cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pesaparasitism
Pesaparasiitide kohastumused
Pesaparasiitide saadavaks kasuks sellise suhte puhul on energia kokkuhoid pesa ehitamise, munade haudumise, poegade toitmise ja kaitsmise arvelt, suunates energia suuremale reproduktiivsusele ning suurendades ka oma ellujäämise tõenäosust. Et kasu saamine garanteerida, peavad parasiteerivad linnud kindlaks tegema, et peremeeslind nende mune pesast välja ei viskaks ja pojad ikka üles kasvataks. Selleks on pesaparasiitidel arenenud mitmeid kohastumusi ja strateegiaid. Kõige levinumaks on munade välimuse matkimine, mille puhul parasiitlinnu munad sarnanevad suuruselt, värvilt ja mustrilt võimalikult palju peremeeslinnu munadega. See kohastumus on väga hästi väljaarenenud käol (Cuculus canorus). Osad liigid on võimelised lisaks munade välimusele jäljendama ka mõningaid elemente peremeeslindude välimuses. Näiteks kangurlindude (Ploceidae) poegadel on väljakujunenud samasugune suukoopa muster nagu peremeeslinnu poegadel, mis stimuleerib vanemlindu ka teda toitma. Teiseks tähtsaks kohastumuseks on parasiitlindude lühem inkubatsiooniaeg, mis tagab nende varasema koorumise saamaks edumaad peremeeslinnu poegade ees. Enamasti on parasiitlindude pojad kasvult suuremad, mistõttu on ka nende mangumiskäitumine intensiivsem − toitu paludes avaneb nende nokk rohkem ja on suurem, paistes paremini vanemlinnule silma, nende häälitsused on valjemad ning nad ulatuvad oma kaela kõrgemale sirutama. Tihtipeale on ka parasiitlindude munakoored kõvemad, tagades suurema tõenäosuse ellujäämiseks. Väga sagedane on ka strateegia, mille puhul parasiitlind, kes tuleb võõrasse pessa munema, hävitab osad sealsed peremeeslinnu munad. Kui parasiitlinnud on koorunud ning teinud seda tavaliselt teatava „edumaaga“, võivad nad teised munad või vastkoorunud pojad pesast alla lükata. Selleks on näiteks käo (Cuculus canorus) poegadel iseäralik kohastumus − nende selja tagaosas paikneb lohk või süvend, mille abil on neil kergem poegi või mune üle pesa ääre lükata. Iseäralik kohastumus on ka suurel-meenäituril (Indicator indicator), kellel on koorudes noka otstes teravad konksud, mida nad kasutavad pesakaaslaste tapmiseks ning mis neil hiljem taandarenevad.
Kägu (Cuculus canorus)
Kägu on kõige enam tuntud ja uuritud pesaparasiit. Ta võib muneda kümmekond muna ning kanda 1–25 kurna aastas. Kuigi tegemist on üsnagi suure linnuga, on tema munad võrdlemisi väikesed. Seda seetõttu, et käo peremeeslinnuks on enamasti väiksemad värvulised. Emaslind otsib instinktiivselt välja teda üles kasvatanud linnuliigi pesad. Meil on kõige sagedamini kägude võõrasvanemaiks linavästrik, hall-kärbsenäpp, kõrkja-roolind, võsaraat, sookiur, punarind. Põhjus selleks on, et munakoore värvi info pärib poeg emalt ja tema munad tulevad sama värvi. Ta lükkab ühe muna pesast välja ja muneb enda oma asemele. Käo muna on küll veidike suurem, kuid enamasti on see nii värvuselt kui ka mustrilt sulasliigiga üsna sarnane. Pärast koorumist tõukab käopoeg peremeeslinnu munad või pojad pesast välja ja kasuvanemad kasvatavad üles ainult tema. Paari nädala vanune käopoeg on juba nii suur, et nii mõnigi väiksemat kasvu kasuvanem mahub talle rinnust saadik suhu. Juhul, kui käo pesitsusfaas on sulaslindudega nihkes, sööb emaslind nende munad ära, et nad uue kurna muneksid ja tema enda muna sinna juurde saaks muneda.
pisi|[[Tsiisitaja toitmas piisonturpiali]]
Piisoniturpial (Molothrus ater)
Piisoniturpialil on teada üle 220 peremeeslinnuliigi. Põhilisteks peremeesteks on koldsäälik (Dendroica petechia), laulusidrik (Melospiza meldoia), häilusidrik (Spizella passerina), hallkiird-virelind (Vireo olivaceus), punakülg-maasidrik (Pipilo erythrophthalmus) ja täpik-maasidrik (Pipilo maculatus). Emaslinnul on erakordselt pikk sigimisperiood ja palju lühikeste intervallidega kurni. Ühel sigimisperioodil on emaslind võimeline munema kuni 40 muna. Potentsiaalne pesa valitakse välja juba siis, kui see on alles ehitusjärgus. Piisoniturpial vaatleb pesa eemalt ning külastab seda peremeeslinnu eemal olles regulaarselt. Päev enne munemist eemaldab või sööb piisoniturpial pesast ühe peremeeslinnu muna. Piisoniturpial muneb koidu ajal, see toimub enamasti 9 minutit enne päikesetõusu ning munemisprotsess ise on väga kiire, kestes ainult 4–40 sekundit. Enamasti munetakse ühte pessa ainult üks muna, kuid erinevad emased võivad samasse pessa muneda, mistõttu ühes pesas võib leiduda mitu piisoniturpiali muna. Erinevalt kägudest ei matki piisoniturpiali munad peremeeslinnu omi; nende munad on selgelt äratuntavad. Samuti ei spetsialiseeru nad ühele kindlale peremeeslinnuliigile, vaid munevad väga paljudesse pesadesse. Kui käopojad viskavad peremehe munad või pojad pesast välja, siis piisonturpiali pojad seda ei tee, vaid ainult konkureerivad peremeeslinnu poegadega toidu suhtes. Kui kägu on oma peremeestele suhteliselt harv parasiit (alla 5%), siis piisonturpial parasiteerib mõnikord üle 50% peremeeste pesades. Seetõttu kaasneb piisoniturpialiga oht, et peremeeslinnu arvukus võib langeda, mis on suureks probleemiks selliste ohustatud linnuliikide puhul nagu virelind (Vireo atricapilla) ja michigani säälik (Dendroica kirtlandii).
Peremeeslindude kohastumused
Kui lind langeb parasitismi ohvriks, maksab ta selle eest kõrget hinda, mis seisneb selles, et peremehe enda järglasi kasvab üles vähem. Seda esiteks seetõttu, et parasiitne emaslind hävitab pessa munema tulles seal ees leiduva muna; teiseks konkureerivad peremehe järglased pesas alati suurema ja edukama parasiidiga, jäädes talle alla. Kahju võib seisneda ka selles, et kurnast ei kasva peremehe poegadest üles ühtegi. Seda juhul, kui parasiit (näiteks kägu) hävitab koorudes ülejäänud pesakonna. Järglaste üleskasvatamine osutub peremeesliigile kulukaks, kui need ei kanna edasi vanema geene. Seetõttu on paljud linnuliigid võimelised võõrad munad ja linnupojad eristamise läbi välja praakima, kasutades selleks visuaalseid või akustilisi märke. Kõige levinumaks kaitsemehhanismiks parasitismi ees on munade äratundmine, mis toimub peamiselt värvi, mustri ja suuruse järgi. Kui lind on märganud võõrast muna oma pesas, võib ta käituda mitmel moel:
Vähem levinud kaitsemehhanism on linnupoegade eristamine ehk diskriminatsioon, mille puhul vanemlind tunneb ära võõra linnupoja ja heidab ta pesast välja. Äratundmine toimub linnupoja sulestiku, suuvärvuse ja mangumiskäitumise järgi. Linnupoegade diskrimineerimine esineb vaid juhtudel, kui pesaparasitsmi esineb väga suurel määral ning peremehe enda viljakus on suur, sest muidu ei kaaluks võimalikud vead, nagu kogemata oma poja pesast väljaheitmine, üle parasiitsete poegade üleskasvatamist.
