cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Spektroskoopiline ellipsomeetria
Valguse polarisatsioon
Polarisatsioon on lainete võnkumise suunda kirjeldav parameeter. Laineid, millel on kindel võnkesuund, võime lugeda polariseerituteks. Polarisatsiooni kirjeldamise saab teha lihtsamaks, kui jagada elektromagnetlaine E vektor kindla suuna ja sagedusega sinusoidaalselt kahest teljest moodustuval tasapinnal võnkuvateks komponentideks. Erinevate polarisatsiooni liikide võrdlemiseks kasutame komponentide faasivahet (\Delta) ning amplituude (E_s ja E_p). Valgus on polariseeritud lineaarselt siis, kui lainepakett koosneb ühest komponendist või kui kõigi komponentide faasivahe on null. Ringpolariseeritud valguse saame siis, kui s- ja p-komponendi faasivahe on 90 kraadi ning komponentide amplituudid on võrdsed (E_s = E_p). center|180px|Linear polarization diagram Lineaarselt polariseeritud valgus: center|180px|Circular polarization diagram Ringpolariseeritud valgus: center|180px|Elliptical polarization diagram Elliptiliselt polariseeritud valgus:
Põhimõte
Ellipsomeeter mõõdab kahte füüsikalist suurust – \Psi ja \Delta –, mis tähistavad vastavalt p- ja s-polariseeritud komponentide ehk paralleelselt (sks p – parallel) ja risti (sks s – senkrecht) langemistasandiga asetsevate elektrivälja komponentide suhet (\Psi) ning faasivahet (\Delta). Suurused \Psi ja \Delta on defineeritud p- ja s-polariseeritud komponentide peegelduskoefitsientide r_p ja r_s kaudu : Peegelduskoefitsiendid on defineeritud kui peegeldunud (E_r) ja pealelangenud (E_i) valguse elektriväljade tugevuste suhe. Uuritavale objektile peale langeva kiire polarisatsioon on teada. Tavaliselt on p- ja s-polariseeritud komponentide amplituudid võrdsed, nende faasivahe \Delta on null ning summaarse komponendi asimuut on 45°. Kuna vaadeldavate elektrivälja komponentide peegelduskoefitsiendid on erinevad, siis pärast katseobjektilt peegeldumist on valguse polarisatsioon muutunud. Seetõttu pole p- ja s-polarisatsioonide amplituudid enam võrdsed ning faasivahe \Delta on nullist erinev suurus, peegeldunud valgus on elliptiliselt polariseeritud.
Fresneli mudel
Lihtsa struktuuriga uuritava objekti korral ning eeldades poollõpmatut paksust jõuavad analüsaatorisse ainult katsekeha pinnalt peegeldunud valguskiired. Poollõpmatu katseobjekti paksus tagab selle, et võime objekti vastaskülje mõju arvestamata jätta. See eeldus kehtib üsna hästi, kui uuritavale alusele langevad kiired koondatakse väiksesse punkti. Seetõttu on katsekeha tagumiselt küljelt peegeldunud valguskiired oluliselt hajunud ning ei satu analüsaatorisse. Sel juhul on mõõdetavad suurused \Psi ja \Delta otseselt seotud uuritava objekti murdumisnäitaja n ja neeldumiskoefitsiendiga \kappa. Eeltoodud tingimustel on võimalik \Psi ja \Delta avaldada Fresneli võrrandite kaudu : Suurused N_1 ja N_2 on vastavalt ümbritseva keskkonna ja uuritava objekti komplekssed murdumisnäitajad. \Theta_i on valguse langemisnurk ning \Theta_r on valguse murdumisnurk. Kahe keskkonna murdumisnäitajate omavahelise seose määrab Snelli seadus, mis on defineeritud mitteneelavate materjalide jaoks : pisi|Kiirte käik kiles lihtsustatud kujul Murdumisnäitajad on elektromagnetlaine faasikiirustega (v_1, v_2) või lainepikkustega (\lambda_1, \lambda_2) eri keskkondades seotud vastavalt: Antud mudel sobib ainult juhul, kui uuritav objekt on kas ühest materjalist või aluse peal oleva kihi mõõtmed on võrreldavad aluse enda mõõtmetega. Õhukeste tahkiskilede puhul tuleb kasutada mõnda teadaolevat dispersioonimudelit.
Tehniline kirjeldus
pisi|Ellipsomeetri katseskeem: 1. Valgusallikas; 2. Polarisaator (statsionaarne või pöörlev); 3. Kompensaator (valikuline); 4. Uuritav objekt; 5. Kompensaator (valikuline); 6. Analüsaator (polarisaator); 7. Detektor Tüüpiliselt kasutatakse ellipsomeetria katseskeemis peegeldumist, kuid analoogselt on võimalik töötada ka läbiva valgusega. Elektromagnetilist kiirgust annab valgusallikas (nt ksenoonlamp), millest tulenev valgus polariseeritakse lineaarse polarisaatoriga, mis võib vajadusel ka pöörelda. Lisaks võib kiirgus läbida ka kompensaatorit (poollaineplaati või veerandlaineplaati) ja kollimeerivat süsteemi ning seejärel langeb valgusvihk uuritavale objektile. Üldiselt koondatakse kiired enne katsekehale jõudmist alla 1 mm läbimõõduga punktiks. Pärast katsekehalt peegeldumist läbivad kiired teise kompensaatori (valikuline) ning polarisaatori, mida nimetatakse analüsaatoriks ning seejärel langevad detektorile (nt CCD). Kompensaatorite asemel on võimalik kasutada ka faasi modulaatoreid ja teisi keerulisemaid optilisi süsteeme. Langev kiir ja peegeldunud kiir moodustavad langemistasandi (langemisnurk ja peegeldumisnurk on võrdsed). Elektrivälja komponenti, mis on polariseeritud langemistasandis nimetatakse p-polarisatsiooniks, ning komponenti, mis on polariseeritud risti langemistasandiga, nimetatakse s-polarisatsiooniks. Kuna mõlemal polarisatsioonil on erinev peegelduskoefitsient, siis pärast peegeldumist pole valgus enam lineaarselt polariseeritud. Kuna p- ja s-komponentide amplituudid ei ole enam samad ning lainetel on faasivahe \Delta, siis on peegeldunud valgus elliptiliselt polariseeritud. Katseobjektile langeva valguse langemisnurk valitakse nii, et mõõtmise tundlikkus oleks maksimaalne. Pooljuhtide puhul oleks selline langemisnurk tüüpiliselt 70–80°.
Kasutusalad
Spektroskoopiline ellipsomeetria kui optiline mõõtmismeetod leiab kasutust väga erinevates valdkondades, alates pooljuhtide füüsikast kuni mikroelektroonika ja bioloogiani. Samuti on tehnika kasutusel nii tööstuses kui ka teaduslaborites. Ellipsomeetriale pole võrdväärset õhukeste tahkiskilede metroloogias ning meetodit saab kasutada reaktoris kile kasvu jälgimiseks reaalajas. Näiteks aatomkihtsadestamise või keemilise aurufaasist sadestamise meetodil ei pruugi aatomkihtide kasv reaktoris olla kogu protsessi vältel ühesugune ning valminud objekti paksuse jagamine kasvutsüklite arvuga ei anna täpset ülevaadet kasvu kiirusest. Ellipsomeetria kui objekti mittekahjustav ja kontaktivaba mõõtmistehnika võimaldab määrata tahkiskile kasvu kiirust kogu protsessi vältel. Tänu kiirte fookusseerimisele saab mõõta väga väikeseid objekte ning kaardistada mõõdetavaid suurusi üle suure pinna. Ellipsomeetria pakub üha enam huvi teadlastele bioloogias ja meditsiinis, kus mõõdetakse erinevate biomolekulaarsete kihtide paksuse variatsiooni.
Ando Kiviberg
Ta oli Korp! Sakala Meeskoori ametliku loomise üks eestvedajaid aastal 2001.
Poliitiline tegevus
1995. aasta Riigikogu valimistel kandideeris Kiviberg Järva ja Viljandi maakonnas valimisliidu Isamaa ja ERSP liit nimekirjas ning 2011. aasta valimistel erakonna Isamaa ja Res Publica Liit nimekirjas.
Aastatel 1996, 2005 ja 2009 kandideeris ta kohalikel valimistel Viljandi linnas. Ta on Viljandi Linnavolikogu liige.
2013. aasta kohalikel valimistel oli Kiviberg IRL-i kandidaat Viljandi linnapea ametikohale. Teda toetas 809 valijat (10,81% häältest).
2021. aasta valimistel oli ta erakonna Eesti 200 kandidaat Viljandi linnapea ametikohale. Ta sai 270 häält ning pääses Viljandi linnavolikokku. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 8 (Järva- ja Viljandimaa) 1785 häält ning ei osutunud valituks.
Maks Päss
Maks Päss (30. juuni 1896 Jõgeveste vald, Viljandimaa – 26. detsember 1977 Malta) oli eesti advokaat.
Ta lõpetas 1925. aastal Tartu Ülikooli, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane; dr. jur. (Heidelbergi ülikool, 1947).
Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas. 1920–1925 Tartu maavalitsuse ametnik, 1925–1934 vandeadvokaadi abi Tartus, 1934–1940 vandeadvokaat Tallinnas.
Teenis 1941–1944 Saksa sõjaväes, läks 1944 Saksamaale, 1948 Inglismaale, 1974 Maltale, kus suri.
89 (Tallinna bussiliin)
89 oli Tallinna esimene eraettevõtte kommertsbussiliin, mis ühendas Maneeži ja Linnamäe teed.
Liini teenindas MRP Liinide AS Scania CR112 ja Volvo B10M tüüpi bussidega. Väljumiste intervall oli 16 minutit.
Liin suleti 1998. aastal.
Ružany Peeter-Pauli kirik
Ružany Peeter-Pauli kirik (valgevene keeles Царква Сьвятых Пятра і Паўла) on kirik Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Ružany alevis, aadressil пл. 17 Сентября, 2.
Kirikut kasutavad õigeusklikud, see on muinsuskaitse all. Ružany Peeter-Pauli kirik on Bresti ja Kobryni piiskopkonda kuuluva õigeusu kihelkonna keskuseks.
Kirikuhoone
Ružany Peeter-Pauli kirik on barokkstiilis ühe torni ja ühe lööviga hoone. Fassaadi liigendavad nišid ja pilastrid, samuti ka kolmnurkne frontoon. Kirik lõpeb poolringi kujulise apsiidiga. Käärkambrid asuvad löövi mõlemal küljel, paigas, kus see apsiidiga kokku saab; ruudukujuliste ruumide laeks on ristvõlv.
Nelinurkne kahekorruseline torn on ühtlasi ka kellatorniks. Varem kaunistasid seda Peetruse, Pauluse ja Moosese elusuuruses kujud. Kujud võeti maha XIX sajandi keskpaigas, mil hoone läks õigeusu koguduse valdusse. Maha võeti ka kiriku siseruume ehtinud puidust inglikujud.
Ajalugu
Esimesed teated kiriku kohta pärinevad aastast 1568. Algselt asus seal puidust hoone, mis kuulus õigeusu kirikule. Aastal 1675 ehitati selle asemele kreekakatoliku kirikule kuuluv kivikirik, mida haldasid basiliaanid. Aeg, mil üleminek toimus, ei ole teada.
Praeguse kirikuhoone ehitus algas aastal 1762. Barokkstiilis hoone arhitektiks oli Jan Samuel Bekker. Hoone valmis aastal 1779 ja asus basiliaanide kloostri juures. Aastail 1784–1788 hoonet remonditi.
Klooster suleti aastal 1834, aga aastast 1839 anti hoone üle õigeusu kirikule. Kiriku juures olnud maad riigistati. Eustachy Kajetan Sapieha annetas 345 rubla, et kiriku juures avataks kool, aga 3400 rubla annetas ta kiriku remondiks.
Aastal 1875 põles kirik maha. Praktiliselt jäid kirikust püsti vaid seinad; tulest jäi puutumata vaid väike ala altari ümber. Ikoonid jõuti tulest välja tuua, muu kiriku inventar aga hävis. Aastal 1878 lõppesid kiriku taastamistööd, pärast seda on hoone tänapäevase välimusega.
Esimese maailmasõja ajal evakueeriti kiriku varad Venemaale, sellele vaatamata jätkas sealne kogudus oma tegevust. Sõja ajal maeti kiriku juurviljaaeda lahingus langenud Saksa sõdurid; nende hauale pandi aga graniidist mälestuskivi. Kui Ružany hõivasid Nõukogude väed, mattis kohalik vaimulik, kes kartis, et sissetungijad rüvetavad sakslaste haua, mälestuskivi mulla alla.
Poola võimu ajal kasutasid kirikut katoliiklased, aga kiriklasse ja endise kloostri ruumidesse rajati kool. Saksa okupatsiooni ajal muudeti kirik haiglaks ja vanglaks, kiriku altarit kasutati operatsioonilauana. Sealne vaimulik Iaan Naŭrodzki organiseeris kirikus haavatud ja vangi langenud Punaarmee sõdurite ravi. Nõukogude võimud muutsid kiriku turismibaasiks, aga vaimulik Iaan arreteeriti. Alles pärast tema surma sai teatavaks tema tegevus sõdurite elude päästmisel; nii sai ta postuumselt Punatähe ordeni.
Vaatamata sellele, et kirik ei olnud ametlikult avatud, toimusid kogu Nõukogude perioodil selle juures jumalateenistused. Aastal 1990 kirik remonditi, aga aastal 1992 avati selle juures kool.
Periboia
Nime Periboia (ladinapäraselt Periboea) kannavad mitu vanakreeka mütoloogia tegelaskuju:
Rutka mäed
Rutka mäed (ka Tapa-Pikassaare oosistu, Pikkmägi) on oosistu Lääne-Viru maakonna Kadrina valla ja Harju maakonna Kuusalu valla piiril, Tapa linnast põhja pool. Oosistu jääb Ohepalu looduskaitsealale.
See radiaalne oosistu saab alguse Tapa linna lähedalt Valgejõe oru lammilt, ulatudes loodes Pikasaare sooni. See kujutab endast ooside ahelikku, milles on raske eristada üksikuid pinnavorme, kuna oosid on tihedalt üksteisega liitunud. Ooside laed kerkivad tasandikust 15–18 m kõrgusele, kõrgeima oosi hari ulatub Ohepalu järve lähedal 109,5 m üle merepinna.
Balti teatrikevad
Balti teatrikevad (üldisema nimega ka: Balti teatrifestival) oli kahel vahemikul (1956–1958 ja 1984–1992) toimunud teatrifestival. Festivalidel osalesid teatrid Eestist, Lätist, Leedust, Valgevenest ja 1984. aastast ka Kaliningradi oblastist.
Viimane "Balti teatrikevad" toimus Valgevenes Grodnas.
Venemaa Föderatsiooni Föderaalse Julgeolekuteenistuse Piiriteenistus
Venemaa Föderatsiooni Föderaalse Julgeolekuteenistuse Piiriteenistus on Venemaa Föderaalsele Julgeolekuteenistuse koosseisu kuuluv riigipiiri valvega tegelev organisatsioon, mille eellaseks olid NSV Liidu Piirivalveväed.
Ermitaaž
Ermitaaž (ametliku nimetusega Riiklik Ermitaaž) on muuseum Venemaal Peterburis.
Venemaa Föderatsiooni Föderaalse Julgeolekuteenistuse Piiriteenistus
Pärast 1991. aastal toimunud Riikliku Julgeolekukomitee eraldamist iseseisvateks organisatsioonideks olid piirivalveväed kuni 11. märtsini 2003 iseseisev organisatsioon, siis aga liideti uuesti Vene FSB-ga. Järk-järgult muudetakse piirivalveväed professionaalse kaadriga organisatsiooniks ning 2008. aastal kavatsetakse loobuda ajateenijate kutsumisest teenistusse FSB piirivalvevägedesse.
Ermitaaž
1764. aastal Katariina Suure poolt Berliinist omandatud umbes veerand tuhandele hollandi ja flaami kunstniku teosele ning 1769. aastal Dresdenist omandatud umbes 600 maalile on sajandite jooksul lisandunud hulgaliselt kunstiteoseid kogu maailmast. Külastajatele avati kunstikogu 1852. aastal Keiserliku Ermitaaži nime all.
Venemaa Föderatsiooni Föderaalse Julgeolekuteenistuse Piiriteenistus
Juhid ja struktuur
Struktuurilt koosneb FSB Piiriteenitus 7 piirkondlikust valitsusest (vastavalt uuele Venemaa Föderatiivsele haldusjaotusele), lisaks rannakaitse peavalitsus ja keskasutus.
Ermitaaž
XXI sajandi alul oli muuseumis ligi kolm miljonit eksponaati kiviajast nüüdisajani, sealhulgas maailma suurim maalikogu, mis teeb kunstikogu suurimaks Venemaa Föderatsioonis ning üheks suuremaks ja respekteeritumaks kunstivaramuks maailmas. Viimaste aastate jooksul on muuseum laienenud Talvepalee ees Palee väljakul asuvasse Kindralstaabi hoonesse ja Ülikooli kaldapealsel Vassili saarel asuvasse Menšikovi paleesse. Riigi omanduses oleval muuseumil on ka mitu näitusekeskust välismaal.
Venemaa Föderatsiooni Föderaalse Julgeolekuteenistuse Piiriteenistus
Juhid ja struktuur
Piiriteenistuse struktuuri kuuluvad:
Ermitaaž
Muuseumis on eksponeeritud teoseid paljudelt autoritelt, kelle hulgas on sellised maailmakuulsad kunstnikud nagu Caravaggio, Francesco Casanova, Paul Cézanne, Leonardo da Vinci, Jacques-Louis David, Edgar Degas, Paul Gauguin, Filippo Lippi, Henri Matisse, Claude Monet, Pablo Picasso, Pierre-Auguste Renoir, Rembrandt, Peter Paul Rubens, Tizian, Vincent van Gogh, Jacob van Ruisdael, Diego Velázquez, Paolo Pagani.
Asukoht
Nimetus "ermitaaž" tähendab eraklikku arhitektuurilist kompleksi. Väljapanekute põhiosa asub viies 18. sajandil ja 19. sajandil Neeva vasakkaldale püstitatud ehitises:
Jelizaveta Petrovnale residentsiks ehitatud Talvepalee valmis alles pärast keisrinna surma ja muuseumi rajajaks sai Katariina Suur. Õukonnamelust pääsemiseks laskis Katariina II 1764. aastal ehitada Talvepalee kõrvale pisema pelgupaiga, millest tulenes ka nimetus Väike Ermitaaž.
Jazzi kokakool
"Jazzi kokakool" oli Kanal 2-s aastatel 2003-2004 näidatud Eesti telesaade, milles kokk Rainer Härm (hüüdnimega Jazz) õpetas kokandust.
Igas saates osales ka üks huviline, kellele kokk õpetas kokandust ning kes saate teises pooles pidi kokalt omandatud oskusi ise rakendama.
Karmo Kurvits
Karmo Kurvits on Eesti koolijuht.
Kurvits on lõpetanud Tartu Ülikooli ja saanud sotsiaalteaduste magistrikraadi.
Alates 2014. aastast töötab ta Võru Gümnaasiumi direktorina. Varem on ta olnud Tartu Kunstigümnaasiumi ja Tartu Miina Härma Gümnaasiumi õppealajuhataja.
2017. aasta detsembris sai ta presidendi hariduspreemia.
Rauno Sirk
Rauno Sirk (sündinud 27. juunil 1975 Viljandis) on Eesti sõjaväelane (brigaadikindral), Eesti õhuväe ülem alates 21. juulist 2019 kuni 20. juulini 2022.
Hans Saks
Hans Saks (– 1938 NSV Liit) oli eesti päritolu poliitik (kommunist)
Hans Saks oli aktiivne eesti kommunistlikust liikumisest osavõtja, ta osales 1924. aasta 1. detsembri riigipöördekatses, põgenes pärast riigipöördekatse läbikukkumist Nõukogude Venemaale, kus tegutses Leningradi parteiorganisatsioonides.
1928. aastal Leningradis toimunud EKP Keskkomitee laiendatud pleenumil valiti ta EKP KK Poliitbüroo liikmekandidaadiks ja Kommunistliku Internatsionaali Eesti sektsiooni büroosse ehk Leningradi Büroosse, mis pidas sidet Kominterniga.
Alates 1934. aastast suunati ta Juudi AO-sse, kus töötas algul masina-traktorijaama (MTJ) poliitosakonna ülemana ja seejärel Stalinski rajooni parteikomitee sekretärina.
Soomustamata sõiduk
Soomustamata sõiduk (inglise keeles soft-skinned vehicle) on sõjanduses või tsiviilkäibes mis tahes sõiduk, millel puudub soomus. Selliseks sõidukiks võib olla veoauto, mootorratas, maastikuauto, sõiduauto jne.
Dayton
thumb|Daytoni kesklinn Dayton on linn USA-s Ohio osariigis, Montgomery maakonna keskus ja suurim linn. Geograafilised koordinaadid on 39°46′ N, 84°12′ W.
Elanike arv oli 2000. aasta rahvaloenduse järgi 166 179.
Linn on saanud nime Jonathan Daytoni järgi.
2009. aasta Euroopa Parlamendi valimised Eestis
2009. aasta Euroopa Parlamendi valimised Eestis kuulutas 4. märtsil 2009 välja president Toomas Hendrik Ilves ja valimispäev oli 7. juunil 2009.
Vladimir Uspenski
Vladimir Andrejevitš Uspenski (Владимир Андреевич Успенский, 27. november 1930 Moskva – 27. juuni 2018 Moskva) oli vene matemaatik, loogik ja keeleteadlane.
