cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ants Simm
Ants Simm (aastani 1938 Hans Simm, 9. oktoober 1877 Kivilõppe küla, Tarvastu vald (endine Vana-Suislepa vald) – 14. märts 1946) oli eesti näitleja, lavastaja, diplomaat ja ajakirjanik.
Elukäik
Ants Simm sündis Simmi talus Jaan Simmi ja Ann Simmi (sündinud Jaas) peres. Tema noorem vend oli Juhan Simm. Õppis Vana-Suislepa vallakoolis ja Tarvastu kihelkonnakoolis. Jätkas õpinguid Tartus gümnaasiumis 1891–1899.
Õppis Tartu Ülikoolis õigusteadust 1899–1905.
Seltskondlik tegevus
Taara" Seltsi juhatuse liige; Tartu Eesti Laenu ja Hoiu Ühisuse nõukogu liige 1910–20, "Vanemuise" Seltsi esimees 1932–34, Eesti Rahvapanga nõukogu liige a-st 1937.
Isiklikku
Abiellus 19.02.1905 Linda Kaartiga (16.12.1882 – 8.12.1958 Tallinn). Ants Simm on maetud Simmi talu kalmistule Kivilõppe külas Tarvastu vallas. Lapsed: Eha Simm (Kitsapea) *1906; Jaan Simm 1907–1976, Anneliis Simm 1920–2013.
Autasud: Kotkaristi V klass 1930
Ants Simmi 60. sünnipäeva puhul 18. oktoobril 1937 otsustas Tartu seltskond kinkida talle hobuse (kuueaastane tiine mära, hind 540 krooni), kes anti talle üle 17. veebruaril 1938.
Embargo
Embargo (hispaania keelest 'keelama, arestima', mis omakorda on tulnud ladinakeelsest sõnast imbarricare – 'takistama, segama') on üks levinumaid mõjutusvahendeid riikidevahelise poliitilis-majanduslikus suhtlemises. See kujutab endast riigivõimu poolt poliitilistel põhjustel kehtestatud keeldu kaubavahetuseks mingi teise riigiga. Keelu eesmärgiks on tavaliselt soov see riik isoleerida või selle riigi valitsust mõjutada asetades ta majanduslikel põhjustel sisepoliitiliselt keerulisse olukorda.
Embargo olemus
Kehtestatud embargod võivad käsitleda
Täielik embargo on siis, kui riik oma deklaratsiooniga keelab kõikide kindlaksmääratud riikide kaupadele, laevadele, lennukitele ja ka kodanikele sisenemise selle riigi sadamatesse ja lennuväljadele või lahkumise sealt. Täieliku embargoga võib kaasneda boikott antud embargoaluse riigi kaupadele.
88000
88000 ehk Motorola 88000 (lühend m88k) on Motorola 32-bitiste piiratud käsustikuga arvutite protsessorite seeria, seeria 68000 järglane.
Seeria sai alguse 1988. aastal mudelite 88100 (integreeritud ujukomaplokiga protsessor) ja 88200 (mäluhaldusplokk ja vahemälukontroller) esitlusega. Selle lahutamise idee oli lihtsustada multiprotsessorsüsteemide konstruktsiooni (üks 88200 võis hallata mitut 88100), kuid sel oli ka see nõrkus, et juba ainult ühe protsessoriga süsteem nõudis teist kiipi ja komponentidevahelisi ühendusi, mis tõstis süsteemi hinda. Hiljem töötati 88110 näol välja mäluhaldusplokki sisaldav kiip ja selle juurde sobiv vahemälukontroller 88410. 88110MP oli mitme protsessoriga arvutitele veel sobivam. Töös oli ka superskalaarne protsessor 88120, mis aga selle seeria osaks enam ei saanud.
Embargo
Embargo ajaloost
Ajalooliselt tähendas embargo keeldu kaubalaevade sadamast lahkumiseks või võõrriigi kaubalaevade sadamasse sisenemiseks sõjaolukorras. Ka majanduslikel sanktsioonidel on pikk ajalugu. Juba 432. aastal eKr kehtestas Ateena merendusliit Megara linnale sanktsioonid, mis etendasid olulist rolli katastroofiliste tagajärgedega Peloponnesose sõja vallandumisel.
Keskajal olid riikide ja valitsejate vahelised sanktsioonid tavaliselt lühiajalised ja sageli muutuvad, sest valitsejate huvid muutusid kiiresti. Embargode tingimustes moodustati kaubanduslikke ja sõjalisi liite, kuid nende liitude püsimine oli lühiajaline ja heitlik.
19. sajandil muutusid embargod populaarseteks vahenditeks kui kehtestati merendusega seotud blokaade. Aastatel 1827–1914 kuulutati välja 21 embargot või blokaadi Türgi, Portugali, Hollandi, Colombia, Panama, Mehhiko, Argentina ja El Salvadori vastu. Nende väljakuulutajateks olid Suurbritannia (12 korda), Prantsusmaa (11 korda), Itaalia (3 korda), Saksamaa (3 korda), Venemaa (2 korda), Austria (2 korda) ja Tšiili.
Eriti laia leviku said majandusliku sisuga embargod 20. sajandi alguses. Need olid valdavalt seotud valdavalt peetavate samuti sõdadega. Enne teist maailmasõda kehtestati embargosid ja sanktsioone peaaegu eranditult seoses sõjaliste operatsioonidega. Kuid pärast esimest maailmasõda hakkas embargode kehtestamine ka rahuaja tingimustes eesmärgina kasutada seda agressiooni asendajana. Rahvasteliidul oli näiteks idee, et kollektiivsetel majandusembargodel võib olla tugev mõju sõda ära hoida. Sellest ideest lähtuvalt rakendas Rahvasteliit 1930. aastatel embargot Paraguay vastu tema konflikti ajal Boliiviaga ja Itaalia vastu kui itaallased tungisid Etioopiasse.
USA president Woodrow Wilson deklareeris 1919. aastal Indianapolises esinedes, et boikoteeritud riik on tavaliselt lähedal alistumisele. Ta soovitas rakendada rahulikke, vaikseid, kuid majandust ebastabiliseerivaid meetmeid ning oli veendunud, et jõu kasutamine pole sellisel juhul vajalik.
Läbi aegade ongi embargode kehtestamisega eriti silma paistnud USA. 1807. aastal võttis USA Kongress vastu üldise iseloomuga "Embargo Acti", mida võidi kasutada kõikide välisriikide suhtes. Selle dokumendi ajendiks oli vajadus avaldada Napoléoni sõdade ajal mõju Suurbritanniale ja Prantsusmaale. Pärast esimest maailmasõda on USA eri aegadel ja põhjustel kasutanud majanduslikke embargosid agressiooni asendajana või strateegilistel eesmärkidel. 1933. aastal keelustas USA administratsioon kullakangide tarnimise teistele riikidele. Abessiinia sõja ajal (1935–1936) kehtis USA-l embargo suhetes Itaaliaga. Alates 1960. aastast kehtib Ameerika Ühendriikide kehtestatud embargo Kuubale. Selle kohaselt ei ole lubatud Ühendriikidesse otse ega kolmandate riikide kaudu importida Kuubalt pärit kaupu ja teenuseid ega Kuubalt pärinevaid materjale sisaldavaid kaupu. 1962. aastal saavutas USA ka selle, et osa Ameerika Riikide Organisatsiooni (OAS) liikmetest juhindus USA administratsiooni kehtestatud korrast majanduslikul suhtlemisel Kuubaga.
Embargod 20. sajandil
Pärast teist maailmasõda laienes embargode kehtestamine tunduvalt. Seejuures on tähelepanuväärne, et embargodest ja sanktsioonidest tulenevad majanduslikud kahjud pole kunagi ületanud paari protsenti summaarsest maailma kogutoodangust embargode kehtimise aastatel. Embargode arv periooditi 20. sajandil:
Võidakse kohaldada ka piiratud embargot, mis haarab kindlat kaupade ja/või teenuste gruppe. Külma sõja ajal piiras Ekspordikontrolli Koordineerimiskomitee (Coordinating Committee for Multilateral Export Controls, COCOM) arvutite ja kõrgtehnoloogiliste kaupade eksporti kommunistliku bloki maadesse. Tuumariigid on keelustanud vastavalt rahvusvahelisele kokkuleppele tuumakütuse ja tuumatehnoloogia väljaveo embargo. Moodsat sõjatehnikat tootvad riigid on tõkestanud uusimate relvasüsteemide eksporti probleemialustesse riikidesse. Piiratakse relvade müümist sõjategevusest haaratud riikidele. Oma lähimatele partneritele ja mõttekaaslastele tehakse sellisel juhul enamasti siiski erandeid.
Ka rahvusvahelised organisatsioonid (näiteks ÜRO, Euroopa Liit ja NATO) on nõudnud oma otsuste või resolutsioonidega liikmetelt embargo kehtestamist survevahendina riikide vastu, kelle tegevus kujutab ohtu rahvusvahelisele julgeolekule ja väärab üldisi inimõigusi. ÜRO põhikirja artikkel 41 määrab embargo kehtestamise printsiibid ja kehtestamise põhjused. Korea sõja ajal (1950–1953) kehtis ÜRO embargo Põhja-Korea ja Hiina suhtes. ÜRO Julgeolekunõukogu pani oma resolutsiooniga 1970. aastal täieliku embargo Rodeesiale ja resolutsiooniga 418 (1977) relvamüügi embargo Lõuna-Aafrika Vabariigile. Alates 1990 kehtib ÜRO embargo Iraagile, kusjuures see sisaldab klauslit, et Iraak võib naftatulude eest osta toitu ja medikamente. 1992–95 kehtis ÜRO embargo Jugoslaavia suhtes, mis taaskehtestati 1999 Serbiale seoses Kosovo kriisiga.
Venemaa sanktsioonid Balti riikide vastu
Eesti laulva revolutsiooni ajal ning eriti pärast Nõukogude Liidu lagunemist 1991. aastal ja pärast Balti riikide taasiseseisvumist üritas Venemaa mõjutada Balti riike talle meelepäraste otsuste vastuvõtmisel majandussanktsioonidega. Selle suutsid kõik kolm riiki lääneriikide abiga tõrjuda. Lisaks sellele oli nendest sanktsioonidest otsustav kasu Balti riikide edasise majandusliku orientatsiooni kehtestamisel. Valiti vabaturu majanduse mudel ja läänelik arengutee ning likvideeriti Nõukogude okupatsiooniga kaasnenud koloniaalmajanduse mudel. Venemaa majandussanktsioonid muutusid mõne aastaga tähtsusetuteks ning Venemaa osatähtsus Balti riikide, eriti Eestis väliskaubanduse bilansis on kaasajal marginaalne. Balti riigid on siiski veel arvestatavalt sõltuvad Venemaa energia, maagaasi ja nafta tarnetest, kuid töö sellest sõltuvusest vabanemiseks käib aktiivselt. Kaubavahetus Venemaaga on taasiseseisvumise ajal olnud eklektiline, ilma vajaliku stabiilsuse ja vastastikuse kasusaamise printsiibita. Viimastel aastatel on seda tugevalt mõjutanud ka Euroopa Liidu ja NATO poolt kehtestatud majandussanktsioonid Venemaa suhtes.
Sanktsioonid Venemaale
21. sajandi teisel aastakümnel ongi olnud rahvusvahelise tähelepanu keskpunktis Euroopa Liidu ja NATO kehtestatud majandussanktsioonid Venemaa suunal seoses Venemaa poolt annekteeritud Ukrainale kuuluva Krimmiga ning Venemaa osalemisega Ida-Ukraina konfliktis. Need sanktsioonid kehtivad alates 2014. aastast ning puudutavad eelkõige teatud tüüpi kaupade ja tehnoloogia tarnimist Venemaale, äritegevuse eri aspekte, rahvusvahelist poliitilist suhtlemist, samuti Venemaaga toimetatavaid finantstehinguid ja arveldusi. Venemaa reageeris sellele valuliselt ja president Vladimir Putin otsustas 6. augustil 2014 kehtestada vastusanktsioonid teatud tüüpi põllumajandustoodetele, toormaterjalidele ja toiduainetele keelates embargot kehtestanud riikidest toiduainete sisseveo keelu. Seda tehti kolmes etapis:
Sanktsioneeritud toiduainete osatähtsus Venemaa tarbimises on olnud arvestatav. Embargo kehtestamise ajal moodustas imporditud sealiha Venemaa tarbimises 13,2%, kala – 13,3%, linnuliha – 7,9%, juustud – 30,1%, köögiviljad – 5,8%, piimapulber – 20,5%, veiseliha – 16,7% ning puuviljad ja marjad – 14,8%.
Nende kaupade ärajäämine mõjutas tunduvalt Venemaa elanike tarbimisharjumusi. Venemaa toiduaineteturg kuivas kokku. Omatoodang ei suutnud nõudmist rahuldada. Venemaa poliitikud on väitnud, et embargo aitas arendada kodumaist põllumajandust ja toiduainetetööstust, kuid on toonud kaasa ka olulise toiduainete hindade tõusu, toidukorvi valiku ahenemine ning arvestatava majandusliku surutuse koos sisepoliitilise depressiooniga.
Aizpute piiskopilinnus
120px|pisi|Linnusevärava kujutis Aizpute linna vapil thumb|Vaade linnamäele ja linnusekirikule märtsis 2018 Aizpute piiskopilinnus (saksa keeles Hasenpoth) oli Kuramaa piiskopkonna (Curoniensis, Bistum Kurland) toomkapiitli linnus Aizpute linnas Lääne-Kuramaal, Tebra (Tebber) jõe idapoolsel ehk paremkaldal. Vene tsaaririigi aegse jaotuse järgi jäi piiskopilinnus Kuramaa kubermangu Aizpute ülemhauptmannschafti (maakonna) Aizpute hauptmannschaftkonda (Hasenpoth).
Nimekujud
Saksa keeles kutsutakse sealset linnust Bischofsburg Hasenpoth, eristamaks seda vastaskaldal olevast ordulinnusest Ordensburg Hasenpoth.
