cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ulbroka mõis
Ulbroka mõisa on esimest korda mainitud aastal 1562. Mõis on nime saanud 16. sajandi Riia linnapea H. von Ulenbrocki järgi, kellele mõis kuulus. Aastal 1564 sai mõisa omanikuks Zygmunt II August. Aastal 1718 kuulus mõis raehärra Christian von Zimmermannile (1675−1737), aastast 1874 sai mõisa omanikuks Jakob Heinrich Buhse. Mõisa viimane omanik oli aastatel 1901−1920 parun Felix von Mengden.
Peahoone ehitati 1800. aasta paiku. Klassitsistlik häärber valmis Christoph Haberlandi projekti järgi ja asub mõisa vesiveski tiigi ääres. Võõrandamisest Teise maailmasõjani asus peahoones sanatoorium. Tänapäeval asub hoones raadiojaam.
Mõisakompleksi juurde kuuluvad veel tall ja ait, hävinud on vesiveski, mõisavalitseja maja, teenijate maja ja mitu tootmishoonet. Säilinud on ka aed ja park. Parki on rajatud lava.
Kulosaari
Kulosaari vald asutati aastal 1922. Aastal 1947 liideti see Helsingi linnaga.
Kulosaaris asub Kulosaari metroojaam, mis on tähtis transpordiühendus Kulosaari linnaosa ja Helsingi kesklinna vahel.
thumb|left|220px|Kulosaari metroojaam õhtul thumb|left|220px|Kulosaari kirik
Elias Mendes Trindade
Elias Mendes Trindade (enam tuntud lihtsalt nime all Elias; sündinud 16. mail 1985 São Paulos) on Brasiilia jalgpallur, poolkaitsja. Ta mängib Brasiilia kõrgliiga klubis Bahia.
Elias alustas jalgpallurikarjääri Palmeirase noortesüsteemis. 2005. aastal hakkas ta mängima Náuticos. Pärast seda mängis ta veel mitmes Brasiilia klubis, paistes kõige enam silma Corinthianses. 2010. aasta hooajal lõi ta Brasiilia kõrgliigas seitse väravat ja tuli klubiga Brasiilia meistrivõistlustel kolmandaks. Lisaks valiti ta sel aastal Brasiilia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
2010. aasta detsembris liitus ta esimese Euroopa klubiga, sõlmides lepingu Hispaania kõrgliiga klubiga Madridi Atléticoga. 2011. aasta augustis sõlmis ta viieks aastaks lepingu Portugali kõrgliiga klubiga Sporting, kuid juba 2013. aastal suundus ta laenule Brasiilia kõrgliiga klubisse Flamengo. Flamengoga võideti 2013. aastal Brasiilia karikas, kuid samal hooajal jäädi Brasiilia kõrgliigasse väga napilt püsima. Sellest hoolimata valiti Elias ka sel hooajal Brasiilia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
2014. aastal liitus ta taas Brasiilia kõrgliiga klubiga Corinthians. 2015. aastal tuli ta Corinthiansega Brasiilia meistriks ja ta valiti kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. 2016. aasta hooaja teise poole veetis ta taas Sportingus, kuid suundus juba järgmise aasta jaanuaris tagasi Brasiiliasse, sõlmides lepingu Atlético Mineiroga. 2020. aastal siirdus ta Bahiasse.
Koondisekarjäär
Debüüdi Brasiilia rahvuskoondises tegi Elias 7. oktoobril 2010 sõprusmängus Iraani jalgpallikoondis vastu. Ta kuulus Brasiilia koondisse 2011. ja 2015. aasta Copa Américal ning 2016. aasta Copa América Centenario.
Cosenza
Cosenza on linn Itaalias Kalaabria maakonnas.
Cosenza linnas suri 410. aastal läänegootide kuningas Alarich I, kes maeti Busento jõkke, tõenäoliselt linna ümbrusesse.
pisi|vasakul|Vaade Cosenza vanalinnale
Said I Loved You...But I Lied
"Said I Loved You...But I Lied" on Ameerika poplaulja Michael Boltoni kirjutatud (kaasautor) ja esitatud laul, mis anti välja singli ja muusikavideona.
Video
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Said I Loved You...But I Lied seisuga 2.04.2015.
Kaalutus
pisi|[[Astronautide treening kaaluta olekus]] Kaalutus ehk kaaluta olek (inglise weightlessness) on keha selline olek, kus teda ei mõjuta mehaaniline stress või mehaaniline pinge, ja keha kaal on võrdne nulliga.
Kui keha kiirendus on võrdne raskuskiirendusega, siis on selle kaal 0:.
Kui keha kaal on 0, siis öeldakse, et keha on kaaluta olekus.
Mark Kelly
Mark Edward Kelly (sündinud 21. veebruaril 1964) on Ameerika Ühendriikide poliitik, insener ja endine NASA astronaut ja mereväe kapten, alates 30. novembrist 2020 Ameerika Ühendriikide Senati liige. Ta on ka kirjanik, poliitiline aktivist ja konsultant.
Kelly on endine mereväelendur ja ta osales Lahesõjas. Ta valiti NASA astronaudiks 1996. aastal ja ta käis esimest korda kosmoses 2001. aastal kui oli missiooni STS-108 piloot. 2006. aastal oli ta missiooni STS-121 piloot ning hiljem missioonide STS-124 ja STS-134 komandör. STS-134 jäi Kelly ja kosmosesüstik Endeavouri viimaseks missiooniks.
Mark Kelly identne kaksikvend Scott Kelly oli samuti astronaut ning Mark ja Scott on ainsad teadaolevad kaksikud, kes on käinud kosmoses. 2015. aastal veetis Scott missiooni Aasta kosmoses raames 342 päeva Rahvusvahelises kosmosejaamas ning pärast tema Maale naasmist, võrreldi teda oma vennaga, et mõista kuidas mõjutab pikaajaline kosmoselend inimese keha.
Annes Meister
pisi|Annes Meister 2022 Annes Meister (sündinud 17. juunil 1988 Kuressaares) on harrastusluuletaja.
Haridus
Ta on lõpetanud 2006. aastal Leisi Keskkooli. Aastatel 2008–2010 õppis Tallinnas infotehnoloogiat ja omandas pagari eriala.
Muu tegevus
2011–2015 oli Annes korraldajaks Saaremaalt 1949. aastal küüditatute kokkutulekutel.
2011. aastal asutas Annes koos oma sõbraga MKR klubi ehk Muheda Külarahva Klubi, mille tegevusalaks on päevahuumoriga seonduv ja kus Annes tegevana oli 2018 aasta suveni.
2020. juunist alates on MTÜ Soela Sadama seltsi liige.
2022. aastaks kogus Annes kokku üle 30000 suitsukoni, mida oli ta kogunud üle kue ja poole aasta. Teadaolevalt oli tegemist ühe suurima ja ainulaadsema suitsukonikoguga Eestis, mis põhines isiku enda ära tarbitud sigaretidest. Sellega seoses pälvis Annes meedia tähelepanu juba 2019. aasta talvel, mil ta näitas avalikkusele oma kogu kanal2 saates "Õhtu". Mõned aastad hiljem 2022. aastal otsustas Annes annetada oma kogu teaduse ja kunsti tarbeks, otsides sobivat inimest tv3 saate "Läbi suve Taaviga" kaudu.
https://elu24.postimees.ee/6848235/veider-hobi-eesti-mees-on-kolm-ja-pool-aastat-suitsukonisid-kogunud?_ga=2.170864352.1768827950.1576101058-1101820660.1572029496&fbclid=IwAR2sjjBIb_a_KjIFhZS3_8IdF6H3BGVE-rD0bKbElelIpoxfJ23AhQi_G1E
2023. maist on Annes Eesti Konservatiivne Rahvaerakond (EKRE) liige.
Viited
https://play.tv3.ee/clips/7-uudised---saaremaal-toimus-represseeritute-kokkutulek,clip-2664532
https://elu24.postimees.ee/6848235/veider-hobi-eesti-mees-on-kolm-ja-pool-aastat-suitsukonisid-kogunud?_ga=2.170864352.1768827950.1576101058-1101820660.1572029496&fbclid=IwAR2sjjBIb_a_KjIFhZS3_8IdF6H3BGVE-rD0bKbElelIpoxfJ23AhQi_G1E
https://www.tv3.ee/3-portaal/tele-ja-kino/labi-suve-taaviga/puha-taevas-saaremaa-mees-kogub-purkidesse-suitsukonisid-mul-on-kokku-neid-umbes-30-000/
Gyrojet
Gyrojet on kuuekümnendatel Ameerika Ühendriikides arendatud relvapere, mis kasutab laskemoona stabiliseerimiseks güroskoopi. Gyrojetid lasevad kuulide asemel väikeseid rakette (Microjete), millel on väiksem tagasilöök ning mis ei vaja püssirohugaaside survele vastupidamiseks tugevat ja rasket vintrauda ega gaasikoda. Gyrojeti laskude algkiirus on väga madal, kuid 9,1 meetri peal kasvad juba kiiruseni 380 m/s. Tänu unikaalsele tehnoloogiale on Gyorjetid väga kerged ning võimaldavad kasutajal kiiresti liikuda.
Tänapäeval neid enam ei toodeta ning olemasolevad mudelid on kollektsionääride seas hinnatud, ka kõige tavalisemad relvad maksavad üldiselt üle 1000$. Neid lastakse harva, kuna laskemoona kas ei ole saadaval või on see väga kallis (üle 100$ lasu kohta).
Laekvere mänd
pisi|Laekvere mänd 2012. aasta kevadel pisi|püsti|Laekvere mänd 2008. aastal Laekvere mänd on looduskaitsealune põlispuu ja pühapuu Lääne-Virumaal Vinni vallas Laekvere alevikus.
Männi ümbermõõt on umbes 3 m, kõrgus 9,5 m, võra diameeter 10 m.
Saksa merevägi
pisi|Saksa sõjalaeva lipp Saksa merevägi (saksa keeles Deutsche Marine) on Bundeswehri (Saksamaa relvajõudude) merevägi.
Ajalugu
Saksa merevägi asutati tänapäevasel kujul 1956. aastal.
1990. aastaks oli Bundesmarine koosseisus umbes 36 000 inimest ja umbes 150 sõjalaeva, sealhulgas:
Suuremad külma sõja ajal kasutusel olnud sõjalaevad olid Lütjens-klassi hävitajad ja Hamburg-klassi hävitajad.
1990. aastal liideti Bundesmarinega Ida-Saksamaa merevägi Volksmarine, mille kõiki laevu jm varustust küll ei võetud kasutusele.
Koosseis
Saksa mereväe koosseisus on umbes 16 000 inimest, umbes 70 sõjalaeva ja 80 lennuvahendit.
Laevadest on Saksa mereväes muuhulgas 8-9 fregatti, 6 ründeallveelaeva, 5 korvetti. Õppelaevana on kasutusel üks parklaev.
Saatuse jõud
Ooperist tehti ümbertöötatud variant Antonio Ghislanzoni muudetud tekstiga ja kärbitud muusikanumbritega. Selle esmaettekanne toimus 27. veebruaril 1869 Milano La Scalas.
Ooperi saamislugu ja käekäik
1860. aasta lõpus külastas populaarne tenor Enrico Tamberlik Giuseppe Verdit tema mõisas Busseto lähedal. Ta vahendas heliloojale Peterburi Imperaatorlike Teatrite Direktsiooni pakkumise komponeerida Peterburi ooperiteatrile uus ooper. Verdi võis esitada mistahes soove ja tingimusi. Tamberlik kinnitas, et venelased rahaga kitsid ei ole. Verdi soostus ja pakkus venelastele Saavedra draamat. Teatri juhtkond oli otsekohe nõus. Seepeale tellis Verdi Piavelt libreto. See oli nende kaheksas koostöö, aga jäi viimaseks.
Piave sai libreto kiiresti valmis ning Verdi alustas komponeerimist 1861. aasta varakevadel. Partituur oli novembriks valmis. Verdi käis Peterburis proove juhendamas, kuid Leonora osatäitjaks valitud Caroline Barbot jäi haigeks. Verdi ei tahtnud tema asendamisega riskida ning esietendus lükati aasta võrra edasi. Kaksteist kuud hiljem oli Verdi jälle Peterburis kohal ning ooper viimistleti esitamisküpseks. Esietendus sai mõõduka aplausi. Verdi vastu tegutsesid kohalikud Wagneri ühingu liikmed ning Mili Balakirevi rahvuslikult meelestatud poolehoidjad. Ooperit peeti liiga süngeks ja pikkuselt kurnavaks. Esietendusel viibis ka imperaator Aleksandr II, kes kutsus Verdi enda juurde ja tänas maestrot tehtud töö eest.
Pärast esietendust Venemaal esitati originaalvarianti 1863 Roomas pealkirja „Don Alvaro” all. Madridi lavastust (1864) vaatas libretoks ainet andnud näidendi autor Rivase hertsog. Ooperit esitati ka New Yorgis ja Viinis (1865), Buenos Aireses (1866) ning Londonis (1867). Kõikjal tehti meelevaldseid lühendusi. Seepeale võttiski Verdi ette ooperi ümbertöötamise. Selle variandi esitamine Milanos oli triumf. Milano ettekanne tegi ooperist 19. sajandi II poole ühe enam ettekantud teose.
Väidetavalt on see üks Verdi parema avamänguga (1869 variandist) ooper. Avamäng on jätkuvalt populaarne kontsertnumber. Tänapäeval lavastatakse teost regulaarselt, kuid mitte sedavõrd, et saaks konstateerida teose kuulumist juhtivate ooperiteatrite püsirepertuaari. Kuna ooper on originaalis ligi 3,5 tundi pikk (35 muusikanumbrit) ning koos vaheaegadega pidi publik teatrimajas viibima üle viie tunni, siis kaasajal esitatakse teost reeglina tublisti lühendatult ning muusikanumbrite poolest suhteliselt meelevaldse valikuga kahest põhivariandist.
Eestis pole seda Verdi ooperit esitatud.
Faabula
Tegevus toimub Hispaanias ja Itaalias 1750. aasta paiku.
I vaatus
Markii de Calatrava maja Sevillas. Peruust pärit noor aadlik don Alvaro on asunud elama Sevillasse. Ta on seal kohtunud markii de Calatrava tütre donna Leonoraga. Noored on armunud ja kavatsevad abielluda. Calatrava on veendunud, et inka päritolu don Alvaro on ta tütre võrgutanud. Don Alvaro on palunud markiilt tütre kätt, kuid nõusolekut pole ta saanud. Leonora on valmis loobuma perekonnast ja lahkuma Hispaaniast ning põgenema koos Alvaroga. Neid abistab Alvaro usaldusisik Curra. Leonorale jääb vähe aega, et end lahkumiseks vaimselt ette valmistada. Ta palub Alvarolt põgenemine üheks päevaks edasi lükata, et isaga hüvasti jätta. Alvaro on pettunud ja teeb Leonorale etteheiteid. Leonora soostub lõpuks kohe põgenema, kuid Calatrava koos teenijatega takistab nende lahkumist. Markii haarab püstoli ja ähvardab don Alvarot surmata. Alvaro kaitseb end haarates püstoli ning visates selle maha. Kuid see vallandub spontaanselt ja kuul tabab Calatravat. Surres neab isa tütart. Kohkunud armastajad jooksevad toast välja.
II vaatus
Hornachuelose küla kõrts. Markii de Calatrava surmast on möödunud aasta. Põgenedes markii majast läksid Leonora ja Alvaro lahku ning pole rohkem kohtunud. Muulaajajad lahutavad kõrtsis meelt. Seal on ka Leonora vend don Carlo de Vargas, kes soovib kätte maksta perekonna au rüvetamise ja isa surma eest. Carlo on end maskeerinud Salamanca tudengiks ja laseb end kutsuda Peredaks. Kõrtsikülaliste seas on kaunis mustlannast ennustaja Preziosilla. Ta kutsub kõrtsikülalisi liituma sõjaväega ja minema võitlema Itaalia vabaduse eest. Kõrtsi saabub muulaajaja ja rändkaupmees Trabucco. Temaga koos on meesteriietes Leonora. Leonora on teel frantsiskaanide kloostrisse, kust soovib leida varjupaika. Carlo püüab tulutult välja selgitada Trabuccolt kes on tema kaaslane. Muulaajaja soovib teada, kes Carlo on ise. Carlo vastab, et on üliõpilane, kes aitab sõbral selle õe ja tema võrgutaja jälile saada. Seda kuuldes mõistab Leonora, et don Alvaro on endiselt elus. Vennalt armu pole oodata ning ta hiilib kõrtsist minema.
Meheriietes Leonora saabub öösel kloostrisse. Kirikuteener Fra Melitone ei taha teda kloostrisse lasta, kuid padre Guardiano on valmis Leonora mure ära kuulama. Leonora räägib Guardianole oma loo ja palub kloostris varjupaika. Padre Guardiano nõustub viima Leonora mägedes asuvasse salajasse koopasse, kuhu tema ise hakkab viima Leonorale toitu. Koopas on ka kell, mida võib helistada ainult suure surmaohu korral.
III vaatus
Don Alvaro usub, et Leonora pole elus. Ta on liitunud Hispaania armeega don Federico Herrerose nime all. Alvaro on saanud kapteni auastme ja paistnud silma lahingutes oma vapruse poolest. Kaarte mängivate sõdurite hulgas tekkib kähmlus. Nende seas on ka don Carlo, kes on hiljuti rügemendiga liitunud varjunime don Felice Bornos all. Alvaro sekkub kähmlusse ja päästab don Felice. Surmavaenlased ei tunne teineteist nägupidi ja vannuvad igavest sõprust. Mõlemad osalevad Velletri lahingus.
Alvaro saab lahingus raskelt haavata ja ta viiakse operatsioonile. Alvaro annab enne Carlole karbi isiklike dokumentidega. Carlo lubab Alvaro palvel need dokumendid ilma läbi lugemata hävitada kui Alvaro peaks surema. Kuid ta ei täida oma lubadust ja avab karbi. Sealt leiab Carlo õe kirjad, medaljoni ja pildi. See kinnitab tema kahtlusi, et uus sõber on isa tapja. Carlo soovib, et Alvaro operatsioon oleks edukas ja ta jääks ellu. Siis ta saaks perekonna vaenlase oma kätega tappa ja isa eest kätte maksta. Kirurg teatabki, et Alvaro on päästetud.
Hispaania sõdurid on kogunenud Velletri laagrisse. Mustlastüdruk Preziosilla ennustab sõduritele nende saatust, Trabuco üritab oma kaupa müüa, kerjused kerjavad, Preziosilla kaaslased tüdrukud võrgutavad noorsõdureid. Preciosilla innustab sõdureid ülistama sõda ja viima see võiduka lõpuni.
Alvaro on vigastusest taastunud ja Carlo tuleb tema telki, et Alvaro duellile kutsuda. Saades teada, kes Carlo tegelikult on, palub Alvaro unustada vihavaenu ja jätkata sõpradena. Kuid Carlo on järeleandmatu. Ta tahab tappa Alvaro ning siis leida ja tappa ka Leonora. Carlo on erinevalt Alvarost veendunud, et õde on elus. Duell algab, kuid saabub patrull ja mõlemad jooksevad selle eest varju. Alvaro põgeneb sõjaväelaagrist ning saab varjupaiga kloostris.
IV vaatus
Leonora on vahepealsed aastad elanud erakuna mägi­koopas. Tema tähelepanu köidab lähedal võitlevate meeste mõõkade võitlusheli. Don Alvaro on don Carlot surmavalt haavanud. Ta soovib, et heitlust jälginud erak paluks surija eest tema patud andeks. Leonora on võitlejad ära tundnud. Ta ei taha don Alvaro soovi täita. Surev don Carlo di Vargas palub õde teda emmata, haarab aga pistoda ning kokku võttes oma viimase jõu torkab selle õe südamesse. Surres loodab Leonora, et ta kohtub don Alvaroga paremas maailmas. Alvaro jookseb meeleheitel mägedesse. Mungad Guardiano ja Melitone juhtimisel jõuavad võitlusväljale. Välgu sähvatuse valguses näevad nad surnud Carlot ja erakut, kes nende veelgi suuremaks õuduseks osutub naiseks. Isa Rafaele on puudu. Siis ilmub ta kaljunukile ning hüppab hirmunud kloostrivendade silme ees kuristikku.
Osatäitjad esmaettekandel
Dirigeeris Eduardo Baveri.
Osatäitjad ümbertöötatud variandis
Dirigeeris Eugenio Terziani.
Reppo (perekonnanimi)
Reppo on perekonnanimi
Kraaviotsa pettai
thumb|Kraaviotsa pettai 2008. aastal Kraaviotsa pettai on looduskaitsealune põlispuu, mänd Põlvamaal Põlva vallas Aarna külas.
Puu kõrgus on 17 m, ümbermõõt 3,2 m.
Schweinfurdi roheline
pisi|Detail Schweinfurdi rohelisega trükitud tapeedist pisi|Arvatavasti 1830. aastatel Prantsusmaal trükitud nn iiristapeet. Ererohelise värvi mustris annab Schweinfurdi roheline pisi|[[Vincent van Gogh. Autoportree pühendusega Gauguinile. Taust on maalitud puhta Schweinfurdi rohelisega, heledust on lisatud tsink- ja pliivalgega]] pisi|Putukamürk Paris Green Schweinfurdi roheline, kahjuritõrjevahendina ka Pariisi roheline on ere-smaragdroheline väga mürgine anorgaaniline värvipigment, koostiselt vask(II)atsetoarseniit Cu(CH3COO)2 · 3 Cu(AsO2)2. Nimi on tulnud saksa keelest (Schweinfurter Grün), värvitootja Wilhelm Sattleri vabriku Farben und Bleiweiss järgi, mis asus Schweinfurdis.
Värvainete indeksis on ta tähised 77410 ja C.I. Pigment Green 21.
Ajalugu
Schweinfurdi roheline töötati välja katsete käigus parandada juba 18. sajandi lõpus sünteesitud ebastabiilset vase- ja arseeniühendit, kollakasrohelist pigmenti, mis oli tuntud Scheele rohelise (Carl Wilhelm Scheele 1778) nime all. 1805. aastal sünteesis keemik Ignaz Edler von Mitis vase- ja arseenivärvi Mitisgrün, mille koostis ligikaudu vastas Schweinfurdi rohelisele (vahel kasutatakse Schweinfurdi rohelise paralleelnimetusena). Vasel, arseenil ja äädikhappel baseeruva oluliselt stabiilsema rohelise pigmendi tööstusliku tootmisprotsessi töötasid välja ettevõtja Wilhelm Sattler ja apteeker Friedrich W. Ruß 1814. aastal. 1816. aastal jõudis toodetud värv müüki.
Kirjanik ja kirjastaja Johann Carl  Leuchs Nürnbergist kirjutas 1825. aastal Schweinfurdi rohelise kohta:
Omadused
Schweinfurdi roheline on smaragdroheline kristalliline pulber, mida on kasutatud kahjurputukate ja näriliste mürgitamiseks ja hoolimata mürgisusest ka pigmendina õli- ja vesivärvides, samuti tulevärgis sinise värvuse andjana. Lahustub hapetes ja alustes, vees lahustumatu, kuid võib pikaajalisel veega kokkupuutel hüdrolüüsuda. Keskmiselt valguskindel, tumeneb aja jooksul ja muutub toonilt soojemaks. Ei sobi väävlit sisaldavate värvidega (nagu kaadmiumkollane, kinaver või ultramariin), siis muutub pruuniks. Värvus varieerub pulbri peenusest sõltuvalt – väga peen pulber ja sellest tehtud värv on hele sinakasroheline, jämedama jahvatuse korral tumedam. Niiskel lubikrohvipinnal ja mõningate hallitusseente toimel laguneb, tekitades lenduvaid ülimürgiseid ühendeid, nagu arsiin või trimetüülarsiin.
Saamine
Rohelist on valmistatud naatriumarseniidist ja vask(II)atsetaadist või, teise meetodiga, kaaliumarseniidi, vask(II)sulfaadi ja äädikhappe reaktsioonil.
19. sajandi retsept:
Reaktsioonivõrrand:
Tarbevärvina
Schweinfurdi rohelist laiatarbekaubana hakkas alates aastast 1816 tootma ettevõtja Wilhelm Sattler Schweinfurdis. Lühikese ajaga arendas ta selle moekaubaks ja värvi kasutati ta värvisära tõttu teatridekoratsioonide, samuti peo- ja balliruumide kujundamisel, peatselt kasutati seda ka kangavärvina ballikleitidel, kunstlilledel ja tekstiilitrükivärvina mujal moes, vaipadel, tekstiilist seinakatetel ja eesriietel, isegi küünalde ja toiduvärvide koosseisus. Tapeetide trükkimisel rakendati seda esmakordselt 1822. aastal ja roheline tapeet sai peagi väga nõutuks. Värvi tootmine ei olnud kulukas ja Schweinfurdi roheline oli tuntud kui odav ja kauni tooniga värv, selle keemilisest ebastabiilsusest tulenevaid ohte ei osatud ette näha.
Kaaliumvesiniktartraat
Kaaliumvesiniktartraat (inglise potassium hydrogen tartrate; keemilise valemiga KC4H5O6 on veinitegemise kõrvalsaadus. Keemiliselt on ta D-viinhappe ja D,L-viinhappe ehk viinamarihappe sool.
Schweinfurdi roheline
Kunstis
Schweinfurdi roheline elavdas oma säravrohelise tooniga tugevasti kunstnike seni kasutatud värvipaletti. Alates värvipigmendi sünteesimisest 1814. aastal kasutati seda õlivärvides, akvarellides, pastellides, vahakriitides ja värvipliiatsites. Alates 1832. aastast müüs Schweinfurdi rohelisest valmistatud õli- ja akvarellvärve Emerald green nime all Suurbritannia kunstitarvete tootja Winsor and Newton. Kauni ereda tooni tõttu armastasid värvi 19. sajandi lõpu ja 20. sajandi alguse modernistid. Schweinfurdi rohelise suurim populaarsus jääb 19. sajandi teise poolde. Hoolimata värvipigmendi mürgisuse järkjärgulisest avastamisest kestis kasutus lausa 20. sajandi 1960. aastateni, mil ühend keelustati lõplikult terviseohtlikkuse tõttu.
Kaaliumvesiniktartraat
Enamasti mõeldakse kaaliumvesiniktartraadi all D-viinhappe soola HOOC(CHOH)2COOK, mida rahvapäraselt nimetatakse viinakiviks või kremortartariks.
Schweinfurdi roheline
Kunstis
Saksa kunstnik Sigmar Polke (1941–2010) hakkas 1980. aastatel looma kunstiteoseid, tekitades keemilisi reaktsioone otse lõuendil ja kaasates mitmesuguseid ohtlikke aineid. Tema eksperimendid haarasid ka ajalooliste pigmentide, nagu ehtne kinaver ja auripigment, samuti Schweinfurdi rohelise kasutamist maalides. Tänapäeval arvab vähemalt osa uurijaid, et kunstniku surma 68-aastaselt põhjustas ohtlike värvide kasutamine, nagu arseenvärvid, elavhõbedaühendid ja värvi muutev koobalt(II)nitraat, mis on kõik tugevalt mürgised ja kantserogeense toimega.
Kahjuritõrjes
1868. aastal patenteeris J. P. Wilson USA-s Pariisi rohelise segu mineraalõliga vahekorras 1:2 kartulimardika tõrje vahendina. Värvi kasutati insektitsiidina ka segatuna puutuhaga. Pariisi roheline oli esimene keemiline putukatõrjevahend, mida turustati laiatarbekaubana – 1890. aastatel müüdi Ameerika Ühendriikides seda 2000 tonni aastas.
Elle Vunder
Elle Vunder (sündinud 30. novembril 1939) on eesti etnoloog. Elle Vunder on esimene etnoloogiaprofessor taasiseseisvunud Eestis, etnoloogiateaduse metodoloogiline uuendaja ning moodsale etnoloogiõppele aluse panija Tartu Ülikoolis.
Schweinfurdi roheline
Ohud
pisi|Arseenivalss. Uus surmatants. Karikatuur [[Punchis, 8. veebruar 1862. Karikatuurile eelnenud nädalal avaldas keemik A. W. Hoffman artikli 1. veebruari Timesis, milles kirjutas, et vaskarseniidist või vaskatsetaatarseniidist tehtud värvid, millega toonitakse kleite, peaehteid ja kunstlilli, on mürgised.]] Nii Schweinfurdi roheline ise kui ka tema eelkäija Scheele roheline on väga mürgised ühendid. Mürgised on mõlemad metallilised komponendid, vask ja arseen. Mürgised ühendid võivad sattuda organismi sissehingamisel (tapeetidelt, eriti sametise pinnaga veluurtapeetidelt eraldus puudutamisel väga peent värvitolmu, mis sattus hingamisteedesse, samuti hingati sisse mürgiseid gaase, mis tekkisid värvi lagunemisel õhuniiskuses, ning 19. sajandile omane tava külma kartuses mitte ruume õhutada muutis selle värviga värvitud ruumid surmakambriteks), rõivastelt ja kunstlilledelt jõudis mürk organismi nii sissehingatud tolmuna kui ka naha kaudu. Kõige rängemad tervisekahjustused olid siiski mitte riiete kandjatel, vaid tekstiilide ja tapeetide valmistajatel ja värvijatel, kes töötasid paljakäsi ja ilma igasuguse kaitsevarustuseta.
Et roheline värv võib põhjustada tervisehäireid, hakati esmakordselt oletama nii vara kui 1839. aastal. 1840. aastatel haigusjuhtumite arv kasvas ja 1848. aastal keelati esmakordselt otsesõnu Schweinfurdi rohelise kasutamine tapeetide trükkimisel. Eelkõige avaldus kahjulik mõju soojades ja niisketes ruumides, kus värvi koostisosad hakkasid hallituse vms toimel lagunema ja arseen lendus.
Elle Vunder
Elulugu ja haridus
Elle Vunderi (neiuna Veinimäe) sünnikodu oli Tartus, ent puhkenud Teise maailmasõja ajal viidi ta elama vanavanemate juurde Peipsi ääres asuvasse Mehikoormasse, kus tema koolitee algas kohalikus Piirioja algkoolis. Tartusse naasnuna õppis ta Tartu Õpetajate Instituudi harjutuskoolis ning seejärel Tartu I keskkoolis (ehk Hugo Treffneri gümnaasiumis). Keskkooli lõpetamise järel püüdis Elle Vunder kolmel aastal astuda Tartu Riiklikku Ülikooli, ent poliitilistel põhjustel lükati tema sisseastumisavaldused tagasi. Kuna samal ajal töötas taTartu nahajalatsikombinaadis, võeti ta 1961. aastal viimaks töölisnoorena ülikooli vastu. Inspireerituna Jüri Linnuse loengutest valis Elle Vunder oma peaerialaks etnograafia. 1966. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo ja etnograafia erialal.
Schweinfurdi roheline
Ohud
Arseeni sisaldava värviga tapeetide kahjulikku mõju tervisele on 19. sajandil uurinud Tartu Ülikooli farmaatsiaprofessor Johann Georg Noël Dragendorff. Dragendorffi üks huvisid oli uurida mürkide esinemist ümbritsevas keskkonnas ning ta suunas ka oma juhendatavaid kaasa aitama nende küsimuste lahendamisele. Üks neist, Nicolai Ernst Jorban, uuris, kas ette tulnud mürgistusjuhtumid võisid olla seotud tapeetide ja riideesemete arseenisisaldusega. Tartu Ülikooli muuseumis asub Jorbani 1889. aastal kaitstud doktoritööga seotud tapeediproovide kollektsioon.
Elle Vunder
Teadustöö
Elle Vunder on töötanud Eesti NSV Riiklikus Etnograafiamuuseumis teadurina (1965–1968), Eesti NSV TA Ajaloo Instituudis aspirandi ja vanemteadurina (1968–1971 ja 1988–1994) ning Eesti Vabaõhumuuseumis teadusdirektorina (1971–1988), kus tema eestvedamisel alustas ilmumist teadusartiklite kogumik "Suitsutare". 1986. aastal kaitses ta kandidaadiväitekirja „Eesti rahvapärane taimornament tikandis. Ajalooline areng ja lokaalsed eripärad” Minskis, Valgevene NSV TA kunstiteaduse, etnograafia ja folkloori instituudis. Alates 1989. töötas ta ka lektorina Tartu ülikoolis, õpetades etnograafiat eesti ajaloo kateedris. 1994. aastal valiti Elle Vunder 1992. aastal asutatud Tartu ülikooli ajaloo osakonna etnoloogia õppetooli esimeseks korraliseks professoriks, kus ta töötas kuni emeriteerumiseni 2004. aastal.
Schweinfurdi roheline
Ohud
Schweinfurdi roheline keelustati Saksamaal mänguasjade, kangatrüki ja tapeetide värvina 1882. aastal. Kuus aastat hiljem keelustati pigmendi kasutamine kunstitarvetes. Ainet kasutati edasi insektitsiidina ja laevakerede töötlemisel vetikatõrjeks. Kõige kauem kasutati ainet Saksamaal viinapuuistandustes kahjurputukate tõrjeks, 1942. aastani.
Elle Vunder
Teadustöö
Elle Vunderi peamiseks uurimisvaldkonnaks on rahvapärase tekstiilikunsti ning rahvarõivaste muutumisprotsessid. Ta on keskendunud muuhulgas käsitöömeistrite individuaalse panuse välja selgitamisele kohaliku käsitöötraditsiooni kujunemises (esmajoones rahvapärase ornamentikas) ning näidanud, kuidas rahvapärased mustrid olid pidevas dialoogis oma ajastu trükimeediaga. Lisaks sellele on Vunder avaldanud artikleid kultuurimuutustest, siirdeühiskonna argielust, museoloogiast ning Eesti etnoloogiateaduse ajaloost, kokku enam kui 50 teaduspublikatsiooni, neist 11 monograafiad või nende osad.
Nadežda Krupskaja
pisi|Nadežda Krupskaja Nadežda Konstantinovna Krupskaja (vene keeles Надежда Константиновна Крупская; 14. (26.) veebruar 1869 Peterburi, Venemaa Keisririik – 27. veebruar 1939 Moskva, NSV Liit) oli Vene revolutsionäär ja Nõukogude Liidu partei-, ühiskonna- ja kultuuritegelane, noorsoo kommunistliku hariduse ja kasvatuse põhiideoloog ja organisaator. 1898. aastast oli ta Vene revolutsionääri Vladimir Lenini abikaasa.
Nadežda Krupskaja oli NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu haridusasjade rahvakomissari asetäitja aastail 1929–1939.
Elulugu
Sündis aadliperes. Isa Konstantin Ignatjevitš Krupski (1838–1883) oli Vene ohvitseride komitee liige ning toetas 1863. aasta jaanuariülestõusu. Ema Elizaveta Vassiljevna Tistrova oli koduõpetaja.
Marksismiga tutvus N. K. Krupskaja tunduvalt varem kui Lenin, kuna pärast tema isa surma 1883. aastal jäi isa testamendi järgi Krupskite pere Nikolai Utini hoole alla, kes omaette suhtles Marksiga.
1887. aastal lõpetas kuldmedaliga tütarlaste eragümnaasiumi Peterburis.
Anni lasteaed
Anni lasteaed on lasteaed Tartus aadressil Tamme puiestee 80a. Lasteaeda haldab Sverresson OÜ. Lasteaia direktor on Anne Laan.
EKP KK Sekretariaat
EK(b)P-EKP KK Sekretariaat oli aastatel 1940–1990 Eestimaa Kommunistliku ja Kommunistliku (bolševike) Partei täidesaatev võimuorgan, mille koosseisu kuulusid Eesti NSV Kommunistliku Partei kõrgeimad võimuesindajad EKP KK sekretärid ja KK tähtsamate osakondade (osakonna)juhid.
EKP Sekretariaat valiti vastavalt partei põhikirjale EKP kongresside vaheliseks ajaks jooksvaks tööks. Sekretariaadile allus KK aparaat, mis koosnes osakondadest, mida juhtisid vastavalt osakondade tähtsusele KK sekretärid või osakonnajuhatajad. Sekretariaat omakorda kandis vastuvõetud tegevusest ette EKP Keskkomiteele ja EKP KK Büroole, mis kinnitas otsused ja kavad.
EK(b)P-EKP Keskkomitee III sekretärid
EKP III (nn ideoloogia) sekretär oli Eesti NSV ideoloogiaalase töö ja kunstielu kõrgem juht. Tema otsealluvuses tegutsesid EKP KK ametnikud, kes algul kuulusid nn propaganda- ja agitatsiooniosakonda, aga hiljem, alates 1960. aastatest kultuuriosakonda. Kui partei III sekretär ja kultuuriosakond "juhtisid" kõiki kunstiliike, siis valitsuses – Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogus, hiljem Eesti NSV Ministrite Nõukogus – olid need eri asutuste vahel "ära jagatud": kirjandus kui ideoloogiliselt kõige tähtsam kunstiliik oli allutatud Kirjastuskomiteele, arhitektuur Ehituskomiteele, filmiasjandus allus Kinokomiteele, Kultuuriministeeriumi hallata oli aga teatrid, muusika ning kujutav ja tarbekunst.
EK(b)P-EKP KK Sekretariaat
1. jaanuaril 1946 kuulus EKP KK nomenklatuuri 1842 ametikohta, millest 388 asus parteiorganites, EKP KK aparaadi töökohti oli 154. 1953. aastal oli nendest 140-st KK aparaadi töökohtadest 14 ka NLKP KK põhinomenklatuuri kuuluvad. Eestlasi töötas sel aastal EKP KK-s 66,6%, venelasi 34% ja muudest rahvustest 8% (peamiselt ukrainlased).
EK(b)P KK sekretäridele allusid KK osakonnad. 1940. aastal oli tööülesannete jaotus KK sekretäride vahel järgmine:
Hannes Anier
Hannes Anier (sündinud 16. jaanuaril 1993 Tallinnas) on Eesti jalgpallur (ründaja). Ta mängib Eesti Meistriliiga klubis Tallinna FCI Levadia.
EKP KK Sekretariaat
EK(b)P-EKP KK Sekretariaat
1948. aasta
Hannes Anier
Valga FC Warrior
Hannes Anier alustas jalgpallurikarjääri Esiliiga meeskonnas Valga FC Warrior. Anieri debüüt tuli 31. mail 2009, kui ta sisenes mängu 76. mänguminutil, vahetades välja Bert Klemmeri. Anieri esimene mäng põhikoosseisust alustades tuli 5. juulil 2009 Tallinna FC Flora II vastu, samas mängus lõi Anier ka oma esimese värava Valga FC Warrioris. Anier mängis kokku 4 kohtumist Valga FC Warriori ridades, enne seda kui ta Tallinna FC Flora II ridades mängima hakkas.
Klas Dahlbeck
pisi|Klas Dahlbeck 2014. aastal [[Chicago Blackhawksis mängimas]] Klas Henrik Dahlbeck (sündinud 6. juulil 1991 Katrineholmis) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib kaitsjana Šveitsi kõrgliigaklubis Davos.
Hannes Anier
FC Elva
Samal ajal kui Hannes Anier mängis Valga FC Warriori, mängis ta ka Teises liigas FC Elva ridades, mis tegutses 2009. aastal Warriori duublina. FC Elvas tegi Anier kaasa kolm kohtumist ning lõi ühe värava.
Tallinna FC Flora II
Anier tegi esimese mängu Tallinna FC Flora duubelmeeskonnas 2. augustil 2009 Viljandi JK Tuleviku duubelmeeskonna vastu. Esimesel hooajal tegi Hannes Anier kaasa 11 kohtumises, kaasarvatud kahes karikamängus. Kokku lõi ta esimesel hooajal neli väravat.
Oma teisel hooajal Flora II-s tegi Hannes Anier kaasa juba 27 kohtumises ning lõi kokku 13 väravat.
Tallinna FC Flora
Anier debüteeris Flora esindusmeeskonnas juba 16-aastaselt 4. augustil 2009, kui ta Meistriliiga mängus Nõmme JK Kalju vastu 53. mänguminutil vahetas välja Aivar Anniste. Samal hooajal sai Anier mängida 52 minutit põhikoosseisus kohtumises Paide Linnameeskonnaga, mis lõppes 0:0 viigiga.
Anieri esimene täispikk kohtumine Floras tuli 2011. aasta Eesti Superkarika mängus Tallinna FC Levadia vastu, mis lõppes väravateta viigiga, kuid mille penaltiseerias Tallinna FC Flora võitis.
Thisted FC
Jaanuaris 2018 siirdus Anier Taani klubisse Thisted FC.
Klas Dahlbeck
Ta debüteeris Rootsi kõrgliigas hooajal 2009–10 Linköpings HC meeskonnas.
Kaksteist
Kaksteist on naturaalarv, mis järgneb arvule üksteist ja eelneb arvule kolmteist. Sünonüümiks tosin.
Hannes Anier
Tallinna Kalev
Juulis 2018 liitus Anier Tallinna Kaleviga.
Klas Dahlbeck
2011. aastal valis Chicago Blackhawks ta NHL-i draft'is 79. valikuna. Põhja-Ameerikasse suundus Dahlbeck mängima 2012. aastal. Esimesed kaks hooaega mängis ta ainult Blackhawkski noorteklubis Rockford IceHogs American Hockey League'is. NHL-is tegi ta debüüdi 6. detsembril 2014 mängus Nashville Predatorsi vastu. Esimese värava lõi ta NHL-is sama aasta 11. detsembril mängus Boston Bruinsi vastu.
Kaksteist
Usuline taust
Kaksteist kannab usulist, mütoloogilist ja maagilist sümboolikat. 12 esindab täiuslikust, tervilikust ja kosmilist harmooniat ja korda traditsioonides alates antiikajast. Seda esineb näiteks Vana-Kreeka, Juudi, Kristliku, Hindu ja teistes vanemates religioonides.
Abancourt (Nord)
Abancourt [abɑ̃kuʁ] on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Cambrai kantonis.
Kaksteist
Filmid
Filmid, mille pealkirjas on kaksteist, sisaldavad näiteks:
Klas Dahlbeck
2015. aasta veebruaris siirdus Dahlbeck Arizona Coyotesi. Aastatel 2016–2018 mängis ta NHL-is Carolina Hurricanesi ridades.
EKP KK Sekretariaat
1986
1986. aasta 1. veebruaril toimunud EKP XIX Kongressil valitud EKP KK I pleenumil kinnitati KK sekretariaadi osakonnajuhatajad: EKP KK häälekandjate toimetajateks kinnitati: Rahva Hääl – Henno Toming; Sovetskaja Estonija – Sergei Tarakanov; Eesti Kommunist – Lembit Annus; Aja Pulss – Vambola Lillemäe.
EK(b)P KK osakonnad ja sektorid aastatel 1940–1941
1940. aastal kuulusid EK(b)P KK aparaadi koosseisu: EK(b)P KK propaganda ja agitatsiooni osakond: ajakirjandussektor, parteiline propaganda; ajalehed ja raadio; kirjastused ja ajakirjad; agitatsiooni- ja propagandatöö, mida juhtis osakonna juhataja, kes ka KK propagandasekretär alal:
Klas Dahlbeck
2022. aasta mais sõlmis ta kaheaastase lepingu Davosiga.
Hannes Anier
Koondisekarjäär
Hannes Anier tegi debüüdi A-koondises 4. juunil 2014 mängus Islandi vastu. Oma teises koondisemängus 7. juunil 2014 Tadžikistani vastu lõi ta värava. Ta on esindanud Eestit noortekoondiste tasemel. Ta oli kutsutud Eesti U19 koondisse, mis osales kodusel 2012. aasta U19 Euroopa meistrivõistluste finaalturniiril.
Klas Dahlbeck
Rootsi jäähokikoondise koosseisus osales Dahlbeck 2021. aasta maailmameistrivõistlustel.
Hannes Anier
Isiklikku
Anieri vanem vend Henrii on samuti profijalgpallur.
Klubi
''Uuendatud seisuga 22. november 2017''
Pilistvere meteoriidid
Pilistvere meteoriidid olid 8. augustil 1863 Põltsamaa lähedal Pilistveres maapinnale kukkunud meteoriidid. Nähti langemas kaheksat meteoriiti, kuid seni on leitud vaid neli. Pilistvere meteoriidid kuuluvad enstatiitkondriitide rühma.
Peetrimõisa (täpsustus)
Peetrimõisa on Eesti kohanimi:
Eesti-Venemaa piir
Eesti-Venemaa piir (ka Eesti-Vene piir) on Eesti Vabariigi ja Venemaa Föderatsiooni vaheline ajutine kontrolljoon.
Eesti-Venemaa piiri piiripunktid
Eesti iseseisvuse taastamise järel olid Eesti-Venemaa piiril piiripunktid:
Eesti Vabariigi ja Venemaa Föderatsiooni vahelist maismaa riigipiiri piirilõike käsitletakse järgmiselt:
Calum Chambers
pisi|Calum Chambers 2014. aastal [[Arsenal FC|Arsenali särgis]] Calum Chambers (sündinud 20. jaanuaril 1995 Petersfieldis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib kaitsjana Premier League'i klubis Aston Villa.
Ta alustas klubikarjääri Southamptonis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2002. aastal. Hooajal 2013–14 debüteeris ta klubi meeskonnas Inglismaa kõrgliigas.
2014. aasta juulis liitus ta Arsenaliga. 1. novembril 2014 lõi ta mängus Burnley vastu oma esimese värava Inglismaa kõrgliigas. Suurema osa hooajast 2016–17 mängis ta laenul Middlesbrough's. Hooajal 2018–2019 mängis ta Arsenalist laenulepingu alusel Fulhamiga Inglismaa kõrgliigas. 2019. aastal valiti ta Fulhami aasta mängijaks.
2022. aasta jaanuaris sõlmis ta kolme ja poole aasta pikkuse lepingu Aston Villaga.
Debüüdi Inglismaa jalgpallikoondises tegi Chambers 3. septembril 2014 EM-i valikmängus Norra vastu.
Kaande meteoriit
See on esimene meteoriit Eestis, mille langemisest on meieni jõudnud ka pealtnägijate kirjeldused
Saksa karmikarvaline linnukoer
Saksa karmikarvaline linnukoer on Saksamaalt pärinev koeratõug.
Kaande meteoriit
11. mail 1855 toimus meteoriidisadu, mille järel leiti meteoriitseid kilde Merise külas Kaande talu maadel. Kaande meteoriit kuulub harilike kivimeteoriitide hulka ja sisaldab iseloomulikke kuni 0,25 mm läbimõõduga oliviin-hüpersteenseid kondreid. See on esimene meteoriit Eestis, mille langemisest on meieni jõudnud ka pealtnägijate kirjeldused.
Saksa karmikarvaline linnukoer
Saksa karmikarvaline linnukoer sarnaneb välimikult Saksa lühikarvalise ja Saksa pikakarvalise linnukoeraga.
August Saaremägi
August Saaremägi (7. veebruar 1921 Pärnu – 10. märts 1986 Tallinn) oli eesti ajakirjanik, Eesti NSV parteitegelane ja rahvasaadik.
Saksa karmikarvaline linnukoer
Sellele tõule on iseloomulikud habe, vuntsid, karvapuhmad kulmudel ja koonul.
August Saaremägi
Ta lõpetas 1957. aastal NLKP Keskkomitee juures asuva Kõrgema Parteikooli.
Saksa karmikarvaline linnukoer
Ajalugu
Saksa karmikarvaline linnukoer on karmi karvaga seisukoer, kes saadi 19. sajandi lõpul alanud aretusliku algatuse tulemusel (griffon korthals) ja mille aluseks oli Hegewaldi (Zedlitzi ja Neukirchi vabahärra Sigismund) idee kohaselt sadakonna aasta jooksul toimunud suunatud aretusega kindla närvikavaga ja kasutamiskõlblike traatkarvaliste saksa jahikoerte loomine. Põhimõttel „läbi katsetuste tüübini“ ja aretusvabaduse järjekindla järgimisega saksa lühikarvalisele linnukoerale karmikarvaliste vormide (puudelpointer, griffon korthals, saksa karmikarvaline linnukoer) vere lisamisega loodi lühikese aja jooksul jahikoer, kes suurepäraselt tõestas ennast praktilise ja ilmastikukindla karvkattega ning mitmekülgsusega kõikidel jahialadel. Nende omaduste tõttu on saksa karmikarvalisest linnukoerast mõne aastakümne jooksul saanud armastatuim ja väärtustatuim tõug suurekasvuliste jahikoerte hulgas Saksamaal ja veel paljudes maades.
Välimus
Suursuguse üldilmega seisukoer, kõva ja nahka täielikult kaitsva karvkattega, tähelepaneliku ja energilise ilmega. Tema liigutused on jõulised, pika ulatusega, sujuvad ja harmoonilised.
August Saaremägi
1940. aastast töötas arveametnikuna kindlustusseltsis, seejärel Haapsalu Linna Täitevkomitee kommunaalmajandusosakonna vanemraamatupidajana.
Saksa karmikarvaline linnukoer
Käitumine
Stabiilne, juhitav, tasakaalukas, ilma ulukikartuseta, mitte paugukartlik, arg ega agressiivne.
August Saaremägi
Teise maailmasõja ajal teenis Punaarmees Eesti laskurkorpuses. 1946. aastast oli ta ajalehe Noorte Hääl kirjanduslik kaastööline, hiljem sama ajalehe vastutav sekretär. 1948. aastast oli ta NLKP liige. Aastatel 1951–1955 töötas EKP Keskkomitees, esmalt propaganda- ja agitatsiooniosakonna ajakirjanduse ja kirjastuste sektori juhatajana, hiljem propaganda- ja agitatsiooniosakonna juhataja asetäitjana. Aastatel 1955–1981 oli ta ajalehe Rahva Hääl toimetaja. 1981. aastast oli ta personaalpensionär.
Aastatel 1959–1981 oli ta Eesti NSV Ajakirjanike Liidu esimees, 1960. aastast ka NSV Liidu Ajakirjanike Liidu juhatuse sekretär.
Aastatel 1959–1985 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu V, VI, VII, VIII, IX ja X koosseisu saadik. Ta juhtis aastaid Eesti NSV Ülemnõukogu väliskomisjoni.
Aastatel 1956–1981 oli ta EKP Keskkomitee liige, 1956–1964 EKP Keskkomitee büroo liikmekandidaat.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Noli me tangere (Correggio)
"Noli me tangere" on itaalia kunstniku Antonio da Correggio (1498–1534) maal.
Teosel on kujutatud "Noli me tangere" stseeni Johannese evangeeliumis.
Tālava
Tālava (latgali: Tuolova, läti: Tālava, ajaloolistes allikates: Tholowa, Tolowa, Tolewe) oli 13. sajandi muinasmaakond latgalite asualal tänapäeva Põhja-Lätis. Info maakonna kohta pärineb Henriku Liivimaa kroonikast ja mõnest muust 13. sajandi dokumendist. Maakond eksisteeris 10. sajandist 1224. aastani.
Asend
Tālava asus latgalite asuala loodeosas Koiva kesk- ja ülemjooksul Asti järvest idas. Tālava piirnes põhjas muinaseestlaste Sakala ja Ugandi maakonna, läänes Idumea ja liivlaste Metsepole, lõunas Jersika vürstiriigi ja idas latgalite Adsele maakonnaga. Piirkonna sisejaotus on paremini teada lääneosa kohta, kus asusid Trikāta ja Sotecle linnusepiirkond, Ümera ja võndlastega asustatud Võnnu. Kaht viimast on vahel peetud ka Tālavast eraldiseisvaks alaks.
Poliitilised suhted
13. sajandi alguses oli enamus Tālavast Pihkva vürstiriigi poliitilise ja religioosse mõju all. Pihkvale maksti makse, mida kinnitavad mitmed ajalooallikad, ja sealt oli vastu võetud õigeusk, millele lisaks Henriku Liivimaa kroonikale viitab ka õigeuskliku sümboolikaga esemete sage esinemine arheoloogilises materjalis. Edaspidi nihkus Tālava järk-järgult Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu mõjusfääri. 1208. aastal sõlmisid maakonna juhid nendega sõjalise liidu ugalaste ja hiljem teiste eestlaste vastu. Samal aastal andsid end Riia piiskop Alberti religioosse võimu alla Ümera latgalid, 1214. aastal tegid seda veel mõned ülikud, Trikāta piirkonna valitseja Talibaldi pojad. 1224. aastal sõlmisid Riia piiskop ja orduvennad lepingu Tālava oma võimualadeks jaotamise kohta nii, et piiskop sai 2/3 ja ordu 1/3 territooriumist, kuid ka Pihkva õigus sealt maksu koguda jäi esialgu püsima. Viimast korda on Tālavat mainitud 1255. aastal, mil seda nimetatakse Riia peapiiskopkonnale kuuluvate alade hulgas.
Otto VI (Brandenburg)
Otto VI, hüüdnimega Otto Lühike (u.1255–1303) oli Askania dünastia liige ja Brandenburgi kaasvalitseja. Ta oli markkrahv Otto III ja selle naise Božena Česká poeg.
Ladumine
Selle protsessi tulemus on trükiladu, kusjuures kasutatakse trükikirja ehk laokirja.
Otto VI (Brandenburg)
1267. aastal suri tema isa ja Ottost sai markkrahv, üheskoos oma vendade ja nõbudega.
Ladumine
Olenevalt lao koostamise viisist eristatakse käsiladu ja masinladu. Masinladumiseks on olnud kasutusel tinavalul põhinevad tähe- ja realadumismasinad.
Otto VI (Brandenburg)
1279. aastal abiellus Otto Saksa kuninga Rudolf I tütre Hedwigiga. Abielu jäi lastetuks.
Ladumine
Nüüdisajal toimub ladumine arvutil. Tinalaolt arvutilaole ülemineku ajal 1980. aastatel oli kasutusel ka fotoladu. pisi|Käsiladumine
Otto VI (Brandenburg)
1286. aastal ta loobus ja sai templirüütliks. Hiljem sai temast tsistertslaste ordu munk.
Wuqimai
Wuqimai (hiina keeles 完顔呉乞買, Wányán Wúqǐmǎi; templinimi Taizong; 25. november 1075 – 9. veebruar 1135) oli tšurtšenite valitsetud Jini dünastia teine keiser 27. septembrist 1123 kuni oma surmani. Tema valitsusajal vallutas Jini riik kitanite valitsetud Liao riigi. Hiljem juhtis ta Songi riigi vastu tehtud sõjakäiku, vallutas 1127. aastal Songi riigi pealinna Bianjingi (Jingkangi intsident) ja hõivas suurema osa Põhja-Hiinast.
Albrecht III (Brandenburg)
Otto pojana kasutas ta tiitlit markkrahv ja allkirjastas mõne ametliku dokumendi, olemata kunagi midagi enamat kui kaasvalitseja. Tegelikku võimu teostas tema nõbu Otto IV "Noolega". Albrecht III haldas Stargardi isandkonda, mille Brandenburg oli 1236. aastal Pommerilt omandanud. Albrecht III oli 1284. aastast Stargardi ja Lycheni ainuvalitseja. Pärast oma poegade Otto ja Johanni surma (u. 1299) müüs Albrecht III Stargardi oma väimehele Mecklenburgi Heinrich II-le. 1304. aasta Vietmannsdorfi leping kinnitas, et Heinrich II oli Stargardi isand ja Brandenburgi vasall.
1299. aastal, aasta enne oma surma, asutas ta Lychenis tsistertslaste ordu kloostri Coeli Porta ("Taevavärav").
Albrecht III suri 3. detsembril 1300 ja maeti esialgu Lehnini kloostrisse. 1309. aastal viidi tema keha Coeli Porta kloostrisse. Seejärel läks see kaduma.
Abielu ja järglased
Albrecht III abiellus 1268. aastal Taani kuninga Christoffer I tütre Matildaga (suri 1300). Nad said järgmised lapsed:
Tajuprobleem
Tajuprobleem on üks põhilisi tajufilosoofia lähtekohti. Kui on olemas illusioonid ja hallutsinatsioonid, kuidas siis saab taju anda otsese ja vahetu ligipääsu reaalsusele? Seda filosoofilist küsimust käsitletakse näiteks epistemoloogias ja empirismis.
Probleem esineb vastavalt illusiooniargumendina ja hallutsinatsiooniargumendina. Vastavalt neile argumentidele tähendab illusioonide ja hallutsinatsioonide võimalikkus seda, et taju ei saa olla objektiivsete esemete vahetu teadvustamine.
Illusiooniargument
pisi|Illusioon. Pildil olevad horisontaalsed jooned on paralleelsed, kuigi pildi vaalejale nii ei tundu
Teatud juhtudel on võimalik olla teadlik, et meeleliselt tajutakse harilikku, subjekti poolt moonutamata objekti. Selline teadlikkus võib tekkida tõelise tajumise kogemusest, mille käigus objekti tajutakse sellisena, nagu ta on. Samasugune teadlikkus võib aga tekkida ka illusoorsest kogemusest.
Illusoorne tajukogemus on olukord, mille käigus tõelist objekti meeleliselt tajutakse, aga see objekt näib meeleliselt teistsugune, kui ta tegelikult on. Näiteks võib illusoorseks tajukogemuseks pidada seda, kui me näeme valget seina kollases valguses ja see näib meile kollasena. Seejuures ei ole oluline, kas subjekt illusoorset tajukogemust ka tõeliseks peab, või mitte.
Illusiooniargument oma radikaalsel kujul üritab näidata, et subjekti jaoks ei ole kunagi võimalik harilikest objektidest tajuliselt teadlik olla. Seda väidet tõendav argumentatsioon on järgmine:
Hallutsinatsiooniargument
pisi|Louis Le Bretoni illustratsioon hallutsinatsioonidest
Hallutsinatsioon on tajukogemus, mis on eristamatu mingi teatud objekti tõelise tajumise kogemusest, samas kui seda objekti ei ole. Nagu illusioonidegi puhul, ei ole seejuures oluline, kas subjekt usub, et tegemist on tõelise meelelise kogemusega, või mitte. Hallutsinatsioon ei pruugi tingimata olla ka samasugune sellega, mida kogevad vaimuhaiged, narkomaanid või alkohoolikud. Piisab sellest, et meeleliselt tajutakse sündmust, mis saaks ka tegelikult toimuda – vastasel korral ei oleks kogemus tegelikust meelelisest kogemusest eristamatu.
Victor Lindelöf
pisi|Victor Lindelöf (2017) Victor Jörgen Nilsson Lindelöf (sündinud 17. juulil 1994) on Rootsi jalgpallur, kes mängib kaitsjana Premier League'i klubis Manchester United ja Rootsi jalgpallikoondises. Ta on tavaliselt keskkaitsja, kuid võib mängida ka paremkaitsjana.
Ümera Põhikool
Ümera Põhikool oli venekeelne põhikool Tallinnas aadressil Ümera tänav 46. Kool tegutses 1986–2004. Tänapäeval tegutseb seal koolimajas Lasnamäe Põhikool.
Victor Lindelöf
Ta alustas klubikarjääri Rootsi kolmandal tasandil mängiva Västeråsega. 2012. aastal liitus ta Portugali klubiga Lissaboni Benfica. Esimesel kolmel hooajal mängis ta põhiliselt klubi duubelmeeskonnas Portugali esiliigas. Hooajal 2015–16 kindlustas ta koha Lissaboni Benfica põhimeeskonnas.
Ümera Põhikool
1986–1990 kandis kool nime '''Tallinna 38. 8-klassiline Kool'''. 1990–1998 kandis kool nime '''Tallinna 38. Põhikool'''.