2009. aasta Euroopa Parlamendi valimised Eestis
Euroopa Parlamenti pääsesid:
Vladimir Uspenski
Ta oli Andrei Kolmogorovi õpilane. Ta on olnud strukturalistliku lingvistika arendajaid Venemaal.
Ta osales ka esimeses Tartu-Moskva semiootikakoolkonna suvekoolis Käärikul 1964. aastal.
Pere
Tema vend on semiootik Boriss Uspenski.
Codex Egberti
Codex Egberti on illumineeritud evangelistaar, 10. sajandi ottode raamatumaali näide. Käsikirjaline raamat valmis ajavahemikus 980–993 Reichenau kloostri skriptooriumis tellimusena Trieri peapiiskop Egberti jaoks. Käsikirjas on vanim teadaolev Uue testamendi pilditsükkel stseenidega Kristuse elust. Käsikiri asub Trieri linnaraamatukogus.
Käsikiri kanti 2004. aastal UNESCO maailma mälu registrisse.
Kirjeldus
Käsikiri koosneb 165 pärgamentlehest 60 miniatuuriga. 52 miniatuuri on perikoopide illustratsioonid, mis paiknevad kirikuaasta pühade järjekorras, sh Kristuse elusündmusi ja tegevust kujutavad stseenid. See on esimene teadaolev Kristuse elu kujutav terviklik pilditsükkel kunstiajaloos. Seitsme miniatuuri autorsus on omistatud Trieri meistrile, keda seostatakse ka Registrum Gregorii nimelise käsikirjaga.
Raamatu tekst on kirjutatud ühtlases ja ilusas karolingide minusklis vähemalt kahe kirjutaja käega. Kirikupühade kohta käivad rubriigid on kuldtindi või punase tindiga kirjutatud rustikas ja iga perikoobi avarida on untsiaalkirjas. Käsikirja enam kui kakssada initsiaali on kaunistatud kulla, hõbeda ja oranžpunase pliimenniktindiga. Raamatus on ka neli ehis-paarislehekülge tervet lehekülge täitvate evangelistifiguuridega, pühenduslehekülg koos pühendusluuletusega ja vastasolev incipit-lehekülg evangeeliumi algussõna initsiaalidest kujundatud ligatuuriga. Kahel viimasel on kuldtähed purpurtaustal ja avasõna CVM on kujundatud kuldsest ja hõbedasest põimornamendist ja viinamarjaväänlaist.
Codex Egberti miniatuuride stiil on rahulik ja mõõdukas. Stseenid on selged ja hoolikalt paigutatud, figuuride kohal on kuldses untsiaalkirjas tekstid kujutatute nimedega. Ühel juhul, Kristuse kinnivõtmise üksteisele järgnevate sündmuste juurde, on lisatud purpurlintidele kullaga kirjutatud selgitused.
Ajaloost
Arvatud on, et käsikiri telliti Trieri peapiiskopi isiklikuks kasutamiseks Trieri toomkiriku missadel. Käsikirja stiili peetakse hilisema Falkensteini Kuno perikoopideraamatu (1380. aastad) eeskujuks. 18. sajandini oli käsikiri Trieri Püha Paulinuse kirikus missaevangelistaarina kasutusel. 1810. aastal viidi raamat Trieri linnaraamatukokku.
Voldemar Ernesaks
Voldemar Leonhard Ernesaks (17. aprill (vkj 4. aprill) 1903 Tallinn – 20. oktoober 1989 Toronto) oli eesti majandusteadlane.
Christoph Friedrich Mickwitz (1743−1801)
Christoph Friedrich Mickwitz noorem (5. detsember 1743 Tallinn – 6. jaanuar 1801 Koeru) oli Eesti vaimulik.
Voldemar Ernesaks
Ta õppis aastail 1923–1927 ja 1932–1936 (lõpetas) Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas, korporatsioon Vironia vilistlane.
Voldemar Ernesaks oli pangaametnik, 1937 Eesti Panga Pärnu osakonna juhataja. Mitmekordne Eesti meister ujumises. Saksa okupatsiooni ajal oli ta Pärnu linnapea ja Õhukaitseliidu Pärnu kohtkonna juhataja.
Christoph Friedrich Mickwitz (1743−1801)
Aastal 1761 õppis Halle Ülikoolis. Ordineeriti õpetajaametisse 8. juulil 1769.
Voldemar Ernesaks
1944 põgenes ta Saksamaale, 1947 asus ümber Inglismaale, hiljem Kanadasse.
Christoph Friedrich Mickwitz (1743−1801)
Oli 1769–1801 Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja.
Voldemar Ernesaks
Pärnu linnapea (1942-1944)
Pärast Artur Peetre taandumist Pärnu linnapea postilt, astus asemele Ernesaks ja oli sellel kohal kuni põgenemiseni Saksamaale 1944. a. septembris.
Surm
Ernesaks suri 86-aastaselt 20. oktoobril 1989 Torontos Kanadas.
Christoph Friedrich Mickwitz (1743−1801)
Isiklikku
Tema isa Christoph Friedrich Mickwitz oli Tallinna Toomkoguduse õpetaja, vend Immanuel Mickwitz oli Kaarma Peeter-Pauli koguduse õpetaja, poeg Christoph Friedrich Mickwitz oli Lihula Eliisabeti koguduse õpetaja, poeg Dietrich Georg Mickwitz oli Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja, poeg Justus Johannes Mickwitz oli Tarvastu Peetri koguduse õpetaja, väimees Eduard Philipp Körber oli Võnnu Jakobi koguduse õpetaja.
Euroopa regionaal- ja vähemuskeelte harta
Euroopa regionaal- ja vähemuskeelte harta on Euroopa Nõukogu eestvõttel sündinud rahvusvaheline lepe, mille eesmärk on edendada ajalooliste piirkondlike ja vähemuskeelte kaitset ja arendamist.
Harta järgi määrab iga hartaga ühinenud riik, milliseid keeli regionaalkeelteks peab ja millisel määral hartat neile keeltele kohaldab. Võrreldes vähemuskeeltega on regionaalkeelte hooldamine ja kaitse sageli väiksema ulatusega.
Institute for Advanced Study
pisi|Fuld Hall [[Princetonis (tagakülg) – IAS-i peahoone]] pisi|IAS-i hoonekompleks [[Princetonis]]
Institute for Advanced Study, ka Süvauuringute Instituut; lühend IAS, on New Jersey osariigis Princetonis asuv iseseisev järeldoktoriuurimiste teaduskeskus, mis asutati 1930. aastal Ameerika haridustegelase Abraham Flexneri ning filantroopide Louis Bambergeri ja Caroline Bamberger Fuldi poolt.
Instituudile on toonud kuulsust 1930. aastatel Saksamaalt emigreerunud ja sinna tööle asunud Albert Einstein, Hermann Weyl, John von Neumann ja Kurt Gödel. Kuigi instituut teeb tihedat koostööd Princetoni Ülikooliga, ei ole ta sellega halduslikult seotud.
Instituudi koosseisu kuulub neli kooli: ajaloouuringute kool, matemaatika kool, loodusteaduste kool ja sotsiaalteaduste kool.
Instituudi direktor on 2012. aastast taani stringiteoreetik Robbert Dijkgraaf. Varasematest direktoritest oli kõige kauem sellel ametikohal tuumafüüsik Robert Oppenheimer (1947–1966).
Atchisoni maakond (Kansas)
pisi|Atchisoni maakond Kansase osariigis thumb|Amelia Earharti jõgi üle [[Missouri jõgi|Missouri jõe]] Atchisoni maakond on maakond Ameerika Ühendriikides Kansase osariigi kirdeosas.
2010. aastal elas maakonnas 16 294 inimest. Maakonna keskus ja suurim linn on Atchison (10 154 elanikku). Suuremad asulad on veel Effingham (580) ja Lancaster (295).
Maakonna pindala on 1127 km². Veepindala on 7 km²
Rahvaaed
Rakvere mõisa park (tuntud ka kui Rakvere rahvaaed, Rakvere teatripark, Rakvere Rahvapark) on park, mis on vanasti olnud Rakvere mõisa südames.
Tänapäeval kasutab parki Rakvere kultuurikeskus, kes annab seal näiteks ka teatrietendusi.
2002. aasta maleolümpia
pisi|[[FIDE logo]] pisi|162px| Bledi maleolümpiale pühendatud [[Rumeenia postmark]] pisi|162px|Vaade Bledi maleolümpia mängusaali
35. maleolümpia (inglise keeles 35th Chess Olympiad) oli 2002. aastal Bledis FIDE egiidi all peetud maleolümpia.
Maleolümpia peeti 26. oktoobrist kuni 11. novembrini 2002 Bledis. Lahtises kategoorias osales 135 võistkonda, naiste kategoorias 90 naiskonda (korraldajariiki Sloveeniat esindasid kolm võistkonda ja kolm naiskonda). Mängiti ajakontrolliga 90 minutit mängu lõpuni ühes 30 sekundi lisandumisega iga käigu kohta.
Maleolümpia peakohtunik oli rahvusvaheline arbiiter Geurt Gijssen (Holland) ja turniiridirektor Boris Kutin (Sloveenia).
Eesti esinemine maleolümpial
Eesti võistkond (esimesel laual Jaan Ehlvest) sai 43. koha, naiskond (esimesel laual Tatjana Fomina) samuti 43. koha.
Inge Bråten
Inge Vidar Bråten (31. juuli 1948 Rena – 13. aprill 2012) oli Norra suusatreener (mees).
Oma treenerikarjääri jooksul juhendas ta Norra, Rootsi, Kanada ja Šveitsi suusakoondiseid. Tema käe all on teiste seas treeninud Bjørn Dæhlie, Vegard Ulvang ja Thomas Alsgaard. Eestlastest on Inge Bråten juhendanud ja abistanud Kristina Šmigun-Vähit Torino olümpiahooajal.
Aastast 2010 töötas ta Eurospordi kommentaatorina.
Jüri Pärson
Jüri Pärson (22. juuli 1900 Vastemõisa, Viljandimaa – 24. september 1958 Tallinn) oli eesti advokaat.
Ta lõpetas aastal 1922 Viljandi Maakonna Reaalgümnaasiumi. Õppis aastatel 1922–1923 Tartu ülikoolis matemaatika-loodusteaduskonnas, aastatel 1923–1926 õigusteaduskonnasi, mille ka lõpetas. Oli Korporatsioon Fraternitas Estica vilistlane.
Osales Vabadussõjas, 1927–1929 vandeadvokaat Erich Eecki abi Tallinnas, 1929–1935 Raplas, 1935–1940 vandeadvokaat Raplas.
Vangistati NKVD poolt 13. juunil 1941, mõisteti erinõupidamisel 28. veebruaril 1942 10 aastaks vangi, vabanes asumiselt 10. detsembril 1955.
XXI Sajandi Orkester
XXI Sajandi Orkester on aastal 2000 asutatud projektipõhine sümfooniaorkester.
Orkestri asutaja ja dirigent on Erki Pehk.
Orkestri esimene esinemine oli 21. märtsil 2000 Tallinnas Mustpeade Majas toimunud Georg Otsa mälestuskontserdil. Märkimisväärsed kontserdid on toimunud koos järgmiste artistidega: viiuldaja Tatjana Grindenko (David Oistrahhi festival, 14. juuli 2000), kontratenor Max Emanuel Cencic (Tallinna Mustpeade Maja, 19. detsember 2000), flöödimängija Camilla Hoitenga (David Oistrahhi festival, 13. juuli 2002). Orkester on produtseerinud ja osalenud sellistel kontsertidel nagu "Rujaleidja" Tallinna Lauluväljakul (8. juuli 2001), heategevuslike kontsertide sari AIDS-i vastu võitlemise päeval 1. detsembril Kaarli kirikus ("Ava silmad!" 2005, "Märka inimest!" 2006, "Kingi võimalus!" 2007, "Minu inimesed!" 2008, "Oska elada!" 2009, "Uus algus" 2010), Leigo järvemuusika festivali kontsert (11. august 2007), Äripäeva korraldatud Eesti ettevõtete Top 100 ball (2005, 2006, 2007, 2008, 2012, 2014, 2015) jpt üritustel.
Aastatel 2000–2007 osales orkester Smithbrige Productionsi (hiljem Muusikaliteater) muusikaliproduktsioonides Tallinna Linnahallis: "Vampiiride tants" (2000), "Ei-ei Nanette!" (2001), "Hüljatud" (2001), "Miss Saigon" (2002), "Oliver!" (2003), "Hull sinu järele" (2004), "Georg" (2005), "Tuhkatriinu" (2005), "Pipi Pikksukk" (2006), "Fantoom" (2007).
Orkester on osalenud Hanna-Liina Võsa CD-plaadil "Premiére" (2005), eesti meespopartistide hittide orkestratsioonide CD-l "Kaheksa" (2007) ja eesti naispopartistide analoogilisel CD-l "Üheksa" (2008).
Orkester on salvestanud Margo Kõlari muusika Elmo Nüganeni lavastatud filmile "Nimed marmortahvlil" (2002).
Orkester on osalenud Klaudia Taevi nimelise konkursi finaalikontserdil (2001, 2003, 2005, 2007, 2009) ja korraldanud Pärnu Rahvusvahelist Ooperimuusika Festivali.
Võrguaja protokoll
Võrguaja protokoll (inglise Network Time Protocol, lühendina NTP) on andmesideprotokoll täpse aja edastamiseks ajaserveritest. NTP-protokoll kasutab UDP-pakette pordil 123.
Elsa Morante
pisi|Elsa Morante Elsa Morante (18. august 1912 Rooma – 25. november 1985 Rooma) oli itaalia kirjanik ja tõlkija.
Eesti keeles on ilmunud tema jutustus "Andaluusia sall" (tõlkinud Anne Kalling, värsid tõlkinud Lauri Leesi, Loomingu Raamatukogu 48, 1986).
Elukäik
Elsa Morante sündis Roomas Via Anicia tänava majas nr 7, oma lapsepõlve veetis ta Testaccio linnaosas. Tema juudist ema, sünninimega Irma Poggibonsi, oli pärit Modenast ja töötas õpetajana. Tema bioloogiline isa oli Sitsiiliast pärit postiametnik Francesco Lo Monaco, kasuisa Augusto Morante, kes oli lapse sündides tema emaga juba abielus. Peres kasvasid veel vennad Aldo ja Marcello (1916–2005, samuti kirjanik) ning õde Maria, kelle kõikide bioloogiline isa oli sama. Perekonna loo on autobiograafilises memuaariraamatus "Maledetta Benedetta" jutustanud Marcello Morante. Laste bioloogiline isa Francesco Lo Monaco sooritas 1943. aastal enesetapu.
Gero käsikiri
Alates 2003. aastast kuulub käsikiri UNESCO maailma mälu registrisse.
Lembi Mets
Lembi Mets (aastani 1979 Lembi Selberg; sündinud 11. juunil 1958 Tallinnas) on eesti tšellist ja muusikapedagoog.
Ta lõpetas aastal 1975 tšelloerialal Tallinna Muusikakeskkooli (õpetajaks Laine Leichter) ja aastal 1981 Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Ivo Juuli, Toomas Velmeti ja Peeter Paemurru klassis) ning aastal 2005 magistriõppes Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia interpretatsioonipedagoogika erialal (tööga "Tšelloõpetuse algusest Tallinnas", juhendajad Peeter Paemurru ja Urve Lippus). Ta on täiendanud end eraviisiliselt Moskvas Ivan Monighetti ja Armen Georgiani juures.
Ta töötas aastatel 1981–1987 tšelloõpetajana Tallinna Lastemuusikakoolis, aastast 1984 tšelloõpetajana Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis ja aastast 1993 ühtlasi Nõmme Muusikakoolis. Tema õpilasteks on olnud Vahur Luhtsalu, Levi-Danel Mägila, Aike Sõõro ja Kaia Tambi.
Ta on mänginud aastast 2000 Estonia orkestris. Ta on esinenud solistina ja mitmes kammeransamblis. Ta on avaldanud ajakirjades muusikaartikleid ja kontserdiarvustusi.
Livingstoni maakond (Illinois)
Livingstoni maakond (Livingston County) on maakond Ameerika Ühendriikides Illinoisi osariigis.
Maakonna halduskeskus on Pontiac.
Ajalugu
Maakond moodustati 1837. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 38 950.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Haselbach (Tüüringi)
Haselbach on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis.
Kertu Laak
Kertu Laak (sündinud 21. veebruaril 1998 Tallinnas) on eesti võrkpallur.
2013. aastast kuulub ta Eesti võrkpallikoondisse ja hooajast 2023/24 mängib esimese Eesti naisvõrkpallurina Poola meistriliigas (Bielsko-Biała BKS BOSTIK ZGO ridades).
Noorteklassid
Võrkpalli juurde jõudis Laak teises klassis, tema esimene treener oli Kohilas Ingrid Kangur. 7. klassis liitus ta Audentese Spordigümnaasiumiga. Ta osales omavanuste Eesti meistri- ja karikavõistlustel siiski Kohila võrkpalliklubi eest, kellega võideti mitmeid medaleid.
Noorena on Laak kuulunud nii saali- kui rannavõrkpalli noortekoondistesse. Aastatel 2013–2017 kuulus Laak Eesti tütarlaste koondisse (sündinud 1998 ja hiljem), kelle peatreeneriks oli Merle Keerutaja. Koondisega osaleti omavanuste EM- ja MM-valikturniiridel, kuid finaalturniirile pääsu tagada ei suudetud.
Rannavõrkpallis oli tal noorteklassides võisteldes erinevaid paarilisi, muuhulgas Hanna Loore Õunpuu, Karmen Mereküla, Katleen Kangur ja Hanna Pajula. Pajulaga käidi esindamas Eestit ka Valgevenes toimunud U18 Euroopa meistrivõistlustel, kus jõuti küll alagrupist play-offi, kuid rohkem võite ei saadud ja lõppkohaks märgiti seitsmeteistkümnes.
Eesti võrkpallikoondis
Laak liitus Eesti võrkpallikoondisega esmakordselt vaid 15-aastaselt 2013. aastal ja tegi debüütmängu septembris Soomes toimunud XIV Sorv-Elektro Volley turniiril, kus peatreener soovis kasutada rohkem noormängijaid. Turniiril saadi 12 naiskonna konkurentsis 6. koht. Koondises kasutati Laaki esimesel kahel aastal põhiliselt sidemängija positsioonil.
Koondise eredaimaks saavutuseks on olnud 2019. aastal koondise ajaloos esmakordselt pääsu tagamine Euroopa meistrivõistluste finaalturniirile. Ta on esindanud Eestit Euroopa meistrivõistluste finaalturniiril ühel korral (2019), kui lõppkohaks jäi kahekümne kolmas. Samuti on ta mitmel korral esindanud Eestit Euroopa Hõbeliigas ning kuulus ka 2023. aastal Hõbeliiga võitnud naiskonda, kus ta valiti turniiri väärtuslikuimaks mängijaks.
Klubivõrkpall
Hooajal 2013/14 liitus Laak Eesti meistriliiga klubiga Kohila VK/E-Service, kus mängis kokku neli hooaega. Klubiga tuldi kolmekordseks Balti meistriks ja neljakordseks Eesti meistriks. Samuti võideti kahel korral Eesti karikavõistlused. Hooaegadel 2015/16 ja 2016/17 osaleti ka erinevates Eurosarjades. 2016/17 hooajal saadi Eesti klubivõrkpallis ajaloo esimene mänguvõit kõige kõrgemas, CEV Meistrite Liigas ning pääseti teise eelringi, kus tuli aga Serbia klubi paremust tunnistada, mis tähendas, et põhiturniirile ei pääsetud. Esimestel hooaegadel täitis Laak põhiliselt sidemängija rolli, kuid aastatega liikus ta rohkem diagonaalründaja positsioonile.
Hooajaks 2017/18 sõlmis ta oma esimese välislepingu ning siirdus Soome valitseva meistri Salo LP Viesti naiskonda, kus ta mängis kaks hooaega. Esimesel hooajal osaleti CEV Meistrite Liiga eelringides, kus teises eelringis kaotati Bulgaaria klubile kuldses geimis ja põhiturniirile ei jõutud. Euroteekonda jätkati CEV Cupil, kus 1/16 finaalis langeti konkurentsist taas kuldse geimiga. Soome meistrivõistlustel jäädi finaalseerias otsustavas viiendas mängus alla HPK naiskonnale ja saadi teine koht. Teisel hooajal (2018/19) osaleti taas CEV Cupil ning piirduti taas 1/16 finaalidega. Võideti Soome meistritiitel ning Laak valiti liiga parimaks diagonaalründajaks. Ta kerkis kohe esimesel hooajal naiskonna suurimaks punktitoojaks ning kandis liidri rolli kogu naiskonnas oldud kahe hooaja.
Hooajaks 2019/20 liitus ta Itaalia kõrgliigaklubiga Chieri ‘76 Reale Mutua Fenera, kus mängis kaks hooaega. Naiskond oli esimesel hooajal Itaalia meistriliigas seitsmendal kohal, kui hooaeg enneaegselt koroonapandeemia tõttu peatati. Teise hooaja (2020/21) eel osaleti Itaalia superkarikavõistlustel, kus jõuti veerandfinaali. Itaalia karikavõistlustel jõuti poolfinaali. Itaalia meistriliigas pääseti play-offi, kuid kaotati veerandfinaalis ning saadi liigas kokkuvõttes kuues koht. Laak täitis naiskonnas mõlemal hooaja Kaja Grobelna järel teise diagonaalründaja rolli ning sekkus mängudesse pigem vahetusest või rollimängijana.
Hooajaks 2021/22 ta vahetaski klubi ning liitus Saksamaa meistriliiga klubiga Schwerini SSC Palmberg, kus ta pidi eelduste kohaselt taas põhimängija rolli täitma hakkama. Hooaja eel toimunud Saksamaa superkarikas saadi teine koht. Klubi oli jõudnud CEV Cupil 1/8 finaali ning hoidis Saksamaa meistriliigas kaheksandat kohta, kui detsembri alguses teatas klubi mõlemapoolsest lepingu lõpetamisest Laagiga. 2022. aasta jaanuaris liitusid Laak, Julija Mõnnakmäe ja Kristel Moor Eesti meistriliiga klubiga Viljandi Metall, kes hoidis liigatabelis tol hetkel kaheksandat kohta. Põhiturniiri lõpuks suudeti naiskond tõsta viiendale kohale. Play-off faasis jõuti poolfinaalseeriasse, kus tunnistati Tallinna Ülikool/Kikase paremust. Pronksiseeria kaotati Audentese SG/Noortekoondisele ning teeniti lõpuks neljas koht. Laak oli naiskonna kindel rünnakuliider.
Hooajaks 2022/23 naasis ta välismaale ning liitus Prantsusmaa kõrgliigaklubiga RC Cannes. Prantsusmaa karikavõistlustel jõuti finaali, kus alistuti 2:3 Beziersile ning teeniti hõbemedal. Prantsusmaa meistriliiga põhiturniir lõpetati kaheksandana ning pääseti viimase naiskonnana play-offidesse. Veerandfinaalist kaugemale ei jõutud ja liigas saadi kokkuvõttes kaheksas koht, millega Laagi sõnul naiskond ise rahule ei jäänud.
Saavutused
Balti liiga
Riikide meistrivõistlused
Riikide karikavõistlused
Individuaalsed auhinnad
Isiklikku
Kertu Laak õppis aastatel 2005–2011 Kohila Gümnaasiumis. 2011. aastal läks ta 7. klassi Audentese Spordigümnaasiumi ning lõpetas kooli 2017. aastal kuldmedaliga.
Laak on võrkpalluri elukutse kõrval ka ajakirjandusse artikleid kirjutanud. 2022. aastal Eestis klubivõrkpalli mängides oli ta Võrkpall24 portaali peatoimetaja.
Pärsti mõisa kalmistu
Pärsti mõisa kalmistu on kalmistu Viljandi kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Pärsti külas Viljandi vallas Viljandi maakonnas. Kalmistu jääb Uue-Pärsti mõisa südamest linnulennult umbes 500 m kaugusele kagusse ja Vana-Pärsti mõisa südamest linnulennult umbes 600 m kaugusele läände. Kuna mõlemal Pärsti mõisal oli tollal sama omanik, on kalmistu käsitletav lihtsalt Pärsti mõisa kalmistuna.
Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Below'd millalgi 18. sajandi lõpul, kui suri Andreas von Below. Kalmistule on arvatavasti maetud 12 inimest.
Kalmistu on praegu jäetud maha ja rüüstatud, piirdemüürist ja kabelist on säilinud varemed. Kalmistu on 1997. aastast koos Uue-Pärsti mõisa pargiga ühine riiklik kultuurimälestis.
Morna (Õnne 13)
Morna on fiktiivne Eesti väikelinn, kus toimub suurem osa Eesti teleseriaali "Õnne 13" tegevusest ning elab ja töötab enamik selle põhitegelastest.
Sarja idee autor ja esimene stsenarist Astrid Reinla kujundas Morna linna näo suuresti Elva-sarnaseks.
Päriselus asuvad võttepaigad enamjaolt Tallinna aedlinnades – Nõmmel, Hiiul, Rahumäel jm.
Santiago Roncagliolo
pisi|Santiago Roncagliolo Ateenas Santiago Rafael Roncagliolo Lohmann (sündinud 29. märtsil 1975 Limas) on Peruu kirjanik, stsenarist, tõlkija ja ajakirjanik. Tema peamine kirjanduslik motiiv on hirm. Ta on kirjutanud ka dokumentaalromaanide triloogia 20. sajandi Ladina-Ameerikast.
Elukäik
Tema isa Rafael Roncagliolo oli sotsioloog, ajakirjanik ja poliitik. Santiago Roncagliolo veetis osa lapsepõlvest Mehhikos, sest pere oli sunnitud Peruust lahkuma 1977. aastal ehk kaks aastat pärast seda, kui riigis seati sisse Francisco Morales Bermúdeze sõjaväevalitsus. Santiago naasis perega Peruusse, kus ta lõpetas kooli ja hiljem ülikooli lingvistika ja kirjanduse erialal.
Oma lapsepõlve kohta on ta öelnud nii: „Ma kasvasin üles pagulasperes. Minu mängukaaslasteks olid teised pagendatud inimesed Tšiilist, Argentinast, Kesk-Ameerikast või Uruguayst. Koolis käisime Sandino Vabastusrinde särgiga. Mängisime rahvaste sõda. Kuigi täiskasvanute vestlustest oli raske aru saada, mõistsime, et ühel päeval teeme revolutsiooni meie, mis see ka poleks. Ma olin veel laps, kui Peruusse tagasi läksin. Kõik oli segane, sest selgus, et revolutsioon juba käis. Seda tegi Sendero Luminoso ja see ei sarnanenud nende ilusate asjadega, millest varem räägiti. Lima keskklassi jaoks tähendas revolutsioon elektrikatkestusi, hirmu, pomme ja surnuid. Aga maarahva jaoks midagi palju hullemat...”. Seal õppiski kirjanik hirmu tundma, millest sai kinnisidee tema romaanides.
Roncaglio unistas kirjanikuks saamisest. Limas avaldas ta lasteraamatuid ja ühe teatritüki. Samuti töötas ta Peruu pealinnas riikliku ombudsmanina kuni 2000. aastani, mil otsustas Madridi lennata kindla kavatsusega seal läbi lüüa. Seal tegutses ta variautorina ja tuli ette hetki, mil ta pidi töötama koristajana käies ühest Hispaania kodust teise, et ära elada. Kirjanik on sellest eluetapist rääkinud järgmiselt: „Läksin Hispaaniasse mitmete teiste ladinaameeriklaste jälgedes, kes olid Euroopas läbi löönud nagu Gabriel García Márquez, Mario Vargas Llosa või José Donoso. Õige pea mõistsin, et on rohkem läbikukkujaid kui edukaid inimesi, ainult et esimeste lood ei ulatu kaugele, keegi pole neid kuulnud. Nende kirjandusmärtrite auks otsustasin kirja panna ühe läbikukkuja loo”. Sellest hoolimata saatis Roncaglioglot edu ja ta jäi Hispaaniasse paikseks. Praegu elab ta Barcelonas.
Looming
2006. aastal avaldas ta romaani „Punane aprill” („Abril rojo”), mis räägib võimekast prokurörist, kes määrati uurima väidetavat uut terrorismiilmingut. Selle käigus avastab ta sõjaväelaste musta ja vägivaldse mineviku, kes olid ametis Alberto Fujimori valitsuse ajal. Romaan pälvis Alfaguara auhinna.
2008–2009 osales ta Ladina-Ameerika teemalises raadiosaates „La Ventana” (raadiojaam Cadena SER).
2009. aastal avaldatud „Ühe daami mälestused” („Memorias de una dama”) avaldati osaliselt tsenseeritud kujul, sest Diana Medetti tegelaskuju baseerub päris inimesel, Nelia Barletta de Catesi nimelisel naisel, kes kuulub Peruu ühte mõjukamasse perekonda. Barletta de Catesi lapsed olid raamatu avaldamise vastu. Viimaks jõudsid autor, kirjastus ja Barletta de Catesi lapsed üksmeelele, et raamat avaldatakse vaid kolmes riigis reklaamideta ja tutvustamata.
2010. aastal valis briti ajakiri Granta ta 22 parima alla 35-aastastase hispaaniakeelse kirjaniku hulka.
„Uruguay armuke” („El amante uruguayo”) (2012) räägib kirjanik Enrique Amorimist ja tema suhtest Federico García Lorcaga. Roncagliolo sõnul on Amorim üks suur mõistatus, sest ta on nii miljonär ja kommunist, kui ka gei ja abielumees. See teos moodustab koos romaanidega „Ühe daami mälestuste” ja „Neljanda mõõgaga” („La Cuarta Espada”) päriselulise romaanide triloogia 20. sajandi Ladina-Ameerikast.
2013. aastal avaldas Roncagliolo raamatu „Óscar ja naised” („Óscar y las mujeres”) üheksas osas digitaalsel kujul ja hiljem ka trükis. 2014 avaldas ta „Kõrgeim karistus” („La pena máxima”), uus raamat, mis on inspireeritud Félix Chacaltana juhtumistest ja mille tegevus toimub 1978. aasta jalgpalli MM-i ja Argentina diktatuuri (1976–1983) ajal. .
Tema viimane teos kannab nime “Lipsunõelte öö” („La noche de los alfileres”, 2016). See on põnevik, mille tegevus toimub 1990. aastate Limas.
Samuti on ta kirjutanud stsenaariume teleseriaalidele, töötanud uuriva ajakirjaniku ja poliitilise nõunikuna. Ta teeb kaastööd Hispaania ajalehele El País ja mitmele iberoameerika väljaandele. Veel on ta tõlkinud selliste prantsuse autorite töid nagu Jean Genet ja André Gide.
Ekraniseeringud
2007. aastal ekraniseeriti tema romaan „Häbelikkus” („Pudor”), mille tegevus viidi Limast üle Gijóni Hispaaniasse.
Evil and Omnipotence
"Evil and Omnipotence" on John Mackie artikkel.
Artiklis kritiseerib Mackie teismi kurjuse probleemi abil.
Traditsioonilisi argumente Jumala olemasolu kasuks on filosoofid põhjalikult kritiseerinud. Aga teoloog saab seda kriitikat aktsepteerida ning möönda, et Jumala olemasolu ei saa mõistuspäraselt tõestada. Ta võib olla seisukohal, et Jumala olemasolu teatakse mittemõistuspäraselt. Aga traditsiooniline kurjuse probleem on kõnekam kriitika, sest see näitab, et religioossed uskumused on mõistusevastased, teoloogilise õpetuse tuumas on vasturääkivused, nii et selle kaitsmiseks on teoloogil tarvis äärmuslikumat mõistuse tagasilükkamist, sest nüüd ta peab uskuma seda, mille mõistus on ümber lükanud.
Kurjuse probleem on probleem ainult sellele, kes usub, et on olemas kõikvõimas ja täiesti hea Jumal. See on loogiline probleem, uskumuste selgitamise ja lepitamise probleem, mitte teaduslik probleem, mida saaks lahendada täiendavate vaatlustega, ega praktiline probleem, mida saaks lahendada otsuse või teoga, kuigi mõnikord pareerivad teoloogid küsimuseasetust nii: "Noh, kas sa ise oskad probleemi lahendada?", "See on müsteerium, mis võib-olla hiljem meile ilmutatakse" või "Kurjusele tuleb vastu seista ja see tuleb ületada, mitte lihtsalt arutada."
Selleks et vastuolu näidata, on siiski tarvis lisaeeldusi või kvaasiloogilisi eeldusi, mis seovad sõnu "kuri", "hea" ja kõikvõimas: hea on kurja vastand, nii et hea asi kõrvaldab alati kurja, nii palju kui saab; kõikvõimsa asjs tegudel pole piiranguid. Nendest järeldub, et hea kõikvõimas asi kõrvaldab kurja täielikult.
Probleemi saab lahendada selles mõttes, et probleemi ei teki, kui loobuda vähemalt ühest põhipropositsioonist või lisaeeldusest. Nii et kurjuse probleemil on palju adekvaatseid lahendusi, ja mitmesugused mõtlejad on mõnda neist aktsepteerinud või peaaegu aktsepteerinud. Näiteks mõned on teinud järeleandmisi Jumala kõikvõimsuse ulatuses; mõned on öelnud, et kuri on illusioon, võib-olla sellepärast, et ajalike, muutlike asjade maailm on ilusioon ning kuri kuulub ainult sellesse maailma, võib-olla sellepärast, et see, mida me peame kurjaks, ei ole tegelikult kuri; mõned on öelnud, et kuri on lihtsalt hea puudumine ja kurja kui hea reaalset vastandit pole olemas; paljud on nõustunud paavstiga, et korratus on mõistmata harmoonia ja osaline kuri on universaalne hea.
Sageli aktsepteeritakse neid lahendusi ainult peaaegu. Mõtlejaid, kes piiravad Jumala väge, kuid jätavad alles sõna "kõikvõimsus", võib kahtlustada selles, et nad teistes kontekstides peavad Jumala väge reaalselt piiramatuks. Need, kes ütlevad, et kuri on illusioon, võivad mõelda ka, et see illusioon on ise kuri. (See eksijäreldus sarnaneb mõne naturalistliku eksituse vormiga eetikas, kus mõned mõtlevad näiteks, et "hea" on see, aitab kaasa evolutsioonilisele progressile, ja evolutsiooniline progress on ise hea.) Kui paavst tõesti mõtles, et korratus on mõistmata harmoonia, siis osaline kuri peab tähendama 'see, mis isoleerituna näib kurjana', aga loomulikum tähendus oleks 'see, mis isoleerituna ongi kuri'; siin kõheldakse kahe vaate vahel: et osaline kuri ei ole reaalselt kuri, sest ainult universaalne kvaliteet on reaalne, ja et osaline kuri on reaalselt kuri, kuid väike. Nii et peale adekvaatsete lahenduste on ebarahuldavad vastuolulised lahendused, milles mõni propositsioonidest lükatakse tagasi ainult poolikult või ajutiselt.
On ka eksijärelduslikud lahendused, mis eksplitsiitselt jätavad kõik propositsioonid alles, kuid implitsiitselt loobuvad vähemalt ühest. Sageli kasutatakse sõnu "kuri" ja "hea" mitmes tähenduses, või kasutatakse ebamäärasust hea ja kurja vastandumise viisis või kõikvõimsuse ulatuses.
2. "Kuri on vajalik vahendina hea jaoks." Mõnikord öeldakse, et kuri on vajalik vahendina hea jaoks. Sellisel lihtsal kujul ei ole see usutav kurjuse probleemi lahendus, sest see tähendab suurt piirangut Jumala väele. Siis peaks Jumal alluma vähemalt mõnedele põhjuslikkusseadustele, ja see on kindlasti vastuolus sellega, mida teist tavaliselt kõikvõimsuse all mõistab. See on ka vastuolus vaatega, et põhjuslikkusseadused ise on Jumala loodud. See vastuolu oleks küll lahendatud, kui kõikvõimsal olendil oleks võimalik iseennast siduda. Kui sellele küsimusele soodsat vastust ei saa anda, siis on tegemist lahendusega ainult juhul, kui eitatakse Jumala kõikvõimsust või tõlgendatakse kõikvõimsus ümber.