Asukoht ja paiknemine
thumb|Aizpute kiriku pikihoone nurka toetab väike kontraforss. Vaade kagust märtsis 2018 Linnus asetses Tebra jõe u 15 m kõrgusel idapoolsel kaldaneemikul. Jõgi paisutati veskitammi abil suureks tiigiks (dzirnavdīķis), mis andis linnusele täiendava veekaitse põhja, lõuna ja lääneküljest. Linnuseala ise asetseb u 60–65 m kõrgusel üle merepinna ja seal asus tõenäoliselt ka kurelaste Bandava maakonna Aizpute muinaslinnus. Tebra jõgi oli seal piiriks Kuramaa piiskopkonna ja Kuramaa Liivi ordu valduste vahel. Üle jõeoru teisel kaldal, 250 m lääne pool asetses Aizpute ordulinnuse laagerkastell. Siinkohal on huvitava asjaoluna näha, et piiskopilinnus asetses tõenäoliselt kurelaste vana linnuse kohal, ordulinnus aga selle kõrval. Ordul ei olnud lepingute järgi kurelastega lubatud nende linnusesse alaliselt asuda, piiskopivõim aga, kui paavsti esindaja selle loa pidi saanud olema. Võimalik, et seal mängisid teatud rolli kurelaste head mälestused paavsti legaadi Alna Balduini ajast, kui viimase vahendusel kurelased olid nõus ristiusu rahumeelselt vastu võtma. Maantee jõeületus ja ühtlasi ka ühendustee kahe linnuse vahel käis arvatavasti üle veskitammi.
Aizpute asetseb teede sõlmpunktis. Piiskopilinnuse juurde jooksevad kokku 3 maanteed ida poolt – kirdest Kuldigast, idast Skrundast ja Valtaikist ning kagust Embutest tulevad maanteed. Lääne pool asetseva ordulinnuse juurde jõuavad välja edela poolt Durbest ja Grobinast ning loodest Sakast, Alsungast ja Edolest saabuvad maanteed. Lähikonnas asetseb ka veel 2 linnamäge – 2 km lääne pool Baltcepuru ja 2 km kirdes Laža (Lasen) linnamäed, mis on peaaegu sama absoluutkõrgusega, kui Aizpute.
Mõne baltisaksa ja läti uurija arvates kulges seal mööda Tebra jõge ka piir kurelaste Bandava ja Bihavelanki maakondade vahel, nii et piiskopilinnus jäi esimesse ja ordulinnus viimasesse maakonda Selline jaotus ei ole siiski kindel.
Ajalugu
Kuramaa piiskopkond loodi 1234. aastal, pärast seda, kui kurelased olid end Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu võimu alla andnud.
1254 aastat on läti ajaloouurijate poolt peetud Aizpute piiskopilinnuse asutamisajaks kurelaste vana muinaslinnuse asemele ordulinnuse vastu. See aastaarv on kirjutatud ka torni põhjaküljel paikneva kiriku peaportaali kohale.
120px|pisi|Kuramaa diötsieesi (piiskopkonna) vapi rekonstruktsioon
1260, pärast Liivi ordule õnnetut Durbe lahingut Aizputest 20 km kaugusel kagus tõusid kurelased läänepoolsel Kuramaal ristisõdijate vastu üles.
1261 hakkasid orduvennad ülestõusu maha suruma. Korraldati sõjakäik kurelaste Kurši ja Dzintare ("Merevaigu") muinaslinnuste vastu, kus viimased kaitses asusid. Linnused põletati ja mässajad tapeti. Järgmisena suunduti Aizpute alla. Ka seal olid kohalikud ennast kindlustanud ilmselt vanas puidust muinaslinnuses. Kaitsjad alistusid rüütliväe ähvardustele ja andsid alla ning ülestõusnud kurelaste vanematel tuli lepingu pandiks ristisõdijatele oma lapsi loovutada.
Teistel oletustel ehitati piiskopilinnus kurelaste muinaslinnuse kohale 1290–1295, pärast preislaste ja semgalite ülestõusu mahasurumist ning Semigallia (Zemgale) lõplikku alistamist.
1300. aastal resideerisid nii piiskop kui toomkapiitel juba Aizputes, kust piiskop samal aastal oma residentsi Piltenesse üle viis. Toomkapiitel jäi toomkiriku juurde Aizputesse.
1338 on Aizputet kirjalikult esmamainitud, kui piiskopi piirilinnust
XIV sajandist pärineb ka vanim Aizpute (Hasennpott) vapi kujutis, millel on kujutatud preestrit peekriga.
thumb|püsti|Praeguse Aizpute Jaani kiriku peaportaal torni põhjaküljel, august 2018
1378, 17. märtsi otsusega asutas Kuramaa Toomkapiitel linnuse külje alla Aizpute linna. Piiskopkonnas oligi keskaja lõpuni vaid kaks linna – Aizpute ja Piltene.
1392 on Aizputes mainitud piiskopkonna toomkirikut e. katedraali, mis oli õnnistatud Püha Evangelist Johannese kaitse alla ja tegutses ilmselt ka kui kohalik kihelkonnakirik. Arvatavasti oli tegemist sama piiskopilinnuses asuva kirikuga. Sama aasta 30. juunil, kui piiskop sai oma valdusse enne ordule kuulunud Valtaiki linnuse, liidendas ta need alad Aizpute alluvusse
1505 on kirjalikult mainitud piiskoplikku Aizpute linnusepiirkonda (borchsokinge)
1556–1561 on Liivi sõja aegses kroonikas mainitud, et Kuramaa piiskopkonna toomkirik asub Aizputes.
1558, kui oli alanud Liivi sõda ja venelane Pihkva suunalt Aluliinasse (Aluksne) tungis, saabus Aizpute praost (toomkapiitli ülem) 70 ratsaniku ja mõnesaja talupojaga ordumeister Wilhelm von Fürstenbergile appi Kirumpää piiskopilinnuse juurde laagrisse kaitsele. Kõikidele Liivimaa isandatele olid vaenlase sissetungi puhul juba vanast ajast kindlaks määratud oma ülesanded ja kaitselõigud, seda eriti Liivi ordus. Kuramaa Toomkapiitli liikmed olid aga erinevalt teistest piiskopkondadest inkorporeeritud ordusse ja täitsid ordu juhtivate ametnike käske.
1560 viibisid Pärnus teiste kõrgemate Liivimaa võimukandjate seas ka Aizpute toomkapiitli praost Ulrich Behr (Olrich Bere), et lahendada Saare-Lääne ja Kuramaa piiskopi hertsog Magnuse ja ordumeister Gotthard Kettleri vahelist tüli Pärnu linna, Maasilinna linnuse ja Tallinna-Harju kuuluvuse üle, mida esimene endale nõudis. Läbirääkimised ei andnud tulemusi.
Pärast Poola-Taani nn Piltene pärilussõda 1585 hertsog Magnuse surma järel linnus hüljati ja hiljem lammutati. Selle ehituskive olevat kasutatud hiljem ka kiriku laiendamiseks. Toomkapiitel oli juba varem laiali läinud ja Kuramaa piiskopkond likvideeriti.
thumb|Aizpute kiriku ja ühtlasi ka vana toomkapiitli kastelli edelanurk. Aknad asetsevad maapinnast kõrgel. Vaade veskitiigilt märtsis 2018 thumb|püsti|Aizpute Jaani kiriku sisekujundus, vaade idasse altari suunas. Keskajast pärinevad ilmselt ainult seinad
1730. aastat on märgitud kirikutorni püstitusajaks ja 1860. aastat selle ümberehitusdaatumina, kuid torn võib mõningate ehituselementide järgi vanem olla. Linnuse välimise läänekülje moodustava torni ja pikihoone lääneseina vahel puudub erinevat ehitusaega markeeriv vuuk ning kiriku ja kõrvaloleva torni lääneseina väikesed aknad asetsevad ühekõrgusel. Võimalik, et 1730 rekonstrueeriti näiteks torni ülemine osa.
1773 toimus kiriku ümberehitus.
1814. aastal F. Wäeberi poolt lõunakagu suunast tehtud joonistusel ei ole kiriku tagant torni märgata, kuid see võis siis ka ilma kiivrita olla.
