cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Francis Galton
Diferentsiaalpsühholoogia
Galtoni formuleeris oma uuringute tulemusena esimesed vaimse võimekuse testid. Ta soovis mõõta inimesi igal võimalikul moel, sealhulgas nende reaktsiooniaega ja võimet eristada sensoorseid signaale. Galton arvas, et sensoorsed võimed on seotud intellektuaalse võimekusega.
Paadrema jõgi
Paadrema jõgi on jõgi Pärnumaal. Saab alguse Tõhela järvest, voolab põhja, Tiilima küla juures pöörab läände ja suubub Paatsalu küla lähedal Liivi lahe Paatsalu lahte. Pikkus 30 km, valgala 289 km².
Jões leidub ahvenat, särge, teibi, haugi ja turba. See on kantud Eesti lõhejõgede nimestikku.
Välislingid
Paadrema jõe foto
263
263. aasta
Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand
Aastakümned: 210. aastad 220. aastad 230. aastad 240. aastad 250. aastad - 260. aastad - 270. aastad 280. aastad 290. aastad 300. aastad 310. aastad
Aastad: 258 259 260 261 262 - 263 - 264 265 266 267 268
Johann Ludwig Schwerin von Krosigk
pisi|Johann Ludwig Schwerin von Krosigk (1932) Johann Ludwig Graf Schwerin von Krosigk (22. august 1887 Rathmannsdorf – 4. märts 1977 Essen) oli Saksa jurist ja valitsusametnik, kes nimetati Adolf Hitleri poliitilises testamendis Saksa Riigi viimaseks rahandusministriks ja kes täitis pärast Joseph Goebbelsi surma riigikantsleri ülesandeid.
Ta oli õppinud õigusteadust ja politoloogiat Halle ja Lausanne'i ülikoolis. Esimese maailmasõja ajal teenis Saksa armees, jõudes välja esimese leitnandi auastmeni. Autasustati Raudristiga. 7. veebruaril 1918 abiellus paruness Ehrengard von Plettenbergiga (1895–1979), kellega tal oli üheksa last: neli poega ja viis tütart. Ta oli Saksamaa rahandusminister 1. juunist 1932 kuni 23. maini 1945. Lisaks oli ta Saksamaa välisminister 1945. aasta 2. maist kuni 23. maini. Vahistati 23. mail 1945 Flensburgis koos teiste Saksamaa valitsuse liikmetega. 1949. aasta aprillis mõisteti ta kohtuprotsessil kümneks aastaks vangi, kuna tema juhitud Rahandusministeerium oli tegelenud tagakiusatud ja koonduslaagritesse saadetud juutide vara omistamisega. 31. jaanuaril 1951 vabanes Krosigk amnestiaga vanglast ja elas seejärel Essenis, kus tegutses publitsistina.
Johann Ludwig Schwerin von Krosigk oli üks esimesi kujundliku väljendi "raudne eesriie" kasutajaid raadiokõnes 2. mail 1945.
Balti lõosilm
Balti lõosilm (Myosotis laxa subsp. baltica) on kareleheliste sugukonda lõosilma perekonda kuuluv rohttaim.
261
261. aasta
Aastakümned: 210. aastad 220. aastad 230. aastad 240. aastad 250. aastad - 260. aastad - 270. aastad 280. aastad 290. aastad 300. aastad 310. aastad
Aastad: 256 257 258 259 260 - 261 - 262 263 264 265 266
Sir
Sir (hääldus [sö:r]) on inglise keelt kõnelevates maades, eeskätt Suurbritannias, tiitliga alamaadli hulka kuuluvate isikute (baronet ja rüütel) poole pöördumisel kasutatav viisakussõna. Tihti arvatakse ekslikult, et sir on tiitel.
Pöördumis- või kõnetamisviis
Viisakussõna sir kasutatakse kas suulise pöördumise korral eesnime ees (näiteks Sir Winston) või kirjaliku pöördumise korral ees- ja perekonnanime ees (näiteks Sir Winston Churchill) – sel juhul kirjutatakse see eesti keeles suure algustähega ja harilikus ehk püstkirjas. Kui viisakussõna sir kasutatakse eestikeelses tekstis ilma isiku pärisnimeta, siis kirjutatakse see väikse algustähega ja kursiivis.
Vajadus kasutada
Viisakusvormelit sir kasutatakse pöördumisel järgmiste tituleeritud isikute poole:
Sõna sir kasutus koos tiitlit tähistavate postnominaalsete lühenditega
Näiteid:
Kui rüütliseisuse tunnused (näiteks ordenimärgid) on antud isikule, kes ei ole Suurbritannia ega Rahvaste Ühenduse kuningriigi kodanik, loetakse teda aurüütliks ning tema poole pöördumisel ei kasutata nime ees sõna sir. Eestlastest on niisugused:
288
288. aasta
Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand
Aastakümned: 230. aastad 240. aastad 250. aastad 260. aastad 270. aastad - 280. aastad - 290. aastad 300. aastad 310. aastad 320. aastad 330. aastad
Aastad: 283 284 285 286 287 - 288 - 289 290 291 292 293
Biff Byford
thumb|right|Biff Byford Biff Byford (tegelik nimi Peter Byford; sündinud 15. jaanuaril 1951) on inglise muusik ning heavy metal 'i bändi Saxon laulja ja asutajaliige.
Kesklinna linnaosa
Kesklinna linnaosa on Tallinna halduslik linnaosa.
Lissaboni öö
"Lissaboni öö" on Erich Maria Remarque'i romaan põgenike elust 1939. aastal.
Biff Byford
2007. aasta aprillis avaldas ta autobiograafia "Never Surrender".
Lissaboni öö
Remarque'i raamatu põhiliseks teemaks on võitlus armastuse eest ajal, millal ei võinud teada, kas tuleb pääsemine või vabaduskaotus. Kuskil ei olnud turvaline, ilma, et kogu aeg oma seljatagust jälgima ei peaks. Saksamaal võis koonduslaagrisse sattuda või maha löödud saada rahvuse või poliitilise kuuluvuse tõttu või kui inimesel oli vaenlasi, kes korraga mõjukaks olid saanud.
Sisukokkuvõte
Oli öö Lissabonis, mis oli täidetud põgenikega, kõik tahtsid seniks Ameerikasse, kuni Euroopa eluolu rahuneb. Jälgiti laevu, mis sõitsid Ameerika poole. Kuid kõigil ei olnud viisat ning ka laevapiletid olid tihtipeale välja müüdud.
Tänaval kõndis põgenik, kes murdis pead, kuidas oma naise Ruthiga Ameerikasse jõuda, sest neil polnud pileteid ja elamisluba Portugalis pidi paari päeva pärast lõppema. Ilma elamisloata olid lood kehvad. Tänav oli suhteliselt tühi, siiski märkas põgenik üht meest tänaval edasi-tagasi käivat. Esimese hooga kartis põgenik, et tegu on politseiga ning ta võetakse vahi alla. Mees aga kõnetas teda ning pakkus talle kahte piletit New Yorki. Tingimuseks oli, et põgenik on temaga hommikuni koos.
Põgenik võttis pakkumise vastu. Põgenik oli siiski umbusklik selle võõra mehe suhtes. Lõpuks mees tutvustas ennast, ta nimi oli Schwarts, ning hakkas oma elust pajatama. Ta oli aastaid paguluses elanud, kuna tema naise Heleni vend Georg andis ta üles, ja ühest kohast teise põgenenud. Seejärel oli ta otsustanud Saksamaale tagasi minna. Teel peeti teda mitu korda kinni ja kontrolliti tema isikut. Läbi raskuste pääses ta siiski Saksamaale oma naise Heleni juurde. Seejuures aitas teda ta sõber doktor Martens, kes tal Heleniga kokku aitas saada. Schwarts kohtus Heleniga kirikus, sealt suundusid nende korterisse. Nad veetsid paar toredat päeva koos.