Pesaparasitismi püsivus
Pesaparasitsimi puhul esineb ilmselge konflikt parasiidi ja peremehe vahel, sest üks osapool saab kasu, samas kui teine kannatab kahjude all. Küsimusele, miks selline keeruline suhe jätkuvalt eksisteerib ja miks peremeeslinnud ei ole juba võimelised ennast täielikult kaitsma sellise parasiitluse eest, miks ei ole neil evolutsioneerunud võime munad ära tunda, on püütud leida mitmeid vastuseid. Üks väljapakutud seletus, mis vastab ökoloogilise tasakaalu kontseptsioonile, väidab, et erinevatel peremeesliikidel on parasiitsete munade väljaviskamise hind erinev. Osa liike lihtsalt ei saa parasiitsete munade tugeva koore purustamise ja väljaviskamisega kergesti hakkama. Tõestuseks on asjaolu, et piisonturpiali mune aktsepteerivad kergemini just lühikese ja nõrga nokaga peremeesliigid. Osa peremeesliike aga ei suuda parasiitseid mune enda omadest eristada, mistõttu nad riskiksid ka enda munade väljaviskamisega. Seda kinnitavad eksperimendid, mis näitavad, et enda omadest erinevaid mune visatakse välja sagedamini kui sarnasemaid. Seega väidab see hüpotees, et liigispetsiifiline parasiitsete munade aktsepteerimise sagedus on lihtsalt optimaalne strateegia, mida hoiab alal stabiliseeriv looduslik valik. Teine seletus aga lähtub evolutsioonilise võidurelvastumise kontseptsioonist ja väidab, et hetkel on käimas pesaparasiitide ja peremeesliikide võidurelvastumine. Erineva käitumisega peremeesliigid on selles võidurelvastumises jõudnud erinevatesse etappidesse. Need, kes kergemini aktsepteerivad käo mune, on ilmselt evolutsiooniliselt uued peremeesliigid, kellel ei ole veel jõudnud vastavaid vastukohastumusi tekkida. Seda hüpoteesi kinnitab kaudselt see, et käo eelistatud peremehed viskavad mune välja suhteliselt harvem kui vähem eelistatud peremehed. Piisoniturpiali eriti suurt dihhotoomiat parasiidivastaste kohastumuste esinemises võib selle hüpoteesi autorite meelest seletada sellega, et erinevalt käost on selle liigi parasitism peremeesliikide populatsioonides väga sage ja seetõttu on ka valikusurve peremeestele vastukohastumuse tekkeks erakordselt tugev. Pruugib vaid kohastumusel tekkida, kui see muutub liigi isendite seas kiiresti valdavaks ja vahepealseid variante seepärast praktiliselt ei leidu. Ka piisoniturpiali munade aktsepteerijad olevat valdavalt uued peremeesliigid. Tõendeid selle kohta, et pesaparasiidid tõepoolest aeg-ajalt uutele peremeestele orienteeruvad, on leitud nii käo kui ka piisoniturpiali puhul. Näiteks Jaapanis spetsialiseerus kägu alles hiljuti siniharakale, ka piisoniturpial on viimase sajandi jooksul hulgaliselt peremehi vahetanud.
Maffiahüpotees
Üheks vastuseks küsimusele, miks peremeeslinnud ei eemalda parasiitseid mune oma pesadest isegi siis, kui parasiidimunad ei sarnane üldse peremehe enda omadega, võib peituda ka Amotz Zahavi väljatöötatud maffiahüpoteesis. On leitud, et tihti külastavad parasiitlinnud regulaarselt peremeeslindude pesasid ka mõnda aega pärast seda, kui nad on oma muna sinna munenud. Kui nad ei leia sealt enam oma muna, hävitavad nad kogu peremeeslinnu pesa. Üheks parasiitlinnu sellise käitumise seletuseks võib olla lihtsalt asjaolu, et nii võib ta saavutada olukorra, kus peremeeslind peab uue pesa ehitama, ning tihtipeale seda peremeeslinnud ka teevad. Uue pesa ehitamine annab parasiitlinnule uue võimaluse oma muna sinna muneda. Kuid maffiahüpotees viitab säärase käitumise põhjuseks hoopis niinimetatud kättemaksumehhanismi, mille läbi peremeeslind õpib järgmise pesitsuse korral parasiidi mune mitte hävitama või kinnistub selline käitumine läbi loodusliku valiku. Peremeeslinnule on antud olukorras lihtsalt kasulikum parasiidi mune pesast mitte välja visata ning koos mõne oma pojaga ka võõrad pojad üles kasvatada, kui neid diskrimineerida ja seeläbi kaotada kogu oma pesakond.
pisi|Parasiitne [[kuldherilased|kuldherilane]]
Pesaparasitism putukatel
Ka putukatel esineb pesaparasitismi, mis on oma iseloomult väga sarnane lindude omaga. Putukate puhul on leitud, et osad putukad, näiteks kuldherilased, kasutavad ära ühiselulisi putukaid, näiteks müüriherilasi − nad sisenevad nende kolooniatesse, kasutades keemilist mimikrit, et varjata oma identiteeti, ning asuvad seal elama kui pesakaaslased, munevad mune ja hõivavad dominantseid positsioone. Uurimused on näidanud, et parasiitsed putukad kasutavad nii käitumuslikke kui keemilisi strateegiaid, et sulanduda peremehe kolooniasse nii, et nad neid toidaksid ja üles kasvataksid. Herilaste sugukonda kuuluv Polistes sulcifer on parasiidiks temaga samasse perekonda kuuluva Polistes dominulusele. P. sulciferi emane otsib üles peremeesliigi koloonia ja anastab selle natuke enne seda, kui väljuvad peremehe täiskasvanud järglased, ning muneb sellesse pessa oma munad. Koloonia hõivamisel kasutatakse vägivalda, mis viib enamasti peremeesliigi emasherilase ehk kuninganna surmani. Parasiit ei lahku sellest pesast kunagi, samuti ei tegele ta kunagi oma järglaste toitmisega, jättes kogu töö peremeesliigi töölistele. Enamasti ta ainult muneb, alistab peremeesisendeid ja kontrollib kärjeseinu. On leitud, et P. sulciferi vastsed kasvavad kiiremini ja saavad varem täiskasvanuks kui P. dominuluse vastsed. See on P. sulciferi kui parasiteerija kohastumus, mis esineb ka väga selgelt parasiitsetel lindudel. Samuti on leitud mitmeid tõestusi sellest, et parasiitsed vastsed manipuleerivad peremeesisendeid, kes nende eest hoolitsevad, saades nii ise kontrollida oma arengut ja seda, kas neist saavad töölised või lesed. Putukate seas on väga levinud ka liigisisene pesaparasitsim, mida on leitud sipelgatel, mardikatel, herilastel, mesilastel ja lutikatel.
Pesaparasitism kaladel
Pesaparasitismi on leitud ka kaladel, kuid enamasti esineb see neil vaid liigisisese fakultatiivse vormina. On leitud üks kalaliik, kes on obligatoorne pesaparasiit, selleks on Synodontis multipunctatus. Ta parasiteerib ahvenaliste klassi kuuluvate Cichlidae sugukonna kaladel, kellel on omapärane paljunemisstrateegia − emased kalad imevad kohe pärast munade viljastamist nad omale suhu ning kannavad oma arenevat marja niimoodi kaasas. Synodontis multipunctatus kasutab seda omadust ära, sest need kalad ei suuda teha vahet oma marjadel ja võõrastel. Synodontis multipunctatus sööb osa peremeeskala marjast ära, samal ajal kudedes ja simultaanselt viljastades oma marja selle asemele. Peremeeskala inkubeerib koos oma marjaga ka parasiidi marja. Parasiitkala mari valmib aga varem ja toitub peremeeskala suus tema marjast.
pisi|Dendrobates ventrimaculatus
Pesaparasitism kahepaiksetel
Konnadel esinevat pesaparasitismi on väga vähe uuritud. Teada on vähemalt kaks liiki, kellel see esineb − Dendrobates ventrimaculatus ja Dendrobates variabilis. Need konnad koevad väikestesse veetilkade kogumitesse taimede lehtede peal. Isad viivad ühe nädala pärast noored konnakullesed eraldi veekogukesse. On aga leitud, et isased valivad meelega neid veetilkade kogumikke, kus on teise liigi kude sees ning asetavad oma kullesed sinna, et need saaks koest toituda.
Pesaparasitism ämblikel
Ämblikuliste seas on pesaparasitismi vähe dokumenteeritud. On leitud, et mõned hüpikämbliklaste (Salticidae) liigid, näiteks Habronattus tranquillus ja Metaphidippus manni on pesaparasiidiks Diguetidae sugukonda kuuluvale ämblikule Diguetia mojavea. Hüpikämblikud hõivavad pärast emase peremeesämbliku surma tema pesavõrgu ja munevad oma munad tema munade juurde. Kuna parasiitämbliku pojad arenevad kiiremini, kooruvad nad varem. Samuti on nad palju suuremad ja söövad peremeesämbliku munad ära.
Lauluhääl
Hääle tämber
Formant tekib heli teatud osahelide võnkesageduste võimendamisel.
Ajalugu
Madrigali algaegadel keelas kirik naistel jumalateenistustel osaleda, seepärast laulsid kõrgemaid hääli poisid ja kontratenorid. 15. sajandini kirjutati suurem osa muusikat kõrgetele häältele, kuid polüfoonia arenedes ilmusid lauludesse kaks häält tenorist madalamal ning bassi omadusi hakati rohkem hindama.
Suursööt
Suursööt on eesti perekonnanimi.
Lauluhääl
Ajalugu
16. sajandini kasutas kogu ilmalik muusika hääleulatust, mis sobis meeshäältele. Kontratenor ei laulnud kunagi kõrgemalt kui d2. Kui ansambleis hakkasid laulma ka naised, ilmusid madrigalidesse osad, mille kõrgeim noot oli g2. Madrigalilauljad ja heliloojad hakkasid järjest rohkem huvituma ilmalikust muusikast ning vokaalsetest ilustustest, mis olid vaimulikus muusikas keelatud.
Suursööt
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Suursööt Eestis alla viiel mehel ja alla viiel naisel.
Lauluhääl
Laulmisstiilid
Laulustiilide ja -tehnikate arengut helisalvestuste-eelsetel aegadel on veel raskem uurida kui instrumentaalmuusika interpreteerimise stiile, sest koos laulja surmaga kaob igaveseks ka tema hääl.
Vokaaltehnika
Vokaaltehnikat ehk laulutehnikat on õpetatud lauluõpetuse koolkondades. 19. sajandil oli edukas Manuela Garcia koolkond, kes oli Rossini kolleeg. Pariisis oli kuulus Jean de Reszke (1950–1925) laulukool. Tema meetod oli staccato, pianissimo ja fortissimo põhitehnika harjutused ning hingamisharjutused diafragma treenimiseks.
Vokaaltehnikad on näiteks falsett, peahääl, rinnahääl, segahääl, vibraato, poolhääl, kõnelaul.
Hääleliigid
Kui mehed ja naised laulavad koos, siis mehed laulavad harilikult oktavi võrra madalamalt.
Adendorp
Adendorp on küla Lõuna-Aafrika Vabariigis Ida-Kapimaa provintsis Ida-Kapimaa provintsis Sarah Baartmani ringkonnas Dr Beyers Naudé vallas.
Adendorp on saanud nime kohaliku farmeri N. J. Adenhorffi järgi, kes 1858. aastal jagas oma farmi kruntideks. Adendorp sai omavalitsusliku staatuse 1878. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Adendorpi elanikest valgeid 78,05%, värvilisi 16,96%, mustanahalisi aafriklasi 4,24% ja teisi 0,75%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 88,78% inimesi ja inglise keelt 10,22%.
Laventie kanton
Laventie kanton oli kanton Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus Béthune'i ringkonnas. See kaotati pärast Prantsuse kantonite ümberkorraldamist, mis jõustus märtsis 2015.
Discovery Inc.
Discovery, Inc. (varem Discovery Communications) on Ameerika Ühendriikide massimeediaettevõte, mis asub Silver Springis Marylandis.
Ettevõte asutati 1985. aastal. Discovery Inc.-is töötas 2017. aastal umbes 7000 inimest.
Tuulevaiksel ööl
"Tuulevaiksel ööl" on Jaan Tätte kirjutatud laul, mis oli Eesti 2009. aasta üldtantsupeo "Meri" tunnuslaul. Tseremoonial "Tule tulemine" ja tantsupeol esitasid seda Marko Matvere ja Liisi Koikson.
2010. aasta suvel korraldas Aarne Valmis kontserditurnee "Tuulevaiksel ööl", kus esinesid Jaan Tätte, Marko Matvere, Maarja-Liis Ilus, Liisi Koikson ja ansambli Udupasun liikmed.
2010. aastal ilmunud albumiga "Tuulevaiksel ööl" (Hitivabrik : Udupasun, 2010, 2 CD-d) pälvis Jaan Tätte 2011. aastal Eesti popmuusika aastaauhinna Kuldse Plaadi kolmes kategoorias: parima meesartistina, aasta autorina ja aasta albumi eest.
Laul "Tuulevaiksel ööl" on valitud Raadio Elmar 2009. aasta hitiks, 2016. aastal eestlaste lemmikmerelauluks ja 2021. aastal Eesti vabadusaja parimaks lauluks (esikoht Raadio Elmar edetabelis "Taasiseseisvunud Eesti 100 parimat laulu").
Laulu "Tuulevaiksel ööl" kasutati 2017/2018. aastal projekti "Eesti tantsib" ühe tantsu, eesti tantsu saateloona ning esitati projekti avalikul ühestantsimisel 31. detsembril korraga 16 Eesti linnas: Tallinnas, Tartus, Pärnus, Narvas, Rakveres, Viljandis, Jõhvis, Jõgeval, Paides, Kuressaares, Kärdlas, Võrus, Valgas, Põlvas, Raplas ja Haapsalus.
Programmi "Eesti Vabariik 100" raames 19. augustil 2018 Tallinna lauluväljakul toimunud üheslaulmisel esitas seda laulu eeslauljana Jaan Tätte ise. Üheslaulmisel kaasa laulnud ülemaailmsesse elektroonilisse ühendkoori kuulus toona kokku 52 772 inimest üle maailma.
Teach-In
pisi|Teach-In (1975) Teach-In on Hollandi ansambel. Ansambel võitis 1975. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse lauluga "Ding-A-Dong"
Eurovisiooni ajal olid ansamblis Gettie Kaspers, Chris de Wolde, Ard Weenink, Koos Versteeg, John Gaasbeek ja Ruud Nijhuis.
Eesti juunioride meistrivõistlused sulgpallis
Eesti juunioride meistrivõistlused sulgpallis on Eesti juunioride meistrivõistlused sulgpallis, mida korraldatakse 1993. aastast. Võistlusi korraldab Eesti Sulgpalliliit.
Paralepa ja Pullapä mets
Kaitsealuse puistu pindala on 211 ha ja geograafilised koordinaadid on. Ala läänepiiril voolab Ungru oja.
Paralepa ja Pullapä metsa keskkonnaregistri kood on KLO1200047.
Katberg
Katberg on küla Lõuna-Aafrika Vabariigis Ida-Kapimaa provintsis Amathole ringkonnas Raymond Mhlaba vallas.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli mustanahalisi aafriklasi 94,58%, valgeid 4,93% ja värvilisi 0,49%. Koosa keelt pidas emakeeleks 93,72% inimesi, inglise keelt 3,14%, pedi keelt 1,57%, afrikaani keelt 1,05% ja viipekeelt 0,52%.
Bodley raamatukogu
Bodley raamatukogu (inglise keeles Bodleian Library) on Oxfordi Ülikooli peamine teadusraamatukogu üle 12 miljoni trükisega. Raamatukogu asutas 1602. aastal inglise diplomaat ja õpetlane Sir Thomas Bodley.
Sõmermaa
Sõmermaa on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Sõmermaa uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Simmermann ja Zimmermann. Oskar Sõmermaa palvel kanti Sõmermaa perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 368 all (Siseministeeriumi teadaanne 20. augustist 1938).
Särev
Särev on eesti perekonnanimi.
Morality: Its Nature and Justification
"Morality: Its Nature and Justification" on Bernard Gerti filosoofiline raamat. Esimatrükk selle pealkirja all ilmus 1998 Oxford University Pressi väljaandel, ümbertöötatud trükk samas kirjastuses 2005.
1 Moraal
Ei ole lihtne öelda, mis on moraal. Raskus tuleb osalt sellest, et seda sõna kasutatakse harva, vähemalt ilma kitsenduseta, nagu näiteks "kristlik moraal". Arvamus, et on olemas ainult konkreetse rühma moraal, on väär.
Särev
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Särev Eestis 37 mehel ja 38 naisel.
Morality: Its Nature and Justification
Moraal ja moraaliteooria
Moraali ehk moraalisüsteemi kasutatakse siis, kui püütakse teha moraalselt vastuvõetav valik või tegusid hinnata. Kõigil pole täpselt sama süsteem, aga erinevused on ühe süsteemi variatsioonid. Kui räägitakse eri süsteemidest, siis seda, mis kokku langeb, nimetatakse raamistikuks. Moraaliprobleemide ja tõsiste moraalihinnangute puhul kasutavad kõik seda süsteemi, mida see raamat kirjeldab ja õigustab. Mitte et nad teeksid seda teadlikult ja eksplitsiitselt, aga see süsteem ei pea ebamoraalseks ühtki tegu, mida lugeja peab moraalselt vastuvõetavaks. Et moraal lubab mitut moraalselt vastuvõetavat vastust, siis Gert ei väida, et kõik moraaliotsustused, millega lugeja ei nõustu, on valed. See moraalisüsteem peab valedeks kõiki otsustusi, mida ei pea õigeks mitte keegi, kelle moraaliotsustusi tõsiselt võetakse. On palju vaieldavaid moraaliprobleeme (näiteks abordiprobleem), mille puhul kumbki pool peab teise positsiooni moraalselt vastuvõetamatuks. Siin ei otsustata tõeliselt vaieldavaid probleeme, vaid mööndakse, et mõlemad positsioonid võivad olla moraalselt vastuvõetavad. Moraal lubab lahendamatut lahkarvamust. Tavaolukordadest, mille suhtes on üksmeel, tavaliselt ei räägita.
Bioenergeetika (esoteerika)
Bioenergeetika kujutab endast inimese kehasiseste peamiste energiastruktuuride tundmaõppimist, oma energia rohkendamist, koondamist ja suunamist. Eristatakse peen- ja jämemateeriat.
Morality: Its Nature and Justification
Moraal ja moraaliteooria
Moraaliteooria esitab, seletab ja õigustab moraali. Ta peaks seletama nii üksmeelt kui ka lahkarvamusi. Moraaliteooria on nagu grammatika, ent moraal on ratsionaalne. Moraali ei saa põhjendada ajalooliselt; igal selle punktil peab olema otstarve. Kui seda ei nähta, langeb ta moraalist välja. Sellepärast on loogiliselt võimalik, kuigi äärmiselt ebatõenäoline, et mingis punktis kõik eksivad, nii et üldaktsepteeritud moraal on vale. Ei ole aga võimalik, et kõik pädevad kõnelejad räägivad ebagrammatiliselt, sest nad eksivad grammatikas. Siiski ei peaks inimene üldiselt aktsepteerima moraalikirjeldust, mis on vastuolus tema läbimõeldus moraaliotsuste ja -otsustustega. Moraali ratsionaalsuse ja süstemaatilisuse tunnistamine võib siiski näidata, et tema otsustes ja otsustuses on vastuolusid. Kui moraalisüsteem on eksplitsiitseks tehtud, nii et on ka selge, millistel faktidel on moraalne tähtsus ja miks, siis võib välja tulla, et tema mingid moraaliotsustused on vastuolus valdava enamiku tema teiste moraaliotsustustega. Siis ta võib aru saada, et moraaliotsus või -otsustus, mida ta pidas õigeks, on tegelikult ekslik. Kuigi üldtunnustatud moraali täielik tagasilükkamine tähendaks väidet, et moraal pole õigustatud, võivad pädevate inimeste poolt laialt tunnustatud moraaliväited mõnikord olla ekslikud, ilma et see tähendaks, et moraali ei saa õigustada. Eriti kui kaua tunnustatud mõtteviise hakatakse revideerima, võib inimene pealiskaudsete sarnasuste ja erinevuste tõttu hakata tegema otsustusi, mis on valdava enamiku nende teiste moraaliotsustustega vastuolus. Näiteks on otsustused afroameeriklaste ja seksuaalvähemuste kohtlemise kohta. See, et mõnikord toetavad neid pühakirjad, näitab, kui ohtlik on, kui moraali ja religiooni selgelt ei eristata. Moraali iga punkt on niisugune, et see peab kõigile ratsionaalsetele inimestele teada ja valitav olema. Selle poolest erineb moraal religioonist. Moraali ja religiooni ebaõigest samastamisest on tulnud tõsiselt ekslikke moraaliotsustusi. On palju usundeid, aga ainult üks moraal. Nüüd on üldtunnustatud, et moraal peab olema teada igaühele, kelle üle selle järgi otsustatakse. Moraaliteooria, mille mõni osa on inimesele, kelle üle selle järgi otsustatakse, õigustatult mitte teada, pole adekvaatne. Seda taipasid need, kes esitasid loomuõiguse õpetuse, mille järgi kõik ratsionaalsed inimesed teavad, mida moraal keelab, nõuab, ei julgusta, julgustab ja lubab. Religiooni kohta see ei kehti.
Bioenergeetika (esoteerika)
Eestis tegutsevad Peterburi ja Moskva koolkond.
Morality: Its Nature and Justification
Üks vale vaade moraalile
Paistab, et üks valdav filosoofiline vaade juba Sokratese aegadest saadik on see, et moraal on eeskätt juhis seda omaks võtvale üksikisikule. Vaevalt aga keegi eitab, et moraal peab olema niisugune, et inimene, kes selle omaks võtab, peab ka ette panema, et kõik selle omaks võtaks. Paljud filosoofid on püüdnud näidata, et käitumisjuhist, mille nemad omaks võtavad, pakuksid nad pakkuma kõigile ratsionaalsetele inimestele. Sellist arusaama moraalist esitatakse mõnikord öeldes, et mistahes käitumisjuhis on moraalne juhis, nagu see, et igaüks peaks kaks korda päevas hambaid pesema, oleks osa moraalsest juhisest. Seda, et arusaam, et moraal on juhis, mille igaüks peaks omaks võtma, näitab arutelu eetilise egoismi (inimene peab omakasu maksimeerima) üle. Kui moraal on eeskätt juhis üksikisikule, siis piisavalt valgustatud eetiline egoism on usutav moraalivaade, seda enam, et see on vaade selle kohta, mida igaüks peaks tegema. Aga isegi need filosoofid, kelle meelest moraal on mõeldud eeskätt üksikisiku käitumisjuhiseks, tajuvad, et on absurdne pidada eetilist egoismi moraalseks juhiseks. Nad tunnistavad, et moraalne vaade ei pea olema mitte ainult niisugune, mille igaüks omaks võtaks, vaid ka niisugune, mida inimene pakuks igaühele omaksvõtmiseks. Nii nad ütlevadki, et eetiline egoism ei saa olla moraalijuhis, sest keegi ei pakuks seda igaühele omaksvõtmiseks. Mõned isegi ütlevad, et eetilisel egoistil tekiks vastuolu, kui ta käsiks teistel lähtuda nende omakasust, sest see poleks tema omakasu huvides. (Gert, "Egoismo".)
Üks õige vaade moraalile
Thomas Hobbes on üks väheseid filosoofe, kes taipas, et moraalivoorusi kiidetakse sellepärast, et kui inimesed toimivad moraalselt, siis kõik väldivad teatud hädasid. (Hobbes ei olnud eetiline egoist ega psühholoogiline egoist, aga teda peetakse selleks, sest tal oli õige vaade moraalile. Gert on sellest mitmes kohas kirjutanud.) Hobbesi järgi huvitab moraali eeskätt inimeste käitumine, niivõrd kui see puudutab teisi inimesi. Moraal keelab niisuguse käitumise, mis teisi kahjustab, ja julgustab niisugust käitumist, mis neid aitab. Friedrich Nietzschel oli õigus, et moraal on see, mida haavatavad kasutavad selleks, et kaitsta end nende eest, kellele nad võivad saagiks langeda. Paistab ainult, et Nietzsche ei saanud aru, et kõik on haavatavad. Haavatavus seletab, miks isegi need, kes pole valmis moraalselt toimima, pooldavad seda, et teistele õpetataks moraali. Igaüks, kes vaevub vaatama, mida tavaliselt moraaliks peetakse, saab aru, et moraali all on kõige parem mõista kui käitumisjuhist, mida ratsionaalsed inimesed teiste käitumise valitsemiseks välja pakuvad, ükskõik kas nad ise kavatsevad seda järgida. Sellepärast ongi silmakirjalikkus moraaliga nii tihedalt seotud. Kui seda tunnistada, siis on selge, et ükski ratsionaalne inimene ei pakuks moraalijuhisena välja eetilist egoismi. Väidet, et moraal käib selle kohta, kuidas inimene peaks toimima, ei tule võtta moraali definitsioonina, vaid väitena, et moraal käib eeskätt tegude kohta. Võib-olla sellepärast, et seda väidet definitsioonina võetakse, saadaksegi pidada eetilist egoismi moraalijuhiseks. Õiges tõlgenduses on see väide aga õige ja tähtis, sest ta parandab teist levinud ekslikku vaadet, et moraal käib eeskätt parima asjade seisu kohta. (George Edward Moore, Principia Ethica.) Moraali seisukohast on parimat võimalikku asjade seisu tarvis ainult sellepärast, et seda tuleb võib-olla arvesse võtta, kui jutt on sellest, kuidas peaks käituma. Mõnikord sel tähtsust pole, sest seda pole niikuinii võimalik saavutada. Sageli on see ka ohtlik, sest seda pole võimalik saavutada moraalselt vastuvõetaval viisil. (Sellepärast on utilitarism ja paljud teised konsekventsialismi vormid ohtliku.) Kui jutt on sellest, kas mingi vahend on moraalselt vastuvõetav, siis loeb siiski ka eesmärk.
Igas moraali definitsioonis peavad olema punktid, et igaüks, kelle kohta moraaliotsustus õigesti tehakse, teab, mis moraal on, ja kellelgi neist pole irratsionaalne kasutada moraali omaenda käitumise juhisena. Kui inimene nõustub, et moraaliotsustusi saab õigesti teha kõikide ratsionaalsete inimeste kohta, siis ta peab moraali universaalseks. Ainult need, kell meelest teiste ühiskondade inimeste kohta ei saa moraaliotsustusi teha, saavad pooldada eetilist relativismi. Gert kahtleb, kas mõni lugeja seda pooldab, sest ta pole kohanud kedagi, kes on valmis moraaliotsustusi tegema, kuid mitte teiste ühiskondade inimeste kohta. Kui taibata, et moraal on eeskätt käitumisjuhis, mis pakutakse välja teiste jaoks, siis tundub relativism palju vähem usutav. Kui mõista moraali eeskätt isiku enda käitumisjuhisena, siis moraal on lihtsalt rühma poolt omaksvõetud käitumiskoodeks. Aga ei ole. Natside käitumiskoodeks ei olnud moraalikoodeks, sest see oli jämedalt amoraalne. Kui tahetakse paradokse vältida, tuleb hoiduda sõna "moraal" sellisest tarvitusest, mis lubab rääkida amoraalsest moraalist. Paljud filosoofid saavad aru, et kui pidada moraali lihtsalt üksikisiku omaksvõetud käitumisjuhiseks, siis ei saa eristada moraali mittemoraalsest, näiteks prudentsiaalsest käitumisjuhisest. Sellepärast nad defineerivad moraali selle käitumiskoodeksina, mida inimene peab ülekaalukaks. Aga sama usutav on, et religioon on see ülekaalukas käitumiskoodeks. Kui need filosoofid religiooni arutavad, siis nad tõenäoliselt loevadki religioosse käitumiskoodeksi moraalikoodeksiks. Võib-olla nad ei saa aru, et sel juhul moraalil puudub see tunnus, et kõik, kelle üle selle järgi otsustatakse, teavad, mida see keelab jne.
Moraal on mitteformaalne avalik süsteem, mis käib kõigi ratsionaalsete inimeste kohta
Avalikuks süsteemiks nimetab Gert käitumisjuhist, millel on järgmised omadused. 1) Kõik, kelle kohta see käib, saavad sellest aru ja teavad, missugust käitumist see keelab jne. 2. Kellegi jaoks neist pole irratsionaalne, et nad sellest süsteemist juhinduvad ja nende üle selle järgi otsustatakse. Moraal on avalik süsteem. Kõige selgem näide on niisugune mäng nagu pesapall või bridž. Mängul on eesmärk ja reeglistik, millest kõik mängijad aru saavad, ja sellel on omadused 1) ja 2). Kuigi mäng on avalik süsteem, käib ta ainult mängijate kohta. Mängust saab tavaliselt lahkuda, kui eesmärki ei piisavalt ei taheta, et reeglitest kinni pidada. Moraal on ainus avalik süsteem, millest ei saa lahkuda. Sellest rääkiski Kant, sellest täielikult aru saamata, kui ta ütles, et moraal on kategooriline. Kõik inimese alluvad moraalile lihtsalt seetõttu, et nad on ratsionaalsed isikud, kes saavad oma tegusid kontrollida. Moraal on avalik süsteem, mis käib kõigi ratsionaalsete isikute kohta.
Formaalsed avalikud süsteemid on need, kus on otsustamisprotseduur; tavaliselt lahendavad kohtunikud kõik reeglite tõlgendamise küsimused ja muud lahkarvamused nende vahel, kelle kohta süsteem käib. Mitteformaalsed avalikud süsteemid eeldavad valdavat üksmeelt tõlgendamises ja need ei saa toimida, kui lahkarvamused pole suhteliselt haruldased. Kui kõigi lahkarvamuste lahendamine muutub oluliseks, siis kaldub süsteem muutuma formaalseks.
Definitsioon, mille järi moraal on mitteformaalne avalik süsteem, mis käib kõigi ratsionaalsete inimeste kohta, on ahvatlevalt lihtne. See haarab kõik, mida Platon, Aristoteles ja Kant moraali all arutavad. Gert peab seda siiski liiga inklusiivseks, sest see hõlmab ka käitumist, mis mõjutab ainult inimest ennast. Omaenda hüve edendamine on sama palju moraali asi kui teistele osaks saava pahe ärahoidmine. Nagu Hobbes ja Millgi, leiab Gert, et moraal puudutab primaarselt käitumist mis mõjutab seda, kui palju teised kahju kannatavad. Kuigi Gerti meelest moraal ei käi ainult ennast mõjutava käitumise kohta, võtab ta selle arutuse alla, samuti kasude edendamise, kuigi sellel on moraalne tähtsus ainult teatud asjaoludel. Liiga lai moraalidefinitsioon võib inimesi ahvatlema sobimatult sekkuma teiste inimeste käitumisse, kui see mõjutab ainult neid endid, või tundma moraalset kohustust tuua kasu nendele, kes ei ole ilma jäetud.
Moraali definitsioon
Moraali nimetatud omadused ei defineeri täielikult, mida enamik inimesi tavaliselt moraali all mõistab. Nende jaoks on moraalil kindel sisu: moraali eesmärk on vähendada kannatatavat pahet või kantavat kahju. Kui avalikul süsteemil, mis käib kõigi ratsionaalsete inimeste kohta, seda sisu pole, siis ta võib küll olla õigustatud, kuid teda ei peeta moraali õigustuseks. Ja selleks et õigustataks tavamoraali, mitte mõnd filosoofilist aseainet, peavad moraali definitsioonis sisalduma tavaliselt omaksvõetud moraalireeglid, -ideaalid ja -voorused. Kuigi pole täielikku üksmeelt selles, mida pidada moraalireegliks, ei eita keegi, et tapmine, valetamine ja petmine on moraalireeglitega keelatud. Keegi ei eita ka, et valu leevendamine ja ärahoidmine on moraaliideaalid ning lahkus ja ausus on moraalivoorused.
Moraaliteooria üks ülesanne on uurida tavamoraali, et näha, kas see on mitteformaalne avalik süsteem, mis käib kõigi ratsionaalsete inimeste kohta. Siis peaks moraaliteooria kindlaks tegema, kas tavamoraal on õigustatud, tehes kindlaks, kas see on avalik süsteem, mille omaksvõtmist kõik ratsionaalsed inimesed saaksid pooldada ja võib-olla pooldaksid. Edasi, tulen õigustada moraali kõiki osi. Kui need ei ole niisugused, et kõik ratsionaalsed inimesed saaksid pooldada neid kõigi ratsionaalsete inimeste kohta käiva avaliku süsteemi osadena, siis tavamoraali ei saa õigustada ning relativism, nihilism või skeptitsism on õige.
Kui näidata, et tavamoraal on avalik süsteem, mis käib kõigi ratsionaalsete inimeste kohta, ja kõik ratsionaalsed isikud saaksid selle omaksvõtmist pooldada, oleks see nõrk õigustus. Kui näidata, et na seda pooldaksid, oleks see tugev õigustus. Viimane nõuab klauslist, et otsitakse üksmeelt moraalisubjektide seas ja ei kasutata faktiuskumusi, mida kõik need moraalisubjektid ei jaga.
Gert püüab õigustada moraalisüsteemi, millel on järgmine definitsioon. Moraal on kõigi ratsionaalsete inimeste kohta käiv avalik süsteem, mis valitseb teisi inimesi mõjutavat käitumist ja sisaldab üldtuntud moraalireegleid, -ideaale ja -voorusi ning mille eesmärgiks on pahe või kahju vähendamine. Varasem lühike definitsioon on eksitav, sest see sisaldab paljusid asju, mi päris moraali ei kuulu, nagu isiklikud voorused mõõdukus ja julgus.
Ülem-Kuskokwimi keel
Ülem-Kuskokwimi keel on Ameerika Ühendriikides Alaskal räägitav keel, mis kuulub naa-dene keelkonna atapaski keelte põhjaatapaski rühma.
Ülem-Kuskokwimi keel on kriitiliselt ohustatud. Umbes 160 hõimu liikmest oskas 2007. aastal Ülem-Kuskokwimi keelt umbes 40 inimest, kes on valdavalt vanainimesed.
Elice
Elice on vald Itaalias Abruzzo maakonnas Pescara provintsis.
259 meetri kõrgusel merepinnast asuva Elice asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Elice piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Atri (TE), Castilenti (TE), Città Sant'Angelo, Collecorvino, Penne, Picciano.
Elice halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Castellano, Colle d'Odio, Collina, Elice (keskus), Madonna degli Angeli, Quattro Strade, Sant'Agnello.
Eesti meeskondlikud meistrivõistlused sulgpallis
Eesti meeskondlikud meistrivõistlused sulgpallis olid Eesti meeskondlikud meistrivõistlused sulgpallis, mis toimusid vaid 1996. aastal. Võistlusi korraldas Eesti Sulgpalliliit. Võitis Tartu Vanalinna SK meeste arvestuses ja Tallinna Lastestaadion naiste arvestuses.
Bałażówka
Bałażówka on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Limanowa maakonnas Limanowa vallas. Bałażówka asub Limanowast umbes 6 km põhjaloodes ja Krakówist ligikaudu 45 km kagus.
Etüülrühm
Etüülrühm on etaani molekulile, milles puudub üks vesiniku aatom, vastav ühevalentne rühm. Etüülrühma keemiline valem on –CH2CH3 ehk –C2H5 ja tähistatakse seda ka lühendiga Et.
Tuntuim etüülrühma sisaldav ühend on etüülalkohol ehk etanool, mille keemiline valem on C2H5OH ehk CH3CH2OH ehk EtOH.
Etüülrühm ei ole reaalselt esinev aine osake, vaid formaalne molekulis esinev rühm, millega on seotud veel mingi aatom või rühm. Etüülrühma tähenduses on kasutatud ka terminit "etüülradikaal", mille põhitähendus on vaba radikaal Et*, mis tähendab reaalset ebastabiilset intermediaati ja mitte formaalset molekuli osa, nagu seda on etüülrühm.
Ülemiste tunnel
Ülemiste tunnel on Järvevana teed Peterburi teega ühendav tunnel Tallinnas.
Tunnel avati 9. oktoobril 2013.
Safari (brauser)
Safari on ettevõtte Apple Inc. loodud ja arendatav veebibrauser. Safari on macOS-i ja iOS-i esmane sirvik.
Ülemiste tunnel
Tunnel on 320 m pikk. Sisse- ja väljasõiduteede kogupikkus on 355 m.
Safari (brauser)
Safari kasutab esitusmootorit WebKit, mis põhineb KHTML-mootoril.
Esimene Safari versioon tuli välja 7. jaanuaril 2003 Mac OS X 10.3 operatsioonisüsteemiga. Mobiilseadmete versioon tuli välja 29. juunil 2007 koos iPhone'iga.
Esimene Safari versioon Microsoft Windowsile tuli välja 11. juuni 2007, kuid selle arendamine lõppes aastal 2012.
Ülemiste tunnel
Tunnel koosneb kahest omavahel paksu betoonseinaga eraldatud osast.
Safari (brauser)
Turuosa
2019. aasta septembris oli brauseri turuosa 16,34%.
Viited
ॲपल सफारी
Migos
Migos on Ameerika hiphopitrio Georgia osariigist. Ansambel alustas tegevust 2009. aastal.
Särgava
Särgava on eesti perekonnanimi.
Migos
Ansambli liikmed on Quavo, Offset ja Takeoff. Nende tuntuim lugu on "Bad and Boujee".
Särgava
Nimede eestistamisel määrati Särgava uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Peterson ja Tirmann. Otto Särgava palvel kanti Särgava perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 277 all (Siseministeeriumi teadaanne 28. oktoobrist 1936).
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Särgava Eestis 13 mehel ja 15 naisel.
Louis Agassiz
pisi pisi|Louis Agassize autogramm Jean Louis Rodolphe Agassiz (28. mai 1807 Môtier (praegu Haut-Vully vald), Šveits – 14. detsember 1873 Cambridge, Massachusetts, USA) oli paleontoloog, glatsioloog, geoloog ja Maa loodusloo uurimise väljapaistev uuendaja.
Agassiz oli loodusloo professor Neuchâteli ülikoolis, hiljem siirdus ta Harvardi ülikooli.
Louis Agassiz oli esimene, kes esitas teadusliku seisukoha jääaja olemasolust.
Lapsepõlv ja haridus
Louis Agassiz sündis Šveitsis Fribourgi kantonis Môtier's (praegu Haut-Vully valla osa).
Ta õppis algul kodus, seejärel neli aastat keskkoolis Bienne'is ja lõpuks Lausanne'is.
Ta valis oma erialaks meditsiini ning õppis Zürichi Ülikoolis, Heidelbergi ülikoolis ja Müncheni ülikoolis, kus ta laiendas oma teadmisi ka loodusloo, eriti botaanika alal. Aastal 1829 sai ta Erlangeni ülikoolist filosoofiadoktori kraadi ja 1830 Müncheni ülikoolist meditsiinidoktori kraadi. Seejärel õppis ta edasi Pariisis, kus teda juhendasid Alexander von Humboldt ja Georges Cuvier vastavalt geoloogia ja zooloogia alal.
Varajased uurimused
pisi|[[Frank Davie loodud Louis Agassize kuju pärast 1906. aasta San Francisco maavärinat. Stanfordi ülikooli president David Starr Jordan kirjutas: "Keegi, vist dr Angell, märkis, et Agassiz oli suur abstraktses, mitte konkreetses."]]
Aastatel 1819–1820 olid Johann Baptist von Spix ja Carl Friedrich Philipp von Martius ekspeditsioonil Brasiilias, kust nad muu hulgas tõis kaasa olulise Brasiilia, eriti Amazonase mageveekalade kollektsiooni. Spix, kes suri 1826, ei jõudnud neid kalu uurida, ja Martius andis selle ülesandeks Agassizele, kes oli äsja kooli lõpetanud. Agassiz asus talle elu lõpuni omase entusiasmiga neid uurima. Brasiilia kalade kirjeldus ilmus 1829. Järgnevalt uuris Agassiz Neuchâteli järvest leitud kalu. Aastal 1830 avaldas ta "Kesk-Euroopa mageveekalade loo" prospekti. Teose esimene osa ilmus alles 1839 ja teine osa 1842.
Agassiz leidis, et tema paleontoloogilised tööd teevad vajalikuks kalade klassifikatsiooni uuel alusel. Fossiilidel oli harva leida pehmete kudede jälgi. Nad koosnesid põhiliselt hammastest, soomustest ja uimedest: isegi luud olid võrdlemisu harva täielikult säilinud. Sellepärast jaotas ta kalad soomuste ja muude nahajätkete iseloomu järgi neljaks rühmaks: ganoidid, plakoidid, tsükloidid ja ktenoidid. See klassifikatsioon on praeguseks hüljatud.
Töö käigus ilmnes, et tarvis on rahalist abi. Appi tuli British Association for the Advancement of Science ning Francis Egerton andis talle tõhusamat abi, ostes teose jaoks valmistatud 1290 originaaljoonistust ja esitades need Londoni Geoloogiaseltsile. Aastal 1836 autasustas tolle seltsi nõukogy Agassizt tema tööde eest fossiilihtüoloogia alal Wollastoni medaliga.
Vahepeal hõivasid tema tähelepanu selgrootud. Aastal 1837 avaldas ta monograafia fossiilsetest ja retsentsetest okasnahksetest "Prodrome", mille esimene osa ilmus 1838; aastatel 1839–1840 avaldas ta kaks kvartkaustas köidet Šveitsi fossiilsetest okasnahksetest; ning 1840–1845 ilmus tema teos "Études critiques sur les mollusques fossiles" ("Kriitilised uurimused fossiilsetest limustest").
Enne Agassize esimest Inglismaal käiku 1834 olid Hugh Milleri ja teiste geoloogide tööd juhtinud tähelepanu märkimisväärsetele fossiilsetele kaladele Kirde-Šotimaa vanas punases liivakivis. Geoloogid kohtasid siis esimest korda selliseid kummalisi vorme nagu Pterichthys ja Coccosteus. Agassiz tundis nende vastu suurt huvi ning avaldas 1844–1845 nende kohta teose "Monographie des poissons fossiles du Vieux Gres Rouge, ou Systeme Devonien (Old Red Sandstone) des Îles Britanniques et de Russie" ('Monograafia Briti saarte ja Venemaa vana punase liivakivi ehk Devoni süsteemi (Old Red Sandstone) fossiilsetest kaladest').
Oma esimestel aastatel Neuchâteli ülikoolis näitas Agassiz end võimeka õppetoolijuhina. Tänu temale sai see ülikool peagi oluliseks uurimiskeskuseks.
Jääaja idee
pisi|Louis Agassiz Aastal 1837 püstitas Agassiz esimese teadlasena hüpoteesi, et Maal on olnud jääaeg. Samal aastal valiti ta Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks.
Enne seda olid Horace-Bénédict de Saussure, Ignaz Venetz, Jean de Charpentier, Karl Friedrich Schimper jt uurinud Alpide liustikke ning Charpentier ja Schimper olid isegi jõudnud järeldusele, Juura mägede nõlvadele ja tippudele otse kui laiali puistatud kaljurahnud on sinna kantud liustike poolt. See küsimus äratas siis Agassize tähelepanu. Ta arutas seda Charpentier' ja Schimperiga ning käis koos nendega mägedes. Tal oli isegi Aare liustikus hütt, kus ta mõnda aega elas, et uurida jää struktuuri ja liikumist. Aastal 1840 avaldas ta nende uuringute põhjal kaheköitelise teose "Études sur les glaciers" ("Uurimused liustikest"). Selles ta käsitles liustike liikumist, nende moreene, nende mõju ületatud kaljudele (uuristamine ja lihvimine) ning nende tekitatud õnaraid ja silekaljusid alpimaastikel. Ta nõustus Charpentier' ja Schimperi arvamusega, et mõned liustikud olid laiunud suurtel tasandikel ning Aare ja Rhône'i orgudel. Lisaks jõudis ta järeldusele, et Šveits on võrdlemisi hiljuti olnud nagu praegune Gröönimaa: praeguste väheste liustike asemel laius Kõrg-Alpidest üle kogu Loode-Šveitsi oru kuni Juura mägede lõunanõlvadeni. Kuigi Juura mäed suuremalt jaolt tõkestasid jääle tee. See teos andis uut hoogu liustike uurimisele üle maailma.
Aastal 1840 leidis Agassiz koos William Bucklandiga eri kohtadest Šotimaa mägedest tõendeid kunagisest liustike toimest. Avastus esitati mitme ettekandena Londoni Geoloogiaseltsile. Ka Inglismaa, Walesi ja Iirimaa mägipiirkondi pidasid nad liustikutekkeliste purdsetete leviku keskusteks; ja Agassiz märkis, "et suured jääkihid, mis meenutavad praegu Gröönimaal eksisteerivaid, katsid kunagi kõik maad, kus leidub stratifitseerumata kruusa (veerisesetteid [boulder drift]); et selle kruusa tekitas üldiselt jääkihtide hõõrdumine all asetseva pinna vastu jne."
Ameerikasse asumine
Aastatel 1842–1846 andis ta suure uurimistöö tulemusena välja teose "Nomenclator Zoologicus". See oli kõikide zooloogias kasutatud perekondade ja rühmade nimede klassifitseeritud nimekiri koos viidetega.
Preisimaa kuningalt saadud raha kasutades ületas Agassiz sügisel 1846 Atlandi ookeani, et uurida Põhja-Ameerika looduslugu ja geoloogiat ning pidada John Amory Lowelli kutsel Bostonis Lowelli Instituudis kaheteistkümnest loengust koosnev kursus "The Plan of Creation as shown in the Animal Kingdom" ("Loomisplaan näidatuna loomariigis"). Ameerika Ühendriikide rahaliste ja teaduslike eeliste tõttu otsustas ta sinna elama jäädagi.
Tartu vana Maarja kirik
thumb|Tartu vana Maarja kiriku fassaadid ja lõiked. [[Reinhold Guleke, Alt-Livland, 1896]] Tartu vana Maarja kirik oli Tartu kirik, mis hävis Põhjasõjas ning mille krundile 19. sajandi algul ehitati Tartu Ülikooli uus peahoone.
Louis Agassiz
Isiklikku
Louis Agassize poeg Alexander Agassiz oli samuti tuntud teadlane ja ühtlasi rikas insener, kelle nime kannab Harvardi ülikooli zooloogia professuur.
Tartu vana Maarja kirik
Ajalugu
Kirik ehitati arvatavasti 14. sajandil Tartu saksa koguduse kirikuks (eesti kogudus kasutas Jaani kirikut), aastail 1640–1642 kasutas seda Tartu ülikool.
1763. aastal valminud jooniste järgi oli Maarja kirik 3-lööviline tellisbasiilika polügonaalse lõpmikuga koori, läänetorni, kahe väikese trepitorniga pikihoone läänenurkades ja kabelitega koori ja pikihoone külgedel. Nagu enamik teisi Tartu vanalinna ehitisi, oli ka Maarja kirik ehitatud parvedele.
Kaevamistel leiti ka üks Rootsi aega paigutuv mehe matus. Rootsi ajal oli Maarja kirik teadaolevalt Rootsi garnisoni pühakoda, samuti toimus aastatel 1638–1641 osa ülikooli õppetööst kiriku kooriruumides.
Häving
Malle Salupere kinnitust mööda jäi Maarja kirik varemetesse juba 1667. aasta põlengus, mil hävis torn ja kellad üles sulasid. Kirikuhoone kannatas ka Põhjasõja ajal 1704. aastal ja 1775. aasta tulekahjus. Maarja kiriku ja 1708. aastal Toomemäel õhitud piiskopilinnuse tellistest rajati Toomemäe nõlva sisse – praeguse Lossi tänava poole – aastatel 1768–1778 püssirohukelder, kus 1982. aastast peale töötab restoran. Lõplikult lammutati kirikuhoone 19. sajandi algul.
Hilisemad ehitised samal kohal
pisi|Tartu Ülikooli peahoone ehitamise käigus samas asukohas varem olnud Tartu vanasse Maarja kirikusse ja surnuaeda maetud inimeste luud maeti 1806. aastal ümber Toomemäe vallikraavi, kuhu püstitati Krause jooniste järgi neljakandiline punastest tellistest monument, [[Rahvaste mälestussammas.]] Nüüdne Tartu Ülikooli peahoone ehitati aastatel 1804–1809 ülikooli arhitekti Johann Wilhelm Krause projekti järgi endise Maarja kiriku kohale. Ehitamise käigus väljatulnud luustikud maeti ümber Toomeorgu, kuhu püstitati Rahvaste monument.
1860. aastal ehitati ülikooli peahoone taha uus kirik ülikooli koguduse tarbeks, tänapäeval paikneb selles hoones Tartu Elektriteater.