1922 viidi linnusekünkal läbi arheoloogilisi kaevamisi, mille käigus avastati järsult kaldanõlvalt jupp linnuse kaitsemüüri vundamenti.
1998 aastal võeti objekt Läti Kultuuriministeeriumi määrusega kaitse alla riikliku tähtsusega arheoloogiamälestisena nr. 1276 "Kirikumägi-linnuseküngas".
thumb|Vaade Aizpute kiriku lääneseinale, mis moodustab ühtlasi ka linnuse lääneseina lõunaosa. Juuli 2005
Ehitus
Aizpute piiskopilinnus, nagu ordulinnuski on baltisaksa ajaloolaste poolt liigitatud vabakujundusliku kastelli hulka kuuluvaks nn Kuramaa maantee-laagerkastelliks. Linnuse tuumiku moodustasid kõrgel jõekaldal praeguseni allesolevad kiriku ida-läänesuunaline pikihoone ja torn hoone põhjaküljel loodenurgas. Kompleks on planeeritud kaitsest lähtuvalt linnamäe edelanurka, järsku mäekülge kõrguskaitsena kasutades. Pikihoone aknad on väikesed ja asuvad kõrgel (seda eriti ühtlasi linnuse väliskaitsemüüriga samases lääne- ja lõunaseinas), peasissepääs käib läbi torni ja on n-ö selle kaitse all ning avaneb kunagisse linnusehoovi pikihoone põhjaküljel. Tornil on kaks portaali: põhja- ja idaküljel, mis avanevad kunagise pealinnuse hoovi. Linnuseala oli ümbritsetud kivist kaitsemüüriga ja selle põhiplaani pindala oli ligikaudu 120*50 meetrit, seega u 6000 m², olles seega ligi 2,5 korda ulatuslikum, kui ordulinnuse kastell. Kui kirik asus edelanurgas, siis kanoonikute elu ja koosolekuruumid olevat asunud linnuse kagunurgas. Baltisaksa uurijad oletavad ka eeslinnuse olemasolu ehk linnuseala jagunemist kaheks: pea- ja eeslinnuseks.
Praegune seisukord
Linnusekompleksist on alles ilmselt suurem osa kunagisest kaitseehitisest – algse (toom)kiriku pikihoone ja torn, mis on tänaseni kasutusel kohaliku Aizpute luteri Jaani kihelkonnakirikuna.
Liza Marklund
Liza Marklund (täisnimega Eva Elizabeth Marklund; sündinud 9. septembril 1962) on rootsi ajakirjanik ja kirjanik.
Liza Marklund oli UNICEFi hea tahte saadik 2004. aastal.
Tema kriminaalromaane, mille üks peategelasi on ühe õhtulehe kriminaaluudiste osakonna juhataja Annika Bengtzon, on tõlgitud 30 keelde. Kaks dokumentaalromaani, mille peategelane on Maria Eriksson, ja ühe ulmeromaani on ta kirjutanud kahasse Lotta Snickarega.
Giclée
pisi|[[Peter Paul Rubensi maali "Jõehobu ja krokodilli jaht" giclée-paberil ja lõuendil (trükkimisel on kasutatud Epson 7 tindiprinterit)]] Giclée, ka žiklee on kõrgresolutsioonilise digitaalse printeriga paljundatud kunstiteose, näiteks graafika, foto või maali reproduktsioon paberil või lõuendil.
Liza Marklund
Elulugu
Liza Marklund sündis ja kasvas üles Rootsi Piteå valla väikeses Pålmarki külas. Pärast kooli lõpetamist töötas ta Rootsis koristaja ja krupjeena, Iisraelis oliivipakendajana, Londonis ettekandjana ja Hollywoodis statistina. Ajakirjanikuhariduse omandas Kalixi rahvaülikoolis.
Giclée
Digitaalne pildifail kantakse spetsiaalsele alusmaterjalile (lõuendile, faktuurpaberile) kunstiteoste printimiseks loodud või kohandatud laiformaatprinteri abil.
Liza Marklund
Elulugu
Liza Marklund on töötanud ajakirjanikuna sellistes Rootsi väljaannetes nagu Arbetaren, Aftonbladet, Expressen ja Metro ning telejaamas TV4 uudisteosakonna juhina. Praegu on ta vabakutseline kirjanik ja kõmulehe Expressen kolumnist.
Koos Jan Guillouga ja Ann-Marie Skarpiniga asutas ta 1999. aastal kirjastuse Piratförlaget AB, mis on Rootsis suuruselt kolmas kirjastus.
Giclée
Esimesed uues digitaalses trükitehnikas paljundatud teosed tulid välja 1990. aastate alguses.
Printeri ja alusmaterjali ühilduvus
1990. aastate alguses üllitati esimesed uues digitaalses trükitehnikas paljundatud teosed, mis said tehniliseks nimetuseks giclée. Kunstiprinterite tehniline areng võttis siiski veel aastaid, enne kui suudeti valmistada kunsti jaoks sobiva kvaliteediga seadmeid ja materjale.
Nüüdisaegsed giclée-printerid kasutavad üldjuhul 6–12 algvärvi, millest segatakse kõik toonid. Korraliku tulemuse saavutamiseks on väga tähtis leida printeri ning kasutatava värvitüübiga sobiv alusmaterjal. Giclée-tehnikas kunstiteoste jaoks kasutatakse tihti lõuendit, mille emulsioonikiht võimaldab sellele pritsitud värvitäppidel täpselt parajal määral seguneda, enne kui lõplikult kuivavad. Kui kuivamisaeg jääb lühikeseks, võib pildile jääda luubi või palja silmaga nähtav raster; kui liiga pikaks, siis kaotab pilt oma teravuse ning peened kontrastsed kontuurid võivad laiali valguda. Tehnika ja materjalide sobitamine on tänaseni raske ülesanne, sest ühe konkreetse giclée-printeriga võib saadaolevatest kümnetest lõuenditüüpidest sobida vaid paar-kolm.
Tiraaž
Erinevalt klassikalistest graafikatehnikatest ei piira giclée-tehnika iseenesest paljundatava teose eksemplaride arvu. Kuna pilt prinditakse digitaalfaili alusel, ei nõrgene kvaliteet ka rohkem eksemplare printides.
Kui valmistatakse originaalgraafikat, on eksemplaride arv piiratud ja kõik eksemplarid nummerdatakse. Mõnikord limiteeritakse samal moel ka fotosid ja reproduktsioone. Tavaliselt signeerib ja nummerdab kunstnik teose pärast printimist käsitsi. Signeering, koopianumber ja koopiate üldarv annab graafikateosele väärtuse originaalkunstiteosena. Seevastu limiteerimata ja signeerimata print on tegelikult poster ehk plakat, millel puudub kunstiteose väärtus.
Kunstiteoste digiteerimine
Giclée-printimistehnoloogia kasutamine ei sea iseenesest kitsaid tingimusi pildi loomistehnikale. Nii võivad seda tehnikat kasutada näiteks fotokunstnikud, aga ka kunstigaleriid ja -muuseumid, kes vanadest teostest reproduktsioone valmistavad.
Pildi digiteerimiseks on järgmised võimalused:
Lakkimine
Lakk ja kasutatav lakkimismetoodika peab kokku sobima nii lõuendi emulsioonikihi iseloomu kui ka printeri värvidega.
Piltide säilivus
Kui on kasutatud õigeid materjale ja tehnoloogiat, siis on giclée-tehnikas valmistatud piltide säilivusiga pikem kui mistahes teises senituntud maali- või graafikatehnikas valmistatud teostel. Lakk on hädavajalik, et tagada vastupidavus väiksemate pritsmete ja kriimustuste eest, samas annab see ka täiendava UV-kaitse. Ka ilma lakkimata on giclée-tehnikas kasutatavad värvid väga hea UV-taluvusega. Tasub meeles pidada, et giclée-pildid on eksponeerimiseks vaid sisetingimustes.
Hooldus
Giclée-pildid ei vaja muud hooldust kui tolmust puhastamist.
Puhastamisel ei tohi
Tolmust puhastamiseks tuleks kasutada pehmet naturaalkiududest valmistatud suuremat pintslit, mida saab osta ehituspoest. Pintsliga pühitakse tolm, alustades ülevalt ning liikudes horisontaalselt ja rida-realt allapoole. Puhastada tuleb ettevaatlikult, et pildi pinda ei kriimustaks.
Fukuoka
Fukuoka (jaapani keeles 福岡, haldusüksusena 福岡市 -shi) on linn Jaapanis, Fukuoka prefektuuri keskus.
Fukuoka asub Kyūshū saare põhjakaldal Korea väina ning Genkai lahe ja selles asuva Hakata lahe ääres. Ta on nii Koreale kui Hiinale üks lähimaid Jaapani linnu.
Ajalugu
Mongolite valitseja Hubilai-khaan saatis 1274 laevastiku Jaapanit vallutama, aga halva juhtimise ja orkaani tõttu kukkus sissetung läbi. Jaapanlastele oli selge, et järgmine kord ei pruugi nii hästi minna, ja 1276–1277 püstitati Jaapani rannikule vaenlase laevastiku eeldatava randumiskoha Hakata lahe kaldale kivimüür, mis oli 20 km pikk, 2–3 m kõrge ja alusel 3 m paks. Selle müüri jäänused avastati väljakaevamiste käigus 1930. aastatel. Juba 1281 toimuski järgmine rünnak ja samamoodi hävines mongolite laevastik orkaani tõttu. Mongolid suutsid tungida Dazaifuni, mis asub 15 km Fukuokast lõuna pool, ja pidid siis taanduma. Rohkem nad Jaapanit vallutada ei üritanud.
Keskajal kuulus Fukuoka Chikuzeni provintsi, mis kuulub tänapäeval Fukuoka prefektuuri koosseisu. Kohanime "Fukuoka" on kasutatud alates Nagamasa Kuroda ajast, kes oli Chikuzeni provintsi esimene daimjo ning elas 16. sajandi lõpus ja 17. sajandi alguses.
Kuroda laskis oma liitlase, Jaapani esimese šoguni Tokugawa Ieyasu auks rajada templi, mis põles Boshini sõja ajal 1868 ajal maha.
Hakata lahe rannikule kerkis kaks naaberlinna, mis lõpuks sisuliselt kokku kasvasid. Need kandsid nimesid Fukuoka ja Hakata. Hakatas olid sadam ja äripiirkond, samuti oli see rohkem seotud kultuuriga, seevastu Fukuokast olid pärit paljud samuraid. 1. aprillil 1889 need linnad ühendati. Ühinemiskoosolekul valiti uue linna nimeks algul Hakata, kuid seejärel tungisid koosolekule samuraid ja sundisid kohalolijaid valima linna nimeks Fukuoka.
Sellegipoolest kasutatakse nime "Hakata" tänapäevalgi: mitte üksnes endise Hakata linna asukoha tähenduses, vaid Hakata nime kannab linna raudteejaam ja kohalikku murrakut nimetatakse hakata-ben.
1903 asutati Fukuokas Kyoto Keiserliku Ülikooli osakond Fukuoka meditsiinikolledž. 1911 nimetati see ümber Kyūshū Keiserlikuks Ülikooliks ja eraldati juriidiliselt Kyoto ülikoolist. Teise maailmasõja ajal praktiseeriti seal USA sõjavangide peal vivisektsiooni.
thumb|Fukuoka panoraam 1910 algas Fukuokas trammiliiklus. See lõpetati 1979.
1929 algasid regulaarlennud liinil Fukuoka–Osaka–Tokio. Tänapäeva lennujaam avati 1951.
1953 avati Fukuoka loomaaed.
1. märtsil 1975 liideti Fukuokaga Sawara linn, mis oli moodustatud 1. augustil 1956 kolme küla liitmise tulemusena.
1981 avati Fukuoka metroo.
Elanike arv on 1 400 600 (2005).
pisi|Hakata jõgi Fukuokas
Kliima
Fukuoka aastane keskmine temperatuur on +16,6 °C. Kõige palavamad kuud on august (+27,6 °C) ja juuli (+26,9 °C). Kõige jahedamad kuud on jaanuar (+6,4 °C) ja veebruar (+6,9 °C).
Aastas sajab keskmiselt 1632 mm. Põhiliselt sajab suvel. Kõige sademeterohkemad kuud on juuni (272 mm) ja juuli (266 mm), kõige kuivemad kuud on detsember (54 mm) ja veebruar (71 mm). Lund sajab aastas keskmiselt 5 cm, aga püsivat lumikatet ei moodustu. Aastas sajab keskmiselt 129 päeval. Kõige rohkem sajupäevi on märtsis (12,9) ja juunis (12,4), kõige vähem oktoobris (7,3). Lund sajab aastas keskmiselt 17 päeval. Õhuniiskus on keskmiselt 69%, kõige suurem on see juunis (76%) ja juulis (75%), kõige väiksem jaanuaris ja veebruaris (64%).
Aastas paistab päike keskmiselt 1848 tundi. Kõige rohkem paistab päikest augustis (199 tundi) ja juulis (183 tundi), kõige vähem jaanuaris (100 tundi) ja veebruaris (114 tundi).
Sport
1947 toimus esimene Fukuoka maraton. See peetakse iga detsembri esimesel pühapäeval.
Alates 1951 toimub iga aasta novembris ümber-Kyūshū teatejooks, mille pikkus on 1064 km ja mis on jagatud 72 etapiks. See on maailma pikim iga-aastane teatejooks.
Iga aasta novembris toimub Fukuokas suur sumoturniir. See on iga aasta 6 sumoturniirist viimane.
Fukuokas toimusid 1995. aasta suveuniversiaad, 2001. aasta maailmameistrivõistlused ujumises ja 2006. aasta maailmameistrivõistlused krossijooksus.
Pilv
pisi|Rünkpilv Pilv on atmosfääris veeauru kondenseerumisel tekkinud hõljuvate väga väikeste veetilkade (udu) või jääkristallide nähtav kogum.
Pilvede teke
Päiksepaistelise ilmaga tekitavad maapinna kohal selle ebaühtlase soojenemise tõttu, ebapüsivas vertikaalses tasakaalus oleva õhumassi puhul, tõusvad õhuvoolud. Soojem ja niiskem õhk jaheneb tõustes adiabaatiliselt (1 °C/100 meetri kohta) ning kui tõusva õhu temperatuur on langenud sedavõrd, et selles olev niiskus hakkab kondenseeruma (tõusev õhuhulk jõudis küllastuspiirini), siis hakkab tekkima nähtav pilv.
Kihtpilved tekivad ka õhumasside advektiivsel liikumisel. Soe õhk libiseb jahedama õhumassi kohale ning hakkab seal jahenema.
Tavaliselt tekivad pilved troposfääris.
Pilvede liigitus
pisi|500 px|Pilvede liigitus pisi|Näsalised ehk mullilised kihtrünkpilved ([[Stratocumulus mammatus)]]
Tänapäeval kasutatakse enim morfoloogilist klassifikatsiooni, mille pakkus 1802. aasta lõpus või 1803. aasta alguses välja amatöörmeteoroloog Luke Howard. See sarnaneb Linné binaarse nomenklatuuriga.
Algselt jaotati pilved neljaks grupiks (modifikatsiooniks), mida tänapäeval nimetatakse klassideks. Neli algset gruppi olid rünkpilved (Cumulus), kihtpilved (Stratus), kiudpilved (Cirrus) ning sajupilved (Nimbus); neist viimast enam eraldi klassiks ei loeta. Nüüdisajal liigitatakse pilved nende moodustumise, välimuse ja aluse kõrguse järgi kaheks kategooriaks (kihilised ja konvektiivsed pilved), neljaks klassiks (alumised, keskmised ja kõrged pilved ning konvektiivse (vertikaalse) arenguga pilved) ja kümneks põhiliigiks.
20–25 km kõrgusel tekivad mõnikord pärlmutterpilved ja 70–80 km kõrgusel helkivad ööpilved. pisi|[[Undulatus asperatus – uus pilvede tüüp Eestimaa taevas]]
Pilvede põhiliigid jaotatakse alaliikideks ja vormideks.
Kasakova
Kasakova (ka: Kosakova, Kossikova, Koskova) on küla Võru maakonnas Setomaa vallas.
Külas oli 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 3 elanikku, kõik eestlased. 2000. aastal oli elanikke samuti 3.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Hägusloogika
Hägusloogika on loogika, mille puhul antakse tõeväärtusele tõenäosuslik hinnang.
Hägusloogika arendamine algas 1965. aastal Lotfi Zadeh poolt defineeritud hägusate hulkade mõiste kasutuselevõtu järel.
Mahiloŭ vapp
Mahiloŭ vapp on Valgevene Mahiloŭ linna vapp. Esimese vapi sai linn 1577. aastal.
Praegu kasutatakse 1661. aastast pärinevat vappi.
Kosovo lipp
pisi|Kosovo lipp Kosovo lipp on Kosovo riigi- ja rahvuslipp.
Lipp võeti kasutusele kohe pärast iseseisvusdeklaratsiooni vastuvõtmist 17. veebruaril 2008.
Lipu kujunduse leidmiseks korraldati rahvusvaheline konkurss, millele saadeti ligi tuhat kavandit. Välja valiti kolm kavandit, millest Muhamer Ibrahimi kujundatud lipu veidi muudetud variant võeti kasutusele.
Lipp kujutab Kosovo kuldset kontuuri sinisel taustal. Kontuuri kohal on lauges kaares kuus valget tähte, mis sümboliseerivad riigi kuut suuremat rahvusrühma. Lipu külgede pikkuste suhe on 5:7.
Julius Nepos
Julius Nepos (430–480) oli eelviimane Lääne-Rooma keiser aastail 474–475.
Pärast lühikest valitsusaega sundis Orestes ta 475 põgenema Dalmaatsiasse.
Et Julius Nepos oli Ida-Rooma riigi soosik, siis ei tunnustanud Ida-Rooma keiser talle järgnenud Romulus Augustulust Lääne-Rooma keisrina. Kui ta oli seatud fakti ette, et Itaalias valitseb Odoaker, siis nimetas Leo I Odoakeri Julius Nepose asekuningaks Itaalias.
Julius Nepose tapsid ta oma sõdurid arvatavasti endise keisri Glyceriuse käsul, oletatavasti kättemaksuks.
Hispaania pärilussõda
Hispaania pärilussõda (1701–1714) oli 18. sajandi alguspoole suurimaid sõjalisi kokkupõrkeid Euroopas. Selles osalesid peaaegu kõik toonased Euroopa suurriigid.
Hispaania pärilussõja põhjustas Saksa-Rooma keisri Leopold I ja Prantsusmaa kuninga Louis XIV vaheline vastuolu küsimuses, kes peaks pääsema Hispaania troonile pärast viimase Habsburgide soost Hispaania kuninga järglasteta Carlos II surma.
Hispaania kuningas Carlos II oli pärandanud oma valdused Bourbonide dünastia Louis XIV pojapojale Philippe'ile, kes Hispaania kuningana võttis hispaaniapärase nimekuju Felipe V.
Saksa-Rooma keiser Leopold I aga soovis Hispaania troonil näha endiselt Habsburgide soost kuningat ning alustas sõda Louis XIV Prantsusmaa vastu. Saksa-Rooma vägede poolel astusid sõtta ka teised Prantsusmaa ülemvõimupüüdlusi piirata soovivad Euroopa suurriigid: Suurbritannia kuningriik, Hollandi vabariik, Portugali kuningriik, Preisi kuningriik ja Savoia hertsogkond.
Prantsusmaa ja Hispaania poolel sõdisid katoliikliku Baieri hertsogkonna väed.
Vaenutsevad pooled, nii Prantsusmaa kui ka temavastased mereriigid Inglismaa (hiljem Suurbritannia), Holland ja Austria püüdsid enda poole võita ka võimsa sõjalise jõuga Rootsit, kes oli aga kistud Taani, Saksimaa ja Venemaa sõlmitud Põhjaliidu poolt 1700. aastal Riia piiramisega alanud Põhjasõtta. Lahingud toimusid mitmel pool Euroopas, peamiselt Madalmaades, Itaalias ja Hispaanias.
Christian (Taani prints)
pisi|Prints Christian (2013) Taani prints Christian (Christian Valdemar Henri John) (sündinud 15. oktoobril 2005) on Taani kroonprintsi Frederiki ja Taani kroonprintsessi Mary esimene laps ning kuninganna Margrethe II ja prints Henriku kolmas lapselaps.
Printsil on noorem õde printsess Isabella ning nooremad kaksikutest vend ja õde – prints Vincent ja printsess Josephine.
Ta on Taani troonipärimisjärjekorras kroonprints Frederiki järel teine. Kui Christiani isast saab kuningas või kui isa sureb enne Margrethe II, saab ta kroonprintsiks. Kui Christianist saab Taani kuningas, hakkab ta kandma nime Christian XI.
Sünd
Prints Christian Valdemar Henri John sündis Kopenhaageni Ülikooli haiglas 15. oktoobril 2005 kell 13.57. Ta kaalus 3,5 kilo ja oli 51 cm pikk.
Järgmisel päeval heisati tema sünni puhul riigilipud ning kell 12 lasti suurtükkidest Holmeni mereväebaasis ja Kronborgi lossis 21 aupauku. Päikeseloojangul süüdati ligi 1000 aastast traditsiooni järgides üle kogu Taani märgutuled ning mereväe alused suunasid oma tuled pealinna poole.
Ristimine
Prints Christian ristiti 21. jaanuaril 2006, traditsiooniliselt kolm kuud pärast sündi Christiansborgi lossi kirikus piiskop Erik Norman Svendseni poolt.
Eesnimed
pisi|Prints Christiani monogramm. Printsi neli eesnime on kõik pärit tema suguvõsast:
Lasteaed
27. märtsil 2007 läks prints Christian esimest korda lasteaeda, kus ta hakkab käima arvatavasti paar-kolm korda nädalas. Prints pandi Fredensborgi palee lähedasse Kuninganna Louise nimelisse lasteaeda, kus ta viibib koos n-ö tavaliste lastega.
Väiko-Serga
Väiko-Serga (ka: Väike-Serga) on küla Võru maakonnas Setomaa vallas.
Külas oli 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 14 elanikku, kõik eestlased. 2000. aastal oli elanikke 19.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Seadusandlus
Seadusandlus on seaduste kehtestamise protsess.
Ordenamento jurídico
Ayrton Senna
Ayrton Senna da Silva (21. märts 1960 – 1. mai 1994) oli Brasiilia Vormel 1 piloot.
Ayrton Senna oli kolmekordne maailmameister (1988, 1990 ja 1991). Ta hukkus 1. mail 1994 San Marino GP-l. Palju poleemikat tekitanud väljasõidu põhjustas tõenäoliselt roolisamba purunemine, avarii tagajärjel pääses esivedrustusest pärinev tükk nii õnnetult lendu, et läbis võidusõitja kiivrivisiiri ning tungis pähe.
Karjäär
Vormel-1 debüüdi tegi Senna 1984. aastal Toleman-Harti roolis. Esimesel sõidul pidi ta katkestama juba 8. ringil, olles hooaja esimene katkestaja. Toleman-Hart ei olnud tiim, millega saanuks vastu hakata tippudele. Senna sai esimese punkti Lõuna Aafrika GP-l Kyalamis. 3 sõitu ja 2 punkti hiljem lõi ta talent särama vihmasel Monaco GP-l, kus ta startis 13. positsioonilt. Senna alustas kohe rivaalidest möödumist ning 19. ringil möödus ta teise koha mehest Laudast ja asus vähendama vahet liidrikohal olnud Prostiga. Vihma kallas üha tugevamini, ning sõit peatati 31. ringil. Kaks ülejäänud poodiumikohta tulid Suurbritanniast ja Portugalist. Senna lõpetas hooaja üheksandal kohal 13 punktiga.
Aasta hiljem ostis ta välja kolmeaastase lepingu Tolemaniga ning liitus konkurentsivõimelisema Lotus-Renault’ga. Esimese oma 65-st parimast stardipositsioonist sai ta avaetapil Brasiilia GP-l, kus aga katkestas. Sellegipoolest sai Senna oma esimese võidu teisel etapil Estorilis, Portugali GP-l, saades ka parima stardikoha ning kiireima ringi. Algus oli vägev, aga terve hooaja maadles brasiillane tehniliste probleemide küüsis, hoolimata kiirusest ja seitsmest parimast stardipositsioonist. Teise võidu võttis ta Belgias, samuti märgades tingimustes. 1985. aasta lõpus finišeerus ta hooaja 4. kohal 38 punktiga ja 4 poodiumikohaga.
Ta teine hooaeg Lotuses oli parem, kuna uus Renault’ mootor oli senisest töökindlam. Senna alustas hooaega teise kohaga kaasmaalase Piquet’ järel kodusel etapil Jacarepagua ringrajal. Pärast ülinappi võitu Manselli ees Hispaania GP-l Jerezis asus ta esimest korda MM-sarja liidriks. Ta ei püsinud seal kaua, hooaeg kujunes võitluseks Prosti McLaren-TAG-i ning Williamsi-Honda duo Manselli ja Piquet’ vahel. Hooaja teise võidu sai Senna USA GP-l Detroitis, ja finišeerus hooajal jällegi neljandana 55 punkti, 8 pole’i ja kuue poodiumiga.
1987. aasta eel tundus, et seekordne hooaeg tuleb paljulubavam, Renault’ tagasitõmbumise järel saadi Honda mootorid. Pärast aeglast algust võitis Senna kaks sõitu järjest Monacos ja Detroitis. Sellel hooajal oli Lotus enam-vähem sama tugev kui Williams koos Manselli ja Piquet’ga, ning peale spinni üle-eelviimasel etapil Mehhikos oli Senna tiitlimängust väljas. Kahel viimasel GP-l Lotuse eest sai ta kaks teist kohta, kuid diskvalifitseeriti viimasel võistlusel Austraalias GP-l. Lõppkokkuvõttes oli Sennal 57 punkti ja kolmas koht.
Lotuse perioodil Senna ja Honda suhted süvenesid, ning see tuli kasuks, kui jaapani mootoritootja teeneid hakkas kasutama McLaren. Tiimi esisõitja Prosti nõusolekul liitus Senna seejärel McLareniga. Avaetapil Brasiilias diskvalifitseeriti ta varupauto kasutamise eest. Äge duell mõlema piloodi vahel oli alanud, põhjustades mitmeid dramaatilisi lahinguid nende vahel. 1988. aastal võitis duo Senna-Prost 15 võistlust 16-st ning Senna sai oma esimese sõitjate tiitli kaheksa võiduga, hoolimata sellest, et kogus vähem punkte (94 prantslase 105 vastu).
1989. aastaks keelustati turbod. Imola GP-st saadik nende läbisaamine halvenes pärast seda, kui Senna oli keeldunud täitmast eelnevat kokkulepet mitte mööduda tiimikaaslasest peale esimest kurvi. Meistritiitli võttis aga Prost pärast kurikuulsat intsidenti, Suzuka viimases šikaanis, kus Prost mööduva Senna ees ukse lihtsalt kinni pani. Sennal õnnestus rajale tagasi tulla ja peale boksis nina vahetamist võtta uuesti liidrikoht ning võita ainult selleks, et olla diskvalifitseeritud šikaani lõikamise eest. Prost tunnistas 1993. aastal, et ta oli teadlik Senna möödasõidukatsest ja tegi selle manöövri tahtlikult. Senna sai hooaja arvestuses teise koha 60 punktiga kuue võiduga.
Järgmisel aastal lahkus Prost Ferrarisse ja Senna tiimikaaslaseks tuli austerlane Gerhard Berger. Suzuka ringrajal 1990. aastal oli esimene stardikoht paremal tolmusemal poolel ning Senna oli nõudnud, et see paigutataks vasakule, kuid pärast selle palve tagasilükkamist ähvardas ta mitte järele anda, kui Prost esimeses kurvis talle ette peaks sattuma. Nõnda juhtuski ning Senna oli saanud teise MM-tiitli 78 punktiga. Hiljem väitis ta, et see oli kättemaks samal rajal aasta varem toimunud sündmuse eest.
1991. aastal tavapärast Senna-Prosti duelli ei tulnud, selle asemel hakkas pärast mõneaastast mõõna esile kerkima Williams koos Manselliga. Senna sai neljalt avaetapilt neli pole’i ja neli võitu. See tagas ülejäänud hooajaks piisava edumaa, ning Ayrton suutis võita kolmanda tiitli. Samal hooajal võitis ta esimest korda kodusel Brasiilia GP-l, kusjuures autole oli jäänud vaid kuues käik.
F1-s ei ole teadupärast parima mootoriga auto kiireim ning kuna McLaren oli alati sõltunud parimast jõuallikast, oldi aastaks 1992 suures hädas. Ülivõimsa ja mitmesuguste abidega varustatud Williams FW14 vastu tuli rahulduda sel hooajal tervenisti 4. kohaga ja kolme võiduga.
1993. aastal pärast Honda lahkumist hankis McLaren endale Fordi mootorid, ning Senna skooris viis võitu. Hiilgavam neist oli kahtlemata Euroopa GP-l Doningtonis, kus ta lausvihmas möödus avaringil viiest vastasest, mida on hiljem on tituleeritud sajandi parimaks ringiks, ning alistas kogu ülejäänud stardirivi peale Damon Hilli enam kui ringiga. Lõpptabelis oli ta 73 punktiga teine Prosti järel. Sel hooajal sai ta ka kuuenda võidu Monacos, mis on siiani ületamata.
