cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rzeczpospolita ajalugu (1648–1764)
Magnaatide oligarhiad, keskvalitsuse langus
1688/1689. aasta seimil nõudsid kuninga toetajad otsustavat tegutsemist järjest julgema kodumaise opositsiooni vastu, kuid Jan III muutus nõrgemaks ja hoidus vaenlaste vastu jõuliselt tegutsemast ja järgis oma püüdlusi.
Kuninga vanema poja Jakub Ludwik Sobieski 1691. aasta abielu Hedwig von Neuburgiga andis suhete mõõduka paranemise Viiniga.
Haige kuninga viimased valitsemisaastad nägid liitriigis kasvamas korratust, seadusetust, fraktsioonidevahelist võitlust ja anarhiat. Monarh ei suutnud kontrollida isegi enam vaenu oma naise Maria Kazimiera ja nende poja Jakubi vahel. Jan III surmaga aastal 1696 algas pikim, vastuolulisim ja riutuim interregnum riigi ajaloos.
Varajane Wettinite valitsemine, Põhjasõda
thumb|right|300 px|[[Rzeczpospolita aastal 1701]]
Olukord oli pärast 1697. aasta valimist liitriigis mõnevõrra muutunud ja ootamatult tõusis Wettinist August II Tugev, jõuka Saksimaa kuurvürstiriigi valitseja (kui Friedrich August I). Ta investeeris suuri summasid, omandas välistoetust ja pöördus oma valimise tagamiseks katoliiklusse, kuid hääletusprotsess ei andnud talle selget võitu. Varasem favoriit François Louis, Conti prints, omas palju toetajaid ja kuulutati priimas Michał Stefan Radziejowski poolt valitud kuningaks. August ja tema järgijad tegutsesid siiski palju kiiremini ja otsustavamalt, kui Prantsuse prints, kelle hilinenud saabumine Danzigisse, kuhu ta seilas, kuid takistati Augusti pooldajate poolt seal randuda, ei olnud piisav, et takistada saksi troonile saamist. Selle tulemuse kinnitas pärast esialgset rahutust 1699. aasta "rahustamisseim".
Liitriigi ja Saksimaa personaalunioon kestis üle poole sajandi, kuid ühendas kaks põhimõtteliselt erinevat poliitilist ja majanduslikku üksust, kes kumbki panid pahaks tihedamat lõimumist ja ühendamist, mille poole August pidevalt püüdles. See raskus kontrollis loomulikult valitseja "absolutistlikke" suundumusi mõlemas riigis ja tema toimimist Wettinite perekonna dünastilises domineerimises. Ambitsioonikas ja võimekas August, kes püüdis järgida Louis XIV samme, arvestamata konkreetse olukorra praktilisi piiranguid, nõrgenes oma seikluslikest ettevõtmistest nii Poolas kui ka Saksimaal.
thumb|left|200px|[[August II Tugev]]
August II paigutas võimsa Saksi armee liitriiki ja rakendas erinevaid väliseid surveid, et muuta oma poliitilist süsteemi, mis vaid võõrandas Poola aadlit ja demoraliseeris veelgi laiemat ühiskonda, kes sunnitud jälgima rikutud, kuid kõigil tasemetel edutut moodustist. Liitriigi sõjaväel puudusid andekad väejuhid ja see kaotas oma võitlustahte, isegi kui Põhjasõja ajal võis see olla kuni 50 000-meheline (lisaks 30 000-mehelisele Saksi armeele). Pärast 1717. aastat oli radikaalselt vähenenud Poola armee muutunud oma endise hiilguse tühjaks kestaks. Ka liitriigi diplomaatia langes tundmatusse, hoolimata sellest, et August II omas laialdast residentidest Euroopa diplomaatia teenistust ja kes enamuses olid saksid. Liitriik oli muutunud passiivseks osaliseks Euroopa poliitikas, millele vastandusid aktivistid, kuid selles mõttes Saksi õukonnale murettekitavad.
Oma valitsemisaja alguses jõudis August II üksmeelele Brandenburgi kuurvürsti Friedrich III-ga, mis võimaldas Hohenzollerni valitsejal aastal 1698 Elbingi (Elblągi) üle võtta. Tugev negatiivne reaktsioon liitriigis andis veel ühe võimaluse rünnata endist Preisi vasalli, mis võis olla Augusti eesmärk. Kuid küsimus lahendati läbirääkimiste kaudu ja Friedrichi taandumisega linnast aastal 1700, kuid sellele järgnes piirkonna osaline taasokupeerimine aastal 1703. thumb|right|175px|[[Kazimierz Jan Sapieha kaotas Leedu rivaalidele aastal 1700; tema suguvõsa teenis Rootsi Karl XII-at püüdega taastada mõju]]
Leping Saksimaa, Venemaa ja Taani osalusel, millega allakirjutanud otsisid võimalusi tagasi saada varem Rootsi poolt hõivatud territooriumid, sõlmiti aastal 1699 ja sai eellooks Põhjasõjale. Taanlased olid mures Rootsi tungimise pärast Holsteini, rahu Osmanite riigiga võimaldas Peeter Suurel suunata oma tähelepanu põhja ja August II esindas Poola nõudeid Liivimaale, kus tema kaitset küsis Liivimaa aadli esindaja Johann Reinhold von Patkul.
Vaenutegevus algas 1700. aasta alguses, kui taanlased ründasid Holsteini ja August üritas ootamatult Riiat vallutada. Kuid Rootsi armee oli valmistunud ja Karl XII erakordse juhtimise all, liidus Inglismaa ja Madalmaadega, sundis Taanit varsti rahu sõlmima ja purustas Peeter I suurema väe Narva lahingus. August II, suutmata isegi pärast pikka piiramist Riiat vallutada, tahtis sõjast välja astuda. Kuid Rootsi jaoks näis Saksimaa ja liitriigi unioon strateegilise ja majandusliku ohuna ja Karl nõudis, et August vabastaks rahu tingimusena Poola trooni. Rootsi monarh ootas liitriigis märkimisväärset toetust, kus Leedus võimas ja kuritahtlik Sapieha magnaadifraktsioon sai kodusõjas lüüa (Valkininkai (Olkieniki) lahing novembris 1700) ja oligarhid pöördusid kaitseks ja Augusti eemaldamiseks Karli poole. thumb|left|275px|[[Stanisław Leszczyński|Leszczyński esimene "valimine" (1704) jõustati kohalolnud Rootsi vägede poolt]]
Lycophidion multimaculatum
Lycophidion multimaculatum on Lamprophiidae sugukonna maoliik.
Levila
Neid võib roomamas kohata Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Angolas, Namiibias, Tansaanias, Kamerunis ja Sambias.
Viited
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Lycodonomorphus multimaculatum seisuga 9.05.2015.
Rzeczpospolita ajalugu (1648–1764)
Varajane Wettinite valitsemine, Põhjasõda
Arengud sõjalisel rindel aga ei läinud enam nii, nagu lootis Saksi-meelne enamus. Ühine Vene-Saksi-Poola pealetung nurjus, kui Karl sundis venelasi Grodnost loobuma ja Saksi-juhitud koalitsiooniarmee sai aastal 1706 Fraustadti lahingus lüüa. Tema jaoks soodsal Hispaania pärilussõja tulemusel suutis Karl XII siseneda Saksa-Rooma riiki ja okupeerida Saksimaa. August II pidi nõustuma 1706. aasta Altranstädti rahu alandavate tingimustega, milles ta loobus Poola kroonist.
thumb|left|215px|[[Kaliszi lahing 1706]]
Enne lepingu ratifitseerimist suutis August siiski lüüa Kaliszi all ühendatud Rootsi ja Varssavi konföderatsiooni väge, mis jättis enamuse liitriigist Rootsi okupantidest puhtaks, kuni Karl Sileesia kaudu taas sisenes. Sandomierzi konföderatsioon pidas oma liitu Peeter Suurega ka Karli Moskva-pealetungi ajal, kui Vene väed Poolast lahkusid. Stanisław Leszczyński tagala kaitseks jäetud väed said selle ja Poola Karli-vastaste poolt Koniecpoli lahingus lüüa. Stanisław ja Rootsi üksused, keda häirisid taas Sandomierzi konföderaadid, ei suutnud läbi murda ja ühineda Karliga, kes oli Ukrainas ummikus, kus kasakahetman Ivan Mazepa ei suutnud suuresti täita oma rootslastele lubatud toetust. Venelased hävitasid Liivimaalt läheneva Rootsi abiväe ja seega aitas Sandomierzi konföderatsiooni liitlaste tegevus oluliselt kaasa Karli lõplikule kaotusele Poltava lahingus aastal 1709.
Pärast Poltavat viidi ülejäänud Rootsi väed liitriigist välja ja August II võim taastati, kui Leszczyński otsis pelgupaika Rootsi-kontrollitud Stettinis. Karl XII põgenes Benderisse, Osmanite võimu alla, ja oli ikka vee rahutuste põhjuseks liitriigis. Vene-Türgi sõda (1710–1713), mille algatas Karl, lõppes tsaar Peetri kaotusega, kes kohustus oma väed liitriigist välja viima. Augusti sõjaretked Lääne-Pommerisse aastatel 1711–13 koos taanlaste ja venelastega andsid vaid Stettini Preisimaale. thumb|right|175px|[[Stanisław Ledóchowski oli Tarnogródi konföderatsiooni ja Hääletu seimi mõjukas marssal]]
Neil asjaoludel soovis August lõpetada oma osalemise sõjas ja vabastada end Peeter I-sõltuvusest, mis oli eelnevalt vormistatud 1709. aasta Thorni lepinguga, kuid saavutas vaid osalist edu. Rootsiga rahu saavutamine, mis tugevdanuks Augusti seisundit suhetes Peetriga, muutus samuti ebaselgeks, kuna Karl XII esitas ülemääraseid nõudmisi, sealhulgas suurt hüvitist Leszczyńskile. Vaenutegevuse jätkamine oli vajalik, kuna Karl, tulles maapaost tagasi, alustas Stralsundis armee loomist, ohustades Saksimaad ja Poolat. Stralsundi piiramine (1711–15), mille võtsid ühiselt ette Saksimaa, Preisimaa ja Taani väed, lõppes selle vallutamisega ja lõpetas põhimõtteliselt Saksimaa osalemise suures sõjas. Liitriik-Saksimaa lõpetas ainsa riigina võidukas koalitsioonis ilma territoriaalse kasutu.
Laienev liikumine, võimetu missiooni üksi täitma, taotles Peeter I vahendust. August nõustus ja järgnes mitu kuud Vene suursaadiku poolt hõlbustatud läbirääkimisi, kusjuures vaheldumisi käisid võitlused. Lõpuks nõudis August Vene vägede sekkumist, konföderaadid said saksidelt Kowalewo lahingus lüüa ja 3. novembril 1716 sõlmiti Varssavis leping kuninga ja Poola aadli vahel. Leping ratifitseeriti ühepäevase Hääletu seimi poolt 1. veebruaril 1717, nimetus tuli sellest, et debatt ei olnud lubatud. Tulemuseks oli kompromiss, milleni jõuti kuninga ja Tarnogródi konföderatsiooni esindajate läbirääkimistel, kuid tsaaririigi vahendus ja järelevalve tähistasid pöördepunkti Poola-Vene suhetes.
Varssavi leping ja Hääletu seim lahendasid arvukalt vaidlusi tekitanud küsimusi ja tulemuseks oli riigi piiratud reformimine, hõlmates osa, mida nõudsid rohkem valgustatud šlahta poliitilised publitsistid (Stanisław Szczuka, Stanisław Dunin-Karwicki). Poola-Saksimaa suhet piirati rangelt personaaluniooniga. Saksi ministritel keelati otsustada Rzeczpospolitad puudutavaid asju. Kuningas võis pidada vaid 1200 Saksi ihukaitse sõdurit ja tal ei lubatud pikemat aega Saksimaal elada.
Poolas ja Saksimaal Põhjasõja käigus tekkinud suunamuutused peegeldasid jõudude uut konfiguratsiooni Euroopas ja olid püsivat laadi, millest kaasaegsed ei olnud kohe teadlikud. Saksa-Rooma keiser Karl VI ja Suurbritannia kuningas George I töötasid aastal 1719 Viinis välja liidu August II-ga, eesmärgiga kontrollida keiserliku Venemaa laienemist, kuid mis nõudis liitriigi osalemist. Kuid Peeter I tegi liitriigiga koostööd, tõmbas oma väed sel samal aastal välja ja vastavalt ei ratifitseerinud seim lepingut. August suutis endiselt end Peetri protektoraadist vabastada, kuid vastutasuks jäeti välja Uusikaupunki rahu läbirääkimistelt, mis aastal 1721 sõja lõpetas. Venemaa võttis Liivimaa ja liitriik ei jaganud enam piiri Rootsiga. Tegelikult oli Poola, lisaks Rootsile, sõja peamine ohver, tema rahvastikule, majandusele, iseseisvuse tasemele, võimele poliitiliselt tegutseda ja enesekaitse potentsiaalile tekitatud kahju tõttu.
Hiline Wettinite valitsemine, Poola pärilussõda, magnaatide fraktsioonid
thumb|right|300px|[[Luterlus|Luterlaste hukkamine Thornis aastal 1724]]
August II Tugeva 15 viimast valitsemisaastat iseloomustas jätkuv magnaatide fraktsioonide erategevus, kuid ka kauaoodatud rahu saabumine ja liitriigi reformistliku laagri moodustumine. Pärast seda, kui 1717. aastast olid tema kõige ambitsioonikamad või äärmuslikumad ettevõtmised piiratud, keskendus August II oma pojale Friedrich Augustile Poola pärimisõiguse tagamisele, mille vastu olid nii siseriiklikud kui ka välismaised jõud. August otsis toetust Austrialt ja tal oli keiserlikke poliitilisi ambitsioone. Poeg Friedrich August pöördus katoliiklusse ja abiellus aastal 1719 keiser Joseph I tütre Maria Josephaga.
Liitriigis pettus August kroonihetman Adam Sieniawski ja Leedu hetman Ludwik Pociej karmist vastuseisust, kes võitlesid kuninga õukonnas ja keda kaitses tsaar Peeter. Nad lõhkusid järjest parlamendiistungeid ja sundisid 1724. aastal kuningat oma usaldusväärset ministrit Jacob Heinrich von Flemmingit peamise sõjalise formatsiooni juhtimisest eemaldama. thumb|left|166px|[[Stanisław Poniatowski abiellus Konstancja Czartoryskaga; nad olid tulevase kuninga Stanisław II vanemad]]
Sel ajal oli August suuteline Thorni (Toruńi) verekohust enda poliitiliseks kasuks kasutama. Verekohus oli usuline häiring ja vastasseis, hõlmates katoliiklasi ja protestante (luterlasi), millele järgnes riigikohtu otsus, mis mõistis 10 protestanti surma. Asi peegeldas usulise sallivuse üldist halvenemist liitriigis, mõisteti välismaal laialdaselt hukka ja vaid Peeter I surm hoidis ära välise sõjalise interventsiooni, mida vastuseks ette valmistati ja milles pidi osalema Preisimaa Friedrich Wilhelm I. August keeldus süüdimõistetute nimel sekkumast ja tema seisund mittekahetseva ja järeleandmatu šlahta seas paranes. Järgnenud jõupingutused Poola välissuhete normaliseerimiseks lõppesid, kui liitriik sattus fraktsioonide võitlusse, mille peamised osalised olid kaks hiljuti moodustatud suurt rivaalitsevat magnaatide laagrit, mida juhtisid vastavalt Czartoryski perekond ja Potocki perekond.
Äsja esiletõusnud Czartoryski partei, tuntud kui Familia, väljendas patriootilist muret, näitas poliitilist aktiivsust, nägi uudne välja ja oli seotud August II-ga. Sinna kuulusid võimsad valgustajad nagu August Aleksander Czartoryski, Michał Fryderyk Czartoryski ja Stanisław Poniatowski, väga edukas kindral ja diplomaat, varem Rootsi Karl XII teenistuses. thumb|right|185px|Konstancja Czartoryska
Potocki laager püüdis võidelda Familia tõusu vastu ja ühendas suuremat osa ajalooliselt silmapaistvamaid perekondi, sealhulgas Leedu Radziwiłłid, Sapiehad ja Ogińskid; nende juhtide hulgas olid Józef Potocki ja priimas Teodor Andrzej Potocki. Toetajad, halastamatu konkurents tippametitele takistasid keskvalitsuse tegevust August II valitsemisaja lõpul. Stanisław Konarski, tuntud teedrajav reformija mõistis hukka seimi menetluse rikkumise ja kaitses Familia' seisukohti alustava publitsistina aastal 1732.
August II arvestas Familia toetusega seoses tema poja Friedrich Augusti Poola-pärandiga, kuid kui Prantsusmaa Louis XV abiellus Marie Leszczyńskaga, hakkasid tõusma viimase isa, endise lühiajalise kuninga Stanisław Leszczyński võimalused, kuni ta saavutas mõlema magnaatide laagri ja suurema osa šlahta toetuse. Kuid liitriiki ümbritsenud riigid olid mõlema kandidaadi vastu. Et kontrollida olukorda nende nõrgas Poola-naabris, sõlmisid nad mitu lepingut, alustades aastal 1720 Potsdamis Venemaa ja Preisimaa vahel, mis tipnes Kolme musta kotka lepinguga aastal 1732. Selles lepingus osales ka Austria ja see määras Portugali infanti Manuel de Bragança tulevaseks Poola kuningaks. August II viimase minuti meeleheitlikud sepitsused ja skeemid katkestas tema surm 1. veebruaril 1733.
Saksi õukond suutis vahepeal Peterburi ja Viiniga kokkuleppele jõuda ning laiendatud soodustustega, sealhulgas Kuramaa andmine keisrinna Anna Ivanovna favoriidile Ernst Johann von Bironile, tagada nende toetuse salajases Löwenwolde lepingus. Leidus lahket Poola aadlit, Vene sõdurid toodi sisse ja 5. oktoobril "valiti" Wettin kui August III kuningaks. Liitriigi kroon, taas vaidlusalune, otsustati relva jõul.
Friedrich Augusti armee sisenes liitriiki ja võttis Krakówi, kus jaanuaris 1734 toimus kroonimine. Stanisław Leszczyński läks Danzigisse, kus ta ootas tõsist abi Prantsusmaalt. Linn ise toetas teda ning pani Vene ja Saksi vägedest ümber piiratuna neli kuud julgelt vastu, aga kui krooniarmee päästeüritus venelaste poolt nurjati, pidi Danzig 29. mail 1734 alla andma.
thumb|right|300px|[[Danzigi piiramine (1734)]]
Tabatud Leszczyński toetajad sunniti tunnistama Augustit, samas kuningas ise põgenes ja leidis varjupaiga Preisimaal Friedrich Wilhelmi kaitse all. Königsbergis andis Stanisław novembris 1734 välja manifesti, millele vastuseks moodustati Tarnobrzegi lähistel Dzikówi konföderatsioon, selle marssal oli Adam Tarło. Konföderaadid kogusid relvastatud vastupanu, mis oli mõeldud liitriigi terviklikkuse ja iseseisvuse kaitseks, kuid Venemaa ja Saksimaa vägedel ei olnud suuri raskusi nende üksuste kaotamisel.
Prantsusmaa, võidukas Austria üle läänes, kaotas oma (mitte kunagi väga tugeva) huvi Stanisław Leszczyński toetamiseks ja sõlmis aastal 1735 Viinis vaherahu, millest sai aastal 1738 rahuleping. Leszczyński pidi jätma Poola krooni ja sai vastutasuks eluajaks lääniks Lotringi hertsogkonna. thumb|left|195px|[[August II Tugev ja Friedrich Wilhelm I, kes püüdis kaitsta liitriigi protestante]]
Liitriigis rahunes olukord 1736. aasta Rahustamisseimiga, mis omistas lõpuks riigi tippametid Józef Potockile (kroonihetman) ja peamistele Augusti valijatele. Võõrväed lahkusid liitriigist, kuid selle suveräänsus jäi tõsiselt ohustatuks ja Poola aadel kaotas tegelikult oma kõige kallima privileegi, riigi monarhide vaba valimise.
August III halvenev tervis sundis teda lõpuks poliitilisest tegevusest loobuma ja selle oma võimsatele vahendajatele, sealhulgas minister Heinrich von Brühlile ja marssal Jerzy August Mniszechile üle andma. Pärast 1754. aastat toetas Augusti õukond Familia reformistlikku tegevust, mis oli ikka veel kaasatud magnaadiparteide võitlusse. Järgnenud Saksimaa kaotused Seitsmeaastases sõjas põhjustasid Dresdeni õukonna ja selle Poola toetuslaagri täieliku poliitilise mandumise.
Sisemine poliitiline võitlus oli mõjutatud varajasest valgustusideoloogiast ja Poola-Leedu riigi halvenenud seisundi teadmisest. Reformide vajalikkust, sealhulgas kiireloomulisi sotsiaalseid küsimusi, nagu linnaklasside majandusliku ja poliitilise mõjuvõimu suurendamine ja isiklik vabadus talurahvale, käsitleti arvukates kirjutistes. Stanisław Konarski alustas haridusreformi, Stanisław Poniatowski üllitis enne 1744. aasta seimi selgitas Czartoryski partei terviklikku reformiprogrammi, sealhulgas merkantilismi ja majandusliku arengu edendamist. Antoni Michał Potocki võistlevast laagrist postuleeris samuti põhilisi sisemisi reforme. thumb|right|166px|[[Jan Klemens Branicki järgnes Józef Potockile kui kroonihetman]]
Magnaatide fraktsioonid kasutasid välisabi: Potocki rühma toetas Preisimaa Friedrich II, Czartoryski Familia tajus keiserlikku Venemaad tulevase liitriigi saatuse lõppotsustajana. Kodumaiste pettuste ja välismaise sekkumise juures ei saanud hädavajalikud riigikassa ja sõjaväereformid kunagi teoks, hoolimata paljudest ilmsetest võimalustest ja tihedatest kõnedest, eriti 1744. aasta seimil. 1750. aastatest ja ülejäänud August III valitsemisajal langes liitriik anarhiasse, korruptiivsesse erategevusse ja piiramatusse jõukasutusse välisjõudude poolt.
Liitriiki ümbritsevates riikides toimusid märkimisväärsed ümberkorraldused. Endise Hertsogliku Preisimaa nüüd suveräänsed Hohenzollerni valitsejad tugevdasid oma kontrolli ka Läänemere rannikualade üle, mis asusid liitriigi Kuninglikust Preisimaast läänes, ja otsisid võimalust Poola Pommeri osade annekteerimiseks, sealhulgas "Via Regia" ühendus Ida-Preisimaa ja Preisi kuningriigi lääneosade vahel. Kui Venemaa takistas sel ajal nende plaanide elluviimist, suunas Friedrich II oma tähelepanu Sileesia tagasivõtmisele, see piirkond oli mitu sajandit olnud Böömimaa ja Austria kontrolli all.
thumb|left|300px|[[Branicki loss (Białystok)|Branicki lossi aiad Białystokis]]
Kasutades ära Habsburgide dünastilist kriisi pärast Maria Theresia troonilesaamist, tungis ta aastal 1740 Sileesiasse. Austerlased püüdsid vallutatud ala tagasi saada, kuid said Mollwitzi lahingus lüüa ja olid seejärel hõivatud Austria pärilussõjast. Breslau eelrahu ja Berliini rahu (1742) andsid Preisimaale suurema osa Sileesia territooriumist. Preisimaast sai Poola ainus läänenaaber ja Preisi edusammud ähvardasid (seni tugevat) etniliselt poola, sageli protestantlikku Sileesia rahvastikku kasvava germaniseerimise survega. Habsburgide riik talletas palju paremini vähemuste kultuure kui Hohenzollernid Ida-Preisimaal.
Esimesele Sileesia sõjale järgnesid teine (1744–45), mille peatas Dresdeni rahu, ja kolmas (1756–63). Saksimaa osales kõigis kolmes, lootes territoriaalset ühendust liitriigiga. Preisimaaga liidus Saksi armee purustati Friedrichi Olomouci kampaania ajal aastal 1742. Teises (kui Preisimaa tungis kuurvürstiriiki) ja kolmandas sõjas asus Saksimaa toetama Habsburge, püüdes 1744. aasta seimil edutult Poola osavõttu. Varssavi leping (1745) ei suutnud oluliselt tugevdada Augusti positsiooni liitriigis.
thumb|right|375px|[[Dresden, Saksimaa pealinn, nagu seda nägi Bernardo Bellotto, hüüdnimega Canaletto]]
Seitsmeaastane sõda põhjustas Saksi armee hävingu, mis preislaste poolt rünnatuna kapituleerus Pirnas aastal 1756; Saksimaa langes Preisimaa okupatsiooni alla. Vaatamata kaugeleulatuvatele Preisi ja Vene ekspansionistlikele kavadele säilitas Hubertusburgi rahu aastal 1763 piirkonna territoriaalse status quo. Kuigi Saksimaa kaotused takistasid (pärast August III) Wettinite personaaluniooni jätkumist liitriigiga, oli relvitu ja kaitsetu Rzeczpospolita naaberriikide poolt palju kindlamaks territoriaalseks sissetungiks küps.
Unioon Saksimaaga andis mõlemale osalevale ühiskonnale kasulikke majanduslikke ja kultuurilisi tagajärgi. Saksid olid olulised varajase valgustatuse intellektuaalse voolu levitamises liitriigis. Józef Aleksander Jabłonowski, teadusühingu asutaja Leipzigis, oli üks Saksimaal aktiivseid poolakaid. Personaaluniooni aegu mäletatakse Poola-Saksa positiivsete vastasmõjude perioodina.
Sarmatism ja vastureformatsioon
thumb|left|200px|Aadlinaise puusärgiportree
Kultuuri valdkonnas domineeris aastatel 1648–1764 barokkstiil, viimastel kümnenditel moodustus ka varajane valgustatus. 18. sajandi keskpaik oli üleminekuperiood kahe vahel. Olles osa mittehomogeensest Euroopa barokist, omas liitriik ainulaadset, algset positsiooni. Lääne-Euroopa elemendid segunesid orientaalse mõjuga ning rahvusliku stiili ja traditsiooniga, kõik täielikult ühendatud laiemas piirkondlikus sarmatismikultuuris.
Tihedad kultuurilised kontaktid Itaaliaga, mis pärinesid renessansiajast, olid tugevalt säilinud. Arvukalt Itaalia kunstnikke töötas liitriigis, neid toetasid kuninga ja magnaatide õukonnad, samas paljud Poola kõrgaadlikud reisisid Itaaliasse õppima, osalema palverännakutes või tutvuma vaatamisväärsustega, ja üha rohkem ka Prantsusmaale, et kasvatada aristokraatlikke kontakte ja tutvuda lääne eluviisidega sellistes suurtes keskustes nagu Pariis või Versailles.
18. sajandil muutus domineerivaks kasvav Prantsuse kultuuriline mõju, millega kõrvuti kasvas Euroopas Prantsusmaa poliitiline tähtsus ning selle kunsti ja kirjanduse õitseng. Kaks kuningannat, kes olid prantslased, Ludwika Maria ja Maria Kazimiera, aitasid oluliselt kaasa kultuurilistele kontaktidele ja üha tavalisematele peresidemetele Prantsuse ja Poola aristokraatlike ringkondade vahel. August II, kes ise oli prantsuse keele imetleja ja Versailles eeskujude järgija, õukond tugevdas suundumust ja prantsuse keel oli sealt alates tavakasutuses, kuid enamasti magnaatide klassi sees.
Saksa kultuurilised eeskujud mõjutasid tugevalt Saksa ja protestantlikke pürjeleid, eriti Kuninglikul Preisimaal ja Poznańi alal, mõned neist olid saanud hariduse protestantlikes ülikoolides Saksamaal. Saksa kultuur muutus märgatavaks 18. sajandi liitriigi personaaluniooni kontekstis Saksimaaga. Vähem levinud, kuid esindatud oli ka muude protestantlike Lääne-Euroopa kultuuride mõju, mille varasematel etappidel oli Hollandi mõju märgatavam kui Inglise. Juudi pürjeliringkonnad liitriigis olid olulised kaubandus- ja kultuurikontaktides. Mõned juudid said hariduse välismaal vähestes Euroopa ülikoolides, kes juudi kandidaate vastu võtsid.
thumb|left|175px|Teoses "Psalmodia polska" kuulutas [[Wespazjan Kochowski välja poolakate kui valitud rahva erimissiooni]]
Idamaised mõjud hakkasid selgelt eristuma ja läbi kogu 17. sajandi kasvama. Liitriigi aadel arendas eelistust tatari, türgi, pärsia ja ka idaslaavi kunstilistele maitsetele, mis olid seotud islamirindel võideldud sõdade ja saadud saagiga ja Poola aadli oletatava Musta mere ranniku (sarmaadi) päritoluga. Kirjanduslikud ja keelelised huvid liikusid samuti selles suunas. jesuiidist misjonär Tadeusz Krusiński reisis palju ja avaldas ladina keeles, sealhulgas 1733. aasta aruanne tema kogemusest Pärsias.
17. sajandi algusest põhines Poola barokkkultuur ideoloogiliselt sarmatismil ja vastureformatsioonil, mis selle sajandi jooksul sulandati katoliku rahvusliku missiooni üheks võimsaks vooluks. Poola, Leedu ja Vene aadel taandati seega üheks ühise päritoluga messianistlikuks "rahvuseks", kelle kutsumus oli kristluse ja vabaduse kaitsmine Euroopas. "Valitud" poola rahva ainulaadselt mõistetavat rolli propageerisid selle perioodi juhtivad kirjanikud, sealhulgas Wacław Potocki ja Wespazjan Kochowski, ja see jäi pikaks ajaks rahvusliku müstika osaks. Selle väidetavalt kodanikumõtlemisega, enesekindla vaatepunkti praktilised kõrvalsaadused olid kolkapatriotism, ksenofoobia, seisak ja sallimatus. Poola katoliku kirik jäi samuti rahvuslikuks ja intellektuaalselt tagurlikuks kuni 18. sajandini, kui Trento kirikukogu reforme hilinenult ja järk-järgult rakendati. Mitme ordu kloostrite tohutu levik sel ajal omas vähe konstruktiivset mõju rahva vaimsele elule või rahvahariduse tasemele. Nõidade kohtuprotsessid ja hukkamised näiteks, kuigi mitte nii tavalised kui Saksamaal, toimusid pidevalt 18. sajandi keskpaigani.
thumb|right|175px|[[August III (Poola)|August III]]
"Ariaani register", kehtestatud pärast sekti lahkumist, sisaldas tegelikkuses mitmesuguseid juhtumeid usulisest tagakiusamisest ja ametlikust kirikust eraldumise süüdistustest, nagu ateism või apostaasia. Apostaasia keelustati aastal 1668. Aastast 1673 võisid vaid katoliiklased saada aadli või indygenat hulka; välismaise aadli staatuse tunnustamine (üleviimine). Aastal 1717, pärast Põhjasõja hävingut, ei lubatud protestantidel nende koguduste struktuure taastada või uusi luua. Neil keelati pidada riigiameteid ja eemaldati kesksest parlamendist. Kõik diskrimineerivad seadused koguti 1733. aasta seimi statuuti, pärast mida ei omanud liitriigi protestandid enam olulisi poliitilisi õigusi. Religioonist inspireeritud vägivalla tegelikud juhtumid, nagu 1724. aasta Thorni verekohus, olid haruldased ja domineeris märkimisväärne usuvabadus. Mitteaadlikud meelitasid vähem kontrollimist ja paljud välismaised tagakiusatud vähemused võisid riiki asuda ja oma usu säilitada. Õigeusu kiriku hierarhiat liitriigis sunniti uniooniga nõustuma 18. sajandi alguses.
Paljuvähenenud protestandid jäid olulisteks. Nad tegid koostööd mitmete usulahkudega ja esitasid kaebusi seoses Oliwa rahu garantiidega või väliseks (Preisi, Inglise ja Hollandi) kaitseks piirangute kehtestamise korral. Sileesia osadesse, Pommerisse ja Preisimaale jäänud etnilised poolakad ja kultuuriliselt aktiivne asurkond oli protestantlik pürjeliklass kui nende juhtiv osa.
Küps barokkkultuur
thumb|right|200px|[[Johannes Hevelius ja tema naine Elisabeth teevad vaatlusi]] Sarmatismi ja vastureformatsiooni domineerimine ning liitriigi nõrk kultuuriline areng eelmise perioodiga võrreldes olid tihedalt seotud vähenenud üldhariduse tasemega. Mis oli jäänud järele sõdadest hävitatud või kahjustatud ja huvipuuduses koolisüsteemist, keskendus usulisele haridusele ja kultiveeris sidet šlahta "vabadustega". Kihelkonnakoolide ja keskkoolide arv kasvas 18. sajandil, tõsisem reform algas 1840. aastatel. Paljusid keskhariduskolledžeid juhtisid jesuiitide ja piaristide vaimulikud ordud. 18. sajandi alguses oli kirjaoskamatuse tase vahemikus umbes 28% kõrgaadlil kuni 92% väikeaadlil, kusjuures üle 40% keskmisel aadlil ja pürjelitel.
Protestantlikel keskkoolidel läksid mõnevõrra paremini, eesotsas hästijuhitud gümnaasiumitel Danzigis ja Thornis. Sileesias asusid Poola protestantlikud koolid, eesotsas pietistliku kooliga Teschenis ja munitsipaalkooliga Breslaus. thumb|left|150px|[[Andrzej Maksymilian Fredro]]
Kõrgkoolid püsisid pikema aja jooksul muutumatuna. Huvitatud noored kõrgaadlikud või rikkad pürjelid läksid õppima Itaaliasse või teistesse Lääne-Euroopa riikidesse. Jesuiitlik Breslau akadeemia loodi aastal 1702 ja meelitas tudengeid liitriigist. Olemasolevad kohalikud asutused Krakówis, Vilniuses, Zamośćis ja Lwówis õpetasid enamasti skolastilist teoloogiat ja filosoofiat.
Seepärast olid teaduslikud saavutused üldiselt tagasihoidlikud. Üks edukas astronoom oli Johannes Hevelius (1611–87) Danzigist, kuulus täpsete taevavaatluste poolest omavalmistatud seadmetega. Adam Adamandy Kochański ja Stanisław Solski olid jesuiitlikud matemaatikud ja astronoomid; viimane oli ka insener.
thumb|right|150px|[[Stanisław Herakliusz Lubomirski]]
Ajaloo uurimises on kõige tähtsam Kasper Niesiecki heraldikatöö "Poola kroon" (1740), mis pakub palju informatsiooni Poola šlahta klannide kohta.
Sotsiaalne ja poliitiline mõtlemine tekitas vähe uut. Selle peamised esindajad 17. sajandil olid Krzysztof Opaliński, Andrzej Maksymilian Fredro ja Stanisław Herakliusz Lubomirski. Nad postuleerisid piiratud sotsiaalset reformi. 18. sajandi alguses kavandasid Stanisław Antoni Szczuka ja Stanisław Dunin-Karwicki seadusandlikke, riigikassa ja sõjalisi reforme.
"Nowe Ateny" (Uus Ateena), Benedykt Chmielowski poolt aastatel 1745–46 avaldatud esimene entsüklopeedia ei olnud teaduslikult aktuaalne. Populaarsetest põllumajanduskäsiraamatutest valmistati kõige täielikum Jakub Kazimierz Hauri poolt aastal 1675. 1661. aasta "Merkuriusz Polski Ordynaryjny", esimene trükitud perioodika, kestis aasta (41 numbrit). Esimene püsiv ajaleht oli Kurier Polski, mida 1729. aastast avaldasid piaristid ja siis jesuiidid.
thumb|left|175px|[[Jan Andrzej Morsztyn]]
Kirjanduse areng tõi kaasa palju uusi žanre ja teemasid, töö kavandatud sisu oli sageli mattunud raskesse sõnaohtrusse ja teistesse stilistilistesse kaunistustesse. Tegelikult ei kuulunud ükski autor Euroopa parimate hulka. Eepiline vorm oli valdavalt nii usuline, kui ka ajalooline või fantaasialugu, nii luules kui ka proosas. Pastoraal oli populaarne, näiteks rüütliromaanis, nagu lüürikas üldiselt. Eelistati tavaliselt väljatöötatud vormi. Originaalse ja loomingulise materjali väljaandmine oli kiriku range tsensuuri tõttu raske; paljud lubavad tööd jäid vaid käsikirja vormi.
Jan Andrzej Morsztyn, kuninglikus õukonnas aktiivne magnaat, esindas conceptismo voolu. Ta kirjutas romantilist luulet ja välismaiste tööde asjatundlikke tõlkeid. Zbigniew Morsztyn oli Poola vendadega seotud sõdur ja poeet. Ta pidi veetma poole oma elust maapaos Preisimaal ja lõi realistlikku luulet, mis puudutas sõjaväelase elu raskusi ja ohte. Veel üks poeet ja Poola vend Wacław Potocki pöördus katoliiklusse. Tema luule kujutas Poola maa-aadli elu ja ajaloolisi sündmusi. Ta kirjutas eepose "Hotini sõja käik" (1621. aasta oma) ja oli sügavalt mures sotsiaalse ebaõigluse pärast liitriigis ja selle languse pärast. Šlahta apoloog Wespazjan Kochowski ei väljendanud selliseid kahtlusi, kuid isegi tema ei suutnud varjata oma klassi progresseeruvat mandumist. Pideva võitluse ajastul muutus memuaaride kirjutamine sageliharrastatud kunstiks. Jan Chryzostom Pasek oli üks selle žanri juhtivaid esindajaid Euroopas.
thumb|right|185px|[[Krasiński palee]]
Makaronismi, ladina keelega segatud poola keelt kasutati kirjutamisel sageli. 18. sajandi keskpaiga liikumist puhastada poola keel ladina keele segust juhtisid Stanisław Konarski ja Franciszek Bohomolec.
Kuninglik õukonnateater jätkas Jan Kazimierzi, Jan III, August II ja August III ajal. Välistrupid toodi Itaaliast (Itaalia repertuaar oli kõige populaarsem), Prantsusmaalt ja Saksamaalt. Vähemalt 10 magnaatide-toetatud teatrit tegutses Saksi ajal, sealhulgas Ujazdówi lossis, kus Stanisław Lubomirski oma komöödiaid lavastas, ja Podhorces, kus näidati hetman Wacław Piotr Rzewuski ajaloolisi näidendeid. Kooliteatreid hoidsid jesuiidid, piaristid ja teatiinid ning seal oli üldsusele usulisi näidendeid, sealhulgas müsteeriumid, passioonid ja jõuluetendused, tavaliselt rahvapäraste elementidega.
thumb|left|235px|Kiriku orelit [[Leżajskis ehitati mitu korda ümber]]
Muusika teenis enamasti kiriku vajadusi ja oli jäänud peamiselt Itaalia mõju alla. Oreleid toodi välismaalt ja ehitati kohapeal; 1682. aastal Leżajskis ehitatud instrument on kõrgeima kvaliteediga. Palju instrumentaal- ja vokaalansambleid tegutses erinevates kirikuinstitutsioonides. Bartłomiej Pękiel komponeeris polüfoonilist muusikat, sealhulgas a cappella missad ja esimesed Poola kantaadid. Stanisław Sylwester Szarzyński kirjutas instrumentaalmuusikat, millest vaid üks sonaat on säilinud. Praktiseeriti ka ilmalikku (õukonnabändid) ja rahvamuusikat ning rahvatants masurka kristalliseerus sel perioodil. Välismaiseid oopereid ja ballette lavastati Varssavis August II ja August III ajal.
thumb|right|225px|[[Birgitiinide ordu kirikut Varssavis enam ei ole]]
Parim Poola baroki kunstiline väljendus on selle arhitektuur, mis arenes Itaalia, Hollandi, Saksa ja Prantsuse mõjul, koos tugeva kohaliku komponendiga. Uusi viimistletud eluasemeid ja usulisi rajatisi, või vanemate, sõjas purustatud ehitiste ümberehitamist rahastasid magnaadid ja kirik. Püha Peetruse ja Pauluse kirik Vilniuses või Padua Püha Antoniuse kirik Czerniakówis, Varssavis on baroki rikkaliku dekoratiivstiili (vaata stukk) näited. Võlvi- või kuplimaalid, üldise esteetilise disaini osana, suurendasid muljet optiliste illusiooniefektide abil. Ka skulptuuri peamine ülesanne oli täiendada interjööri kujundust.
thumb|left|250px|[[Zolotšivi loss|Hiina palee Zolotšivis]]
Varssavis 17. sajandi teises pooles Tylman van Gamereni poolt ehitatud Krasiński palee on muljetavaldav monumentaalehitis. Hiljem aga eelistati mugavamat ja intiimsemat elamispinda, säilitades samas endise suurejoonelisuse. Kuningas Jan III Wilanówi palee on selle trendi varajane esindaja. Rokokoo stiil oli võidukas Wettinitest valitsejate ajal ja praegune Saksi palee Varssavis ehitati August II poolt sel viisil ümber. Arvukalt magnaatide elamuid Varssavis ja mujal riigis, kus endised kindlustused asendati parkide ja paviljonidega, järgisid trendi.
Jerzy Siemiginowski-Eleuter oli tuntud maalikunstnik, üks paljudest, kes töötas Jan III jaoks. Poola vennad Krzysztof Lubieniecki ja Teodor Lubieniecki maalisid Lääne-Euroopas. Szymon Czechowicz esindas 18. sajandil usulist maali. Eriti huvitavad on sarmaatilised portreemaalid. Tavaliselt anonüümne, osutab see sageli truult tavaliste Poola aadlike ja magnaatide otsustavalt isiklikele eripäradele, isegi kui seda piirab kunstiline tava. Surnuportreed on selle tüübi oluline alamkategooria.
thumb|right|300px|[[Saksi palee ja selle aiad]]
Varajane valgustatus
thumb|left|175px|[[Gottfried Lengnich]]
Valgustusajastu hoovused olid täielikult välja arenenud Lääne-Euroopas, eriti Inglismaal ja Prantsusmaal, kust selle ideoloogia ja paradigmad jõudsid liitriiki Saksimaaga uniooniperioodi viimase veerandsajandi jooksul. August II levitas Prantsusmaa kultuuri, samas Stanisław Leszczyński selle sotsiaalset ja filosoofilist mõtlemist. Kuningliku Preisimaa protestantlikud pürjelid sattusid varakult ratsionalistliku filosoofia mõju alla. Nemad ja paljud edumeelsed Poola katoliiklased järgisid sakse ja tunnustasid Christian Wolffi mõõdukat ratsionalismi ja olid sellest inspireeritud.
Valgustusajastu mõtlejate postuleeritud sotsiaalsed muutused sõltusid hariduse paremast tasemest ja laiemast levitamisest. Teatiinidel oli liitriigis vähe kolledžeid, kuid need olid esimesed koolireformi katsed 1830. aastatel. Lunéville'is, Lorraine'is rajas Stanisław Leszczyński kadetikorpuse, kooli Poola ja kohalikule aadlile. Kõige olulisemaks osutus Stanisław Konarski algatus. Noor piarist õpetas tema korraldusel juhitud koolides, läks õppima ja õpetama Rooma ning pärast Prantsusmaa, Saksamaa ja Austria kaudu tagasipöördumist pühendus ise pedagoogilisele, teaduslikule ja publitsistlikule tööle. 1740. aastal rajas ta Varssavis Collegium Nobiliumi, kõrgekvaliteetse keskharidusasutuse aadlinoortele. Kool edendas kodanikukohustusi selliste meetoditega nagu arutelud ja kooliteater, mille jaoks kirjutas ta tragöödia ja kus näidati Voltaire'i tragöödiaid. Hoolimata paljudest jesuiitide ja teiste vastuväidetest järgiti Collegium Nobiliumi suundumust. 1754. aastal reformiti kõik piaristlikud kolledžid ja jesuiitlikud koolid järgnesid peagi. Rakendati uued õpikud ja õpetajakoolitusmeetodid. Kooliteatri alal jätkas Konarski tööd Franciszek Bohomolec, kes aegunud mängukava üle vaadates kirjutas või kohandas paljusid komöödiaid.
thumb|right|175px|[[Stanisław Konarski]]
Piiskopid Andrzej Stanisław Załuski ja Józef Andrzej Załuski olid suured teaduse patroonid. 1747. aastal avasid nad Varssavis avaliku raamatukogu, tuntud kui Załuski raamatukogu, ühe suurima Euroopas. Józef Załuski kogus teadlasi ja andis neile ülesande taaselustada ja laiendada Poola teaduslikke ja muid kultuurilisi saavutusi renessansiajast. Loodi sihtasutusi Poola bibliograafia väljaarendamiseks ja käivitati palju kirjastustegevust.
Konarski kohustus koguma kõik seimi seadusandlikud dokumendid kokku teosesse "Volumina legum". Andrzej Stanisław Załuski laiendas oma patronaaži kõige silmapaistvamale ajaloolasele liitriigis, Gottfried Lengnichile Danzigist, tulevasele Stanisław II õpetajale. Lengnich kirjutas aastal 1742 "Ius publicum Regni Poloniae", Poola poliitilise süsteemi suurepärase kirjelduse, ja Kuningliku Preisimaa ajaloo. Seotud töid tehti 18. sajandi esimeses pooles mitmete Danzigi, Thorni, Elbingi ja Königsbergi teadlaste poolt. Saksa juurtega teadlased olid vastutavad ja katalüüsisid suuremat osa varajasest teaduslikust taassünnist liitriigis.
thumb|left|200px|[[Załuski raamatukogu]]
Väljaanded ja ajakirjad kasvasid arvult ning teenisid üldsuse harimise ja teavitamise eesmärke. Varaseimad avaldati saksa keeles ja paljud olid mõeldud välismaiseks tarbimiseks, alates Lengnichi Polnische Bibliothekist aastatel 1718–19. Saksimaa Lorenz Christoph Mizler postuleeris majandusuuendused ning toimetas ja avaldas Poolaga seatud ajakirju saksa keeles aastatel 1753–56 (Warschauer Bibliothek, Acta Litteraria) ja poola keeles Nowe Wiadomości Ekonomiczne i Uczone (Uus informatsioon on säästlik ja õpetlik) aastatel 1758–61. Teodor Bauchi Thornist Der polnische Patriot ja Adam Kazimierz Czartoryski Monitor olid esimesed "moraalsed" ajakirjad, pühendatud uuele ideoloogiale ja eetikale.
Stanisław Leszczyński ringkonnast tuli aastal 1743 (dateeritud 1733) Głos wolny wolność ubezpieczający (Vaba hääl vabaduse kaitsel), koos tervikliku poliitilise ja sotsiaalse reformi programmiga. Väljaandes toetati talupoegade isiklikku vabadust ja astuti samme nende suurema majandusliku iseseisvuse tagamiseks. Stefan Garczyński kirjutas aastal 1750 Anatomia Rzeczypospolitey Polskiej, kus ta kritiseeris tugevalt alamklasside sotsiaalset ja majanduslikku raskust ja edendas merkantilismil põhinevat majanduspoliitikat.
Erilise tähtsusega olid Stanisław Konarski kirjutised. Koolireformi kõrval võitles ta mitme aasta jooksul keskvalitsuse reformimise ja aadliklassi moraalse uuenemise eest, sealhulgas mitteaadli koormiste vähendamine ja parandamine. Oma kõige tähtsamas töös "O skutecznym rad sposobie" (Istungi tõhusast viisist, 1760–63) tutvustas ta ulatuslikku reformiprogrammi Poola parlamentaarses süsteemis ja liitriigi poliitilist ümberkorraldamist, mis hõlmas ka monarhi abistamist alalise valitsusnõukoguga.
Lennuvälja tee (Pärnu)
Lennuvälja tee on tänav Pärnus Ülejõe linnaosas Pärnu lennujaama lähistel. See moodustab Pärnu läänepoolse ümbersõidu ja on osa Pärnu–Lihula maanteest.
Lennuvälja tee algab Ehitajate tee ja Tallinna maantee ristmikult ja lõpeb Papsaare külas Haapsalu maanteel. Tänav ristub veel Piirikivi tänava (vasakult), Härma tänava (paremalt), Saugamõisa tee ja Nurme teega (vasakult).
Tänav avati liiklusele 2012. aastal ja see on ligikaudu 2,8 kilomeetrit pikk, millest umbes 460 meetrit on Papsaare külas ja 2,4km Pärnu linnas. Lennuvälja teel asub ka Sauga sild, mis viib tänava üle Sauga jõe.
Ehitus
Maanteeamet sõlmis 3. novembril 2009 Pärnu läänepoolse ümbersõidu ehitamiseks lepingu konsortsiumiga, mida juhtis Koger & Partnerid. 2010. aasta suvel sai Läti firmast Binders konsortsiumi juhtivpartner, kes mõni aeg hiljem loobus lepingute täitmisest. 16. märtsil 2011 tegi Maanteeamet Bindersi ja Koger & Partnerite esindajatele avalduse läänepoolse ümbersõidu ehituslepingute lõpetamiseks. See otsus peatas tänava ehituse aastaks ajaks. 2011. aasta septembris sõlmis Maanteeamet lepingu konsortsiumiga Lemminkäinen Eesti AS, AS TREF ja AS Teede REV-2, et Pärnu ümbersõit lõpuni ehitada. Lennuvälja tee avati liiklusele oktoobris 2012.
Marie Marie
"Marie Marie" on Dave Alvini kirjutatud laul, mis sai tuntuks tema ansambli The Blasters esituses. Lugu avaldati nende 1980. aastal ilmunud debüütplaadil "American Music". Samal aastal avaldati lugu veel ka Shakin' Stevensi albumil "Marie Marie". Et aga Stevensi plaati ei saatnud eriline müügiedu, siis avaldati album uuesti juba järgmisel aastal pealkirjaga "This Ole House". 1980. aastal salvestas laulu ka inglise ansambel Matchbox ning lugu leidub nende albumil "Midnite Dynamos".
Eestikeelsed sõnad on laulule kirjutanud Henno Käo ning seda on esitanud ansambel Rock Hotel. Saatesarjas "Eesti otsib lemmiklaulu" jõudis lugu peo- ja tantsulaulude kategoorias neljandale kohale.
Noisy Nation
Noisy Nation oli 1990. aastatel tegutsenud Eesti ansambel.
Kuuendiku kraav
Kuuendiku kraav on kraav Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Nehatu, Vatla, Äila ja Hõbesalu külas.
Kraavi pikkus on 6 km ning see suubub Paatsalu lahte. Kraavi valgala on 16,2 km². Lähe: ; suue:. Kraav läbib Kiissa lahe. Kraav saab alguse Vatla mõisa pargist umbes 200 m loodes. Alamjooksul läbib kraav Nehatu looduskaitseala.
Kraav on tehislik mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Kuuendiku kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1119400.
Inna Salum
Inna Salum (aastani 1937 Inna Tomberg, 1937–1942 Inna Toome, 15. detsember 1921 Võhmuta vald, Järvamaa – 26. detsember 1997 Nacka vald, Rootsi) oli eesti arstiteadlane ja psühhiaater.
Elulugu
Inna Salum oli koolijuhataja tütar.
Lõpetas 1940 Viljandi Eesti Haridusseltsi Tütarlaste Eragümnaasiumi, õppis 1940–1944 TÜ arstiteaduskonnas. Põgenes 1944 Rootsi, õppis 1945–1950 Stockholmis Karolinska Instituudis, lõpetas 1950 litsentsiaadikraadiga, meditsiinidoktor (1972, samas), väitekiri "Delirium tremens and certain other acute sequels of alcohol abuse. A comparative clinical, social and prognostic study". Oli 1949 Karlskoga jaoskonnaarst, 1963–1973 Stockholmi Maria alkoholipolikliiniku ülempsühhiaatri assistent, aastast 1972 Karolinska Instituudi dotsent, 1973–1980 St Görani haiglas ülikooli psühhiaatriakliiniku ülemarsti abi, aastast 1980 ülemarst.
Teadustöö
Ta on uurinud alkoholismi ja selle psühhiaatrilisi tüsistusi. Tõlkinud erialast kirjandust rootsi keelest eesti keelde. Oli Rootsi Psühhiaatria Seltsi liige.
Suuretüki vahitorn
thumb|Suuretüki vahitorn kevadel 2010 Suuretüki vahitorn on 12 m kõrge puitkonstruktsiooniga vaatetorn, mis asub Laeva soo kaguserval, nn Suuretüki rannal, endise Suuretüki talukoha ligidal.
Sahha estraaditeater
Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riiklik Estraaditeater (vene keeles Государственный театр эстрады Республики Саха (Якутия)) on teater Sahha pealinnas Jakutskis.