Seejärel oli Schwartsil aeg lahkuda, ta pidi minema Münsterisse, sest ta oli oma kohvrid sinna jätnud ja oli sealsesse hotelli registreeritud. Helen laenas oma tuttavalt auto ja viis mehe Münsterisse. Teel otsustas Helen, et põgeneb koos mehega. Nad leppisid kokku, et Helen viib auto tagasi ja ütleb kodustele, et läheb Šveitsi arsti juurde ning kohtub hiljem mehega Zürichis.
Schwarts jõudis õnnelikult Austriasse. Feldkirchis peeti ta aga kinni ning ta asjad otsiti läbi. Tal oli õnne ning ta pääses. Lõpuks jõudis ta Zürichisse ja kohtus Heleniga. Nad elasid nädala sealses hotellis erinevates tubades, et mitte kahtlust äratada, kuna nende passides olid erinevad nimed.
Ühel päeval kui Schwarts Heleni juurde läks leidis ta eest Saksa konsulaadi ametniku härra Krauseri. Et mitte kahtlust äratada luuletas Helen talle, et Schwartsil on naine ja lapsed ning nad pääsesid taas. Seejärel said nad sekeldusteta aastaks Prantsuse viisa ning lahkusid Šveitsist. Nad üürisid maja, mis asus järve kaldal. Seal olid nad õnnelikud. Suve lõppedes läksid nad Pariisi, kus nad said väikese toa. Nad elasid hetk korraga.
Kuid siiski ka nende õnnehetked pöördusid, Georg leidis nad üles ja käskis Helenil tagasi Saksamaale tulla. Helen ei olnud mingil juhul nõus tagasi minema. 10 päeva hiljem saabus sõda ning Schwarts ja Helen arreteeriti. Helen viidi naistelaagrisse Püreneedes, Schwarts aga Prantsuse laagrisse.
Scwartsil õnnestus laagrist põgeneda ning Heleni laagrisse minna. Talle öeldi seal, et naine on surnud. Mees ei uskunud seda ning kohtas lõpuks Helenit. Schwarts elas mõnda aega laagri lähedal metsas lossivaremetes ning Helen puges võimalusel aia alt läbi, et mehele süüa viia. Seejärel põgenesid nad ka sealt, sest Helenil oli oht Saksamaale tagasi sattuda. Nad leidsid mööblist tühja villa, millesse Helen armus. Olles seal neli päeva elanud läks Schwarts külla sisseoste tegema, ning kuulis, et Bordeaux'st pidavat väljuma kaks laeva. Nad läksid Bordeaux'sse, et asja uurida. See linn aga oli juba okupeeritud. Villasse tagasi jõudes nägid nad, et see oli samuti okupeeritud. Nii nad liikusid edasi Biarritzi, kus nad elasid pansionis.
Kord kohtasid nad ühte ameeriklast, kes tegi neile välja ja küsis, miks nad Ameerikasse ei tule. Kui mees ütles, et neil pole viisat, lubas ameeriklane aidata. Schwarts tegi mõnda aega juhutöid, Helen aga käis väljas ja tuli alati hilja.
Ühel päeval võttis Gestapo Schwartsi kinni. Teda piinati, eesmärgiga teada saada kus on Helen. Lõpuks ilmus Georg, kes hakkas ise Heleni asukohta välja uurima. Schwarts andis Georgile Heleni aadressi. Teel Heleni juurde õnnestus Schwartsil peidetud žileti abil oma kinniseotud käed vabastada. Ta tappis Georgi, võttis ta auto, passi ja raha ning läks Helenile järele.
Kesklinna linnaosa
Seisuga 1. jaanuar 2018 oli linnaosas registreeritud 63 559 alalist elanikku. Kesklinna vanem alates 14. septembrist 2020 on Monika Haukanõmm.
Lissaboni öö
Sisukokkuvõte
Olles Georgi passis pildi ära lasknud vahetada, asusid nad Lissaboni poole teele. Sinna jõudsid nad ilusti kohale ja aitasid isegi ühe poisi üle piiri. Nad elasid mõnda aega Lissabonis ning said lõpuks reisibüroost piletid Ameerikasse. Kuid reis lükati edasi ja mees läks uurima miks reis ära jäi. Naastes leidis ta Heleni surnuna. Naine oli mürki võtnud, arvatavasti ta ei tahtnud Ameerikasse.
Kesklinna linnaosa
Haldusala
Kesklinna linnaosas on järgmised asumid: Aegna, Juhkentali, Kadriorg, Kassisaba, Keldrimäe, Vanalinn, Kitseküla, Kompassi, Luite, Maakri, Mõigu, Raua, Sadama, Sibulaküla, Südalinn, Tatari, Torupilli, Tõnismäe, Uus Maailm, Veerenni ja Ülemistejärve.
Lissaboni öö
Sisukokkuvõte
Järgmine päev oli Heleni ärasaatmine ning Schwarts oli tahtnud, et põgenik oleks temaga koos selle öö. Päev pärast seda sõitis põgenik naisega Ameerikasse.
Kesklinna linnaosa
Haldusala
Kesklinna haldusalasse kuulub ka Aegna saar.
Linnaosa pindala on 30,6 km2, millest 9,75 km2 moodustab Ülemiste järv ja 2,9 km2 Aegna saar.
Rahvastikuregistri andmetel oli 2011. aasta 2. jaanuari seisuga Kesklinna linnaosa elanikest rahvuselt eestlasi 71,7%, venelasi 21,6%, ukrainlasi 1,7%, valgevenelasi 0,8%, soomlasi 0,9%, juute 0,7%, 0,2% tatarlasi ja teisi 2,4%.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kesklinna linnaosas 46 494 elanikku, neist eestlasi 34 956 (75,18%). thumb|250px|left|[[Hobujaama trammipeatus]] pisi|Elamu Tallinnas Kiriku 2, 18.–19. sajand
Ajalugu
Tallinna kesklinna teadlik kujundamine algas Vene tsaariajal 19. sajandil. Kivisilla eeslinn oli siis kõige tähtsam ala, paiknedes Härjapea jõe keskjooksul; Maakri tänav oli paralleelne Härjapea jõega. 1857. aastast pärast Tallinna väljaarvamist Venemaa kindluste nimekirjast võis Tallinnas hakata ehitama kivimaju. Praegune Tallinna keskosa hakkas välja kujunema 20. sajandi alguses. Kuna Tallinna linnaelanike arv oli üle 100 000, oli linna üldplaani valmistamine vastavalt Venemaa keisririigi seadusandlusele kohustuslik.
1910. aastal korraldati ümber kesklinna peaväljak Peetri plats, 1912–1913 toimus linna üldplaani kavandite rahvusvaheline võistlus.
1927. aastal suleti seni avatud Härjapea jõgi tunnelisse ja 1936. aastal võeti vastu Tallinnas ehitusmäärus, mis kohustas koostama südalinna tänavate ruumilise mõju projekte (Estonia puiesteel, Sakala, Kaupmehe, Liivalaia, Pronksi, Imanta, Tatari ja Kentmanni tänaval).
Pärast taasiseseisvumist on Tallinna kesklinna kerkinud hulgaliselt kõrghooneid: 30-korruseline hoone aadressiga Maakri 19; 30-korruselised kaksiktornid Tornimäe 3 ja Tornimäe 7; 30-korruseline Rävala puiestee 3; 22-korruseline City Plaza; Maakri Maja, Maakri 36.
Inglise punkansamblite loend
''Siin on loetletud Inglismaa punkansambleid.
Orvand
Orvand tähendab mitut asja:
Nikolai Grünthal
Nikolai Grünthal (5. (vkj)/ 17. oktoober 1897 Misso vald, Vastseliina kihelkond, Võrumaa – 25. august 1942 Sevurallag, Sverdlovski oblast) oli Eesti omavalitsus- ja riigiametnik, Petseri linnapea alates 1936. aastast.
Elulugu
Alghariduse sai ta Laura ministeeriumikoolis ja hiljem lõpetas eksternina linnakooli.
Töötas Pankjavitsa vallavalitsuses (Pihkva kubermangu Pihkva maakonnas), Esimese maailmasõja ajal oli ta Vene sõjaväes polgukirjutaja. Alates 1917. aastast töötas ta taas Pankjavitsa vallavalitsuses, kust 1918. aastal astus vabatahtlikuna Eesti Rahvaväkke. Hiljem oli ta ametnik Eesti sõjaväe asutustes Petseris. Vend Gustav Grünthal oli 1919 esimene Kaitseliidu Petseri maleva pealik.
Arreteeriti NKVD poolt, mõisteti surma 27. juunil 1942.
Vesikupp
Vesikupp (Nuphar) on vesiroosilaadsete seltsi vesiroosiliste sugukonda kuuluv perekond.
Vesikupu areaaliks on põhjapoolkera parasvööde.
Perekonda kuulub sõltuvalt klassifitseerimisest 1–25 liiki. Mõned botaanikud loevad vesikupu perekonda ainult kollast vesikuppu ning ülejäänuid selle alamliikideks ja vormideks. Enamik botaanikuid tunnustab aga 10–15 liiki. Viimased geneetilisel tasemel tehtud uuringud näitavad, et euroopa liigid on rohkem sugulased omavahel ja ameerika liigid omavahel.
Vesikupu perekond sarnaneb väliskujult suuresti vesiroosi perekonnaga. Tähtsaimad erinevused on kroon- ja tupplehtede vahel: vesikupul on kroonlehed palju väiksemad kui 4–6 helekollast tupplehte, vesiroosidel on seevastu kroonlehed suuremad kui tupplehed; samuti erineb kahe perekonna vilja valmimine: vesikupu vili valmib veepinnast kõrgemal, aga vesiroosi vili vajub vee alla kohe, kui õis sulgub. Kuid lehed on mõlemal sarnased.
Eesti liigid
Eestis on esindatud kaks vesikupu liiki:
Vesikupp kultuuris
Kreutzwaldi muinasjutus "Kullaketrajad" muutus põgenenud neiu vesikupuks.
Kolpaševo
Kolpaševo on linn Venemaal Tomski oblastis. Asub Obi paremal kaldal Keti jõe suudmes.
Kolpaševo on rajatud 17. sajandil. 1938. aastal sai linnaõigused.
Linnas on jõesadam ja lennujaam.
Staadion
pisi|[[Wembley staadion]] pisi|Yankee staadion Staadion on suur spordirajatis, kus on harilikult kaheksa jooksurajaga 400 m pikkune ovaalne jooksuring ning hüppe-, tõuke-, heite- ja viskealade kohad. Spetsialiseeritud staadionidel võib olla keskel normaalmõõtmetega jalgpalliväljak. Staadioni ümbritsevad pealtvaatajate tribüünid, tabloo, lisaks kuulub suuremate staadionide juurde teenindushooneid ja muud vajalikku.
Navigaator
Navigaator on alates 2005. aastast ilmuv merelise elustiili ajakiri, ilmub neli korda aastas. Väljaandja on Heelium OÜ, peatoimetaja on algusest peale Helen Raiend. Navigaatori "kaanepoisteks" on teiste seas olnud ka kolm merendusega seotud kroonitud pead: Harald V, Albert II ja Juan Carlos. Eesti kuulsatest meresõitjatest on kaanel olnud Jaan Tätte, poliitikutest Valdo Randpere, Rootsi suursaadik Dag Hartelius, aga kummalisel kombel ka Phil Collins.
Staadion
Maailma suurim on P'yŏngyangis asuv Rŭngnado 1. Mai staadion, mille tribüünid mahutavad 150 000 pealtvaatajat.
Ajalugu
Sõna on tulnud kreeka sõnast stadion, mis tähistas pikkusühikut (umbes 200 meetrit).
Väljakud (staadionid) olid algselt pika kitsa ristküliku kujulised (külgede suhe umbes 1:7). Tähtsamatel staadionidel olid väljaku ümber muldkuhjatistele rajatud pealtvaatajatele istekohad.
Ateena uuendatud antiiksel panatenaiade staadionil peeti 1896. aastal esimesed kaasaegsed olümpiamängud.
Süütalastepäev
Süütalastepäev on Eesti rahvakalendri tähtpäev 28. detsembril, osa jõuludest. Kirikupüha tausta tõttu kuulus õnnetute päevade hulka, tööd üldiselt ei tehtud. Kirikukalendris on see päev, kui kuningas Herodes laskis tappa Petlemmas ja selle piirkonnas kõik kaheaastased ja nooremad poeglapsed (Mt 2:16–18). Esmakordselt ilmus see püha kirikukalendrisse 505. aastal Põhja-Aafrikas Kartaagos, kust peagi levis kogu kirikusse. Katoliku, anglikaani ja luteri kirikus tähistatakse süütalastepäeva 28. detsembril. Mõnes Süüria konfessioonis on nende mälestuspäev 27. detsembril. Õigeusu kirikus on süütalastepäev 29. detsembril.
Viited
Día d'os santos inozens Inosanted santel Sants Innocents Barnemordet i Betlehem Kindermord in Betlehem Massacre of the Innocents Día de los Santos Inocentes Massacre des Innocents Strage degli innocenti טבח התמימים Onschuldige Kinderen 幼児虐殺 Świętych Młodzianków Daach von de Unscholdije Pänz Избиение младенцев Покољ младенаца витлејемских Viattomien lasten päivä Värnlösa barns dag 諸聖嬰孩慶日
Michael Walchhofer
pisi|Michael Walchhofer pisi| Michael Walchhofer (sündinud 28. aprillil 1975 Radstadtis) on Austria mäesuusataja.
Maailma karika etappide võidud
Michael Walchhofer on osalenud (<FONT COLOR=Purple>seisuga 12. jaanuar 2011 ) 231 MK-etapil ja jõudnud poodiumile 47 korral, millest 18 korda kõige kõrgemale astmele.
Reisimaailm
Reisimaailm on alates 1997. aastast ilmuv turismi, majutuse ja toitlustuse eriaalaajakiri.
Ajakiri ilmus varem 8 korda aastas, alates 2014. aastast ilmub 6 korda aastas. Väljaandja ja peatoimetaja on Ruth Kivistik.
Tallinna Kristiine Gümnaasium
Tallinna Kristiine Gümnaasium on gümnaasium Tallinna Kristiine linnaosas.
Ajalugu
Kool alustas tegevust 13. veebruaril 1919 Tallinna Linna II Tütarlaste Gümnaasiumina. pisi|Endine Tallinna Linna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi hoone Aastatel 1919–1954 õppisid koolis ainult tüdrukud. Koolil oma koolihoonet ei olnud ja nii töötas II Tütarlaste Keskkool õhtupoolikuti I Tütarlaste Keskkooli ruumides (Narva mnt 1). Kahel tütarlastekoolil oli ka ühine juhataja Anna Tõrvand-Tellmann kuni 1919. aastani. 1919. aasta septembris asus kooli juhatama Aleksandrine Pedusaar, senine juhataja abi. 1920. aasta sügisel kolis kool Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi ruumidesse (Pärnu mnt 13), kus õppetöö toimus endiselt pärast lõunat. 1923. aastal jätkas II Tütarlaste Keskkool tööd kolme haruga, kahe humanitaar- (keele- ja kunstiharu) ja ühe majapidamisharuga. 1927. aastal sulges Haridusministeerium humanitaarkunsti haru ja selle asemele loodi teine majapidamisharu klass. 1931/1932. õppeaastal suleti ka humanitaarharu ning alles jäi ainult majapidamisharu. 1934. aastal avati kooli asemel kolmeklassilise A. Pedusaare Tütarlaste Erakeskkool, 1935. aastal avati ka I ja II klass ning endine kolmeklassiline keskkool muutus seega viieklassiliseks.
1937. aastast kandis kool nime Tallinna IV Gümnaasium ja avalike keskkoolide võrku võeti ka Tallinna VII Reaalkool. Tallinna IV Gümnaasiumi direktor oli Aleksandrine Pedusaar. 1940. aastal muudeti gümnaasium Tallinna IV Keskkooliks, 1941. aastal taastati nimi Tallinna 4. Gümnaasium ja 1944. muudeti taas Tallinna 4. Keskkooliks.
1954. aastal ühendati poisid ja tüdrukud, Tallinna 4. Keskkool ja Tallinna 22. Keskkool. 1958. aastal kolis Tallinna 4. Keskkool koolihoonest Kevade tänav 4 uude koolimajja Koidu tänaval, kus praegu paikneb Tallinna Humanitaargümnaasium. 1963. aastal kolis kool Nõmme tänavale vastvalminud tüüpkoolimajja.
Õppeaastatel 1964/65 ja 1965/66 oli kool kaheksaklassiline. 1966/1967. õppeaastal sai kool jälle keskkooliks. Alustas tööd kaks üheksandat klassi.
1995. aastast kandis kool nime Tallinna Üldgümnaasium, 2006. aastast Tallinna Kristiine Gümnaasium.
Lennud
1939. aastal lendu ei lõpetanud.
1965–1968 lende ei olnud.
Copyleft
thumb|120px|Äraspidi c ringi sees on copyleft ' i sümbol Copyleft on autoriõiguse kasutamine eesmärgiga eemaldada seaduse poolt vaikimisi seatud piirangud teose levitamisel ning teose modifikatsioonide loomisel nõudega, et samasugused levitamis- ning muutmisvabadused säiliksid ka esialgse teose põhjal loodud töödel.
Copyleft on sõnamäng, mis põhineb inglise sõnal "copyright" (autoriõigus, otsetõlkes "kopeerimisõigus" või "koopiaõigus"). Copyleft on justkui äraspidine autoriõigus: kui autoriõigus on loodud eesmärgiga säilitada autori kontroll teose kopeerimise, levitamise ning teosesse muudatuste tegemise üle, siis copyleft on loodud eesmärgiga säilitada teose levitamis- ning muutmisvabadus kasutajate ning järgmiste autorite jaoks. Copyleft 'i põhimõtet rakendatakse tavaliselt vabakasutuslitsentsi abil. Esimene ja vaba tarkvara juures kõige levinum copyleft-litsents on GNU GPL.
Ajalugu
Copyleft 'i idee lõi Richard Stallman töötades ühe Lispi interpreteerija kallal. Symbolics (firma) küsis Stallmanilt, kas nad võivad seda kasutada, ja Stallman oli nõus oma lähtekoodi neile avaliku domeeni all andma. Symbolics tegi mitmeid parandusi, aga kui Stallman küsis nende paranduste lähtekoodi, polnud Symbolics nõus talle seda andma. Stallman nimetas selle omanduslikuks tarkvaraks ja hakkas töötama selle elimineerimise nimel. Stallman pidas ebapraktiliseks püüda kaotada kehtivat autoriõiguse seadust. Seetõttu otsustas töötada seaduste piires. Ta lõi oma kasutuslitsentsi GNU GPL-i, mis oli esimene copyleft 'i litsents.
Arvatakse, et sõna copyleft on tulnud programmist Tiny BASIC. Selles sisaldusid väljendid nagu "@copyleft" ja "kõik valed kaitstud", naljatamaks tuntud väljendite "copyright" ja "kõik õigused kaitstud" üle. Stallman ise ütleb, et väljend on pärit Don Hopkinsilt, kes saatis talle kirja 1984. või 1985. aastal, milles oli öeldud: "Copyleft – kõik õigused kaitstud". Sõna copyleft kasutas Principa Discordia ja arvatakse, et Hopkins võis oma väljendi sealt saada. Ray Johnson kasutas seda väljendit veelgi varem kunstis.
Tallinna Kristiine Gümnaasium
Lennud
2015. aastal lõpetas kooli 90. lend.
Copyleft
Copyleft 'i kasutamine
Lisaks kopeerimisõiguste muutmisele kindlustavad need litsentsid üldjuhul, et koopia saajad ei või litsentsi muuta. Copyleft-litsentsides kasutatavad seaduseklauslid võivad eri riikides oluliselt varieeruda. Mõned copyleft-litsentsid ütlevad kõikidest garantiidest lahti, aga sellise tarkvara müümine on mõnes Euroopa riigis keelatud.
Negatiivne pinnavorm
Negatiivne pinnavorm on pinnavorm, mis on ümbritsevast alast madalam.
Negatiivsed pinnavormid on näiteks orud, nõod, lohud, vannid. Negatiivne pinnavorm võib olla suurema positiivse pinnavormi osa. Näiteks kraater kihtvulkaani tipus.
Triumf (film 2006)
"Triumf" (ingl The Ron Clark Story; festivalidel pealkirjaga "The Triumph") on tõsielul põhinev 2006. aasta USA telefilm, mis räägib väikelinnast New Yorki kolinud kooliõpetajast, kes üritab oma õpilaste elusid paremuse poole muuta.
Peategelast Ron Clarki kehastab Matthew Perry, kes esitati rolli eest Kuldgloobusele ja Ekraaninäitlejate Gildi auhinnale.
DOM
DOM on mitmetähenduslik lühend:
Kose-Uuemõisa sõda
Kose-Uuemõisa sõda (ka: Kose-Uuemõisa ülestõus) oli 1805. aastal Harjumaa Kose-Uuemõisa mõisa talupoegade vastuhakk mõisa teoorjusele.
Eellugu
1804. aastal anti välja uus Eestimaa talurahvaseadus, mis kergendas teokohustuste ulatust, kuid säilitas öise rehepeksu kohustuse. Levis kuuldus, et kohalikud mõisnikud on õige seaduse kõrvale toimetanud ja asendanud selle võltsitud seadusega.
Erinevalt Liivimaa talurahvaseadusest ei olnud Eestimaa kubermangule mõeldud seadusetekstis reguleeritud rehepeksu korraldust. Kohalikud talupojad olid veendunud, et keiser Aleksander I keelas öise rehepeksu sootuks ära. Usuti, et keiser ei saa sundida päevläbi tööd teinud inimest veel öösel mõisas reht peksma, mistõttu pidi öise rehepeksu kohustus olema mõisnike vemp. Eestimaa talupojad otsustasid oma õigusi kaitsta ja "võltsseadusele" vastu hakata. Suurim vastuhakk leidis aset Kose-Uuemõisas.
Vastuhakk
Hommikul hakkas mõisavalitseja koos kolme vahimega Toomast Tallinnasse viima, kuid mõisasüdamest kümmekonna versta kaugusel piirati nad 40–50 ratsaniku poolt ümber. Talumehed olid tulnud Kõlli Toomast vabastama ning mõisavalitseja pidi neile alla vanduma. Talupojad olid asunud vastuhakule mitte ainult ühes mõisas, vaid kõigis Kose kihelkonna mõisates.
Nädala pärast saatis Tiesenhausen abipalve Eestimaa kubermanguvalitsusele. Eestimaa kuberner Andreas von Langell informeeris rahutustest siseministrit. Kuberner palus saata Tallinnasse kasakapolgu, et asuda talupoegade vastuhakku maha suruma. Samas heitis ta mõisnikele ette liigset talupoegade kurnamist, eelkõige öist rehepeksu.
Langell käskis Lõuna-Harju haagikohtunikul Vietinghoffil alustada juurdlusega ning vahistada mässavate talupoegade ninamehed. Uudis haagikohtuniku saabumisest Kose-Uuemõisa levis kiiresti ning peatselt saabus hobustel naabruses asuvast Ravila mõisast 40 talupoega, kes sundisid kohtuniku lahkuma. Vietinghoff teatas kubernerile, et Kõlli Toomast ei ole tal õnnestunud tabada, sest teised talupojad teda alatasa ümbritsevad ja kaitsevad. Samuti väitis ta, et tabamata on ka Tooma vabastajad. Vietinghoff üritas mässajaid manitseda, et muidu tuleb kuberner koos sõjaväega kohale, kuid manitsustel polnud mõju.
Mihklipäeva, 29. septembri õhtul 1805 saabus Kose-Uuemõisasse kuberneri saadik parun Rosen, kellele pandi ülesandeks kord võimalikult rahumeelselt jalule seada ja vastuhaku ninamehed vangistada. Järgmisel hommikul jõudis kohale ka 100meheline väesalk. Nüüd otsustas Rosen talupoegade rahustamisega alustada. Kõigepealt kõneles ta talurahvakohtunikega ja taluperemeestega, püüdes nende abiga vastuhakkajate meelt muuta. See ei õnnestunud.
Rosen ühes kaaskonnaga pöördus tagasi. Lahingukäsku ta ei andnud, sest selle sõdurite hulgaga polnud võimalik talupoegi sisse piirata ja alistuma sundida. Pealegi oli sõduritel ainult 10 padrunit mehe peale. Seetõttu lähetas Rosen kohe käskjala kuberneri juurde, paludes võimalikult kiiresti kohale saata 200–300 meest ühes küllaldase lahingumoonaga. 2. oktoobri hommikul saabus kubernerilt vastus, mis tegi Roseni murelikuks. Langell teatas, et ta saab saata 50 kahurväelast ja 36 linnasõdurit. Kella 2 paiku pärastlõunal jõudis abivägi Kose-Uuemõisasse. Vastuhakkajail, kel olid vahipostid Tallinna maantee ääres väljas, ei jäänud see märkamata. Abiväge tuli ka talupoegadele, seda isegi Kose naaberkihelkondadest. Nüüd oli selge, et mõlemad pooled valmistusid lahinguks ja rahumeelsest kokkuleppest ei saanud enam juttugi olla.
Mõisnike lisaväe saabumisest oli möödas vaevalt tund aega, kui talupoegade mitmesajameheline vägi hakkas Kuivajõe kõrtsi juurest mõisa poole liikuma. Parun Rosen käskis osal kahurväelastel asuda mõisa kaitsele, ülejäänutel aga minna ahelikus talupoegadele vastu. Kapten Muškin viis oma väeosa paarikümne sammu kaugusele talumeeste ette ja astus ise kümmekonna mehe saatel veel mõned sammud edasi. Nüüd andis kapten talupoegadele käsu: relvad maha! Selleks ajaks olid talumehed moodustanud pika hõreda aheliku, mille taha keskele paigutati suurem tihe salk. Salgast kargas välja Harmi teosulane, heitis kuue seljast ja tegi liigutuse, nagu tahaks paludes kapteni kintse kaabata. Muśkin tõukas mehe vasaku käega eemale ja käskis sõduritel anda esimese kogupaugu – Roseni käsku eirates üle talumeeste peade.
Samal hetkel tabas kaptenit hirmus teibahoop pähe ja ta varises teadvusetult maha. Üks talupoeg oli Muśkinile märkamatult ligi hiilinud... Kõlas ka püssipauk ning allohvitser Filippov vajus kokku. See oli justkui rünnakusignaal. Kaigaste, kuue püssi ja ühe püstoliga relvastatud talumehed tormasid sõjakisaga sõdurite aheliku poole. Aheliku vasakul tiival ja keskel asunud sõdurid ei jõudnud püsse uuesti laadida ning aeti teivastega laiali. Paremal pool asunud soldatid aga avasid ründajate pihta tule.
Kui lahing oli kestnud üle poole tunni, tõmbusid talupojad haavatuid kaasa viies tagasi. Taandusid ka sõdurid. Mõisa juures hakati haavatutele abi andma. Möödus natuke aega, kui järsku märgati talumehi taas üle välja mõisale lähenemas. Parun Rosen kui endine sõjaväelane viis nüüd sõdurid ise tulijatele vastu. Nähes lahingukorras sõdureid, pöördusid talupojad tagasi. Nad saatsid käskjalad ümberkaudsetesse mõisatesse, aga ka Järvamaale ja isegi Põltsamaale abi järele.
Surnud ja raskelt haavatud toodi Roseni käsul peagi mõisasse. Hukkunuid omastele välja ei antud, vaid pandi rehe alla rahvale hirmutamiseks välja. Hiljem maeti nad ilma kirstuta sohu kui "jumalakartmatud ja suurtes pattudes surnud isikud". Kose-Uuemõisas valitses hirm. Arvati, et kaua enam ei suudeta talumeeste rünnakutele vastu panna. Parun Rosen saatis käskjala Tallinna, paludes saata kasakaid ja isegi paar kahurit ühes kartetśilaengutega. "Kapten Muśkin lamab teadvuseta, allohvitser Filippov on surnud, garnisoni sõduritest 5 meest ja linnasõduritest sama palju haavatud. Talupoegadest on 6 surnud. 1 raskesti haavatud," kirjutas Rosen kubernerile. Kolm talupoega suri hiljem haavadesse. Kardetud rünnakut öösel siiski ei tulnud.
3. oktoobril lagunes talupoegade vastasrinne laiali. Juba hommikul ilmusid mõisasse kuus Uuemõisa teosulast vabandustega, et neid ähvardustega sunniti mässama, ning palusid mõisahärralt andestust.
Iga päev kirjutas Rosen sündmuste arengust kubernerile. Need ettekanded vahutavad vihast ja vaenust eestlaste vastu. "Eestlast tuleb pidada loomaks, vaid inimeseks ainult tema inimpärase kuju tõttu," vandus Rosen.
4. oktoobril jõudis mõisnikele pikisilmi oodatud abivägi kohale. Talupoegade vastu saadeti Tallinnast kaks kahurit, 170 madrust ja 100 grenaderi. See viis vastuhakkajailt viimasegi võitlustahte ja nad hakkasid mõisasse tagasi tööle minema. Olukord polnud siiski veel rahunenud – ka vastuhaku ninamehi polnud tabatud. Parun Rosen pani välja isegi pearahad. Kõlli Toomase tabajale lubati 50 rubla. Toomas, kes ei soovinud kellelegi juudateele asumist, ilmus ise mõisasse. Ta võeti vahi alla. 11. oktoobriks oli vastuhakk likvideeritud.
Vastuhakus aktiivselt osalenud anti kohtu alla. Kose-Uuemõisa talumeeste süüd vaagis Harju meeskohus, Ingliste meeste eksimusi arutas Lääne meeskohus ja Karinu-Orina talupoegade patte Viru-Järva meeskohus. Kõik kohtuistungid toimusid Tallinnas Toompeal rüütelkonna majas. Karistused määrati süüaluste rohkusele vaatamata kiiresti. Rahutustest osavõtmise eest mõistsid kohtud süüdi 72 talupoega, kellele määrati karistuseks ühtekokku 1697 paari vitsu ehk 5091 hoopi. Peksule järgnes Siberisse või avalikele töödele saatmine ning kirikukari. Suurim peksukaristus oli 40 paari vitsu. Näiteks Orina ja Karinu 22 talupojast määrati suurim peksunorm koguni 15-le.
Karistus tuli kohtuotsuse kohaselt täide viia linnas mõnel avalikul platsil, kus sünnib ümbruskonna rahva kogunemine. Kohaks valiti Tallinna turg (Raekoja plats) ja peksta tuli turupäeval kui kõige rahvarohkemal. Niisiis pidi peksmine ühtlasi olema rahvale hoiatavaks ja hirmutavaks etenduseks.
Protokollid karistuse läbiviimise kohta on paraku napisõnalised. Üksikasjalikumalt on kirjeldatud vaid Orina ja Karinu talupoegade peksmist 31. jaanuaril ja 5. veebruaril 1806. Pekstav talupoeg pandi kaelaraudadesse Tallinna raekoja seinal, milliseid tavaliselt kasutati naiste häbiposti paigutamiseks. Peksjad olid alamad politseinikud ehk brütterid. Kokku oli neid 4 meest ja oma töö eest said nad 87 rubla, kuhu on sisse arvatud ka vitsapaaride hind.
1805. aasta talurahvarahutused ei toimunud üksnes Harjumaal, kuigi sellest ja eriti Kose-Uuemõisa sündmustest on kõige rohkem kirjutatud (sh Mihkel Aitsami romaan "Eestimaa kuningas" (1939)). Oma õiguste kaitseks astuti peaaegu samal ajal välja ka Läänemaal, Järvamaal ja Virumaal.
Trapistide ordu
Trapistide ordu (ladina keeles Ordo Cisterciensis Strictioris Observantiae, lühend O.C.S.O.) on 17. sajandil reformitud tsistertslaste ordu haru. Ordu on saanud nime La Trappe'i kloostri järgi.
Seda peetakse rangeima sisekorraga kloostriteühenduseks (näiteks ei räägi nad võõrastega). Tänapäeval tegutseb maailmas umbes 170 kloostrit, milles on umbes 2100 munka ja 1800 nunna.
Trapistide ordu munkasid kutsutakse trapistideks.
Tšulõmi jõgi
thumb|Tšulõm Atšinski lähedal pisi|Tšulõmi valgla Tšulõm (vene keeles Чулым) on Obi lisajõgi Venemaal Lääne-Siberis.
Tšulõmi jõgi algab Kuznetski Alataust. Ülemjooksul on ta mägijõgi. Algul voolab ta Hakassia ja Krasnojarski krai piirijõena, seejärel Krasnojarski krais. Esialgu voolab ta kirdesse ja jõuab Jenisseile väga lähedale, kõigest 7½ km kaugusele, pöördub siis Balahtas loodesse ja voolab läbi Nazarevo. Sealt suundub ta läände, kuid Kemerovo oblasti piiril keerab itta tagasi, möödub Bogotolist, keerab Atšinskis põhja ja Novobinljussõs uuesti läände. Jõgi jõuab Tomski oblastisse, pöördub edelasse ja läbib Teguldeti. Zõrjanskojes, kus Tšulõmi suubub suurim vasakpoolne lisajõgi Tšet, pöördub jõgi läände ja Assinos loodesse. Suurima parempoolse lisajõe Ulujuli suubumiskohas pöördub Tšulõm läände ja pisut enne suuet edelasse. Tšulõm suubub Obi Moltšanovo ja Kolpaševo vahel.
Tšulõmi jõe alguseks loetakse Valge ja Musta Ijussi ühinemiskohta, mille geograafilised koordinaadid on 54°56'56'N 89°50'02"O. Valge Ijussi lähtest lugema hakates on Tšulõmi jõe pikkus 2023 km. Tšulõmi jõe suudme geograafilised koordinaadid on 57°43'54"N 83°49'34"O.
Jõgi on 1799 km pikk ja tema valgla on 134 tuhat km². Tema vooluhulk suudmes on 785 m³/s, kuid see kõigub aastaajati suuresti. 131 km kaugusel suudmest on täheldatud suurim vooluhulk 8220 m³/s ja vähim vooluhulk 108 m³/s. Suudmes kannab jõgi setteid keskmiselt 68 g/s ehk 2,1 miljonit tonni aastas. alamjooksul on jõgi mitmeharuline ja kuni 1200 m lai, aga jõeoru laius on kuni 10 km.
Tšulõmi jõgi on laevatatav 1173 km ulatuses suudmest kuni Atšinskini. Laevasõitu takistavad põikmadalad ja käänulisus.
Jõe kesk- ja alamjooksul elavad tšulõmid ehk tšulõmi tatarlased. See on väike türgi-tatari rahvas, keda 2010. aasta Venemaa rahvaloenduse järgi elas 355, neist 204 Tomski oblastis ja 145 Krasnojarski krais.
Jaan Putnik
Jaan Putnik (30. november 1879 Ipiku vald, Läti – 14. veebruar 1939 Viljandi) oli eesti advokaat.
Andrei Nazarov
Andrei Nazarov (sündinud 9. jaanuaril 1965 Tallinnas ) on Eesti kergejõustikutreener ja endine kümnevõistleja.
Ta lõpetas 1983. aastal Tallinna 43. Keskkooli.
Ta alustas kergejõustikutreeninguid Sven Andresoo juhendamisel 4. klassi õpilasena, sai mitmevõistlejana esimese medali ETV saatesarjas "10 olümpiastarti".
Isikliku rekordi (8322 punkti) püstitas 17. mail 1987 Sotšis. Ta on võistelnud kahtedel olümpiamängudel: 1992. aastal Barcelonas, kus saavutas 8052 punktiga 14. koha, ja 1996. aastal Atlantas. Göteborgi MM-il (1995) sai ta 10. koha (8088 p), Spliti EM-il (1990) 8. koha (8072 p) ja Helsingi EM-il (1994) 11. koha (7894 p).
Tema hoolealused on olnud Erki Nool, Larissa Netšeporuk, Remigija Nazarovienė, Pascal Behrenbruch, Andres Raja, Tõnis Sahk, Indrek Turi ja Ksenija Balta, Mikk Pahapill, Laura Ikauniece, Janek Õiglane, Karl-Erik Nazarov, Keiso Pedriks
Saavutused
Püstitanud mitu Eesti rekordit: 1987. aastal 110 m tõkkejooksus (13,6 ja 13,88), 1987. aastal kümnevõistluses (8322 punkti, maailma hooaja edetabeli 8. tulemus) ning 1991. aastal seitsmevõistluses (6098 punkti, maailma hooaja edetabeli 5. tulemus).
Isiklikku
Ta oli aastatel 1988–2009 abielus seitsmevõistleja ja treeneri Remigija Nazarovienėga. Neil on poeg Deividas Nazarovas, kes on leedu korvpallur.
Andrei Nazarov abiellus Ksenija Baltaga 29. septembril 2018. Tema õepoeg on Karl Erik Nazarov.
Prantsuse keel
Prantsuse keel kuulub indoeuroopa keelkonna romaani keelte rühma. Seda kasutab igapäevase keelena umbes 274 miljonit inimest. Lisaks Prantsusmaale on see Haiti riigikeel ja üks riigikeeli Belgias, Šveitsis, Luksemburgis, Kanadas ja mitmes Aafrika riigis. Prantsuse keel on ka paljude rahvusvaheliste organisatsioonide (ROK, WTO, FIFA, ÜRO, Aafrika Liit, EBU, ESA, UPU jpt) töökeel.
Ajalugu
Enne seda, kui Caesar 52. aastal eKr Gallia (tänapäeva Prantsusmaa) vallutas, rääkisid Gallia hõimud paljusid keldi keeli. Roomlastest vallutajad rääkisid aga prestiižset ladina keelt. Vallutusele järgnenud sajandite jooksul levis vallutajate keel üle maa ning suurenes ka vulgaarladina (rahvaladina) kandepind.
Esimest korda on uut romaani keelt mainitud 813. aastal Toursi nõukogu ajal, mil seda nimetatakse lingua romana rustica 'ks. Nõukogu võttis vastu ka otsuse, et preestrid peavad teenistusi läbi viima selles samas lingua rustica 's. Lihtrahvas lihtsalt ei mõistnud klassikalist ladina keelt. Seega soodustas kirik rahvakeele levikut, mille tulemusel õpetlaste väärtustatud klassikalise ladina keele olulisus vähenes järjest. Võib öelda, et 9. sajandil valitses Prantsusmaal kakskeelsus: ladina keel iseloomustas eliiti, see oli kirjanduse ja asjaajamise keel; rahvas rääkis nn vulgaarkeeli, milles varsti ka kirjutama hakati. Esimene kirjalik tunnistus vanaprantsuse keelest on 842. aastast pärinev "Strasbourgi vanne" ("Serments de Strasbourg"). Esimesed olulised kirjandusteosed olid kangelaslaulud. Neist kuulsaim on umbes 12. sajandil kirjutatud "Rolandi laul".
1204. aastal liideti Prantsuse kuningriigiga Normandia. Sellest ajast on prantsuse keele sõnavarasse jäänud umbes 150 Skandinaavia päritolu sõna, mis on seotud eeskätt merenduse ja põlluharimisega.
1539. aastal kirjutas kuningas François I alla Villers-Cotterêts' määrusele, millega määrati prantsuse keel kohtumõistmise ja asjaajamise keeleks (enne seda oli see staatus olnud ladina keelel). 17. sajandil suurenes üha prantsuse keele olulisus teaduses ja hariduses. Murrangulise tähtsusega oli René Descartesi 1637. aastal ilmunud "Le Discours de la méthode" ("Arutlus meetodist"). See on esimene prantsuskeelne filosoofiateos, varem oli selliseid raamatuid kirjutatud üksnes ladina keeles. Descartes oli samuti kirjutanud selle teose esialgu ladina keeles, kuid otsustanud tsensuuri tõttu kirjutada ümber prantsuse keelde. Ta teadis, et eliit ei loe "rahvakeeles" kirjutatud raamatut, mida tema ideedest huvitatud kirjaoskajad said seetõttu lugeda tsenseerimata kujul.
Mõni aasta varem, 1635. aastal, oli kardinal Richelieu asutanud Prantsuse Akadeemia, mille ülesanne on siiani prantsuse keele normimine. Olgugi et ühtlustatud prantsuse keel oli ametlik riigikeel, näitas 1794. aasta küsitlus, et 28 miljonist elanikust rääkis riigikeelt kõigest 3 miljonit ning et arvukad dialektid olid ikka elujõulised. Tasub mainida, et normitud kirjakeel põhines eelkõige Pariisi ümbruse keelel. Dialektid olid seetõttu eriti levinud Lõuna-Prantsusmaal.
1789. aasta Prantsuse revolutsiooniga suurenes surve ühtse prantsuse keele kasutamiseks. Ühtses keeles nähti olulist rahva ühendamise vahendit. Jakobiinid nimetasid prantsuse keelt "valgustuse universaalseks keeleks" ja seda peeti kõigile kohustuslikuks emakeeleks. Murrete kasutamist peeti sotsiaalseks tagasiminekuks, sest neid seostati vana režiimiga.
Sellal kui prantsuse keelt kõneles kogu tsiviliseeritud Euroopa, leidus Prantsusmaal enesel kõigest kolm miljonit (11% rahvastikust) "puhta prantsuse keele" kõnelejat, kellest suur osa ei osanud seda õigesti kirjutada. 1880. aastal kõneles prantsuse keelt vabalt 8 miljonit inimest (20% Prantsusmaa rahvastikust).
19. sajandi Euroopas oli prantsuse keel suure tähtsusega. Diplomaatiakeelena pidas aristokraatia selle õppimist hädavajalikuks. (Prantsuse keel oli vahetanud ladina keele kui diplomaatia keele välja 18. sajandil.) Veel Venemaa-Jaapani sõja lõpetanud Portsmouthi rahuleping kirjutati prantsuse keeles. Prantsuse keele kandepind suurenes sel perioodil ka mitmete piirkondade koloniseerimise tõttu. Olukord muutus aga pärast teist maailmasõda. Ühest küljest oli see tingitud Ida-Euroopa frankofiilse eliidi massilisest tagakiusamisest ja hukkamisest, kuid veel olulisem oli Ameerika Ühendriikide mõjuvõimu kasv ning inglise keele tõus rahvusvaheliseks suhtluskeeleks.
Inglise keele mõju prantsuse keelele on viimaseil kümnendeil olnud aktuaalne teema. 1994. aastal võeti Prantsusmaal vastu nn Touboni seadus (nimetatud tollase kultuuriministri järgi), millel on kolm põhieesmärki: keele rikastamine, keele staatuse kaitsmine riigikeelena ja kohustuslik kasutamine kõigis dokumentides.
Tallinna Eesti Vabadussõjalaste Liit
Tallinna Eesti Vabadussõjalaste Liit oli Vabadussõja veteranide ühendus Tallinnas aastail 1926–1933.
Organisatsioon loodi 1926. aasta mais järglasena Eesti Demobiliseeritud Sõjaväelaste Liidule, mis oli 1925. aastal laiali läinud.
1997. aasta filmikunstis
''Siin loetletakse 1997. aastal filmikunstis ja -ringkondades toimunut, sh esilinastunud filme, toimunud filmisündmusi, väljaantud filmiauhindu, märkimisväärseid isikuid jne.''
Tallinna Eesti Vabadussõjalaste Liit
Liit osales Eesti Vabadussõjalaste Keskliidu (EVKL) moodustamisel 1929. aastal ning jäi edaspidi selle suurimaks kohalikuks ühenduseks, kus oli üle 2000 liikme. 1931. aastal moodustasid Tallinna liidu liikmed 65% kogu keskliidu liikmeskonnast.
Kuršėnai vald
Kuršėnai vald (leedu keeles Kuršėnų kaimiškoji seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Šiauliai rajoonis.
2011. aasta seisuga elas vallas 4410 inimest. Valla keskus on Kuršėnai linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu. Vallamaja asub aadressil V. Dambrausko g. 17. Vallavanem on Edita Mileikienė.
Lisaks küladele on vallas ka Tadiškiai huutor, kus aastal 2011 elanikke ei olnud.
Voldemar Neoma
Voldemar Neoma (9. august 1885 Haapsalu – 15. veebruar 1939 Tallinn). Kuni 21. maini 1935 kandis perekonnanime Neomann. Töötas tsaariajal Eestimaa kubermangu aktsiisivalitsuses alates 25. septembrist 1901 kuni 26. veebruarini 1916. Alates 15. veebruarist 1919 töötas Eesti Vabariigi Rahaministeeriumi Aktsiisi Peavalitsuses, algul I aktsiisiringkonna juhataja abina, hiljem vanema abina. Alates 3. juulist 1921 nimetati Aktsiisi Peavalitsuse nooremaks revidendiks. 10. mail 1924 nimetati Aktsiisi Peavalitsuse monopolijaoskonna juhatajaks. Määrati Majandusministeeriumi Maksudevalitsuse Piiritusmonopoli juhatajaks alates 1. juulist 1929, kus töötas kuni surmani.
Abiellus 26. augustil 1933, abikaasa Alide-Ludmilla (08.07.1898 - 29.11.1935).
Hawaii
"Hawaii" võib tähendada:
290
290. aasta
Aastad: 285 286 287 288 289 - 290 - 291 292 293 294 295
Tallinna Lahinguvendade Klubi
Tallinna Lahinguvendade Klubi oli admiral Johan Pitka 1931. aastal asutatud vabadussõjalaste ühendus, mis kuni lahkulöömiseni 1932. aastal kuulus Eesti Vabadussõjalaste Keskliitu.
Johannes Paulus II suhted Eestiga
pisi|Johannes Paulus II Tallinnas 1993. aastal. [[Jaan Künnapi foto]] Johannes Paulus II oli esimene paavst, kes külastas Eestit.
Püha Tool tunnustas taasiseseisvunud Eesti Vabariiki 28. augustil 1991 ja diplomaatilised suhted taastati 3. oktoobril 1991. 15. septembril 1994 kohtus paavstiga president Lennart Meri. 28. augustil 1993 andis oma volikirja paavstile suursaadik Tiit Matsulevitš, 18. mail 2001 Indrek Tarand ja 12. detsembril 2003 Priit Kolbre.
20. mail 1989 kohtus paavst vanamuusikaansambli Hortus Musicus liikmetega ja 3. novembril 1993 vabadusvõitleja Lagle Parekiga. 2. oktoobril 1994 avaldas ta kaastunnet parvlaeval Estonia hukkunute omastele. 26. novembril 1994 nimetas ta kardinaliks Valgas sündinud Kazimierz Świąteki.
2004. aastal saatis ta Tartu katoliku kiriku hooldajale Maria Gaidukile tunnustuskirja. 23. märtsil 2005 määras ta piiskopiks Philippe Jourdani. Novembris 2022 omandas Tallinna Peeter-Pauli katedraali kogudus paavsti vere reliikviana, mille tõi preester Tomasz Materna kardinal Stanisław Dziwiszi käest.
Visiit Eestisse
Johannes Paulus teine visiit Eestisse toimus 10. septembril 1993. Ta saabus Tallinna lennukiga Riiast kella 9.55 paiku ja viibis Eestis kokku kümme tundi. Visiidi käigus kohtus paavst Eesti presidendi Lennart Meriga, peaminister Mart Laariga, valitsuse liikmetega (v.a justiitsminister Kaido Kama) ja diplomaatidega.
Paavst pidas Tallinna Peeter-Pauli katedraalis missa ja osales Niguliste kirikus oikumeenilisel jumalateenistusel, millele järgnes kohtumine president Meriga Kadriorus. Enne Raekoja platsil peetud missat viibis paavst Tallinna Õpetajate Majas. Paavsti visiit tipnes Raekoja platsil peetud missaga, mille järel ta lahkus Eestist.
Eestlaste palverännak Rooma 2000. aastal
2000. aasta oli katoliku kirikus juubeliaasta ja 29. märtsil 2000 kohtusid Vatikanis paavstiga Eesti palverändurid, mille puhul paavst tegi avalduse:
''I warmly welcome you on the occasion of your national Jubilee pilgrimage, led by Archbishop Erwin Josef Ender, Apostolic Administrator of Estonia and Apostolic Nuncio. May your pilgrimage to the tombs of the Apostles Peter and Paul strengthen your faith and your commitment to live according to the standards of the Gospel. As you walk in the footsteps of the holy martyrs of Rome, may you deepen your love of the Lord and his Church, and become ever more ready to serve your less fortunate brothers and sisters. Be courageous witnesses and joyful messengers of Christ's living presence in the world! God bless you! God bless Estonia!''
[Ma tervitan teid soojalt teie rahvuslikul palverännakul juubeliaasta puhul, mida juhib apostellik administraator Eestis ja apostellik nuntsius Erwin Josef Ender. Peaks teie palverännak apostlite Peetruse ja Pauluse haudadele tugevdama teie usku ja teie pühendumist elada evangeeliumi standardite järgi. Kui te käite Rooma pühade märtrite jalajälgedes, peaks see kasvatama teie armastust Issandasse ja Tema kirikule ning saama rohkem valmis teenima vähemõnnelikke vendi ja õdesid. Olge julged Kristuse elava kohalviibivuse tunnistajad ja selle rõõmsad sõnumiviijad maailmas.
Jumal õnnistagu teid! Jumal õnnistagu Eestit!]
Angeli juga
thumb|300px|Salto Angel Ratonist Angeli juga ehk Salto Angeli juga (hispaania Salto Ángel) on kõrgeim juga maailmas (979 meetrit, 20 korda Niagarast kõrgem). Samuti on see pikima vee vabalangemisega juga maailmas, selle takistuseta langus on 807 m. Angeli juga asub Lõuna-Ameerika põhjaosas Venezuelas Carrao jõe lisajõe Churúni lisajõel Kerepil. Vesi kukub alla suurelt Auyantepui tepuilt ehk platoolt Guajaana mägismaal. Kuna vesi kukub kilomeetri kõrguselt, aurustub see vahepeal ära ja moodustab keskel aurupilve, mis all taas veerohkeks joaks muutub.
Seal on asutatud Canaima rahvuspark, mille territoorium on kolmveerand Eestit ja kus elab vaid kümme tuhat inimest, kellest enamus on indiaanlased.
Pargi teevad imeliseks tasase pinnaga mäed, mida kutsutakse tepuideks (inglise keeles table mountains). Turistid külastavad juga väikese lennukiga mööda lennates.
20. detsembril 2009 ütles Venezuela president Hugo Chávez telesaates, et joa nimi peaks olema algupärane Kerepakupai merú, mitte avastaja järgi pandud nimi.
Sublimeerumine
pisi|Laboratoorne sublimeerimisseade Sublimeerumine ehk sublimatsioon (ladina sublimare 'üles tõstma') on aine vahetu üleminek tahkest agregaatolekust gaasilisse (sublimaadiks; vahepeal vedelaks muutumata)
Tehnikas rakendatakse sublimatsiooni näiteks ainete puhastamiseks soovimatutest lisanditest.
289
289. aasta
Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand
Nõukogude Õigus
Nõukogude Õigus oli aastail 1967–1989 Eesti juriidikaajakiri, mis ilmus kuus korda aastas.