Hooaja järel lahkus Senna viimaks üha enam põhja vajuvast McLarenist ja suundus Williams-Renault’sse ja lootused algavaks hooajaks olid kõrged. Ta katkestas mõlemad etapid, hoolimata kahest parimast stardipositsioonist Benettoni ees. Oma viimasel etapil San Marino GP-l Imolas sai Senna jällegi pole’i, kuid etapilt, mis oli alles äsja saatnud haiglasse kaasmaalase Rubens Barrichello ning nõudnud austerlase Roland Ratzenbergeri elu, ta tagasi elusalt ei enam tulnud. Kõige enam on avarii põhjustena pakutud Senna soovil uuesti keevitatud ja lapitud roolisamba purunemist ja rehvide mahajahtumist ohutusauto taga, mis põhjustas Williamsi madaldumise ja sellega pidamise vähenemise. Tema surm oli rahvuslik tragöödia ning kuulutati välja kolme päeva pikkune lein. Väidetavalt ei pandud tema matusepäeval Sao Paulos toime mitte ühtegi mõrva ega vargust.
Paul Maitla
Paul Maitla (sündinud Paul Mathiesen 27. märts 1913 Kärkna – 9. mai 1945 Nymburk, Tšehhi ) oli Eesti (nooremleitnant) ja Saksa sõjaväelane (SS-Sturmbannführer)  teises maailmasõjas.
Elulugu
Paul oli pere kolmest lapsest noorim. Pauli vend langes Vabadussõjas, temast 8 aastat vanem õde suri Eestis mõned aastad pärast II maailmasõda. 1921. alustas ta kooliteed Sipe algkoolis, mille lõpetas 1927. aastal. Seejärel astus edasi Tartu Kommertsgümnaasiumi. Seal koolis õppis ta õppeainena juba ka riigikaitseõpetust.
Teenistus Eesti Kaitseväes
Pärast gümnaasiumi lõpetamist läks ta ajateenistusse 8. Üksikusse Jalaväepataljoni Valgas. Pärast noorsõduriaega asus Maitla 1. septembril 1934 Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste aspirantide klassi pioneeri erialale, mille lõpetas 30. juulil 1935. Peale selle teenis ta portupei-aspirandina 2. Üksikus jalaväepataljonis Tartus. Pärast seda 1937. aastal Sõjakooli ohvitseride klassi, mille lõpetas 12. augustil 1938 lipnikuna. Teenistusse asus 3. Üksikusse jalaväepataljoni Valgas. 24. veebruaril 1939 ülendati Maitla presidendi käskkirjaga nooremleitnandiks.
2008. aasta Venemaa presidendivalimised
thumb|2008. aasta Venemaa presidendivalimiste võitjaks oli [[Dmitri Medvedev]] 2008. aasta Venemaa presidendivalimised toimusid 2. märtsil 2008. Neil valiti uus Venemaa president järgmiseks 4 aastaks. Praegune president Vladimir Putin ei saanud uuesti kandideerida, sest ta oli olnud presidendiametis maksimaalselt lubatud 2 ametiaega. Valimised võitis Dmitri Medvedev kogudes 70,28% häältest. Teda toetas ametis olev president Putin.
10. detsembril teatas Putin, et toetab Dmitri Medvedevi kandidatuuri. Medvedev kinnitas oma kandideerimist ja lubas presidendiks valimise korral esitada peaministri kohale Putini kandidatuuri. Enne seda nimetati võimalike kandidaatidena praeguseid esimesi asepeaministreid Sergei Ivanovi ja Dmitri Medvedevit.
Paul Maitla
Teises maailmasõjas
Novembris 1941 vabanes ta sõjavangist ja 18. novembril 1941 astus ta teenistusse Tartus formeeritud 37. Kaitsepataljoni. Kaitsepataljon julgestas Pihkvas Saksa lennuvälju. 1942. aasta sügisel ülendati Maitla Oberleutnantiks. Oktoobris 1942 astus ta aga formeeritavasse Eesti Leegioni, mille jaoks isikkoosseisu koondamist alustati Pihkvas. Seal määrati ta esimese 113 kogunenu ülemaks ja saadeti kõik Poola Heidelaagrisse väljaõppele, kuhu jõuti 13. oktoobril. Sealt saadetakse Maitla varsti ohvitseride täienduskursusele Bad Tölzi. 1943. aasta aprilli alguses kursus lõppes ja lõpetanud saabusid tagasi Heidelaagrisse. Formeeritud Eesti SS-leegionis sai Maitlast 1. Eesti SS-Vabatahtlike Grenaderirügemendi I pataljoni 3. kompanii ülem. 1943. aasta sügisel osales leegionist ümbernimetatud 3. Eesti Vabatahtlike SS-brigaad Neveli rinde lahingutes ja Maitla võitles seal oma 42. SS-vabatahtlike rügemendi I pataljoni 3. kompaniiga hästi. Lahingus üles näidatud vapruse eest sai ta 8. detsembril II klassi Raudristi.
2008. aasta Venemaa presidendivalimised
Oma kandideerimist ei välistanud ka peaminister Viktor Zubkov.
Paul Maitla
Teises maailmasõjas
Novembris 1943 sai ta puhkust ja abiellus 18. detsembril Eestis Aino Angerjas´ega, kellega sündis 1944. aastal sügisel tütar Kai. 1944. aasta jaanuaris Maitla haigestus ja oli veebruari lõpuni Tartus haiglas. Ta ülendatakse varsti Hauptsturmführeriks ja aprillis 1944 sai ta formeeritava 20. Eesti SS-diviisi 45. rügemendi I pataljoni ülemaks. Sama aasta 24. juulil osales Maitla oma pataljoniga venelaste suurrünnaku tagasilöömises Auvere platsdarmil ja teda autasustati I klassi Raudristiga. 29. juulil sooritas ta Sinimägedes oma pataljoniga otsustava vasturünnaku Grenaderimäe tagasivallutamisel ja sai selle eest 23. augustil 1944 Rüütliristi. Peale Sinimägede lahingut suunati Maitla oma pataljoniga Tartu rindele Vent´i võitlusgruppi, kus sai 23. augustil õlast haavata. Ta saadeti Tartu haiglasse ja sealt läbi Tallinna laevaga Saksamaale. Tema abikaasal, Aino´l, koos äsjasündinud tütrega aga Eestist evakueeruda ei õnnestunud. 1944. aasta lõpuni oli Maitla Bregenzi sõjaväehaiglas.
2008. aasta Venemaa presidendivalimised
Opositsioonierakondade kandidaadid olid Gennadi Zjuganov (Venemaa Kommunistlik Partei) ja Vladimir Žirinovski (Venemaa Liberaaldemokraatlik Partei). Liikumise Teine Venemaa juht Garri Kasparov teatas 12. detsembril, et loobub kandideerimisest.
Apuulia krahvkond
Apuulia ja Calabria krahvkond, hiljem Apuulia ja Calabria hertsogkond, oli Guillaume de Hauteville'i poolt aastal 1042 asutatud normannide riik Gargano, Capitanata, Apuulia, Campania ja Vulture territooriumitel.
2008. aasta Venemaa presidendivalimised
Oma kandideerimiskavatsusest teatasid, kuid registreerimiseni ei jõudnud: