cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Annabergi kreis
Kreisi omavalitsusüksused
Vallad:
Kurgaan
Kurgaanide püstitamise komme hääbus koos ristiusu vastuvõtmisega Kiievi-Vene riigis 10. sajandil.
Turismiatraktsioonina eksponeeritaksetänapäeval näiteks Kertši lähedal asuvat 4. sajandist eKr pärinevat keiserlikku kurgaani.
Kurgaane on kasutatud ka propagandavahenditena. Volgogradi linna püstitati II maailmasõjas pöördelise Stalingradi lahingu auks Mamai kurgaan koos selle kohal kõrguva 102 meetri kõrguse kujuga "Emake kodumaa kutsub!" (vene "Родина Мать зовет!") kujuga. Kogu kompleksi ehitamine kestis kaheksa aastat.
Kasahstani pealinnas Astanas kõrgub keskpargi lähedal obeliskiga kurgaan, mis püstitati sellesse piirkonda küüditatud Nõukogude liidu totalitaarrežiimi ohvrite mälestuseks.
Mordvamaal on taastatud Kshekuravai kurgaan, mida peetakse ersade pühapaigaks.
Maskaroon
pisi|Maskaroon Taanis [[Kronborgi lossi sisehoovis]]
Kurgaan
Varia
Eestis on rahvasuus "Sillamäe kurgaani" nime saanud linna lääneservas asuv Sillamäe radioaktiivsete jäätmete hoidla.
Maskaroon
Maskaroon on inimese- või loomanäoline dekoratiivelement ukse või akna kohal või purskkaevuna seinast eenduv.
.uz
.uz on Usbekistani Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1995. aastast.
Talis Bachmann
Talis Bachmann (sündinud 27. jaanuaril 1951 Tartus) on eesti psühholoog, Tartu Ülikooli kognitiiv- ja õiguspsühholoogia professor.
Ta on tegelenud peamiselt nägemispsühholoogia, teadvuse alusmehhanismide ja tähelepanu uurimise, reklaamipsühholoogia ning õiguspsühholoogiaga.
Tartu Riikliku Ülikooli lõpetamise järel (1974) on valdavalt töötanud oma alma mater 'is. Talis Bachmann on Tartu Ülikooli professor, ajakirja Consciousness and Cognition peatoimetaja, Euroopa Liidu teadvuseuuringute meetme COST Action BM0605 juhtkomitee liige ja Eesti Vabariigi teaduspreemia kahekordne laureaat sotsiaalteadustes (2001, 2006). Ta on olnud Tallinna Pedagoogikaülikooli rektor (1992–1995). Töötanud õppejõu ja teadurina lisaks Eestile USA-s (1990), Saksamaal (1992) ja Inglismaal (1996–1999). On olnud ja on mitme rahvusvahelise teadusorganisatsiooni ja -komisjoni liige, rahvusvaheliste teadusajakirjade toimetuskolleegiumide liige, on Eesti Psühholoogide Liidu asutajaliige.
Elukäik
Talis Bachmann sündis 27. jaanuaril 1951 Tartu Ülikooli õppejõu ja farmatseudi perekonnas. 1967. aastal lõpetas ta viiuli erialal Tartu lastemuusikakooli (õpetaja Renate Piho), 1969. aastal Tartu 5. keskkooli, astus samal aastal Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogia osakonda ning lõpetas stuudiumi 1974. aastal. Aastatel 1974–1977 õppis Talis Bachmann Moskva Riikliku Ülikooli aspirantuuris. Teaduste kandidaadi (Ph.D) kraadi kaitses ta 1979. aastal NSV Liidu Teaduste Akadeemia Psühholoogia Instituudis, juhendaja akadeemik Vladimir Zintšenko. Paralleelselt aspirantuuriga töötas Bachmann Tartu Ülikooli psühholoogia kateedri juures ka lepinguliste tööde täitjana. Tartu Ülikooli õppejõuks sai Bachmann 1977. aastal, töötades assistendi, õpetaja ja vanemõpetajana kuni 1984. aastani. 1984. aastal valiti ta psühholoogia kateedri dotsendi ametikohale. Talis Bachmann kaitses 1989. aastal psühholoogiateaduste doktori (VAK) kraadi Moskva Ülikooli juures (konsultandiks akadeemik Jevgeni Sokolov). 1991. aastal valiti ta Tartu Ülikooli psühholoogia osakonna psühhofüsioloogia professoriks.
1992. aastal valiti Talis Bachmann Tallinna Pedagoogikaülikooli rektoriks, kus töötas kuni 1995. aastani. Sel perioodil viidi TPÜ-s (nüüdne TLÜ) läbi struktuurireform, teadustegevuse reform, avati uusi erialasid ja osakondi (nt reklaamieriala ja psühholoogia osakond), asutati keskusi, laboratooriume ja allüksusi (nt kognitiivse neuroteaduse labor), muudeti raamatukogupoliitikat rõhuasetusega teaduslikule ja rahvusvahelisele fondeerimisele, juurutati õppeteatmikud, algatati TPÜ Toimetiste seeriad, algatati Tallinna Ülikoolide perioodiline väljaanne, süvendati rahvusvahelist koostööd; Eesti Riigikogu otsusega saavutati TPÜ-le ülikooli staatus jmt.
Talis Bachmann juhib omanimelist laborit alates selle loomisest.
Teaduslik uurimistöö
Uurimisteemadest olulisematena tasub mainida taju (sh vormitaju) mikrogeneesi, maskeerimisnähtust, ruumiliselt kvanditud kujutiste taju, selektiivset ruumitähelepanu, tähelepanu moduleerivat mõju tajule, flash-lag-efekti, visuaalsete objektide teadvustamise mehhanisme, illusoorseid kontuure, nägudepõhiseid isiksusehinnanguid, transkraniaalse magnetstimulatsiooni mõju ajuprotsessidele, teadvuslike tajude neurokorrelaate aju biolelektrilistes võnkeprotsessides, ebasiira kommunikatsiooni signatuure aju bioelektrilistes protsessides. Üldteoreetilistest küsimustest huvitavad Bachmanni aja ja ruumi suhted tajukujundi tekkes (protsessid, mis kulgevad mõne tosina tuhandiksekundi jooksul), teadvustamata ja teadvustatud infotöötluse vahekord inimajus ja -psüühikas, teadvustatud subjektiivse tajumuse tekke etappide eripärad ja järgnevus.
Tunnustus
2007 Tartu Ülikooli aumärk
2011 Tartu Ülikooli suur medal
Elulooraamat
2019. aastal ilmus tema elulooraamat "Talise sõnaraamat". Autor Talis Bachmann, toimetanud Ivika Arumäe ja Karl Kello. Tallinn. Argo 2019.
Raukla
Raukla on küla Järva maakonnas Türi vallas.
Gertrude Stein
Gertrude Stein (3. veebruar 1874 – 27. juuli 1946) oli USA kirjanik ja feminist ning modernistliku kunsti ja kirjanduse katalüsaator, kes elas suurema osa elust Prantsusmaal.
Elukäik
Kui ta oli kolmeaastane, kolis tema perekond Viini, hiljem Pariisi. Pisut vähem kui kahe aasta pärast (teistel andmetel olid nad välismaal 1875–1879) tulid nad USA-sse tagasi ja asusid elama Põhja-Californiasse. Vanemad surid, kui Stein oli noorukieas, kuid jätsid viiele elusolevale lapsele piisavalt raha.
Kui Gertrude'i lemmikvend Leo läks õppima Harvardi ülikooli, läks Gertrude temaga kaasa ning õppis 1893–1897 Massachusettsi õppeasutuses The Society for the Collegiate Instruction of Women, mis 1894. aastal nimetati ümber Radcliffe College'iks, ning lõpetas selle kooli 1898. Seal õppis ta filosoof William Jamesi käe all psühholoogiat.
Kui vend läks Johns Hopkinsi ülikooli bioloogiat õppima, läks Gertrude jälle temaga kaasa ning õppis kaks aastat Johns Hopkins Medical Schoolis. Sealt olevat ta mitmel põhjusel meelega välja langenud: ta tahtis koos vennaga Euroopasse minna ning tegelda kirjutamisega ja tal oli armulugu kahe naisega (mille põhjal ta kirjutas romaani "Q.E.D.", mis ilmus 1950. aastal ehk neli aastat pärast tema surma).
1902, Montparnasse'i kunstnike loovuse kõrgajal, asus Gertrude Stein elama Prantsusmaale. Aastatel 1903–1912 elas ta koos venna Leoga, kellest sai kunstikriitik, Pariisis. Gertrude Stein oli lesbi. Alice B. Toklasega, kellest sai tema elukaaslane, tutvus ta 1907. aastal. 1909. aastal kolis Alice Gertrude'i ja Leo juurde elama. Gertrude Stein sai kogu elu elatisraha perekonna ärist.
Pariisis kirjutas ta väga viljakalt romaane, näidendeid, jutustusi, libretosid ja luuletusi. Kujunes välja tema omapärane, mänglev, mõnikord kordav ja puhuti humoorikas stiil. Tüüpilisi tsitaate:
Ta oli nende kunstnike toetaja ning kubistid (Picasso ja Matisse) mõjutasid tugevalt tema loomingut. See liikumine eitas nende kunstnike konventsionaalseid kujutisi, kes ei joonistanud, mida nägid, vaid seda, mida kultuur ja ühiskond oli õpetanud neid nägema. Kubistid tahtsid minna kultuuri õpetuste juurest puhta visuaalse kogemuse juurde. Nad joonistasid inimesi geomeetriliste kujunditena, mis muutuvad sõltuvalt vaatenurgast. Stein püüdis teha midagi kubismile paralleelselt, keskendudes käesolevale momendile. Ta kasutas sõnade kergelt varieerivat kordamist, äärmist lihtsustamist ja fragmenteerimist. Tema essee "Composition and Explanation" seletas tema kirjutamisteooriat kõige paremini. Essee põhines tema loengutel Oxfordi ja Cambridge'i ülikoolis. "Tender Buttons" (kirjutatud 1914) oli kubismist tugevasti mõjutatud teos, mis viis fragmenteerituse ja abstraktsuse äärmuseni.
Kui Inglismaa kuulutas Esimeses maailmasõjas Saksamaale sõja, olid Stein ja Toklas külas Inglismaal Alfred North Whiteheadil. Nad läksid Prantsusmaale tagasi ja töötasid sealsetes hospidalides.
1920. aastatel külastas Steini salongi Rue de Fleurus 27, mille seinad olid kaetud avangardkunstnike maalidega, mitmed nimekad kunstnikud ja kirjanikud, sealhulgas Ernest Hemingway, Thornton Wilder, Sherwood Anderson ja Georges Braque. Stein võttis võõrsil elavate ameerika kirjanike kohta kasutusele nimetuse lost generation. Steini ja Toklase ümber kujunes Pariisis kirjandusrühmitus, mille liikmeid Stein julgustas välja arendama oma isikupärast stiili.
Ta oli äärmiselt võluv, kõneosav, vitaalne ja elurõõmsalt ülekaaluline. Sellisena oli tal lai sõprade ring. Ta reklaamis end väsimatult. Tema arvamused kirjanduse ja kunsti alal olid väga mõjukad.
1932 kirjutas ta tavalugejale arusaadavat stiili kasutades raamatu "The Autobiography of Alice B. Toklas" ("Alice B. Toklase autobiograafia"), millest sai tema esimene bestseller. Pealkirja kiuste oli see tegelikult tema enda autobiograafia. Ta kirjeldas end jultumuseni enesekindla inimesega, kes on alati veendunud, et ta on geenius. Ta põlastas argiseid asju; nendega tegeles Alice Toklas. Autobiograafia stiil sarnanes Alice Toklase enda kirjutatud raamatu "The Alice B. Toklas Cookbook" omaga.
1934–1935 käis Stein loenguturneel Ameerikas. Oma kompositsiooniteooriaid selgitas ta teoses "Lectures in America".
Gertrude Stein kirjutas tavaliselt pool tundi päevas. Alice B. Toklas kogus valminud leheküljed kokku, lõi need masinal ümber ja korraldas teoste avaldamist, asutades Steini teoste levitamiseks kirjastuse Plain Editions. Praegu säilitatakse enamikku käsikirju Yale'i ülikooli raamatukogus (Beinecke Library).
Ühes 1932 kirjutatud käsikirjas on iga sõna may ja May maha tõmmatud ning asendatud vastavalt sõnaga can või sõnadega day või today. Need muudatused tegi Toklas armukadedusest, kui ta oli lugenud Steini varajast avaldamata lühiromaani "Q.E.D.", mis räägib armuloost Steini ja May Bookstaveri nimelise naise vahel.
Poliitiliselt oli Gertrude Stein väga konservatiivne. Ta pidas töötuid laiskadeks, oli vastu Franklin Rooseveltile ja tema New Deal ' ile ning oli Hispaania kodusõja ajal Franco poolt. Hiljem laskis ta käiku projekti Vichy valitsuse juhi Philippe Pétaini kõnede tõlkimiseks inglise keelde.
Teise maailmasõja puhkedes asusid Stein ja Toklas elama üüritud maamajja Rhône-Alpes'i regioonis Aini departemangus Biligninis. Naabritele olid juudi päritolu Gertrude ja Alice teada ainult "ameeriklastena". Nad pääsesid tagakiusamisest tõenäoliselt ainult tänu sõprusele Bernard Faÿga, kes tegi koostööd Vichy valitsusega ja kellel oli sidemeid gestaapoga. Kui Bernard Faÿ mõisteti pärast sõda eluks ajaks sunnitööle, tegid Gertrude ja Alice kampaaniat tema vabastamiseks. Mõni aasta hiljem andis Alice raha, et Faÿ saaks vanglast põgeneda.
Pärast sõda tõstis Gertrude'i staatust Pariisis see, et teda külastasid paljud noored ameerika sõdurid.
Gertrude Stein suri Pariisis 27. juulil 1946 maovähki. Tema kõrval olid Alice B. Toklas, üks venna- või õetütar, üks venna- või õepoeg ja arst kolonel Rogers. Ta maeti Père-Lachaise'i kalmistule.
Gertrude Steini teoseid on liigitatud kolme loomefaasi järgi. Kõikides faasides kasutas ta sümboolikat, et kirjutada lesbilistest tunnetest ja käitumistest, mida ühiskond ei aktsepteeri. 1. faasis kujutas ta olevikku, seda, kuidas elu tema meelest subjektiivselt kogetakse. 2. faasis käsitles ta sõnu asjadena. Ta ignoreeris sõnade ja tähenduste vahelisi seoseid, luues katkendlikku korratut sõnadevoolu. 3. faas (1930. aastate lõpus) tähendas seda, et Stein reklaamis ennast ja oma tugevat isiksust.
Gertrude Stein oli ekstsentriline kirjanik, kes mõjutas 20. sajandi kultuuri oma kirjutiste, tugeva isiksuse ja kunstide toetamisega. Tema kaaslane Alice B. Toklas nimetas teda naiseks, kellel on Rooma keisri pea. Ernest Hemingway ütles, et tema ja Stein olid otsekui vennad. Stein ise ütles enda kohta: Einstein oli sajandi filosoofiline loovvaim ja mina olin sajandi kirjanduslik loovvaim.
Mitmed Steini teosed on viisistatud. Virgil Thompson on tema libretole kirjutanud ooperid "Four Saints in Three Acts" ja "The Mother of Us All". James Tenney on teinud Rose is a rose is a rose is a rose ' ist lühikese kaanoni, mis algab sõnaga a rõhuta löögil rõhulise löögi ees, nii et iga kordus paiskab sõnad segamini, näiteks a/rose is a rose/is a rose is/a rose is a/rose.
Ebahaige
pisi|[[Honoré Daumieri joonistus "Ebahaige"]] "Ebahaige" ("Le Malade imaginaire") on Molière'i kolmevaatuseline komöödiaballett, tema viimane teos (1673).
"Ebahaige" peategelane Argan on mees, kes peab liialdatud surmahirmus end haigeks ja satub niiviisi arstide ohvriks. Teoses ei pilgata mitte ainult arste endid, vaid ka kogu nende ravimiskunsti.
Algselt kuulusid näidendisse ka tantsulised ja muusikalised vahepalad, mille komponeeris Marc-Antoine Charpentier.
Näidendi lavastuses 1673. aastal mängis Moliére peaosa. 17. veebruari etendusel tabas teda ennast ootamatu surm.
Lavastust on etendatud ka Eestis Vanemuise teatris (2011). Tükk pälvis aga teatrikriitikute pahameele.
.uy
.uy on Uruguay Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1990. aastast.
Toppdomän
Viljandi vald (1939)
Viljandi vald oli vald Viljandimaal aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Viljandi valla maa-alast, välja arvatud Metsa, Surva ja Mustapali küla, osa Tusti asunduse, Pärna nr. 115, Rulli nr. 116 ja 117 talu piirkonnad; senise Vana-Võidu valla Mäeltosa maa-alast; senise Uusna valla maa-alast, välja arvatud valla idapoolse osa maa-ala seniste Tarvastu ja Vana-Tänasilma valla vahel kuni Naela taludeni, viimased kaasa arvatud; senise Vana-Tänasilma valla Raudsepa (Vindla) talude piirkonnast; senise Pärsti valla maa-alast; senise Uue-Võidu valla maa-alast, välja arvatud Parika küla ja Kalle asunduse piirkond; senise Sürgavere valla Võistre, Pilustvere, Jaanuse ja Koogla küla piirkonnast; senise Päri valla Juga nr. 2, Tõrva nr. 1 ja Risti nr. 8 talu piirkonnast.
1939. aastal oli vallas 5049 elanikku, see oli Viljandimaa suurima elanike arvuga vald.
Esimene vallavanem oli Juhan Sumeri. 7. detsembril 1939 valiti uueks vallavanemaks endine Sürgavere vallavanem Johan Johandi (kinnitatud siseministri poolt 19. jaanuaril 1940).
Hallkibu
Hallkibu ehk kibutilder (Xenus cinereus) on kurvitslaste sugukonda kuuluva hallkibu perekonna ainus liik.
"Loomade elu" nimetab seda lindu kibutildriks ja paigutab ta tildri perekonda koos teiste tildritega, andes talle teaduslikuks nimetuseks Tringa cinerea.
Leitud fossiilide põhjal on tõenäoline, et hallkibu eraldus liigina oma sugulastest oligotseeni ja miotseeni piiril 22–23 miljonit aastat tagasi. Arvatavasti juhtus see Euraasias, sest just sealt on leitud kõige ürgsemaid hallkibuvorme.
Levila
Hallkibu on levinud Euraasia parasvöötmes Soomest läbi Põhja-Siberi kuni Kolõmani. Ta talvitub rannikul Ida-Aafrikas, Madagaskaril, Lõuna-Aasias ja Austraalias. Ta laiendab levilat lääne suunas: Soome ilmus ta alles hiljuti ning tema eksilennud Lääne-Euroopasse kuni Prantsusmaa ja Inglismaani üha sagenevad. Eestis on hallkibu eksikülaline.
Rännakul võib teda kohata Mariaanidel, kuid Palau jääb rändeteedest kõrvale ja seal teda ei kohata. Viimastel aastatel on hallkibu hakanud jõudma Alaskale, Aleuutidele ja Pribõlovi saartele. Iga mõne aasta tagant kohatakse hallkibu neotroopikas ning sinna võivad nad saabuda Aafrikast, aga võivad seltsida ka teiste rändlindudega ja koos nendega sinna Põhja-Ameerika kaudu talveks rännata. Nad on sedasi lõuna suunas jõudnud isegi Argentinasse.
Välimus
Hallkibu üldpikkus on 22–25 cm. Ta on rästasuurune kahlaja, vihitajast natuke suurem. Lind kaalub 50–75 g. Tema tiib on 12–13,5 cm pikk.
Tildritest eristub hallkibu hästi sulestiku ühetoonilise halli värvuse poolest. Ainult kõhualune on valge. Binokliga on hästi näha kaks tumedat vööti tiibadel, seljal on must V-kujund. Lennul on näha laialt valkjas tiiva tagaserv. Hallkibu iseloomulik tunnus on natuke ülespoole kaardus pikk peenike nokk. Kehahoiakult sarnaneb ta vihitajaga. Häälitsused on vilejad, värelevad ja kuristavad.
Hallkibu jalad on lühikesed ja kollakasroosad. Nende kolm eesvarvast on aluse juures hästimärgatavate ujulestadega.
Eluviis
Hallkibu on mageveeliste siseveekogude, peamiselt jõgede lind. Ta asustab mudaseid jõe- ja järvekaldaid, kus leidub kaldale uhutud ajupuid. Ta seltsib meelsasti kivirullija ja väiksemate rüdidega.
Pesitsemine
Hallkibu muneb maapinnale 3–4 muna nagu tildridki. Et suurvee tagajärjel esimene kurn sageli hävib, muneb ta järelkurna.
Oblu
Oblu on küla Rapla maakonnas Rapla vallas.
Aastatel 1993–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Kaiu vallas.
Pasila
Pasila (rootsi keeles Böle) on Helsingi linnaosa.
Pasila asub kesklinnast 3,5 km põhja pool. Ta piirneb lõunas Alppilaga, läänes Keskuspuistoga ja idas Vallilaga.
Pasila rajati 19. sajandil Helsingi eeslinnana. 1891 rajatud raudteejaam andis Pasila arengule suure tõuke.
Ida-Pasila on äripiirkond, kus asuvad Pasila raudteejaam, hotell Holiday Inn, Helsingi Messikeskus, Helsingi Ärikolledž ja Helsingi Rakenduskõrgkool Helia. Ida-Pasilas elab üle 3500 inimese. Enamik sealseid hooneid on valminud 1970. aastatel betoonplaatidest.
Ida- ja Lääne-Pasila piiril asub Soome suurim mitmeotstarbeline jäähall Hartwall-areena.
2005. aastal reastas Helsingi Linnaleht kõik Helsingi 94 asumit kolme parameetri: ilu, moodsuse ja turvalisuse põhjal. Lääne-Pasila saavutas vastavalt 85., 69. ja 72. koha ning oli ka kokkuvõttes 72. Ida-Pasila tunnistati 94., 91. ja 81. koha vääriliseks (ehk sealhulgas kõige inetumaks Helsingi asumiks) ning sai kokku 92. koha, edestades üksnes Myllypurot ja Jakomäke.
Rakvere vald (1939)
pisi|Virumaa valdade piirid enne ja pärast [[1939. aasta vallareformi]] Rakvere vald oli vald Virumaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus Rakvere linnas.
1939. aasta detsembris valiti vallavanemaks Eduard Maide.
Vald kuulus Riigivolikogu 70. valimisringkonda, kust valiti Karl-Eduard Pajos.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Karitsa külanõukogu, Kloodi külanõukogu ja Rakvere külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati valla maa-ala Rakvere rajooni koosseisu.
.um
.um oli Ühendriikide hajasaarte Interneti tippdomeen. Domeen eksisteeris aastatel 1997–2008.
2007. aastal teatas ICANN (Internet Corporation for Assigned Names and Numbers), et .um domeeni registreerimine on lõpetatud, kuna domeeni ei kasutatud enam ja selle eelmine haldaja tahtis kohustusest lahti saada. Varem sai .um domeeni omada 1230 dollari eest aastas (1200 $ – iga-aastane domeeni haldamine, 30 $ – iga-aastane registreerimismaks), kuid siis anti registreerimislehel – www.nic.um – teada, et uusi domeene registreerida ei ole võimalik.
Tippdomeen .um oli peamiselt mõeldud eksperimentaalseks kasutamiseks.
Merle Karusoo
pisi|Merle Karusoo 2014. aasta [[Arvamusfestivalil]] Merle Karusoo (sündinud 1. juulil 1944 Rae vallas) on eesti lavastaja.
1976. aastal lõpetas Merle Karusoo Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri 7. lennu. Lavakunstikooli ajal lavastas ta kursusetööna Eduard Vilde "Tabamata ime" (osades Jüri Krjukov, Anne Paluver, Külliki Saldre jt) ja Friedebert Tuglase novelli ainetel valminud "Popi ja Huhuu" (osades Lembit Peterson, Urmas Kibuspuu ja Kalju Orro).
1999. aastal kaitses Merle Karusoo Tallinna Pedagoogikaülikoolis magistrikraadi (magister artium) tööga "Põhisuunda mittekuuluv".
Aastatel 1968–1972 töötas ta TRÜ sotsioloogia laboratooriumis laborandina. Pärast lavakunstikooli lõpetamist 1976. aastal asus tööle Tallinna Riiklikus Akadeemilises Draamateatris lavastajana, seejärel oli aastatel 1978–1983 Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris lavastaja.
Alates 1976. aastast on Merle Karusoo olnud lavakunstikoolis õppejõud (vaheaegadega). Ta on olnud lavakunstikooli 9. lennu juhendaja ning on osalenud kursuste töös (lavastades diplomitöid) ka hiljem (9., 14., 20. lend jm).
Ta on õpetanud ka Tallinna Ülikoolis ja juhendanud teatriüliõpilasi Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemias. 2014/2015. õppeaastal oli Merle Karusoo Tartu Ülikooli vabade kunstide professor.
Aastatel 1983–1987 oli Merle Karusoo ajakirjade Teater. Muusika. Kino ning Kultuur ja Elu mittekoosseisuline korrespondent. Aastatel 1987–1998 oli ta Pirgu Arenduskeskuse mälusektori juhataja.
Aastatel 1998–1999 oli Merle Karusoo Eesti Draamateatri direktor, seejärel kuni 2006. aastani vabakutseline lavastaja ja 2006. aastal Eesti Draamateatris koosseisuline lavastaja.
Merle Karusoo elutööks peetakse nn mäluteatrit, mille tekstid sünnivad algallikaid intervjueerides või kogudes dokumentaalset algmaterjali muul moel (arhiividest jne). Karusoo algatas Keskvangla vangide meenutuste kogumise.
Merle Karusoo on sageli osalenud harrastusteatrite festivalide žüriides.
Lavastusi
pisi|Merle Karusoo 10. veebruaril 2014 esinemas üritusel "teater/keel" [[Eesti Draamateater|Eesti Draamateatri maalisaalis]]
Ado Masing
Ado Masing (ka Aadu Masing; 4. mai 1862 Valgu – 16. september 1949 Raikküla) oli Einu (rahvasuus Eenu) talu peremees Lipa külas Raikküla vallas.
Lapsena oli ta õpetanud krahv Alexander Keyserlingi lastele Raikküla mõisas eesti keelt.
Pere
Ta on maetud Rapla kalmistule, kus samal hauaplatsil on ka tema väimehe Evald Saagi kalm.
Pakamägi
pisi|Raikküla Pakamägi (2018) Pakamägi (ka Paka mägi) on kõrgendik Raikkülas.
Pakamägi oli Balti jääpaisjärve ajal saar, mille rannaastangud kujunesid jääpaisjärve lainete tegevuse toimel.
Kõrgus merepinnast on 62,5 m.
Kõrgendik võeti looduskaitse alla 1973. aastal ja 2022. aastast on see Raikküla-Paka maastikukaitseala koosseisus.
Koduloolased on arvanud, et Henriku Liivimaa kroonika lõigus, mis kirjeldab sündmusi 15. augustist 1216, mainitud ümberkaudse(te) rahva(ste) Eestimaa keskel Harjumaal Raigele külas aset leidnud iga-aastased nõupidamised ("intraverunt proviniam Harionensem, que est in media Estonia, ubi et omnes gentes circumiacentes quolibet anno ad placitandum in Raigele convenire solebant"), nn Raikküla kärajad, toimusid Pakamäel.
Liivimaa noorema riimkroonika teatel süüdati Harjumaa Jüriöö ülestõusu alguse märgiks mäekünkal asuv maja. On avaldatud arvamust, et see toimus Pakamäel. Kuigi ajaloolane Sulev Vahtre peab loogiliseks, et Raikküla nõupidamiskohana võiks olla kesksel kohal mässu ettevalmistamisel, siis antud juhul näitavad asjaolud, et ülestõusu aktiivsem osa oli Tallinna lähistel ja märgutuli süütati sealkandis, näiteks Saha kabeli asupaigas.
Pakamäel korraldatakse kontserte, suvelavastusi ja selle nõlvadel kelgutatakse.
Pakamägi on siluri Raikküla kihistu stratotüüpne paljand. Seal paljandub ligi 3.3 meetri ulatuses aluspõhja kivimeid, millest ülemised 1,2 meetrit moodustab massiivne korallide ja stromatopooride sisaldusega lubjakivi. Selle all paljandub 1.4 meetrit õhukese- ja keskmisekihilist lubjakivi, mille all eendub taas 0,7 meetrit massiivset lubjakivi.
Muonio vald
Muonio on vald Soomes Lapimaa läänis Lapi maakonnas. Muonio naabervallad on Enontekiö vald, Kittilä vald ja Kolari vald ning Pajala vald Rootsis.
Külad
Järvialue, Kangosjärvi, Kerässieppi, Kihlanki, Kätkäsuvanto, Liepimä, Muonio, Särkijärvi, Ylimuonio.
Võisiku vald
1939. aastal oli vallas 3833 elanikku.
Võisiku vallavanem Leonid Laar valiti 15. aprillil 1939 Viljandi maavolikogu liikmeks.
Võõras
"Võõras" on Albert Camus' romaan.
Meossaare
Meossaare on küla Järva maakonnas Türi vallas. Külas asus Meossaare mõis.
Külas asub Kabala mõisa kalmistu.
1680. aastad
1680. aastad on ajavahemik 1680. aasta algusest kuni 1689. aasta lõpuni.
Yoel Rodríguez
pisi|Yoel Rodríguez (2019) Yoel Rodríguez Oterino (sündinud 28. augustil 1988 Vigos) on Hispaania jalgpallur, kes mängib väravavahina Hispaania esiliiga klubis Eibar.
Ta alustas klubikarjääri Celta de Vigos, mille noorteakadeemiaga liitus ta 1999. aastal. 2009. aastal debüteeris ta klubi põhimeeskonnas Hispaania esiliigas. Hooajal 2012–2013 mängis ta Celta de Vigost laenul Hispaania esiliiga klubis CD Lugo.
Hispaania kõrgliigas on ta mänginud Valencia, Rayo Vallecano, Valladolidi Reali ja alates 2016. aastast Eibari meeskonnas.
Kurla
Kurla on küla Järva maakonnas Türi vallas.
Kurla algkooli õpetaja peres on sündinud Eesti poliitik August Rei. Kurla küla Korstna talus elasid Jüri Vilmsi vanemad.
Ajalugu
Kurla küla esmamainimise ajaks peetakse aastat 1599. Küla hiilgeaeg oli 1930. aastatel, kui külas oli 47 põlistalu, mõned renditalud ja saunikukohad. Külas tegutsesid Kabala Vabatahtliku Tuletõrje ühingu Kurla pritsijaoskond, kaks algkooli, kõrts, mitu seltsi ja piimaühing.
Hariduselu
Kurlas on olnud kaks algkooli: Kurla õigeusklik algkool ja Kurla algkool. Õigeusklik kool lõpetas tegevuse esimese Eesti Vabariigi alguses, teine kool tegutses kuni 1936. aastani, mil ta liideti Meossaare kooliga.
Vaatamisväärsused
Külas asub Kurla karstiala.
Näsuvere
Näsuvere on küla Järva maakonnas Türi vallas.
Pibari
Pibari on küla Järva maakonnas Türi vallas.
1099
1099. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1040. aastad 1050. aastad 1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad - 1090. aastad - 1100. aastad 1110. aastad 1120. aastad 1130. aastad 1140. aastad
8. september
8. september on Gregoriuse kalendri 251. (liigaastal 252.) päev. Juliuse kalendri järgi 26. august (1901–2099).
Kolari vald
Külad
Aitamännikkö, Hietanen, Kattilamaa, Koivula, Koivumaa, Kurtakko, Lappea, Lietorova, Luosu, Luovatus, Pasmajärvi, Rito-oja, Ruokojärvi, Saarenpudas, Sammalvaara, Sieppijärvi, Taapajärvi, Teurajärvi, Poikkijärvi, Vaattojärvi, Venejärvi, Venetti, Väylänpää, Ylläsjärvi, Äkäsjokisuu, Äkäslompolo.
pisi|tühi|Kolari kirik
1670. aastad
1670. aastad on ajavahemik 1670. aasta algusest kuni 1679. aasta lõpuni.
Charles Dias de Oliveira
pisi|Charles (2015) Charles Dias de Oliveira (enam tuntud lihtsalt kui Charles; sündinud 4. aprillil 1984 Belémis) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründajana Hispaania kõrgliiga klubis Eibar.
Alates 2013. aastast on Charles mänginud Hispaania kõrgliigas. Aastatel 2013–2015 mängis ta Celta de Vigos ja 2015–2017 Málagas ning alates 2017. aastast on ta mänginud Eibaris. Ta on kolmel hooajal löönud Hispaania kõrgliigas 12 või enam väravat. Tema edukaim hooaeg on olnud 2018–2019, kui ta lõi liigas 14 väravat.
1999. aasta Venemaa korteripommitamised
4.–16. septembrini 1999 toimus Venemaa linnade töölisrajoonides neli pommiplahvatust. Ametlikel andmetel hukkus neis 293 ja sai haavata 651 inimest. Osa pomme õnnestus enne plahvatusi avastada. Dagestani sõda ja pommiplahvatused olid ajendiks Teisele Tšetšeenia sõjale.
Avaliku uurimise komiteel ei õnnestunud nende intsidentide asjus jõuda ammendavale järeldusele, sest keskvõimuorganid andsid vastuolulisi vastuseid. Peaprokuratuur lõpetas Rjazani kriminaalasja aprillis 2000. Selle juhtumiga seotud materjalid salastati 75 aastaks ja kõik Riigiduuma aktiivsete saadikute uurimiskatsed blokeeriti. Sergei Jušenkov ja Juri Štšekotšihhin, kaks teemat uurinud saadikut, surid hiljem kahtlastel asjaoludel. Asja uurinud ajakirjanik Otto Latsis (Lacis) peksti läbi ja sai hiljem surma autoõnnetuses. Süüdistatuna riigisaladuse paljastamises pandi uurimiskomisjoni advokaat Mihhail Trepaškin vangi. Pommiplahvatustest raamatu kirjutanud endine FSB töötaja Aleksandr Litvinenko mõrvati Londonis haruldase radioaktiivse isotoobiga poloonium-210. (Mürgitamiseks kasutatud kogus maksis umbes 10 miljonit dollarit.)
Plahvatused
Esimene, teistest erinev plahvatus leidis aset Moskvas 31. augustil 1999, kuid mitte elumajas, vaid ühes kaubanduskeskuses. Üks inimene sai surma ja veel 40 inimest sai viga. Plahvatuse korraldajad jätsid sedeli, millel oli öeldud, et plahvatus on Venemaal kasvava tarbijalikkuse tagajärg.
4. septembril 1999 lõhkes autopomm Dagestanis Buinakskis maja ees, kus elasid Venemaa sõjaväelased. Hukkus 64 inimest ja ligi 100 inimest sai viga. Venemaa süüdistas tšetšeeni iseseisvuslasi. Mõni päev hiljem tungisid Dagestani tšetšeeni sissid.
8. septembril 1999 lõhati ühe üheksakorruselise elumaja keldris Moskva kaguosas 300–400 kg lõhkeainet. Hukkus 94 inimest ja veel 150 inimest sai viga. Hävis 108 korterit. Ühele Venemaa uudisteagentuurile helistati ning öeldi, et plahvatus on vastus äsjasele Tšetšeenia ja Dagestani külade pommitamisele Venemaa vägede poolt vastusena tšetšeeni sisside sissetungile Dagestani.
13. september 1999 oli määratud eelmiste plahvatuste ohvrite leinapäevaks. Sel päeval plahvatas suur pomm ühes korteris Moskva lõunaosas Kaširskoje maanteel kaheksakorruselises elumajas. Hoone varises kokku, täites tänava rusudega. Mõned betoonitükid lendasid sadade meetrite kaugusele. Hukkus 118 inimest ja 200 inimest sai viga.
Sel ajal kuulutas Venemaa peaminister Vladimir Putin välja sõja "ebaseaduslike sõjaväeüksuste" vastu Tšetšeenias. Kuigi polnud palju tõendeid, mis oleksid viidanud tšetšeenidele, tegid Venemaa väed ettevalmistusi uueks sissetungiks Tšetšeeniasse ning sealse valitsuse kukutamiseks.
16. septembril 1999 plahvatas veoautosse pandud pomm üheksakorruselise elumaja ees Lõuna-Venemaal Volgodonskis. Hukkus 17 inimest.
Vastuseks tegi Venemaa õhurünnakuid Tšetšeenia mässuliste positsioonidele, naftatöötlemistehastele ning teistele hoonetele Tšetšeenias. Septembri lõpuks oli selge, et tulemas on uus sõda Tšetšeenias. Oktoobriks olid Venemaa maaväed Tšetšeeniasse sisenenud.
Rjazani intsident
22. septembri õhtul 1999 märkasid Rjazani ühe suure elumaja elanikud Aleksei Kartofelnik ja seejärel ka Vladimir Vassiljev, kuidas võõrad laadisid autost maja keldrisse raskeid suhkrukotte. Kohale kutsuti miilits ja elanikud evakueeriti.
Kuulduste levides veetsid Rjazani Daškovo-Pesotšnaja rajooni 30 000 elanikust peaaegu kogu öö tänavatel. Hommikuks meenutas Rjazan piiramisseisukorras linna. Esimene test näitas, et kottides on lõhkeaine heksogeen. Kõik linnast välja viivad teed võeti valve alla, kuid jälgi ei leitud. Ühel keskjaama töötajal õnnestus pealt kuulata kõnet, milles linnast väljas viibiv isik kutsus üles olema ettevaatlik ja hoiduma patrullidest ("Minge lahku ja tulge ära igaüks omaette."). Osutus, et selle isiku telefoninumber kuulub FSB Moskva hoonele.
48 tundi hiljem teatas FSB ülem Nikolai Patrušev, et tegu oli treeningõppusega ja kottides olnud vaid suhkur. Test, millega tuvastati lõhkeaine olemasolu kotis, kuulutati ebatäpseks testri saastumise tõttu varasemast testist.
Erivägede baasis püüdis ladu valvanud dessantväelane Aleksei Pinajev kottidest kirjaga "Suhkur" tee jaoks magusat saada. Ta andis mittemagusast "suhkrust" ülemustele teada. Kohalik FSB tuvastas kottides heksogeeni. Pärast võimude sekkumist võttis Pinajev oma sõnad avalikult tagasi ja ta mõisteti süüdi riigisaladuse avalikustamises ning riigivara varguses. Tema väeosa saadeti Tšetšeeniasse. 2000. aasta märtsis andis polk teate edastanud ajalehe Novaja Gazeta kohtusse. Polkovnik teatas, et Pinajevit pole üldse olemas ning tema väidetavate kohustustega isik poleks pääsenud laskemoonalattu.
Ametlik juurdlus
Ametliku juurdluse andmetel planeerisid ja korraldasid elumajade plahvatused Tšetšeenias tšetšeeni mässajate poolel võitlevad araabia terroristid Ibn al-Khaţţāb ja Abū ‘Umar (mõlemad tapeti hiljem Tšetšeenias). Plaanid koostati Tšetšeenias terroristide laagrites "Kavkaz" Šatois ja "Taliban" Avturõs.
Operatsiooni juhtis karatšai Atšemez Gotšijajev. Lõhkeaine valmistati Tšetšeenias Uruss-Martani väetisetehases, segades kokku heksogeeni, trotüüli, alumiiniumipulbrit ja suhkrut. Sealt saadeti see Kislovodskis asuvasse toiduainete lattu, mille juhataja oli ühe terroristi, Jussuf Krõmšahhalovi onu. Teine vandenõulane Ruslan Magajajev rentis veoauto Kamaz ning kotid jäeti kaheks kuuks sellesse autosse. Kui kõik oli planeeritud, jaotati terroristid gruppidesse, mis vedasid lõhkeainet eri linnadesse. Enamik operatsioonis osalejatest olid tšetšeenid.
Lõhkeaine vedajate ja ladustajate ning muude kaasosaliste seas olid:
Keegi, kes väitis end olevat Gotšijajevi, saatis mitmele Venemaa ajalehele kirja, milles ta ütles, et ta on vaid teadmatu osaline vandenõus, mille organiseeris FSB salaagent Ramazan Dõšekov. Pole teada, kui usaldatavad need väited on.
Pommiplahvatusele eelnenud ja järgnenud sündmused
Venemaal toimunud perestroika ajal alanud erastamine viidi sellele järgnenud osakute ja raha eest toimunud etappidel läbi presidendi dekreetidega. See toimus ilma üldsuse toetuse ja õigusliku raamistikuta. (1997. kontrollis Venemaal 9000 kriminaalset rühmitist oma 600 000 liikmega hinnanguliselt 40% Venemaa majandusest.) Õigusriigile mittetugineva demokraatlikule turumajandusele üleminekut tagama pidava privatiseerimise tulemusena koondus kapital ja võim kriminaalsete sidemetega oligarhia kätte. Selleks ajaks ebapopulaarse Jeltsini asemel uue, tema ringkonda mittekuuluva, presidendi valimise võimalus seadis ohtu nende võimu ja kapitali.
1996.
Aasta alguses oli Jeltsini populaarsus nullilähedane. Järgnenud valimiskampaaniaga see tõusis. 3. juunil toimunud valimiste eel leidis Moskvas aset kolm pommiplahvatust.
1998.
1097
1097. aasta
1999. aasta Venemaa korteripommitamised
Pommiplahvatusele eelnenud ja järgnenud sündmused
VIII Augustis alanud finantskriisi läbi langes Jeltsini populaarsus alla 10%. Valitsus astus tagasi. Riigiduuma keeldus 2 korda järjest Jeltsini esitatud Tšernomõrdinit peaministriks kinnitamast, kandidatuuri 3. korda läbikukkumisel oleks parlament tulnud laiali saata
1097
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1040. aastad 1050. aastad 1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad - 1090. aastad - 1100. aastad 1110. aastad 1120. aastad 1130. aastad 1140. aastad
Aastad: 1092 1093 1094 1095 1096 - 1097 - 1098 1099 1100 1101 1102
1999. aasta Venemaa korteripommitamised
Pommiplahvatusele eelnenud ja järgnenud sündmused
IX Parlament kinnitas peaministriks Jevgeni Primakovi. Esimest korda pärast 1993. aasta Ülemnõukogu laialisaatmist oli Kremlis taas kaks võimukesest. Primakov lasi peaprokurör Juri Skuratovil alustada Jeltsini ja ta tütarde ning ta "peresse" (klanni) kuuluva Berezovski asjade uurimist.
II 2. ja 4. Berezovskiga seotud tulemuslikud läbiotsimised. Pärast seda näidati Jeltsinile filmi Skuratovi (või temataolise mehe) amelemisest kahe prostituudiga. Föderaalnõukogu keeldus Skuratovit maha hääletamast. "Pere" esindajad tegi peaprokurörile ettepaneku lõpetada Mabetexi uurimine võimaluse vastu, et lepitakse Berezovski juurdlusega.
III Skuratov sai Šveitsist Mabetexi kohta detailseimad aruanded. Föderaalnõukogu otsustas taas Skuratovi oma kohale jätta. Filmi näidati seejärel televisioonis. Jeltsin määras Julgeolekunõukogu esimeheks Vladimir Putini (jäi edasi ka FSB direktoriks). Putini eestvedamisel algatati Skuratovi vastu kriminaalasi, põhjendusega, et filmitud seksuaalvahekorrad olid tasu teenete eest. Föderaalnõukogu ei kinnitanud ikkagi peapokuröri tagandamist.
V Parlament oli valmistanud mõned kuud ette Jeltsini tagandamist (sellega seotud viit küsimust). 12 mail, päev enne selle arutamise algust, vallandas Jeltsin Primakovi juhitud valitsuse. Enne hääletamist andis parajasti lobitöö raames toimuvast duuma pressikeskuses teada Aleksander Kravets:"Saadikuid ostetakse ära. Alghind on 30t dollarit." Tagandamine kukkus läbi. Peamises küsimuses (esimese Tšetšeenia sõja ebaseaduslik alustamine ilma parlamendi nõusolekuta) jäi tagandamiseks vajalikust kahest kolmandikust puudu 17 häält.
VI Algas Vene vägede koondamine Tšetšeenia piirile. 6 VI ajalehes Svenska Dagbladet andis rootsi ajakirjanik Jan Blomgren teada, et ühe võimalusena kaalub Kreml tervet rida "terroristlikke pommirünnakuid" Moskvas, mida ajada tšetšeenide süüks.
VII 22. juulil ilmus ajalehes Moskovskaja Pravda artikkel väidetavalt Kremli ühest lekitatud kavast "Torm (raju) Moskvas". Selles nähti ette inimrööve ja terroriakte korraldades ning provotseerides sõda võistlevate kuritegelike klannide vahel, tekitada Moskvas kaos.
VIII 5. VIII tungis Tšetšeeniast Dagestani moslemite väesalk (Islamic International Peacekeeping Brigade (IIPB)). Piiri kaitsma määratud siseväed olid veidi enne sissetungi tagasi tõmmatud.
9. augustil sai peaministriks FSB direktor ja Julgeolekunõukogu esimees Putin. (Ametlikult 16. VIII)
Poole kuu vältel võitles moslemite väesalk Dagestanis vaid kohaliku miilitsaga, ilma et Vene sõjavägi oleks neid rünnanud. Seejärel lahkuti 22. ilma mingite takistuseta Tšetšeenia. Vitali Tretjakov kommenteeris, et sissetung on provotseeritud luureteenistuse poolt. Sõjaajakirjanik Aleksander Zilin kirjutas, et tegemist on ettevalmistusega uueks valimiseelseks Tšetšeenia sõjaks. Septembris kirjutati artikleid ka Berezovski, Vološini ja Anton Surikovi kavandatud äkksissetungist Dagestani. Segadusse sattunud Berezovski ajalehe usaldusalune peatoimetaja Tretjakov kirjutas artikli põhimõttel "ega tema üksi ...".
26. augustil vastas Venemaa moslemite käes olevate Dagestani külade pommitamisega. Algas teine Tšetšeenia sõda.
X Vene väed tungivad Tšetšeeniasse. Televisioonis näidatava valitsusjuhi Putini populaarsus kasvab.
Kremlis luuakse Ühtsuse partei.
XII   19. XII parlamendi valimised. Primakovi ja Lebedevi juhitud partei jääb vähemusse. Nad loobuvad edasisest võitlusest.
31. XII keskpäeval loobus Jeltsin presidendi ametist Putini kasuks. (Juunis toimuma pidanud presidendivalimised sai seetõttu korraldada kolm kuud varem.) Putin andis seejärel välja dekreedi, mis tagas Jeltsinile ja ta pereliikmetele eluaegse (Jeltsin suri 2007. 23. IV. ) kõikehõlmava kohtupuutumatuse. Immuniteedigarantii kaitsesid Jeltsinit läbiotsimise, arreteerimise ja ülekuulamise eest ning kindlustas ta autode, telefonikõnede, dokumentide, pagasi ja kirjavahetuse turvalisuse.
2000.
1. jaanuari südaööl esines presidendi traditsioonilise uusaastapöördumisega juba Putin. ("Ma tahan hoiatada, et mistahes katse astuda üle seaduste ja Venemaa konstitutsiooni piiridest surutakse otsustavalt maha.") Senine õigusliku raamistikuta toimunud erastamine on 2000. aastaks lõppenud.
23. märtsil oli eetris televisioonisaade FSB tippametnike ja Rjazani maja elanike kohtumisest.
26. märtsil valiti endine FSB juht Vladimir Putin presidendiks.
7. mail toimus Putini presidendiks vannutamine. (Kõnest: "Venemaal on valitsuse pea alati olnud ja saab olema inimene, kes vastutab kõige eest.")  17. mail esitas Putin peaprokuröri kandidaadiks Vladimir Ustinovi. Mais lõppes ka Tšetšeenia sõja lahingutega seotud etapp.
Kolm neljandikku Venemaa tippametikohtadest täitsid 2000. aastate alguseks siloviki (endised ja praegused luure- ja julgeolekuteenistuse töötajad).
Jäi veel tšetšeenide poolne 15 IV 2009 kestnud terrorisõda. (2010. 4 IV valiti presidendiks taas Vladimir Putin.)
Tšetšeenia sõja ja presidendikampaania edenedes märkasid mõned Moskva poliitilised vaatlejad toimuva sarnasust propaganda edu tagamiseks kasutatavate sündmuste ärakasutamist ja lavastamist käsitleva Harold Lasswelli raamatuga "Propaganda Techniques in the World War" (NY, Garland, 1972.) Selline kirjandus oli FSB-s populaarne.
1098
1098. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1040. aastad 1050. aastad 1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad - 1090. aastad - 1100. aastad 1110. aastad 1120. aastad 1130. aastad 1140. aastad
Aastad: 1093 1094 1095 1096 1097 - 1098 - 1099 1100 1101 1102 1103
1095
1095. aasta oli 11. sajandi 95. aasta.
Frauenchiemsee
thumb|Frauenchiemsee thumb|Frauenchiemsee talvel thumb|Frauenchiemsee kloostri kellatorn
Frauenchiemsee ehk Fraueninsel on suuruselt teine kolmest Chiemsee järve saarest.
Chiemsee on Baierimaa suurim järv. Järvel on kolm saart: Herrenchiemsee, Frauenchiemsee ja Krautinsel. Kolm saart moodustavad kokku Baierimaa väikseima valla – Chiemsee valla, mis kuulub Rosenheimi maakonda Ülem-Baieris (Oberbayern).
Frauenchiemsee saare pindala on 15,5 ha. See on autovaba saar, millel elab umbes 150 alalist elanikku. Frauenchiemsee uhkuseks on Frauenchiemsee ehk Frauenwörthi klooster. Kloostri rajas Baieri kuningas Tassilo III 782. aastal. Klooster on tegev ka tänapäeval.
Stavropol
Stavropol (vene Ставрополь) on linn Lõuna-Venemaal, Stavropoli krai keskus.
Ajalugu
Linn rajati 1777. aastal kindlusena Aasovi-Mozdoki kindlustatud liinil Venemaa lõunapiiri kaitseks. Stavropoli nimi on tuletatud kreeka keelest (stauropolis 'ristilinn'). Alates 1847 Stavropoli kubermangu keskus. 19. sajandil sai linnast tähtis kaubanduskeskus Põhja-Kaukaasias.
Rahvastik
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Stavropoli elanikest venelasi 88,7%, armeenlasi 4,3%, ukrainlasi 1,6%, kreeklasi 0,6%, karatšaisid 0,5%, aserbaidžaanlasi 0,4% ja valgevenelasi 0,4%.
Anri Rulkovi preemia
Anri Rulkovi preemia on eesti filmiauhind, mille eesmärk on julgustada neid noori filmitegijaid, kelle koolitööna valminud filmis kajastub looja sisemaailm ja selle väljendamise otsingud kõige ehedamal kujul.
Preemia väljaandmiseks asutasid režissöör ja stsenarist Raimo Jõerand, telerežissöör Indrek Simm, filmiprodutsent Peeter Urbla ja teadlane Aleksander Rulkov 2012. aastal sihtasutuse Anri Rulkov. Preemia suurus on 1000 eurot.
Suure-Jaani kihelkond
pisi|Suure-Jaani kirik
Suure-Jaani kihelkond (lühend SJn; saksa keeles Kirchspiel Groß-St. Johannis in Kreis Fellin, St. Johannis Kirchspiel im Fellinschen) oli kihelkond Viljandimaal, Pärnu ja Viljandi kreisis Liivimaa kubermangus.
Piirkonna ajalugu
Tõenäoliselt rajati Suure-Jaani kihelkond 13. sajandil Suure-Jaani muinaskihelkonna aladele.
13.–16. sajandil kuulus kihelkond Viljandi komtuurkonda. Kihelkonnakirikuks oli Suure-Jaani Evangelist Johannese kirik
1865. aastal algas kihelkonnas talude päriseksostmine.
Muonio
thumb|Muonio kirik Muonio on küla Soomes Lapi maakonnas, Muonio valla kirikuküla. Ta asub Muonio jõe ääres.
Suure-Jaani kihelkond
Koolid
20. sajandi esimesed pooles loodi ka:
Muonio
Muonios ristuvad valtatie 21 (E08) ja kantatie 79, mis viib Kittilä valda. Üle silla pääseb Rootsi Muodoslompolosse, kust riksväg 99 viib põhja poole Karesuandosse ja lõuna poole Pajalasse.
Suure-Jaani kihelkond
Koolid
Varem on Suures-Jaanis tegutsenud ka köstrikool.
Muonio
Muonios on põhikool, gümnaasium ja ametikool. Peale selle on seal "suusagümnaasium", kus käidakse õppimas kogu Soomest ja ka välismaalt.
‘Izz ad-Dīn ash-Shaykh Khalīl
‘Izz ad-Dīn ash-Shaykh Khalīl (araabia keeles عز الدين الشيخ خليل) (circa 1962/1964 - September 26, 2004) oli Shajaiyeh linnaosas Gaza linnas sündinud, Ḩamāsi liige. Ta tapeti autopommiga 26. septembril 2004 aastal al-Zahera linnaosas, Damaskuses, Süürias. Selles süüdistati Iisraeli valitsust, kes ei ole vastutust endale võtnud.
Auto lendas tükkideks, lähedalasuvate majade aknad purunesid, kolm kõrvalseisjat said vigastada. Iisraeli ametnikud ütlesid, et pommirünnakutele bussidele Beersheba linnas, Iisraelis 31. augustil vastatakse uue atentaatidekampaaniaga Hamasi juhtidele.
Khalil saadeti Iisraelist välja 1992. aastal, ühena 400 inimeselisest grupist palestiinlastest, kes saadeti Liibanoni 1990. aastate alguses. Ta hakkas elama Damaskuses teiste Hamasi liidritega, mis on ohutum kui Läänekallas ja Gaza sektor, kus Hamasi liidritele sooritatakse pidevalt rünnakuid.
Donostia linnastu
Donostia linnastu ehk San Sebastiáni linnastu on linnastu Hispaanias Gipuzkoa provintsis Donostia linna ümbruses.
Selle pindala on 393,4 km² ja elanike arv 400 960.
Ruila–Laitse tee
Ruila–Laitse tee (registrinumbriga 11161 ) on 5,8 km pikkune kõrvalmaantee Saue vallas.
Tee saab alguse Ääsmäe–Kernu tee kuuendal kilomeetril Muusika ja Ruila küla piiril. Tee kulgeb läbi Muusika, Ruila ja Laitse küla ning lõpeb Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee kümnendal kilomeetril Laitse külas, olles selle kaheksandal kilomeetril juba korra läbinud.
Tee ületab ühe silla (Ruila sild üle Vasalemma jõe tee teisel kilomeetril) ja 2 truupi. Teele jääb kolm bussipeatust: Ruila kool, Ruila tee ja Laitse tee.
Teega ristub neljandal kilomeetril Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee, viiendal kilomeetril Munalaskme–Laitse tee.
Tee on mustkattega. Tee klassi kohta andmed puuduvad. Kuni Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maanteeni on liiklussagedus teel kuni 200 autot ööpäevas, edasi andmed puuduvad. Kiiruspiirangud on Ruila südames (50 ja 70 km/h). Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Põikva
Põikva on küla Järva maakonnas Türi vallas. Küla asub 10 km Türi linnast edelas.
Põikva küla territooriumi läbivad Aruküla jõgi, Pikkmetsa jõgi ja Põikva oja.
1096
1096. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand