Sarnaselt ilmnes instrument ka laval Arashi käes Eurovisioonil.
Finaalis esinesid nad üheteistkümnendana pärast Venemaa artisti Anastassija Prõhhodkot looga "Mamo" ning enne Bosnia ja Hertsegoviina esindajat Regina lauluga "Bistra voda". Nad said 207 punkti ning jäid kolmandaks (Islandi laulja Jóhanna Guðrún Jónsdóttiri ja Norra laulja Alexander Rybaki taha).
"Always" on Aserbaidžaani esimene kord jõuda Eurovisioonil edetabeli esikolmikusse.
21. juuliks 2013 oli laulu "Always" muusikavideot mängitud YouTube'is üle 18 miljoni korra.
Starodubi rajoon
Rajooni pindala on 1750 km². Elanike arv oli 2012. aastal 20 770, 2009. aastal 40 778 ja 2002. aastal 44 573.
Starodubi rajoonis on 149 asulat, mis kuuluvad kümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Babinets, Vablja ja Revna.
Georg Kiviste
Georg Kiviste (kuni aastani 1923 Georg Steinfeldt; 14. aprill 1866 Tapa – 28. september 1941 Narva) oli eesti vaimulik.
Õppis vallakoolis, aastatel 1878–1881 Ambla kihelkonnakoolis, 1884–1887 Hugo Treffneri Gümnaasiumis Tartus, 1887–1890 Tartu Kubermangugümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1891–1896. Prooviaastal oli ta Viru-Jaakobi koguduses. Ordineeriti õpetajaametisse 8. veebruaril 1898.
Oli 1898–1905 vikaar Teškovo eesti koguduses Ingerimaal. Aastatel 1905–1910 töötas ta Harju-Jaani koguduse õpetajana. Aastatel 1910–1937 oli ta Narva Peetri koguduse õpetaja, olles 1919–1923 sõjaväevaimulik 1. diviisi juures. 1910–1934 oli tegev usuõpetajana. Siirdus aastal 1937 emerituuri.
Isiklikku
Tema poeg Georg Wilhelm Kiviste oli Kõpu Peetri koguduse õpetaja, teine poeg Einar Kiviste oli Narva Peetri koguduse, hiljem Sidney Jaani koguduse õpetaja ja Austraalia praostkonna praost.
Tiskrevälja tänav
Tiskrevälja tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Tiskre asumis.
Tänav sai nime 18. detsembril 1995.
Aleksandǎr Tomov
Aleksandǎr Tomov Lazarov (bulgaaria Александър Томов Лазаров; sündinud 3. aprillil 1949) on endine Bulgaaria maadleja.
Talamus
thumb|[[Magnetresonantstomograafia kujutis inimese ajust koos viitega talamuse asukohale.]]
Aleksandǎr Tomov
Sotsialismimaade boikoti tõttu ei saanud ta 1984. aasta olümpiamängudel võistelda ja nii jäigi tal kuldmedal olümpiamängudel võitmata, kuigi võitis sama aastal Euroopa meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses.
Talamus
Talamus ehk taalamus (kreeka keeles θάλαμος – kamber, ruum, ladina keeles thalamus) on selgroogsete, kaasa arvatud inimeste ajus asuv paariline närvirakkude kogum.
Aleksandǎr Tomov
1979. aastal tunnistati ta Bulgaaria Aasta sportlaseks.
Talamus
Vananenud nimetused: nägemiskühm, tundekühm.
Aleksandǎr Tomov
Tema lemmikvõte oli ülerinnaheide, mis raskekaalus polnud eriti tavaline.
2003. aastast kuulub Fila Hall of Fame'i.
Talamus
Klassifikatsioon
Talamused kuuluvad vaheaju koosseisus peaaju juurde.
Inimestel
Talamused asuvad ajukoore ja vaheaju vahel ning on hallainest moodustised. Talamuse sees paikneb ligi 40 tuuma ja sagitaalne õõs - kolmas ajuvatsake (ventriculus tertius). Talamuse kummagi külje juures asub metatalamus.
Ülesanded
Talamus saadab sensoorset infot ja motoorseid signaale suurajukoorele, samuti reguleerib ärkvelolekut, und ja aktiivsust. Talamus ümbritseb kolmandat vatsakest. Inimestel on talamus umbes 5,7 cm pikkune. Selle kahjustus võib põhjustada püsiva kooma.
Arvatakse, et talamus on "ülekanne", mis ainult edastab signaale suurajukoorele, suuraju poolkerade tuumadesse (basaaltuumadesse) ja hüpotalamusse. Uuemad uuringutulemused vihjavad, et talamuse funktsioon on siiski rohkem selektiivne.
Franz Julius Ferdinand Meyen
pisi|Meyeni raamatu "Ueber die neuesten Fortschritte der Anatomie und Physiologie der Gewächse" esikaas Franz Julius Ferdinand Meyen (28. juuni 1804 Tilsit – 2. september 1840 Berliin) oli saksa botaanik. Botaaniline nimelühend on Meyen.
Elukäik
Meditsiini kõrvalt õppis Meyen ka botaanikat, keskendudes taimede histoloogiale. Alexander von Humboldti soovitusel purjetas ta aastail 1930–1932 ümber maailma, külastades Brasiiliat, Tšiilit, Boliiviat, Peruud, Polüneesiat ja Hiinat. Pärast naasmist keskendus ta kogutud materjali läbitöötamisele.
Reisi tulemusel andis Meyen välja kolmeköitelise raamatu "Grundriß der Pflanzengeographie" ('taimegeograafia põhialused'). Teose esimeses köites käsitles ta kliima mõju taimestikule, teises köites pinnase mõju. Kolmandas osas tegi ta juttu taimede füsiognoomilistest tüüpidest ja kirjeldas taimestiku tsoone, teose lõpus käsitles ta veel kultuurtaimi.
1834. aastal sai Meyenist Berliini ülikooli erakorraline botaanikaprofessor. Pärast seda keskendus Meyen põhiliselt taimefüsioloogiale. Ta kirjeldas põhikude, mõistis taimede kasvu kui rakkude jagunemise tagajärge ning sõnastas 1830. aastal teoses "Phytotomie" siis veel kinnituseta rakuteooria.
Tunnustus
Berlin-Lichtenbergi linnaosas kannab Meyeni nime üks tänav. Tema auks on nimetatud ka Meyenia perekond akantuseliste sugukonnas.
Camilo (laulja)
pisi|Camilo. Camilo Echeverry Correa (sündinud 16. märtsil 1994 Medellínis Colombias) tuntud lihtsalt kui Camilo, on Colombia laulja ja laulukirjutaja.
Vosmoi Kanal
Vosmoi Kanal on meelelahutuslik Valgevene telekanal.
Kanali eetris on dokumentaalfilmid, analüütilised saated, intervjuud tuntud muusikute ja näitlejatega, kulinaariasaated, uudised, hommikused meelelahutussaated jne.
Telekanal on venekeelne.
Sydney Kingsford-Smithi rahvusvaheline lennujaam
pisi|[[Qantas Airways|Qantase lennukid lennujaamas.]] Sydney Kingsford-Smithi lennujaam (kõnekeelne Mascot'i lennujaam, Kingsford Smithi lennujaam või Sydney lennujaam; IATA: SYD, ICAO: YSSY; ASX: SYD) on Sydney, Austraalia, rahvusvaheline lennujaam, mis asub Sydney kesklinnast 8 km Mascoti äärelinnas.
Ämari vangla
Ämari vangla oli vangla Harju maakonnas tänase Lääne-Harju valla territooriumil Rummus. See lõpetas tegevuse 1. novembril 2007, kui see liideti Murru vanglaga.
Vangla ülesanded
Vangla ülesandeks oli vastavalt põhimäärusele:
Ämari vanglas oli kokku viis salka (ametliku nimega eluosakonda), viis üksteisest eraldatud ühiselamu tüüpi maja, kus igas elab 80–120 vangi. Ämari vanglas oli ainult üks eluosakond (V) lukustatud kambritega, ülejäänud neli eluosakonda (I, II, III, ja IV) on aga ühiselamu tüüpi hooned. Ämari kõige rangema režiimiga osas, viiendas salgas, kus säilitati eluaegseid vange, distsiplinaarkaristust kandvaid või teistest julgeoleku kaalutlusel isoleeritud kinnipeetavaid. Vanglažargoonis kutsutakse seda "valgeks majaks“. Teiste eluosakondade toad olid varustatud puidust ustega, mida ei saanud ööseks lukustada. Laagertüüpi vanglas nimetatakse kinnipeetavatele elamiseks määratud hooneid eluosakondadeks, mis sisuliselt on aga tegelikult ühiselamud. Eluruume aga tinglikult kambriteks. Ämari vanglas on ühes hoones kaks eluosakonda koos, kus asuvad eluosakonnad on üksteisest eraldatud hoone poolitamise teel koridori keskel, teistes kõikides on igas hoones üks kinnipeetavate eluosakond.
Vanglas tegeles üldhariduse andmisega (nii põhikooli kui ka gümnaasiumi osas ja nii eesti kui ka vene keeles) alguses Rummu Erikutsekool, hiljem tegeles üldhariduse andmisega Keila Ühisgümnaasium. Samuti tegeles kutsehariduse andmisega Rummu Erikutsekool. Ämari Vangla territooriumil paiknevas metallitsehhis valmistas AS Eesti Vanglatööstus töömahukaid metallkonstruktsioone, mööblit, kaminaid, ahjusid, tarvikuid jne.
JUM-422/4
Eesti NSV Siseministeeriumi kinnipidamisasutus (JUM-422/4) pindalaga 92 743 m² valmis 15. veebruaril 1984. aastal. Vangla asus Harju rajoonis Rummu alevikus ligikaudu 9,3 hektari suuruse pindalaga valvataval maa-alal. Vangla oli mõeldud 500–550 kinnipeetavale.
Alexander Lütkens
Alexander Lütkens (24. august / 5. september) 1842 Tveri kubermang – 22. aprill 1898 Suure-Konguta mõis, Tartumaa) oli Eesti metsandustegelane.
Ämari vangla
PTK nr. 4
Kinnipidamisasutuse nimetus muudeti ENSV Siseministeeriumi 17.05.1990. a käskkirjaga nr 67, Parandusliku Töö Koloonia nr. 4, moodustati Siseministeeriumi Parandusliku Töö Valitsuse baasil Kohtuotsuste Täitmise Amet.
Alexander Lütkens
Lütkens õppis Tartu Aleksander I gümnaasiumis, metsandust õppis Saksamaal Tharandi metsaakadeemias. Ta töötas pikemat aega Tartumaal metsaülemana.
Ta oli tegev Liivimaa Üldkasulikus ja Ökonoomilises Sotsieteedis ning Balti Metsaseltsis.
Ämari vangla
PTK nr. 4
1991. aastal toimus PTK nr. 4 rahutus, kui mitu kinnipeetavat ronisid korstna otsa, põhjuseks oli kinnipeetavate soov vanglast vabaneda
Alexander Lütkens
Temalt ilmus kirjutisi metsanduse kohta selle sotsieteedi nädalalehes Baltische Wochenschrift.
Ta on maetud Tartu Vana-Jaani kalmistule.
Ämari vangla
PTK nr. 4
1992. aasta 11. märtsil koloonias nr. 4 alanud massiliste korratuste ajal süüdati kinnipeetavate poolt põlema ühiselamu nr 2 hoone. Kahjustused olid nii suured, et hoone tunnistati kõlbmatuks ning taastamistöid suure mahu tõttu ei teostatud. 1992. aastal toimus koloonias nr. 4 pikim vanglarahutus ning kõige suurim põgenemine. Koloonia nr. 4 massiline korratus põhjustas ka teistes vanglates rahutusi, olukorra lahendamiseks kasutati teiste vanglate ametnikke ja K-komandot.
Ämari vangla
Riikliku Kinnipidamiskohtade Ameti peadirektori 03.05.1994. a käskkirjaga nr 81 nimetati kinnipidamisasutused vanglateks.
1996. aastal leidis aset rahutus Ämari Vanglas, milles osalesid 6 alkoholijoobes kinnipeetavat. Vigastati kahte vanglaametnikku ja kinnipeetavad üritasid vanglast põgeneda.
2006. aastal alustasid rohkem kui sada Ämari vangla kinnipeetavat alustasid näljastreiki, kuna nad pole rahul vangla plaaniga likvideerida vangide poolt ehitatud spordinurgad
Ämari vangla liideti 1. detsembril 2007 Murru vanglaga (justiitsministri 28.09.2007. a määrus nr 39).
Millau viadukt
Millau viadukt (prantsuse keeles Viaduc de Millau) on vantsild Prantsusmaal Millau lähedal Tarni jõel. Sild on osa A75 maanteest, mis ühendab Pariisi Vahemere rannikuga.
Millau viadukt on maailma kõrgeim vantsild, mille kogukõrguseks on 343 meetrit (see on 16 meetrit kõrgem kui Eiffeli torn). Silla pikkus on 2460 meetrit.
Silla projekteeris Norman Foster. Ametlikult avati see 14. detsembril 2004.
Biodünaamiline põllumajandus
Biodünaamiline põllumajandus ehk biodünaamiline põllundus (ehk biodünaamika) on antroposoofia alusel teostatav mahepõllumajanduse liik.
Eestis ühendab praktikuid Eesti Biodünaamika Ühing.
Māris Liepa
Māris Rūdolfs Liepa (vene keeles Марис Эдуардович Лиепа Maris Eduardovitš Liepa; 27. juuli 1936 Riia – 26. märts 1989 Moskva) oli läti ja Nõukogude Liidu balletitantsija.
Māris Liepa alustas oma karjääri balletitantsijana 1955. aastal Riia Ooperi- ja Balletiteatris. Aastatel 1956–1960 töötas ta Vladimir Burmeisteri kutsel Stanislavski ja Nemirovitš-Dantšenko Moskva Muusikateatris. 1960. aastal sai temast Moskva Suure Teatri solist. Kui Juri Grigorovitš määrati 1964. aastal Suure Teatri peaballettmeistriks, tekkis neil alguses hea koostöö. Aja jooksul Liepa suhted Grigorovitšiga halvenesid, eriti pärast 1979. aastal ajalehele Pravda antud intervjuud, kus Liepa rääkis kriitiliselt Grigorovitši balletijuhtimismeetoditest. Kahe aasta jooksul ei saanud Liepa Suure Teatri laval enam ühtki uut rolli. 1982. aastal oli Liepa viimane esinemine Suure Teatri laval. Grigorovitši survel langetas teatri kunstinõukogu otsuse "professionaalse kõlbmatuse" kohta ja Liepa oli sunnitud 45-aastaselt pensionile jääma.
Pärast seda jätkas Liepa tööd balletiõpetajana Moskva Riiklikus Koreograafia Akadeemias. Aastatel 1983–1985 oli ta Sofia Rahvusooperi peaballettmeister.
Isiklikku
Māris Liepa oli neli korda abielus. Esimese abikaasa Maia Plissetskajaga kestis kooselu kolm kuud. Teisest abielust oli Liepal kaks last: Andris Liepa ja Ilze Liepa.
Pikakari rand
pisi|Pikakari rand, [[Katariina kaist vasakul pool]] Pikakari rand on Tallinna linnale kuuluv avalik supluskoht Põhja-Tallinnas Paljassaare asumis Paljassaare poolsaarel Katariina kai kõrval.
Juurdepääs
Randa pääseb mööda Paljassaare teed ja selle ääres olevat kergliiklusteed. Katariina kai juures aadressil Paljassaare tee 46 asub ligi 100-kohaline sõidukite parkla. Balti jaamast viib Pikakari randa bussiliin nr 59. Liinivedaja on Tallinna Linnatranspordi AS
Ajalugu
Tallinna linn eraldas 2006. aastal Pikakari puhkeala korrastamiseks 3,5 miljonit krooni. Sellega tehti korda sissesõidutee ja ehitati parkla, paigaldati tänavavalgustus, osteti rannainventar, tehti koristus- ja hooldetöid ning palgati rannavalve.
Pikakari ranna avalik supluskoht avati 2007. aastal.
Rannavalve
Suplushooajal (1. juunist 31. augustini) osutab Pikakari rannas rannapäästeteenust AS G4S Eesti Rannavalve. Rannapäästeteenuse osutaja kohustus on märgistada suplusakvatoorium vastavalt nõuetele signaalvärvi märgupoidega ning keelata suplejatel ujumise väljaspool märgupoidega märgistatud suplusakvatooriumi. Rannavalve peab kindlustama päästevahendite olemasolu ja kättesaadavuse supelrannas. Rannakülastajatele pannakse vaatlustorni seinale informatsioon vee- ja õhutemperatuuri, tuule kiiruse ja ultraviolettkiirguse taseme kohta.
Koristustalgud
Coca-Cola Hellenic ja Tallinna Vesi rannakoristustalgud Pikakari rannas toimusid 1. mail 2010.
5. mail 2012 toimusid Teeme ära! talgupäeval Pikakari ranna koristustalgud, kus koos linnaelanikega osalesid jällegi Coca-Cola HBC Eesti AS ja AS Tallinna Vesi töötajad ning Ameerika Ühendriikide Suursaatkonna Eestis töötajad eesotsas suursaadik Michael C. Poltiga. Talgutel koristati Pikakari randa ja rannaümbruses olevat parkmetsa talve jooksul tekkinud prügist ja muust prahist
Laine (reisilaev)
Laine oli Nõukogude Liidus valmistatud ja hiljem Eesti NSV Vetelpäästeühingule kuulunud projekt 1862 tüüpi reisilaev. Algne nimi oli Sulak.
Ajalugu
Laev ehitati 1963 Bakuus ja sai nimeks Sulak. Kokku valmistati kolm seda tüüpi reisilaeva, millest Sulak oli esimene. Algul sõitis laev Kaspia merel, kodusadam oli Astrahan.
1969. aastal toodi laev Eestisse, sai nimeks Junga ja hakkas kuuluma Tallinna Pioneeride Palee juures tegutsevale Noorte Meremeeste Klubile.
Saalkirik
pisi|130px|Võlvitud saalkiriku skeem pisi|130px|Võlvimata saalkirik lameda puulaega Saalkirik (ka ühelööviline kirik) on lihtne ühelööviline ja põhiplaanilt ristkülikukujuline kirikutüüp; enamasti võlvimata, ent kui võlv esineb, siis võlvitoed ei eendu seinapinnast.
Karl Lind
Karl Lind (19. märts 1881 Ulila vald, Tartumaa – 29. november 1944 Gunzenhausen) oli eesti loomaarst.
Laine (reisilaev)
Ajalugu
1972. aastal anti aga edasi vetelpäästeühingule ja sai nimeks Laine. Alates 1972. aasta maist alustas Laine vetelpäästjate õppe-reisilaevana merereise Soome lahele ja Läänemerele Leningradist Klaipedani. Kodusadam oli Tallinn. Reisijad omandasid tavaliselt umbes nädala jooksul vetelpääste algteadmisi.
Nõukogude okupatsiooni lõpuks jäi Laine seisma ja laeva omanikud hakkasid vahetuma. 1991. aastal sai laeva nimeks Maine, 1992. aastal aga läks Rootsi lipu alla nimega Queenie.
Karl Lind
Karl Lind lõpetas Tartu veterinaarinstituudi 1907. aastal.
Laine (reisilaev)
Ajalugu
2005. aastal lammutati laev Rootsis.
Karl Lind
Ta võttis loomaarstina osa Esimesest maailmasõjast, oli Rapla jaoskonna loomaarst aastail 1918–1926 ja alates 1926. aastast kuni 17. septembrini 1944 Eesti veterinaarametkonna juht.
Ta oli Tallinna Jahimeeste Seltsi esimees.
Laine (reisilaev)
Kirjeldus
Laine oli väiksemat tüüpi reisilaev magamiskajutitega. Kokku võttis laev hiljem kruiisi tüüpi reisideks peale 120 reisijat, kellele oli 35 kajutit. Neist 9 kajutit olid 2-kohalised, ülejäänud 4-kohalised. Laeval oli bassein ja kohvik-restoran. Projektis oli ette nähtud ka punanurk meeskonnale. Väga väike süvis lubas sõita jõgedele, kuid suur parda kõrgus ja ballast ka lainetuses rannikulähedasel merel. Süvist oli võimalik muuta ballastitankidega, mille mahutavus oli 400 t. Kaks peamasinat käitasid ühte sõukruvi. Oli ka kolm abimasinat ja lisaks üks abimasin paaditekil tagavarana. Laeval oli 8 veekindlat sektsiooni.
Gustav Ichheiser
Gustav Ichheiser (25. detsember 1897 Kraków – 8. või 9. november 1969 Chicago) oli Poolas sündinud juudi päritolu USA sotsiaalpsühholoog, sotsioloog ja filosoof.
EHL
EHL on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Gustav Ichheiser
Elulugu
Ichheiseri perekond asus 1914 von Krakówist Viini, seal käis ta gümnaasiumi viimases klassis. Aastatel 1915–1918 osales ta Austria-Ungari sõdurina Esimeses maailmasõjas. Sõda mõjus talle traumaatiliselt. Pärast sõda õppis ta Viini Ülikoolis algul õigusteadust, seejärel psühholoogiat ja filosoofiat. Aastal 1924 promoveerus ta Karl Bühleri juhendamisel. Pärast seda töötas ta uuris ta aasta Itaalias Niccolò Machiavellit ning töötas seejärel ajakirjanikuna Viinis. Alates 1926. aastast töötas Ichheiser Viini linna kutsenõustamisametis ja Alam-Austria Tööliste ja Teenistujate Kojas. Aastast 1928 sai temast psühholoogiaosakonna juhataja, lühikest aega (1929–1930) oli Marie Jahoda seal tema assistent. Samal ajal õpetas Ichheiser Viini rahvaülikoolis sotsioloogiat ja rakenduspsühholoogiat. Aastatel 1934–1938 õpetas ja uuris ta ka aeg-ajalt Varssavis Sotsiaalprobleemide instituudis.
Pärast Anschlussi märtsis 1938 põgenes Ichheiser kõigepealt Šveitsi ja seejärel Londonisse. Tema ema, vend, vennanaine ja vennatütar mõrvati koonduslaagris. Londonis töötas ta Londoni Ülikoolis Karl Mannheimi juures. Aastal 1940 emigreerus ta USA-sse, kus ta sai Ameerika Ühendriikide kodakondsuse. Seal töötas ta Chicagos kindlustusäris, seejärel Chicago Ülikooli sotsioloogiaosakonnas.
Aastatel 1944–1948 õpetas Ichheiser Alabamas Talladegas Talladega Kolledžis psühholoogiat ja sotsioloogiat. Aastal 1948 pöördus ta Chicagosse tagasi, kuid ei saanud ülikoolis tööd. Alles Louis Wirthi vahendusel sai ta lepingulist tööd ning uuris sel ajal valgete ja mustanahaliste vahekorda ja "juudi identifikatsiooni".
Aastal 1951 pidi ta elama sotsiaalhoolekande vahenditest ning pärast füüsilist ja psüühilist kokkuvarisemist viidi ta hooldajate ettepanekul paranoidse skisofreenia diagnoosiga Illinoisi osariiki Peoriasse osariigi haiglasse, kus ta veetis 11 aastat. Teadustööd jätkas ta haiglas. Aastal 1963 lasti ta ühena esimestest patsientidest koduhooldusele.
Aastal 1965 sai ta Rockefelleri Fondi stipendiumi, ja 1966 sai ta jälle Chicago Ülikooli tööle. Kui Ichheiser oli saanud veel ühe stipendiumi, kuid ei saanud igatsetud püsitöökohta kõrgkoolis, sooritas ta oma ingliskeelsete teoste kogumiku väljaandmise ettevalmistuste ajal enesetapu.
Psühhiaatriahaiglas viibimise kohta kirjutas ta 1966 avaldamata jäänud käsikirja "Was I insane – or was I "railroaded" to a state hospital? My own retrospective introspection".
Teadustöö
USA-s sai Ichheiserist üks moodsate atributsiooniteooriate teenäitajaid. Teda huvitasid eriti ekslike omistamiste sotsiaalne tingitus ja sotsiaalne mõju. Tähelepanu äratasid ka tema kirjutised etnilistest, eriti antisemiitlikest eelarvamustest.
Pilt teisest inimesest, uurimus sotsiaalpsühholoogiast
Oletame, et A kohtab tänaval B-d, keda ta vihkab. Ta tunneb endas viha tõusmas, kuid surub selle alla ning läheneb B-le täieliku sõbralikkuse ilmega. B ei tea midagi A vaenulikest tunnetest ja võtab A käitumist siirana, ei näe tema teesklust läbi. Mida tähendab A käitumise vaatlemine väljendusena ja vaatlemine muljena? Väljendusena on selle eesmärk maskeerida tegelikku vaenulikkust. Muljena tähendab see sõbraliku hoiaku näivust. Tegelik teine inimene on vaenulik, teise inimese pilt näitab sõbraliku hoiaku märke. Võidakse vastu väita, et see pole tüüpiline näide ja tavaliselt on need omavahel kooskõlas. Vastuseks tuleb lähtuda sellest, et mittevastavus väljenduse ja mulje tähenduse vahel on normaalne ja tüüpiline ning niisugust olukorda saab mõista ainult selle kaudu. Pinge kahe tähenduse vahel tekitavad end väljendav isiksus ja partner, kellele jääb mulje.
Arusaam, et need kaks tähendust on täielikus vastavuses, kui mitte samased, algab eeldusest, et väljendamine ja väljenduse vastuvõtmine on loomupäraselt teineteisele häälestunud ning nende harmooniat võib pidada enesestmõistetavaks. Nagu psühholoogias ja sotsioloogias tihti juhtub, rõhutatakse ühekülgselt harmooniat, kujutledes, et asjad sujuvad, ning ignoreeritakse sama tähtsaid juhtumeid, kus see pingete, konfliktide, vastuolude tõttu nii ei ole, ja see ei võimalda tegelikku probleemi õigesti sõnastada. Oleme tõenäoliselt empiiriliselt õigustatud eeldama, et indiviididel on vastastikku häälestatud väljenduste ja muljete looduslik mehhanism, aga igal juhul tuleb taibata, et sotsiaalse keskkonna mõjud kujundavad seda ning paljudel juhtudel teisendavad radikaalselt. Tegelikult me kohtame sotsiaalselt määratud ja "kunstlikult" suunatud väljendusi ning sotsiaalselt juhitud ja tingitud muljeid. Seda ignoreeriv psühholoogia ei taipa, et inimeste läbikäimist saab adekvaatselt mõista ainult sotsiaalpsühholoogia vahenditega. Loomuliku harmoonia lõdvenemine väljenduse ja mulje vahel toimub üheaegselt mõlemas vallas.
"Sisemise" isiksuse ja selle välise ilmnemise vahel on alati teatud mittevastavus, sest me oleme alati sunnitud mingil määral teesklema, igapäevaelus ei saa valet ja silmakirjalikkust kunagi täielikult vältida. On ka sügavamaid põhjusi: isiksuse sisemus on nähtamatu, välimus nähtav, kuid sotsiaalse kontrolli all on ainult nähtav. Eriti isiksuse käitumine on seetõttu alati ratsionaliseeritum, konventsionaliseeritum, "sotsialiseeritum" kui sisemised kihid, mis jäävad mittesotsiaalseks ja kaootiliseks. Sotsiaalse kohanemise ja assimileerumise vajadus puudutab eeskätt kontrollitavat sfääri. Sellel põhineb pinge reaalse ja näiva isiksuse vahel. Samalaadne sotsiaalselt tingitud teisenemine toimub muljete vallas. Sotsiaalsed mehhanismid kujundavad algset muljete vastuvõtmise varustust. Nähtuse kui mulje tähendus sõltub vastuvõtumehhanismi toimimisest, selle määrab vastuvõtja konkreetne tõlgendus. Mulje, mis ameerika "valgele" jääb neegrist, ei sõltu viimase tegelikest omadustest, vaid esimese rassilistest eelarvamustest. Keskmise ameeriklase keskmine sotsiaalselt aktsepteeritud pilt neegrist tuleneb psühholoogilistest mehhanismidest ameeriklase teadvuses. Meie dispositsiooni saada muljed teisest inimesest ja tema teadvustamise vastavalt sellele kujundavad mõjud eelarvamused ja ideoloogiad, mõjud, millel pole mingit pistmist teise inimese objektiivse mõistmise ja tõlgendamisega, vaid mis moonutavad seda mõistmist. Nende mõjude seas on konventsionaalsed tõlgendused, rassi- ja klassieelarvamused ning vajadus sotsiaalseteks kokkupuudeteks, mis toovad vältimatult kaasa lihtsustused ja ratsionaliseeringud. Need ei allu tõeideaalile, vaid irratsionaalsetele kalduvustele. Nii et teiste inimeste väljenduste mõistmine ja tõlgendamine on moonutustega läbi põimunud.
Mitte ainult inimene tänavalt, vaid ka juhtivad psühholoogid on jätnud märkamata väljendusnähtuste topelttähenduse ega ole taibanud, et väljenduse probleem koosneb kahest problemaatikast. See käib ka Ludwig Klagese väljendusteooria kohta. Õige vaate jälgi on küll tema raamatu "Ausdrucksbewegung und Gestaltungskraft 1. peatükis, eriti seal, kus ta eristab väljendusseadusi ja tõlgendusseadusi. Järgnevas analüüsis seda vahet aga ei tehta. Kui Ernst Cassirer raamatus "Philosophie der symbolischen Formen" (III) ütleb, et väljendusnähtused on tajuva teadvuse põhitegur, siis on tal ohtlik või isegi eksitav vaade: jutt on tegelikult muljetest. Maastiku ähvardav iseloom on muidugi tema tähendus mulje poolest, žesti ähvardav iseloom võib olla ka reaalne väljendus.
Pilt teisest inimesest puudutab ainult muljet. Väljenduse probleem on eeskätt individuaalpsühholoogia probleem, muljeprobleemid ja kõik probleemid seoses kujutlusega teisest inimesest on eelkõige sotsiaalpsühholoogia probleemid. Kui väljendus ja mulje oleksid alati kooskõlas, poleks sel vaatekohtade erinevusel ja kogu arusaamal pildist teise inimese kohta praktilist tähtsust. Neil erinevustel ei ole epistemoloogilist ega metafüüsilist tähtsust.
Pilt teisest inimesest vastab naiivsele, ebakriitilisele teadvusele ning seda saab mõista ainult naiivse teadvuse psühholoogiliste mehhanismide kaudu. See on tihedalt seotud illusiooniga. Pilt teisest inimesest kujuneb pettuse mehhanismide osalusel. Isegi vale, silmakirjalikkuse, teeskluse, varjamise, simuleerimise puhul on olulised mõistmine ja tõlgendus. Need on tõhusad ainult juhul, kui neid läbi ei nähta. Ja konventsionaalne pilt teisest inimesest lakkab olemast, kui see nähakse läbi ja jõutakse teadmiseni. Illusiooni probleem on tihedalt seotud teise inimese pildi probleemiga ja etendab selle analüüsis suurt osa. Aga pettuse probleemil on siin suur tähtsus ka teisel põhjusel. Kuni tõlgendamine toimib õigesti, jäävad tõlgendamismehhanismid varjatuks. Alles pettusekogemus paneb mõtlema ja toob need mehhanismid välja. Milles seisneb teise inimese sotsiaalpsühholoogia tähtsus? See peaks fundamentaalselt valgustama 1) inimestevaheliste kokkupuudete sotsiaalpsühholoogiat, 2) isiksuse psühholoogiat ja sotsiaalpsühholoogiat ja 3) kaasinimeste üle otsustamise praktilist psühholoogiat.
Vägivallahirm ja pettusehirm: mõnede märkustega antisemitismi sotsiaalpsühholoogia kohta
Lapsest peale tajume sotsiaalsetes suhetest kaht põhilist liiki reaalseid või potentsiaalseid ohte. Me kardame, et meid kahjustatakse meid füüsilise jõuga (vägivallaga) või ähvardades seda kasutada. Ja me kardame, et meid kahjustatakse mingi pettusega või manipuleerimisega. Vägivalla ja pettuse ohule me reageerime hirmu ja vaenulikkusega. Neil on sügav mõju kogu meie sotsiaalsele kogemusele. Me kardame "gängstereid" ja "petiseid". Ühe või teise hirmu või vaenulikkuse tüübi valdamisel on sügav mõju isiksuse struktuurile ning eriti suurema ebakindluse ajal määrab see tema ühiskondlike ja poliitiliste hoiakute iseloomu. Ühe või teise valdamist võivad tingida nii individuaalsed kui ka ühiskondlikud (situatsioonilised) tegurid. Milliseid tegureid siin oluliseks pidada? Püüame osutada mõnedele tõenäoliselt kõige tähtsamatele teguritele.
Poliitika on alati olnud vihkamise süstemaatiline korraldamine ("The Education of Henry Adams"). Antisemitism on üks selle psühholoogiliselt kõige tõhusamaid vorme. Asi on selles, et see apelleerib sügavale pettusehirmule, millest masside tunded ja mõtted on eriti meie ajal läbi imbunud. (See käib eriti natsionaalsotsialismi tüüpi antisemitismi kohta.) Juudid sobivad väga hästi petise sümboliks. Siin pole tähtis, mis juudid tegelikult on. (Essays on Antisemitism (toim Koppel S. Pinson), Jews in a Gentile World (toim J. Graeber ja St. H. Britt), eriti Carl Mayer, "Religious and Political Aspects of Anti-Judaism" ja Miriam Beard, "Anti-Semitism-A Product of Economic Myths"; Louis Wirth, The Ghetto.) Et nad ei ole töölised, talupojad ega sõdurid, siis nad sümboliseerivad inimesi, kes nähtavalt ja käegakatsutavalt ei tööta, kuid on siiski edukad tänu "salapärastele" ja "hiilivatele" manipulatsioonidele "kulisside taga". Teiselt poolt, nende omapärane ajalugu, oma maa ja sõjaväe puudumine, eelistus elada linnas on tekitanud juutide hoiakud austada kavalust (väära intellektuaalset väärtust), mitte füüsilist tugevust ja julgust. Juutidest on saanud kavala propaganda tulemusel juurtest lahti rebitud petise sümbol vastandina lihtsõdurile-talupojale-gängsterile-kangelasele, kelle juured on kindlalt veres ja mullas. Sel juhul on tänapäevase antisemitismi üks sügavamaid põhjusi see, et see apelleerib levinud ja sügavale teadlikule või alateadlikule hirmule "petiste" ees ja vaenulikkusele nende vastu. Need sümboliseerivad igasugust pettust, manipuleerimist, intrigeerimist, maskeeritud sundi ja käegakatsutamatut rõhumist. See dramatiseerib igapäevaelu kogemusi lihtsa sõduri-kangelase-gängsteri võitlusena õudsete ja tabamatute jõudude vastu, millega massid toime ei tule. Ebamäärased hirmud päästetakse valla, seni nähtamatu ja tabamatu vaenlane saab näo ja temaga saab lõpuks võidelda.
Juudid ja antisemitism
Antisemitismi tõlgendav sotsiaalpsühholoog on ebamugavas ja paradoksaalses olukorras, sest tema meelest antisemitism ei vaja erilist seletust: kui sotsiaalse reaalsuse taju ei ähmastaks ja moonutaks teatud väärarusaamad "inimloomuse" ja rühmadevaheliste suhete kohta, tunduksid paljud antisemitismi juures hämmastava ja salapärasena näivad asjad päris loomulikud ja ilmsed. Nii et põhiline ülesanne on kõrvaldada väärarusaamad, mis ei lase näha ilmset (Ichheiser, "Why Psychologists Tend to Overlook Certain Obvious Facts"). Peale selle, see ilmne on šokeeriv, sest kõige šokeerivamad on mõned ilmsed faktid, mida me ei näe või ei taha näha. 1. Me kaldume rääkima "eelarvamustest", nagu need oleks midagi veidrat, mis on iseloomulik mõnedele ignorantsetele indiviididele, keda tuleks "valgustada", et neist saaks meietaolised "normaalsed" ja "eelarvamusteta" inimesed. Kui aga pidada eelarvamusteks teatud kollektiivselt tingitud ühiseid väärpilte, mis on ühe rühma liikmetel teise rühma liikmete kohta, ja emotsionaalseid reaktsioone, mis on osalt nende väärpiltide põhjus ja osalt nende tagajärg, siis on eelarvamuste omamine inimese üldine olukord. Reaalne probleem ei ole mitte see, miks teatud inimestel on eelarvamusi, vaid see, miks me märkame ainult mõnesid neist ja miks meid ärritavad ainult mõned neist. (Ainult moodne teadmissotsioloogia mõistab seda tüüpi probleemi täielikult: Karl Mannheim. Ideologie und Utopie.) 2. Teine vaikiv eeldus on see, et antisemitism on "ebanormaalne" reaktsioon "normaalsele" olukorrale. See ei võimalda probleemi õigesti püstitada ega fakte naturalistlikult analüüsida. Kui võtta "inimloomust" ja rühmadevaheliste suhete loomust sellena, mis need on, siis antisemitism on "tavaline" reaktsioon ebatavalisele olukorrale. Reaalne probleem ei ole mitte niivõrd mittejuutide hoiakud ja juutide jooned, vaid ebatavaline ("ebanormaalne") sotsiaalne olukord, milles juudid peavad elama. 3. Kolmas väärarusaam on kalduvus tõlgendada antisemitismi propaganda või patuoinateooria kaudu. Kumbki tõlgendus ei taba märki. Antisemitism on tegelikult tüüpiline sotsiopsühholoogiline ärritus, mis tekib vältimatult rühmadevahelistes suhetes teatud kindlatel tingimustel. Igasugust sotsiopsühholoogilist ärritust võib tüsistada ja liialdada propaganda ning ära kasutada ärrituse objekti kasutamine patuoinana, kuid kumbki teooria ei valgusta algse ärrituse allikaid. Kui ka jätta kõrvale asjaolu, et on palju antisemitismi vorme, millel pole propagandaga suurt pistmist ja milles patuoinamehhanism ei etenda olulist osa, ei vasta need teooriad küsimusele, miks on antisemiitlik propaganda nii tõhus ja miks juudid nii hästi patuoinaks sobisid. Sellistel teooriatel puudub sügav taipamine, nagu ka kapitalismivastaste hoiakute ja meeleolude "seletamisel" ametiühingutegelaste ja "bolševike" saatanliku manipuleerimisega.
Antisemitismi põhiallikate mõistmine eeldab ka nende põhjuste mõistmist, mis seda mõistmist takistavad. Tuleb mõista rühmadevaheliste suhete loomust ja kuidas need teatud tingimustel toimivad.
Nähtavasti on ebateadliku rahvusluse juured lapsepõlves, perekondlikus kogemuses. Isegi kui mitte nõustuda psühhoanalüüsi väitega, et täiskasvanu isiksuse kõik põhikalduvused on omandatud lapsepõlves, tuleb tunnistada, et enamik põhilisi hoiakuid ja arvamusi, millel isiksuse struktuur põhineb, ulatuvad tagasi väga varajasse eluperioodi. Tõsi on ka see, et perekonna intiimses õhkkonnas interioriseeritud hoiakud, arvamused, reaktsioonimustrid ja stereotüüparusaamad jäävad toimima isiksuse süvatasandil. Sellepärast domineeribki psühholoogiliselt utoopiliste marksistlike teooriate kiuste rahvuslik solidaarsus kõigil eluliselt otsustavatel momentidel klassiteadvusel põhineva solidaarsuse üle: klassiteadvus võidakse omandada ainult hiljem reaktsioonina teatud sotsiaal-majanduslikele olukordadele. Poliitilistes vaadetes võidakse kahelda, aga rahvus ei ole problemaatiline, vaid enesestmõistetav. Isegi enne Esimest maailmasõda olid Euroopa sotsialistlikud liikumised ainult nime poolest internatsionalistlikud, ebateadlikult "rahvussotsialistlikud". Ka Jossif Stalini võit Lev Trotski üle oli vene "rahvusotsialismi" võit "internatsionaalse sotsialismi" üle. (E. H. Carr, Nationalism and After)
Tähtis on ka erinevus passiivse, kaitsva rahvusluse ja agressiivse, ründava rahvusluse vahel. Mõlemad võivad seda olla kas teadlikult või ebateadlikult. Passiivne rahvuslus tahab ainult säilitada oma mustri identiteeti ja integriteeti ning reageerib ainult välisele sekkumisele ja häirimisele. Agressiivne rahvuslus püüab oma arusaamu, ideaale ja väärtusi teistele peale suruda.
Mitme ebateadliku rahvusluse vahel on pinge, mis teatud asjaoludel võtab avaliku vaenulikkuse kuju. Ilma pingeta me saame läbi ainult nendega, kes näevad meile tähtsaid asju sarnaselt meiega ning kellel on iseendast ja meist arusaamad, mis vastavad meie arusaamadele. Muidu on vältimatu teatud määral psühholoogilist allasurumist ja sotsiaalset hõõrumist. Et juudid ja mittejuudid on laias laastus läbi imbunud lahknevatest ebateadlikest rahvuslustest, siis nendevaheline pinge on "loomulik" ega nõua erilist sotsiaalpsühholoogilist seletust. (Enamik uurimusi antisemitismist neid fundamentaalse pinge allikaid ei puuduta, vaid tegeleb selle tugevnemise põhjuste ja tingimustega. See käib ka Jacob Levy Moreno avastuste kohta raamatus "Who Shall Survive".) Seletada on tarvis ühelt poolt juudi ebateadliku rahvusluse iseloomulikke ilminguid ja teiselt poolt iseloomulikke vorme, mille võtavad juutide ja mittejuutide suhted. Siin pole kuigi tähtis, kas juudid on määratletud sotsiaalse, rahvusliku, kultuurilise või religioosse rühmana. Võimalik, kuid paljus ebarahuldav määratlus oleks umbes niisugune: juuti saab laias laastus sotsiaalselt ära tunda inimesena, kellel on teatud füüsilised või kvaasifüüsilised jooned (žestid, kõne, maneerid, kehaasendid, näoilme jne), kes on üles kasvanud juudi perekonnas, mida iseloomustab "juudi õhkkond", kellel on seetõttu enamasti teatud erilised, kuigi sageli tabamatud emotsionaalsed ja intellektuaalsed jooned, keda teised peavad juudiks ja kelle isiksust on oluliselt kujundanud see, et teda peetakse juudiks, kellel pole selge, kas see, et ta on juut, tähendab usulist, rahvuslikku, rassilist või kultuurilist liigitust, ja kellel pole oma maad.
Millised reaalsed ja sügavamad motiivid on juutide kalduvusel internatsionalismile? Nagu teisigi, ei motiveeri juute nende kollektiivsetes hoiakutes mitte abstraktsed printsiibid ja ideed nagu "humaansus", vaid nende huvide ja arvamuste juured on teatud rühmaidentiteedis. Kui (Euroopa) juudid on internatsionalismimeelsemad kui teised, siis mitte sellepärast, et nad oleksid vabamad rahvuslikest kalduvustest ja eelarvamustest, vaid sellepärast, et geograafiline olukord suunas neid internatsionalismi kui oma rahvuseprobleemi lahenduse poole: kui kellelgi poleks oma maad, siis juutide olukord ei oleks enam iseäralik. Juudid teevad ebateadlikult seda, mida teevad kõik inimesed, kui neil puudub miski, mis teistel on ja mida üldiselt peetakse soovimisväärseks, isegi nad ise peavad soovimisväärseks. Selle asemel et möönda, et etnotsentrilisele rühmale on oma maa puudumine ebaõnn või vähemalt dilemma, ratsionaliseerivad "internatsionalistlikult mõtlevad" juudid oma anomaalse olukorra, mõtestades ebaõnne ümber väidetava üleoleku kaudu. (Ainult sionistid tunnistavad, et see on ebaõnn, ja püüavad seda korrigeerida.) Selle ümbertõlgenduse järgi tähendab teadlik rahvuslus või patriotism "eelarvamust", "internatsionalistlik mõtteviis" (oma rahvuslike motivatsioonide mitteteadvustamine) "eelarvamustevabadust".
On kolme tüüpi juudi rahvuslust: 1) teadlik juudi rahvuslus, sionism (rahvusluse teadlik ilming väljendab ebateadlikku motivatsiooni adekvaatselt), 2) juutide mittejuudi rahvuslus (samastatakse end teise rahvuse rahvuslusega), 3) juutide ebateadlik rahvuslus oma maa puudumise ratsionaliseerimise kaudu (võetakse omaks internatsionalistlikud või pseudointernatsionalistlikud ideaalid ja samastatakse end vastavate liikumistega). (Louis Wirth, The Ghetto) Et juutide ebateadlik rahvuslus ilmneb alati äraspidises olukorras, kutsub see vältimatult esile mingi antisemiitliku reaktsiooni. Kuidas (antisemiitlikud) mittejuudid reageerivad neile kolme tüüpi juudi rahvuslusele? Reaktsiooni mitte alati teadlik tähendus teadlikus keeles oleks umbes niisugune. 1) Teadliku juudi rahvusluse vastu. "Te ei kuulu meie hulka. Te tunnistate, et teie tegelik kodu on mujal. Mis te siis teete meie seas, kuhu te ei kuulu? Me ei ole teie vastu mitte sellepärast, et te olete juut, vaid sellepärast, et meie seas olete võõras, oma kodumaal mitte." 2) Juutide mittejuudi rahvusluse vastu. "Te tahate meid uskuma panna, et olete üks meie seast, olete nagu meie. Tegelikult olete lõhestunud. Ühe osaga endast olete nagu meie, kuid mõne oma žestiga, millegagi hääletoonis, mõne eelistusega, mõne naljaga ilmutate ootamatult oma isiksuse teist külge, mis on meile võõras, ja seda me kardame kõige rohkem: te saate kergesti imbuda meie rahvuskogukonda ja lõhkuda seda seestpoolt." 3) Juutide "internatsionalismi" vastu. "Te teete näo, et teil pole rahvuslikke eelarvamusi ja te võitlete üldinimlike ideaalide nimel. Tegelikult te võitlete ainult iseenda nimel nagu kõik. Te olete juurtega maast välja kistud ja kuulutate ideaale, mis kisuks kõik teised maast juurtega välja. Te loodate, et kõikidest saavad kodutud võõrad, teie võõrastaatus ei ole siis enam iseäralik ja isoleeriv, sest see oleks kõikide inimeste saatus."
Nüüd võidakse väita, et kuigi juutide ebateadliku rahvusluse tüübid ja ilmingud on õiged, ei saa reaktsioonid niisugused olla, sest keskmine antisemiitlik mittejuut ei ole psühholoogiliselt nii peen. Vastus on järgmine. Me kõik reageerime erinevatel teadlikkusetasanditel. Keegi võib meile mitte meeldida, sest me "tunneme", et ta pole siiras, kuigi me ei teadvusta, et me tajume seda ebasiirust ja see ei meeldi meile. "Ebateadlik" tundlikkus reageerib teiste teatud varjatud ja tabamatule joontele teatud moel, kuid teadlikul refleksioonil jäävad need jooned tihti avastamata. Ebateadlikud reaktsioonid on sageli psühholoogiliselt peenemad kui teadlikud refleksioonid.
Juutide ja mittejuutide suhted järgivad tüüpilist ebateadlikust rahvuslusest läbiimbunud suhete mustrit. Kõrvalekalle tüüpilisest mustrist tuleb põhiliselt sellest, et juudid kui tugevalt enesekeskne rühm ei ela oma territooriumil, vaid teiste enesekesksete rühmade seas. "Juudi probleem" on fundamentaalselt "ökoloogiline", vähemalt seni, kui juudid oma kultuuri säilitavad või vähemalt tahavad seda säilitada ("An Analysis of Jewish Culture" – Jews in a Gentile World: juudid suruvad oma kultuuri teistele peale iseenda kiuste). Juutide ja mittejuutide suhted pole ajaloos olnud häiritumad kui teiste rahvuste vahelised suhted, aga need on olnud teisiti häiritud, sest juudid elasid teiste rahvaste seas (geograafilisi barjääre asendas geto) ja nad olid paljude maade vahel killustunud vähemus (J. O. Hertzler, "The Sociology of Anti-Semitism through History").
Sageli me petame end võimaluse suhtes olla salliv teiste inimeste, nende arusaamade ja väärtuste suhtes. Sallivusel on piirid, mida dikteerib moraalse enesesäilitamise vajadus. Ainult siis, kui me juhtumisi tunneme end väga kindlana, saab see, et "nende" kombed, arusaamad ja väärtused on nii teistsugused, tunduda huvitav või isegi naljakas, kui me ainult oleme kindlad, et nad meie kombeid, arusaamu ja väärtusi ei häiri. Sellepärast on meie alati ainult suhtelise sallivuse piirid määratud tingimustega, millest tähtsaim on füüsilised barjäärid, mis nähtava kauguse abil kehtestavad ja säilitavad oodatavat sotsiaalset distantsi. (Teine tähtis sallivuse tingimus on see, et hoitaks kohta ja rolli rühmadevahelises suhtes. Valged on neegrite suhtes sallivad, kui nood teavad oma kohta. Teise tingimuse määrab see, kui palju "teistsuguseid" inimesi ollakse valmis endi seas taluma.) Artikli "Analysis of Jewish Culture" anonüümne autor ütleb, et iga kultuur on omal maal kodus ja samastab end sellega; teatud ruumiline isolatsioon võimaldab toimida kaitsevahenditel liiga lõhkuvate kokkupuudete vastu väliskultuuridega; meie naiivne reaktsioon on vihkamine nende võõraste kultuuride vastu, mis häirivad meie kindlust oma kultuuri õigsuses; kui me tunneme, et meie kultuur on ohus, võib see viia sõjani; ja kuigi sõda on kohutav, hävitav ja mitteotsustav, leevendab ta vähemalt ajutiselt sisemist konflikti, mida tekitab oht oma kultuurile; kui kultuurid jäävad oma pinnale, võivad nad teineteist vihata, aga halvemal juhul nad võitlevad ja saavad leevendust; aga juutide puhul on teisiti: nad jäävad kultuuriks kultuuris; ümbritseva kultuuri tavaline reaktsioon on vastikus; kui juudi kultuur samastuks teatud maaga, siis see kultuuriline ärritus võiks viia sõjani; juudi kultuuri aga tajutakse parasiidina, mis sekkub oma kultuuri normaalsesse toimimisse; ajalooliselt on reaktsioon sellele anomaalsele olukorrale võtnud väljaajamise, pogrommide, piirangute ja mitmesuguse vägivalla kuju: need on sõja ekvivalendid.