cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hadrianus I
Suhted langobardidega
Hadrianus I nõudis tema juurde lähetatud saadikute kaudu langobardide kuningalt Desideriuselt langobardide valduses olevate alade loovutamist Kirikuriigile ja saatis 772. aastal Desideriuse juurde Palestrina piiskopi Andrease vastava nõudmisega. Desiderius nõudis paavstilt Karlmanni lese Geberga kroonimist ja paavsti keeldumisel okupeeris 772. aasta lõpus kolm Kirikuriigi linna.
Herbert Grabbi
Iseloomustus
Eesti Vabariigi presidendi kantselei ülem (aastatel 1938–1940) Elmar Tambek on teda oma mälestuste raamatus iseloomustanud järgnevalt:
Hadrianus I
Suhted langobardidega
Paavst saatis langobardide-meelse kantsleri Paulus Afiarta Paviasse saadikuks langobardide kuninga juurde. Paavst andis peatselt korralduse Afiarta vahistamiseks, kelle Ravenna peapiiskop Leo lasi hukata, kuna Afiartat seostati paavsti ametniku Sergiuse tapmisega Stephanus III ajal. Paavst kuulutas Afiarta poolt õhutatud tagakiusamise läbi kannatanutele välja amnestia.
Herbert Grabbi
Iseloomustus
USA sõjaväeluure (G-2) raport kolonelleitnant Grabbi kohta aastast 1938, mille on koostanud ja Washingtoni saatnud tolleaegne ameerika sõjaväeatašee Balti riikides major Gustav B. Guenther:
Hadrianus I
Suhted langobardidega
Desiderius okupeeris seepeale osa Kirikuriigi aladest ja paavst saatis tema juurde saadikuks Farfa abti. Paavst teatas kuningale, et on valmis temaga kohtuma, kui langobardid tagastavad okupeeritud alad. Kuningas keeldumisel saatis paavst saadikud Karl Suure juurde. Kui Desiderius ähvardas tungida Rooma, kui paavst ähvardas ta ekskommunitseerida, pöördus oma aladele tagasi.
Suhted Frangi riigiga
Hadrianus I andis paavstiks saades korralduse kõigil Paulus Afiarta käsul pagendatud frangimeelsetel ametnikel pöörduda tagasi Rooma. 772. aasta lõpus kutsus Hadrianus I Frangi kuningat Karl Suurt Itaaliasse, et Frangi valitseja tõrjuks tagasi Roomat ähvardavad langobardid, langobardid püüdsid omakorda Karlile selgitada, et süüdistused Kirikuriigi invasioonis on alusetud. Karl Suur proovis esialgu langobarde veenda järeleandmisele diplomaatiliste vahenditega, kuid kui see jäi edutuks, siis tungis septembris 773 Itaaliasse ja purustas 774. aastal langobardide kuningriigi.
Graniit
pisi|Graniidi erim rabakivi (punane – kaaliumpäevakivi, hall – kvarts, must – biotiit)
Graniit (ladina sõnast granum 'tera') on hall, roosakas või punakas jämedateralise struktuuriga enamasti tardkivim.
Graniit koosneb põhiliselt kvartsist ja päevakividest. Vähemal määral sisaldab ta vilke (enamasti biotiiti), amfiboole ja muid mineraale.
Graniit on kivim, mis sisaldab alati kvartsi ja päevakivi. Kui oletada, et graniit koosneb ainult kolmest mineraalist – kvartsist, leelispäevakivist ja plagioklassist, siis jääks graniidi kvartsisisaldus vahemikku 20...60%, plagioklassi võib olla 10...65% päevakividest ning leelispäevakivi 35...90% päevakividest. Et graniit sisaldab ka muid mineraale, võivad tegelikud arvud sellest erineda, kuid graniiti kui kivimit defineeritakse just läbi nende kolme mineraalirühma, elimineerides mõtteliselt kõik muud mineraalid.
Hadrianus I
Suhted Frangi riigiga
Karl Suur külastas Roomat 781. aastal, kui tema poeg Ludwig Vaga krooniti Akvitaania kuningaks ja paavsti ristipoeg Pippin Lombardia kuningaks. Karl Suur käis Roomas ka 787. aastal.
Graniit
Graniidiga sama koostisega peeneteralist purskekivimit nimetatakse rüoliidiks.
Graniidi tihedus on olenevalt koostisest 2,55...2,7 g/cm³ Graniit on looduses laialt levinud süvakivim, kohati leidub teda laialdaselt maakoores. Kilpidel paljandub graniit tihti maapinnal.
Hadrianus I
Suhted Baieriga
Hadrianus I ähvardas 787. aastal ekskommunitseerida Baieri hertsogi Tassilo III.
Graniit
Kuul on graniit hinnanguliselt haruldane kivim, kuigi Apollo 12 ja Apollo 14 kivimiproovides esineb seda ohtrasti. Graniit on sealsete kivimite seas ainulaadne, kuna sisaldab teiste kivimitega võrreldas ohtralt ränidioksiidi ja suure kaaliumisisaldusega päevakivi, sellal kui vahepealse keemilise koostisega kivimid seal praktiliselt puuduvad.
Hadrianus I
Suhted Briti piiskoppidega
Hadrianus I nimetas Briti piiskoppide ja Mercia kuninga Offa palvel 787. aastal Lichfieldi piiskopkonna peapiiskopkonnaks ja saatis 788. aastal peapiiskop Higbertile palliumi, mis tema järeltulija Leo III poolt tagasi nõuti.
Graniit
Graniidil on palju erimeid. Ka rabakivi pole midagi muud kui eriteralise struktuuriga graniit.
Hadrianus I
Suhted Briti piiskoppidega
Ta saatis 773. aastal palliumi York'i peapiiskopile Ethelbertile.
Graniit
Eestis leidub graniiti aluskorras ja rändkividena. Ligi 80% Eesti rändkividest on granitoidse koostisega. Eesti aluskord koosneb enamasti siiski mitte graniidist, vaid põhiliselt gneisist ja muudest moondekivimeist.
Hadrianus I
Suhted Briti piiskoppidega
Ta saatis Todi piiskopi Theophylactuse Inglismaale.
Graniit
Kõvaduse ja hea töödeldavuse pärast tarvitatakse graniiti ehitusmaterjalina, skulptuuride (eriti portreede, büstide ja aiaskulptuuride) ning mälestussammaste ja hauasammaste valmistamiseks, samuti tehakse graniidist killustikku. Graniit dekoratiivkivina ei ole geoloogilises mõttes siiski mitte alati graniit. Graniidisarnase dekoratiivkivi kohta vaata artiklit Kommertsgraniit.
Bartang
thumb|Oksu-Murgab-Bartang läbib Mägi-Badahšani idast läände Bartang (ülemjooksul on ta Oksu ja keskjooksul Murgab) on jõgi Tadžikistanis Pamiiri mägismaal Mägi-Badahšani autonoomses ringkonnas, Pandži parempoolne lisajõgi.
Graniit
Graniit on Soome rahvuskivi.
Hadrianus I
Suhted Itaalia piiskoppidega
776. aastal kavatses Ravenna peapiiskop Leo suurendada oma autonoomiat, ajades paavsti ametnikud pma aladelt minema, kuid paavsti vastuseisu tõttu ei saanud ta oma plaani teostada ja 784. aastal sai Ravennast Kirikuriigi ala.
Graniit
Keskmise ilma veesisalduseta graniidi koostis oksiidsel kujul massiprotsentides:
Hadrianus I
Liturgilised otsused
Hadrianus I saatis Karl Suurele liturgilisi tekste.
Hallimäe
Hallimäe on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Hadrianus I
Liturgilised otsused
Ta viis liturgilisse kalendrisse sisse ühe Evangelist Johannese kirikupüha.
Poks 1984. aasta suveolümpiamängudel
23. suveolümpiamängude võistlused poksis peeti 29. juulist kuni 11. augustini 1984 USA California osariigis Los Angeleses. Võistluspaik oli universaalne spordiehitis Memorial Sports Arena (algselt ehitatud 1959, mahutas umbes 16 000 pealtvaatajat), võisteldi 12 kaalukategoorias.
Hadrianus I
Liturgilised otsused
Ta ordineeris 185 piiskoppi, 44 preestrit ja 7 diakonit. Ta ordineeris Verduni piiskopi Petruse.
Bartang
Jõe nimi tähendab tadžiki keeles 'kitsas läbipääs'.
Poks 1984. aasta suveolümpiamängudel
Osalejad
1980. aastal boikoteeris 61 riiki Moskvas toimunud olümpiamänge protestiks NSV Liidu Afganistani sõjalise sissetungi pärast. Nüüd teatas osa idabloki riike (NSV Liit, Kuuba, Ida-Saksamaa, Poola, Ungari, Tšehhoslovakkia, Bulgaaria, Mongoolia) ja nende sõltlasriike (Afganistan, Põhja-Korea, Vietnam, Angola, Etioopia, Laos, Iraan ja Liibüa) 8. mail 1984 oma otsusest boikoteerida 1984. aasta suveolümpiamänge. Poksivõistlust mõjutas eelkõige Kuuba, NSV Liidu, Ida-Saksamaa ja Poola eemalejäämine, sest need olid sel ajal maailma olümpiapoksi tippriigid.
Võistlustel osales 354 võistlejat 81 riigist. Vanim osaleja oli Peter Hussing (Lääne-Saksamaa; sündinud 15. mail 1948) ning noorim osaleja oli Dwight Frazer (Jamaica; sündinud 22. detsembril 1967).
Val Barkeri karikas
Val Barkeri karika parima tehnikaga poksijale sai helveskaalu (kuni 48 kg) kuldmedali- ja olümpiavõitja Paul Gonzales (USA).
Medalitabel
Kokku said medaleid 23 riigi võistlejad.
Punktitabel
Kokku said olümpiasüsteemi punkte 42 riigi võistlejad.
Bartang
Jõe pikkus on 528 km, vooluhulk kõigub 103–156 m³/s, keskmiselt 131 m³/s. Jõgi toitub lume- ja jääsulaveest.
Kuivades piirkondades kasutatakse Bartangi jõe vett niisutamiseks. Jõele on rajatud Šudžani HEJ.
Oksu on jõe nimi ülemjooksul. See tähendab kirgiisi keeles 'valge vesi' (Аксы). Oksu algab Afganistani kirdenurgas Vākhāni koridoris 4015 meetri kõrgusel merepinnast. Ta voolab algul itta, kuni jõuab Tadžikistani piirini, seal pöördub Kizilraboti (Shaimaki) külas loodesse. Kizilrabotist allavoolu voolab Oksu asustamata platool Tadžikistani idapiiri lähedal. Jõe paremal kaldal asub halb, üksnes maasturitega läbitav tee. 60 km enne Murgabi linna pöördub Oksu läände ja sel kohal jõeäärse tee kvaliteet mõnevõrra paraneb. Murgabis ületab jõe Mägi-Badahšani keskne maantee, mis ühendab Horugit Karakküliga.
Murgab on jõe nimi keskjooksul, Murgabist allavoolu. See tähendab tadžiki keeles 'karjamaajõgi'. Murgabi ääres teed ei kulge ja jõekallas ei ole üldiselt läbitav, välja arvatud seiklusturistidele. Sayhobi (Ghudara) külast pisut ülesvoolu on looduslik maalihe moodustanud Sarezi järve.
Piki Bartangi alamjooksu kulges vana kaubatee. Enne 20. sajandit nõudis selle kaubatee läbimine koolmekohtade ning kaubateele kaljude äärde pandud redelite ja platvormide kasutamist. Kaubatee koosnes kolmest osaliselt kattuvast teest: kõige lühem oli kasutatav ainult sügiseti madalvee ajal, keskmise pikkusega tee oli läbitav aastaringselt ja kõige pikem oli läbitav koormaloomadega, kes ei saanud näiteks redeleid kasutada. Piki Bartangi kulgeb tee tänapäevalgi, kuid see muutub aeg-ajalt rusuvoolude tõttu läbimatuks.
Bartang suubub Pandži, mis alamjooksul kannab nime Amudarja, Rušonis 1979 meetri kõrgusel merepinnast. Seega on jõe lang 2036 meetrit ehk umbes 3,9 meetrit kilomeetri kohta.
Hadrianus I
Liturgilised otsused
Tema ajast on teada viis uut kardinali, sealhulgas hilisem paavst Leo III.
Teoloogilised vaidlused
Bütsantsi keisrinna Irene kutsus paavsti 785 osalema oikumeenilisel kirikukogul.
Karl Suur kritiseeris kirikukogu otsuseid pühapiltide austamise lubamise osas ja lasi 790–792 koostada "Libri Carolini", mis juunis 794 peetud Frankurdi sinodil kuulutati kanoonilise õigusega mittevastavaks teoseks ja kus tunnustati pühapiltide austamist kirikus. Abt Angilbert tõi paavstile tutvumiseks kirja, milles sisaldus 85 "Libri Carolini" teesi. Paavsti esindasid Frankfurdi sinodil legaadid Todi piiskop Theophylactus ja Stephanus.
Hadrianus I mõistis 782 ja 794 hukka adoptsionismi.
Onupojapoliitika
Hadrianus I määras primiceriuseks oma onupoja Paschalise ja varahoidjaks onupoja Campuluse.
Hadrianus I kultuuriloos
Hadrianus I ajal renoveeriti Roomas Santa Maria in Cosmedini, San Nicomede, San Giovanni a Porta Latina, Sant'Ermete ja San Marco kirikud ning suur osa linnamüürist, taastati neli akvedukti ja kindlustati Tiberi jõe kaldaid üleujutuste vältimiseks.
Ahitsa
Küla servas on Ahitsõ järv. Järve on kirjalikes allikates mainitud palju varem kui küla: 1638 Altzy Jerw ja 1839 Ahize S[ee]. 1638 nimetati talupoega Jerre Pallo Pustus, kes elas Nursi pool, ja kirjutati, et järve ümber käib piiritüli, kuid 1684. aasta kaardil puudus järve ääres asustus üldse. 1765 mainiti Simmuli küla all Jerwe talu, mis võis asuda Ahitsõ järve ääres. Alles 1869 nimetati kindlalt Jerwe talu, mille juures oli Ahhitze Jerw. See kant kuulus Rõuge kihelkonda Sänna ja Vastse-Nursi mõisa alla. 1997–1997 oligi tänapäeva Ahitsa jagatud Lauri ja Nursi küla vahel. Esimest korda on küla nimetatud alles 1909. aastal kujul Wastse Ahitse ja 1940. aasta paiku oli küla saanud nime Ahetse.
Hadrianus I
Hadrianus I kultuuriloos
Tema ajal parandati Rooma Peetri kiriku aatriumi treppe, kellatornile rajati kaks pronksist portaali, tehti uusi mosaiike ja sillutati põrandat, altar kaeti kullast plaatidega ning apostel Peetruse hauale pandi kullast kuju. Tema ajal ehitati Lateraani basiilika portikus ja kaeti marmoriga San Paolo fuori le Mura kiriku aatrium.
Ahitsa
Küla on saanud nime talu järgi, mis omakorda on saanud nime järve järgi. Ahinõ : ahitsõ on omadussõna. Etümoloogiliselt sarnaseid kohanimesid võib otsida Ahe-alguliste seast, näiteks Vana-Roosa kandis olev Ahepalu.
Haki
Haki on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Külas asub Kuntsamägi ja on asunud Kuntsamäe ohvritamm.
Hadrianus I
Hadrianus I kultuuriloos
Paavst toetas domusculta-süsteemi arendamist.
Karl Suur kinkis paavstile Dagulfi psaltri.
Tema ajal hakati müntima paavstlikke münte.
Ta oli esimene paavst, kes hakkas dokumente dateerima oma pontifikaadi aastate järgi.
Surm
Hadrianus I suri esimesel jõulupühal 25. detsembril 795 Roomas ja maeti järgmisel päeval Rooma Peetri kirikusse.
Hadrianus I valitses 23 aastat 10 kuud ja 24 päeva. See oli pikim valitsemisaeg pärast Peetrust hiljem on veel rohkem valitsenud Pius VI, Pius IX, Leo XIII ja Johannes Paulus II.
Tsüaan
pisi|Tsüaani struktuurivalem Tsüaan ehk etaandinitriil (keemiline valem (CN)2) on keemiline aine, mille molekul koosneb kahest tsüanorühmast, mis on kovalentse üksiksideme abil ühendatud süsinikuaatomite kaudu. Tsüanorühmades on süsiniku- ja lämmastikuaatomi vahel kolmikside.
Tsüaanimolekul sarnaneb keemilistelt omadustelt kaheaatomiliste halogeenimolekulidega, mistõttu tsüaan arvatakse pseudohalogeenide hulka.
CAS-number on 460-19-5.
Füüsikalised omadused
Toatemperatuuril on tsüaan terava, mõrumandli ja virsikulehtede lõhna sarnase lõhnaga värvusetu gaas.
Tsüaani sulamistemperatuur on –27,8 või –27,9 °C (251,98 K), keemistemperatuur –20,7 °C (teistel andmetel –21,17 °C või –21,15 °C). Kriitiline punkt on 12,7 MPa, 59 °C.
Tsüaani tihedus on ligikaudu kaks korda suurem kui õhul sama temperatuuri ja rõhu juures. Normaaltingimustel on tihedus 1,806 g/l. Temperatuuril –21 °C on vedeliku tihedus 0,9577 g/cm3.
Molaarmass on 52,036 g/mol.
Isesüttimistemperatuur on üle 650 °C.
Plahvatuspiirid on 3,9...36,6%.
Lahused
Tsüaan lahustub neljas osas vees. Seismisel moodustub ammooniumoksalaat.
Tsüaan lahustub hästi etanoolis, dietüüleetris, äädikhappes.
Keemilised omadused
Kõrge rõhu all tekib tsüaani reageerimisel hapnikuga leek, mille temperatuur on umbes 4800 °C (teistel andmetel 4500 °C). See on suurim teadaolev gaasi põlemise leek. Kõrgeim teadaolev leegitemperatuur keemilistes reaktsioonides üldse on umbes 6000 °C).
Umbes 400 °C juures tekib valge tahke amorfne polümeer paratsüaan ((CN)x, x=2000...3000), mis umbes 800 °C juures muutub gaasiks ning umbes 1000 °C juures laguneb vabadeks radikaalideks.
Mürgisus
Tsüaan on väga mürgine. Põhjus on see, et tsütokroomi C oksidaasi kompleks seob tsüanorühma tõttu tsüaani tugevamini kui hapnikku, mistõttu tsüaan katkestab elektronide transpordiahela mitokondrites.
Tsüaan ärritab silmi ja hingamiselundeid. Tsüaani sissehingamine võib olenevalt doosist tekitada peavalu, pearinglust, pulsi kiirenemist, iiveldust, oksendamist, teadvuse kaotust, krampe ja surma.
Tsüaan on vähem mürgine kui vesiniktsüaniidhape ja tsüaniidid.
Saamine
Tsüaani saab laboratooriumis valmistada elavhõbe(II)tsüaniidi kuumutades:
Tsüaan tekib ka elavhõbe(II)tsüaniidi ja elavhõbe(II)kloriidi reageerimisel:
Tööstuslikult valmistatakse vesiniktsüaniidhappe oksüdeerimise teel, kasutades tavaliselt kloori (ning katalüsaatorina aktiveeritud ränidioksiidi) või lämmastikdioksiidi ja katalüsaatorina mõnd vasesoola.
Tsüaan moodustub ka siis, kui lämmastik ja etüün (atsetüleen) reageerivad elektrisädeme või -lahenduse toimel.
Tsüaani saab valmistada ka vasksulfaadi ja kaaliumtsüaniidi kontsentreeritud lahuste reaktsiooni abil. Tekib vasktsüaniid, mis laguneb:
Tsüaani saadakse ka tulise koksi kokkupuutel lämmastikuga, oblikhappe diamiidi ((CONH2)2) dehüdratisatsioonil ja muudel viisidel.
Levik
Tsüaan tekib lämmastikku sisaldavate orgaaniliste ühendite pürolüüsil ning seetõttu leidub teda teatud määral koksigaasis ja kõrgahjugaasis.
Spektroskoopia abil on tsüaani avastatud komeetide sabast.
Kasutamine
Tsüaan on vaheprodukt paljude väetiste tootmisel.
Samuti kasutatakse teda stabilisaatorina nitrotsellulooside tootmisel.
Tsüaani kasutatakse orgaanilises sünteesis.
Ajalugu
Tsüaani sünteesis esimesena 1815. aastal Joseph Louis Gay-Lussac, kes määras kindlaks ühendi struktuurvalemi ja nimetas selle cyanogène kreeka sõnadest κυανός (kyanos 'sinine') and γεννάω (gennao 'loon') Rootsi keemiku Carl Scheele avastuse auks, kes eraldas tsüaniidi 1782. aastal raud(III)heksatsüanoferraadist, mis pigmendina oli tuntud Preisi sinise nime all .Teistel andmetel sünteesis tsüaani Scheele, kui uuris vesiniktsüaniidhapet, ja ühend oli sünteesitud aastaks 1802, kui seda kasutati tsüaankloriidi valmistamisel.
Ühend omandas tähtsuse 19. sajandi lõpus koos väetisetööstuse arenguga.
Halley komeedi saba sisaldab tsüaani. 19. mail 1910 läbis Maa komeedi saba. Selle sündmuse eel levitas ajakirjandus jutte eelseisvast massilisest tsüaanimürgistusest, hoolimata astronoomide kinnitusest, et tsüaani kontsentratsioon on nii väike, et mingist mürgistusest ei saa juttu olla.
Poliitiline korrektsus
Poliitilise korrektsuse taotlus selle tänapäeva mõistes sündis 20. sajandi teisel poolel Ameerika Ühendriikides feministliku ja rassismivastase liikumise ning rahvus-, seksuaal- ja muude vähemuste õiguste eest seisva liberaalse vasakideoloogia mõjul. Konservatiivid on poliitilist korrektsust hukka mõistnud kui sõnavabadust piiravat "kultuurilist marksismi"
Eeskätt ingliskeelse ja Skandinaavia kultuuriruumi mõjul on poliitiliselt korrektse keelepruugi mõjud jõudnud ka Eestisse. Puuetega inimeste asemel soovitatakse rääkida erivajadustega inimestest, meedia kasutab pigem sõna mustanahaline kui neeger jne.
Punamullad
pisi|Punamulla [[mullaprofiil|profiil]] Punamullad ehk ferralliitmullad (ld. ferrum – raud + ld. alumen – alumiinium) on suure mittesilikaatse raud- ja alumiiniumoksiidisisaldusega mullad. Nad on punast, oranži vms sarnast värvi, mida põhjustab suur poolteisthapendite (Fe2O3 ja Al2O3) sisaldus. Vanasti nimetati neid troopika puna- või kollamuldadeks. WRB-süsteemis vastavad neile kaks suurt rühma: Ferralsols ja Plinthosols.
Punamullad on kujunenud troopikas kauaaegse (üle 2 mln aastat) kestva keemilise murenemise tulemusena seal, kus on kujunenud lateriitne murenemiskoorik. Punast värvust põhjustab raud- ja alumiiniumoksiidi rohkus, mille suur sisaldus võimaldab lähtekivimit kaevandada alumiiniumi toorainena.
Mulla tüsedus on üle 6, kohati üle 10 meetri. Palav ja väga niiske ekvatoriaalne või troopiline mereline kliima soodustab rikkaliku taimestiku kasvamist ja taimejäänuste kiiret lagundamist, aga igapäevased tugevad hoovihmad uhuvad tekkinud huumuse ülemistest mullahorisontidest välja. Samuti võtavad kõrged ja võimsad puud taimejäänuste lagundamisel vabanenud toitained taas kasutusele. Selletõttu on punamulla huumushorisont väga õhuke ja huumusevaene. Selle asemele tekib mulla ülemisse ossa valkjas leedehorisont. Punamullad võivad olla erineva happelisusega.
Keemilise murenemise käigus eemalduvad mullast keemilised elemendid järgmises järjekorras: alguses kaltsiumi, pärast naatriumi, magneesiumi, kaaliumi ja isegi räni ühendid (mineraalidest vabanenud ränihape H4SiO4). Siis tekib kaoliniitsavi, mille koostises domineerib väheaktiivse murenemise lõppsaadus savimineraal kaoliniid. Punamuldadele on iseloomulik väike neelamismahutavus, mille tõttu nad ei suuda toitaineid kinni hoida, ja see ka soodustab mulla läbiuhtumist.
Punamuldi on nimetatud huumusevaesteks ja väheviljakateks, kuid nende huumusesisaldus ja produktiivsus sõltub mullatüübist. Ka lõimise ja mullaprofiili ehitus sõltub mullatüübist.
Punamullad põllumajanduseks eriti ei sobi oma vähese viljakuse tõttu. Siiski on neid tänapäeval hakatud ulatuslikumalt kasutama, aga selleks on vaja põllule lisada lupja ja väetist, mistõttu seda tehakse eelkõige pisut jõukamates riikides, näiteks Brasiilias.
Punamuldade levik
pisi|Punamuldade levik maailmas Punamullad on levinud Aafrika keskosas, Lõuna-Ameerika põhjaosas, vähem Kagu-Aasias. Nad katavad kogu maismaast umbes 17%. Austraalias on piirkondi, mis varem olid kaetud vihmametsaga, aga on nüüd muutunud nii kuivaks, et punamullast on saanud raudkivi.
Eesti ajakirjade loend
''Siin on loetletud Eestis praegu välja antavaid või varem välja antud ajakirju ning väljaspool Eestit välja antavaid või välja antud eestikeelseid ajakirju. On olemas ka Eesti kultuuriajakirjade loend ja Eesti teadusajakirjade loend.
Hansi
Hansi on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Totalisaator
Totalisaator on õnnemäng, mille sisuks on võimalus ennustada hobuvõiduajamise tulemus. Osalejad mängivad "üksteise vastu". Panustatud raha eraldatakse kahte ossa. Üks osa moodustab võidufondi totalisaatoril mängijatele ja teine osa moodustab rahalise auhinnafondi hobustele. Seetõttu on totalisaator ainus isereguleeruv majanduslik mehhanism, mille abil peetakse üleval riigi hobutööstust.
Vanim totalisaatorit reguleeriv seadusandlus on pärit 16. sajandi Inglismaalt.
Tamse
Tamse on küla Saare maakonnas Muhu vallas.
Jaan Junkur
Jaan Junkur VR I/3 (24. veebruar 1887 Holdre vald, Viljandimaa – 27. jaanuar 1942 Sevurallag, Sosva, Sverdlovski oblast) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).
Tamse
Tamse naaberkülad on Mõisaküla, Rebaski, Külasema ja Rannaküla.
Jaan Junkur
Sündis talupidaja Jaan Junkru peres. Teenis tsaariarmees ning lõpetas Vilno sõjakooli. Teenis ohvitserina Tartus aastail 1912–1914.
Tamse
Hoolimata sellest, et Viira–Nõmmküla maantee ääres asub Tamse bussipeatus, ei lähe tee tegelikult Tamselt läbi.
Jaan Junkur
Osalus maailmasõjas
Osales Maailmasõjas 271. Krasnoselski polgu koosseisus. 1915. aasta jaanuaris sai haavata, sama aasta kevadel langes sakslaste kätte vangi.
Teenistus Eesti sõjaväes
Eesti sõjaväes teenis Junkur aastail 1918–1940. Võitles Vabadussõjas. Astus Eesti sõjaväkke 1918. aasta detsembri alguses. Oli 6. jalaväepolgus algul roodu- hiljem pataljoniülem. 10. mail 1919 määrati ta kindralstaabi vanemaks käskudetäitjaks ohvitseriks. Juunis 1919 määrati sideohvitseriks Leedusse, sama aasta novembris Poolasse. 15. jaanuaril 1924 sai Eesti sõjaväeatašeeks Pariisis.
1929. aastal määrati kaitsevägede staabi käskudetäitjaks ohvitseriks ja 1931. aasta oktoobrist 10. jalaväepataljoni ülemaks. 7. septembrist 1934 määrati Tallinna garnisoni komandandiks ja Vahipataljoni ülemaks. Aastail 1939–1940 oli Junkur Harju Sõjaväeringkonna ülem.
Represseerimine ja surm
Sõjaväest saadeti Junkur erru 17. augustil 1940, mille järel asus tööle Eesti NSV Töö Rahvakomissariaadis tõlgina. Küüditati 14. juunil 1941 Nõmmelt koos abikaasa Lindaga. Viidi Sevurallagi Sosva laagrijaoskonda, kus toodi 25. novembril 1941 raskesti haigena laagrihaiglasse. Suri kaks päeva hiljem. Pärast surma, 28. veebruaril 1942, määras erinõupidamine Junkrule kõrgeima karistusmäära.
Kuiva kehaehitusega hobune
Ühel loomal võivad erinevad keha piirkonnad olla erineva iseloomuga (näiteks pea toores, keha õrn, jalad kuivad jne.)
Salome Zurabišvili
Salome Zurabišvili (gruusia keeles სალომე ზურაბიშვილი; prantsuspäraselt Salomé Zourabichvili; sündinud 18. märtsil 1952) on gruusia päritolu endine Prantsusmaa diplomaat ja endine Gruusia välisminister, alates 16. detsembrist 2018 Gruusia president. Tema vanemad emigreerusid Gruusiast pärast nõukogude võimu kehtestamist. Tema isapoolne vanaisa Ivane kuulus aastatel 1918–1921 Gruusia menševistliku valitsuse koosseisu.
Salome õppis Pariisi Poliitikauuringute Instituudis. 1972. aastal astus ta magistriõppesse Ameerika Ühendriikides Columbia ülikoolis, kuid katkestas 1974. aastal õpingud, naasis Prantsusmaale ja hakkas karjääridiplomaadiks.
Zurabišvili töötas diplomaadina näiteks Roomas, Brüsselis, Washingtonis ja ÜRO-s. Gruusias käis ta esimest korda 1986. aastal, mil töötas Washingtonis.
Ta oli Prantsusmaa välisministeeriumi strateegiliste asjade osakonna abidirektor. 15. novembril 2001 nimetati ta Riigikaitse Peasekretariaadi rahvusvaheliste ja strateegiliste suhete direktoriks. 11. septembril 2003 nimetati ta Prantsusmaa suursaadikuks Gruusias.
pisi|left|Salome Zurabišvili (2004) 11. märtsil 2004 teatas Gruusia president Mihhail Saakašvili tema nimetamisest Gruusia välisministriks. Ametisse astus ta 18. märtsil. Ta oli Gruusia esimene naisvälisminister. Ta sai lisaks Prantsusmaa kodakondsusele Gruusia kodakondsuse. Järgmine peaminister Zurab Nogaideli vabastas ta välisministri ametist 19. oktoobril 2005.
Zurabišvili oli peaaegu kogu välisministri ametiaja ühtlasi Prantsusmaa diplomaat ja sai sealsest välisteenistusest palka. See oli üks põhjus, miks teda palju kritiseeriti. Alles veidi aega enne ametist vabastamist lahkus ta Prantsusmaa diplomaatilisest korpusest. Tänini on tal Prantsusmaa ja Gruusia topeltkodakondsus. Ta on Auleegioni ordeni kavaler.
Jaanuaris 2006 teatas ta partei Gruusia Tee loomisest. Ta oli üks Gruusia opositsiooni liidritest. 12. oktoobril 2010 teatas ta, et astub Gruusia Tee juhtimisest kõrvale. Gruusia Tee uueks juhiks sai Kahha Seturidze.
2008. aastal nõustus Zurabišvili koos paljude opositsioonipoliitikutega katoolikos-patriarhi Ilia II soovitusega kehtestada Gruusias konstitutsiooniline monarhia ja Bagrationide dünastia võim. Opositsioon leppis 2008. aasta presidendivalimiste eel kokku, et kui võidab ühendatud opositsiooni kandidaat Levan Gatšetšiladze, saab Zurabišvilist uus peaminister.
2010. aasta aprillis ühines tema partei Irakli Alasania juhitava opositsioonilise ühendusega Allianss Gruusia Eest.
2011. aastal teatas Zurabišvili, et lahkub poliitikast. Paar aastat hiljem avaldas ta parlamendivalimiste eel toetust toona loodud erakonnale Gruusia Unelm, kuid ise kandideeris ta valimistel uuesti alles 2016. aastal. 2013. aastal üritas ta küll osaleda presidendivalimistel, aga tema kandidatuuri ei registreeritud. Keskvalimiskomisjon põhjendas seda sellega, et Zurabišvilil oli Prantsuse-Gruusia topeltkodakondsus, ent presidendil võib olla ainult Gruusia kodakondsus.
Aastatel 2006–2015 töötas Zurabišvili õppejõuna Pariisi Poliitikauuringute Instituudis (Sciences Po), mille ta ka ise kunagi lõpetas. See kõrgkool on tuntud Prantsusmaa poliitilise eliidi peamise kasvulavana. 2010–2015 koordineeris ta ühtlasi ÜRO Julgeolekunõukogu Iraani-vastaste sanktsioonide komitee juures tegutsenud ekspertide töörühma.
2016. aastal valiti Zurabišvili ühest Thbilisi valimisringkonnast sõltumatu kandidaadina parlamenti. Ta juhtis Gruusia-Prantsuse sõprusrühma ning parlamentaarset delegatsiooni Frankofoonia Parlamentaarses Assamblees, mille vaatlejaliikmete hulka Gruusia kuulub.
28. novembril 2018 valiti ta üldrahvalikul hääletusel Gruusia esimeseks naispresidendiks.
Isiklikku
Salome Zurabišvili oli abielus Janri Kachiaga (1940–2012). Neil sündis kaks last, tütar Ketevani ja poeg Teimuraz. Prantsuse Akadeemia liige Hélène Carrère d'Encausse on Salome Zurabišvili nõbu.
Lisaks prantsuse ja gruusia keelele valdab Zurabišvili inglise, saksa, itaalia ja vene keelt.
Fantastilised elukad ja kust neid leida
"Fantastilised elukad ja kust neid leida" (inglise keeles Fantastic Beasts and Where to Find Them) on inglise kirjaniku J. K. Rowlingi 2001. aastal ilmunud Harry Potteri raamatusarja juurde kuuluv raamat.
Raamat kujutab endast Sigatüüka kooli õpikut, mida on mainitud mitmel korral ka Harry Potteri sarjas.
Raamat räägib elukatest ja olevustest ning annab ülevaate Harry Potteri sarjas esinenud maagilistest olenditest. Raamatu autoriks on nimetatud Newton Fido Scamanderit ehk Newt. Raamat sisaldab ka humoorikaid Harry Potteri, Ron Weasley ja Hermione Grangeri tehtud märkmeid ja kritseldusi, nagu oleks tegu koopiaga Harry Potterile kuulunud raamatust.
Tsaar-suurtükk
thumb|Tsaar-suurtükk Tsaar-suurtükk (vene Царь-пушка) on 1586. aastal valumeister Andrei Tšohhovi poolt valatud suurtükk. Asub Moskvas Kremli õuel.
Suurtükk kaalub 40 tonni, raua pikkus 5,34 meetrit, kaliiber 890 millimeetrit. Kahurist on uuringute järgi tehtud vähemalt üks lask.
Kaliiber (täpsustus)
Kaliiber võib tähendada:
James Prescott Joule
James Prescott Joule (24. detsember 1818 Salford, Lancashire – 11. oktoober 1889 Sale, Cheshire) oli inglise füüsik ja õllepruulija.
Ta oli Londoni Kuningliku Seltsi liige.
Joule uuris soojuse käitumist ja avastas seose mehaanilise töö ja soojuse vahel. Seose tulemusena sõnastas energia jäävuse seaduse, millest järeldub, et energia ei teki ega kao, ta võib vaid muunduda ühest liigist teise ning kanduda ühelt kehalt teisele. Uuris peamiselt elektromagnetismi, soojust ja gaaside omadusi. Avastas elektrivoolu soojusliku toime seaduse.
Joule’i järgi on nimetatud energiaühik džaul, mis on SI-süsteemi põhiühik. Ta töötas lord Kelviniga, et arendada absoluutne skaala temperatuuri mõõtmise jaoks, mis hiljem nimetati Kelvini skaalaks. Joule uuris peamiselt elektromagnetismi, soojust ja gaaside omadusi. Avastas elektrivoolu soojusliku toime seaduse, mis nimetati Joule'i-Lenzi seaduseks. Peaaegu kõik elektrisoojendusseadmed töötavad Joule'i-Lenzi seaduse põhimõttel. Sama valemi järgi leitakse ka soojuskadusid elektriülekandeliinides.
Algusaastatel
James Prescott Joule’i isa Benjamin Joule (1784–1858) oli jõukas õllepruulija. James Prescotti abikaasa Alice Prescott oli sündinud New Bailey tänaval Salfordis.
Noort Joule’i õpetas kuulus teadlane John Dalton. Teda mõjutasid tugevalt keemik William Henry ning Manchesteri insenerid Peter Ewart ja Eaton Hodgkinson. Ta oli lummatud elektrist ning tema ja ta vend eksperimenteerisid elektriga, andes elektrilööke üksteisele ja koduabilistele.
Saanud täiskasvanuks, hakkas Joule õlletehast juhtima. Teadusega tegeles ainult hobi korras. 1840. hakkas ta uurima võimalust asendada õlletehase aurumasinad äsja leiutatud elektrimootoriga. Tema esimesed teadustööd elektri teemal olid abiks William Sturgeonile “Annals of Electricity” koostamisel.
Joule’i ärimehe vaim ja teaduslik uudishimu motiveerisid teda uurima, milline masin on efektiivsem. Ta avastas Joule’i esimese seaduse 1841. aastal, millest selgus, et elektrivoolu töö arvel juhis eraldunud soojushulk on võrdeline voolutugevuse ruuduga, juhi takistusega ja ajaga. Ta jätkas oma tööga ja jõudis tulemuseni, et aurumasinas 450 grammi söe põletamine oli ökonoomsem kui sama suure hulga tsingi kasutamine elektrimootoris.
Joule selgitas välja energia jäävuse seaduse ehk energia ei kao kuhugi, vaid muundub ühest energialiigist teise. See oli otseses vastuolus Antoine Lavoisier' teooriaga. Lavoisier oli väga austatud füüsik ja Joule’i ees oli raske tee, sest tema teooria vastased tõid välja asjaolu, et Joule töötas väljaspool ülikoole.
Hapsu
Hapsu on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Konstantin Titov
Konstantin Aleksejevitš Titov (Константин Алексеевич Титов; sündinud 30. oktoobril 1944 Moskvas) on Venemaa poliitik, Samara oblasti kuberner 1991–2007.
Ta on lõpetanud insenerina Kuibõševi avioinstituudi ja töötanud teadustöötajana.
Poliitikuna on ta korduvalt parteid vahetanud. 2005. aastast on ta Ühtse Venemaa liige. Kandideeris 2000. aasta Venemaa presidendivalimistel ja kogus 1,47% häältest.
2004. aastal süüdistati teda ametivõimu kuritarvitamises seoses 300 miljoni rubla laenamisega oblasti vahenditest. Uurimise käigus muutus tema roll süüdistatavast tunnistajaks.
Adige jõgi
Jõe pikkus on 410 km ning ta on Po järel pikkuselt teine Itaalia jõgi.
Adige saab alguse Resia kurust, voolab läbi tehislikust Resia järvest Alpides ja Venosta orust ning suubub Chioggiast lõuna pool Aadria merre.
Resia järv on kuulus veest väljaulatuva kellatorni pärast, mis märgistab 1953. aastal tammi ehitamise tõttu vee alla jäänud Alt-Grauni küla asukohta.
August Siller
pisi August Siller (August Schiller; 2. detsember 1892 Rõngu – 22. juuli 1960 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (major), 42. Kaitse Pioneeripataljoni ülem.
Aiva
pisi|Aiva pisi|Viljad puul Aiva ehk küdoonia on hariliku küdoonia (Cydonia oblonga) vili. See meenutab välimuselt pirni ning muutub küpsedes rohelisest kollaseks. Viljalihal on tugev meeldiv aroom. Kuna viljaliha on pektiini- ja tanniinirikas, ei saa vilja värskelt süüa.
Vili on populaarne Ida-Euroopas, Lähis-Idas ja Põhja-Aafrikas.
Harilik küdoonia (/ˈkwɪns/; Cydonia oblonga) on roosõieliste (Rosaceae) sugukonna (mis sisaldab muuhulgas ka õuna- ja pirnipuude ja muude viljapuude liike) küdoonia (Cydonia) perekonna ainus liige. See on puu, mis kannab lehtpuu seemnevilja, mis sarnaneb välimuselt pirniga ja on küpselt särav kuldkollane. Toores puuvili on toiduallikas. Puu on maastikuarhitektid kasvatanud selle atraktiivsete kahvaturoosade õite ja muude dekoratiivsete omaduste tõttu.
Kirjeldus
Küdooniad on keskmise suurusega pooltroopilised lehtpuud, mis ulatuvad umbes 10–15 jala kõrgusele. Kevadel ja varasuvel ilmuvad roosakasvalged õied, millest arenevad pirnikujulised kuldset värvi viljad. Vili on keskmisest õunast suurem ja konarlik; näevad välja nagu hiiglaslik guajaav, avokaado või lühikese kaelaga pirnivili. Selle hägune pind on sile nagu virsikutel.
Küdoonia viljad kaaluvad olenevalt sordist 250–750 grammi või rohkem. Seest on selle viljaliha helekollane, sõmer ja selle keskel on palju seemneid nagu õuntel. Toores küdoonia on intensiivse puuviljase aroomiga ja tõmbab koos erkkollase värvusega kohe puuviljasõbra tähelepanu. Kuid toored puuviljad, isegi pärast valmimist, on üldiselt kokkutõmbavad ja hapukad.
pisi|Aiva viljad
Valik ja ladustamine
Küdoonia viljahooaeg algab septembris. Värsked puuviljad jõuavad USA turgudele tavaliselt Lähis-Idast, Türgist, Armeeniast ja Gruusiast.
Turul vilju valides tasuks eelistada hästi arenenud, tihkeid, erksaid kuldkollaseid vilju.
Vili on populaarne Ida-Euroopas, Lähis-Idas ja Põhja-Aafrikas.
Kasutamine
Küdooniaid hinnatakse nende intensiivse aroomi, maitse ja hapukuse pärast. Enamiku küdooniasortide viljad on aga liiga kõvad ja hapukad, et neid toorelt süüa; Isegi küpsed viljad tuleks tarbimiseks hästi külma või kõduneda. Neid võib siiski keeta või röstida ning kasutada moosi, marmelaadi, tarretise või pudingu valmistamiseks. Vilju kasutatakse veel keediste, marmelaadide, kompottide, siirupite ja veinide valmistamiseks.
Tusti (Muhu)
Posti sihtnumber on 94712.
Hertsog
pisi|Inglise hertsogi kroon heraldikas Hertsog on vürstist kõrgem ja suurhertsogist madalam valitseja- või aadlitiitel. Naissoost vaste hertsogile on hertsoginna.
Anna Iljuštšenko
Anna Iljuštšenko (sündinud 12. oktoobril 1985 Sillamäel) on endine Eesti kõrgushüppaja.
Ta lõpetas aastal 2005 Sillamäe Kannuka kooli ja aastal 2010 hambaarstina Tartu Ülikooli arstiteaduskonna.
Ta töötab ortodondina. 2016. aastal teatas ta sportlaskarjääri lõpetamisest.
Heedu
Heedu on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Anna Iljuštšenko
Sportlaskarjäär
Tema parim tulemus on 9. augustil 2011 hüpatud 1.96, mis on ühtlasi Eesti rekord. Ka 3. augustil 2010 hüpatud 1.95 oli Eesti rekord.
2013. aastal on ta sisetingimustes hüpanud 1.94, mis on samuti Eesti rekord.
2013. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Göteborgis pääses ta tulemusega 1.92 finaali ehk kaheksa parema hulka. Finaalis ületas ta avakatsel kõrguse 1.92. Kõrgus 1.96 jäi alistamata ning lõppkokkuvõttes jäi ta itaallanna Alessia Trostiga jagama 4. kohta.
Isiklikku
Aprillis 2015 sündis Anna Iljuštšenkol tütar, kes sai nimeks Polina.
Funktsiooni üldavaldis
Funktsiooni üldavaldiseks nimetatakse seost y = f(x). Funktsiooni üldavaldis on funktsiooni kõige levinum esitusviis.
Põhjatsiitsitaja
Põhjatsiitsitaja (Emberiza rustica) on linnuliik tsiitsitajalaste sugukonnast tsiitsitaja perekonnast.
Heibri
Heibri on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Põhjatsiitsitaja
Levila
Liik on levinud kogu Euraasia taigavööndis Soomest läbi Siberi kuni Vaikse ookeanini. Talvitub Ida- ja Kagu-Aasias.
Elupaik ja pesitsemine
Põhjatsiitsitaja elab soistes metsades. Pesapaika saabub ta areaali eri osades märtsi lõpu ja mai alguse vahel. Esialgu elab ta üksikuna, alles mõnda aega pärast saabumist otsib paarilise.
Põhjatsiitsitaja teeb pesa maapinnale mätaste vahele või madalale puuõõntesse. Pesa punutakse kuivadest kõrtest ja lehtedest ning vooderdatakse kõrrekeste ja jõhvidega.
Kurnas on 4–6 kahkjat pruunitähnilist muna. Jämedas otsas on munal tähne rohkem. Vanemad hauvad mune 12-13 päeva ja jäävad veel 14 päevaks pessa. Pojad kooruvad mais ja juunis.
Toitumine
Põhjatsiitsitaja sööb suvel peamiselt putukaid ja teisi selgrootuid, sügisel aga seemneid ja pungi.
Mary Celeste
pisi|Mary Celeste Mary Celeste on hüljatud kummituslaev, mis leiti Portugali ranniku lähedalt 1872. aastal. Laeva tegelik saatus on tänapäevani lahtine, enamik spekulatsioone toetub Abel Fosdyki paberitele. Mary Celeste'i lugu on sageli esitatud arhetüüpse loona kummituslaevadest.
Laev ja selle hülgamine
Mary Celeste oli 31 meetri pikkune brigantiin. See ehitati Nova Scotias Spenceri saarel 1861. aastal, kandis algselt nime Amazon ning oli esimene suur alus, mis Nova Scotias tehtud. Laeva esimene kapten suri kohe oma esimese merereisi alguses. Sellele järgnes mitu ebaõnnestunud reisi, levis kuuldus laeva õnnetust aurast ja laev vahetas seetõttu mitu korda omanikku. 1869. aasta algul sõitis laev Nova Scotia lähistel Glace'i lahel tormiga madalikule, seejärel müüdi alus ameeriklastele, kes panid sellele nimeks Mary Celeste.
7. novembril 1872 võttis laev kapten Benjamin Briggsi juhtimisel pardale lasti tööstuslikku alkoholi, mis pärines firmalt Meissner Ackermann & Coin, ning asus merereisile New Yorgist Itaaliasse Genovasse. Lisaks seitsmele meeskonnaliikmele oli laevas ka kaks reisijat: kapteni naine Sarah ja nende kaheaastane tütar Sophia Matilda.
4. detsembril samal aastal (mõningatel andmetel 5. detsembril) nähti Mary Celeste'i laeva Dei Gratia pardalt. Seal oli kapteniks David Reed Morehouse, kes tundis ka Mary Celeste'i kaptenit. Dei Gratia oli New Yorgist teele asunud kaheksa päeva pärast Mary Celeste'i lahkumist. Olles laeva kaks tundi põhjalikult uurinud, otsustas Dei Gratia meeskond, et laev triivib, kuigi polnud saatnud välja mingeid hädaabisignaale.
Oliver Deveau, Dei Gratia tüürimees, saatis Mary Celeste'i pardale väikese paadiseltskonna. Nood leidsid eest mahajäetud, ent igati heas sõidukorras laeva. Samuti raporteeris Deveau, et "kogu laev oli segamini ja märg". Seal leidus vaid üks töökorras pump, tekkidel oli palju vett, samuti oli 3,5 jala sügavune veekiht laeva põhjas. Laoruum oli avatud, kell rikkis ja kompass katki, sekstant ja merekronomeeter aga kadunud, mis andis veelgi kinnitust sellele, et laev oli maha jäetud. Ainus päästepaat näis olevat pigem rahulikult alla võetud kui sealt kiiruga rebitud.
Kogu laevalast ühtekokku 1701 barreli alkoholiga oli puutumata, kuigi kui kõik viimaks Genovas ümber laaditi, selgus, et 9 barrelit oli puudu. Pardal oli ka poole aasta jagu toidu- ja joogivarusid. Kõik laevadokumendid peale kapteni logiraamatu, olid kadunud. Kapteni viimane sissekanne oli kuupäevaga 24. november ning tollaseks asukohaks oli märgitud 100 miili Assooride saartest läänes. Laeva viimane maabumiskoht oli Santa Maria saar Assooridel, kuhu jõuti 25. novembril.
Dei Gratia meeskond jaotati pooleks, et Mary Celeste Gibraltari väina toimetada, kus kuulduste kohaselt olevat meeskond kohtult julguse ja oskuste eest tublisti kiita saanud. Tähtis kohtuametnik Frederick Solly Flood taandas need kuuldused siiski tavalisteks päästetöödeks ja kolme Dei Gratia meest süüdistas ta ka pettustes. Lõpuks anti võimude poolt Dei Gratia meeskonnale siiski üle auhinnaraha, mis jäi aga loodetust tublisti väiksemaks, kuna teatud osi meeskonna tööst ei saanud kohus heaks kiita.
Laeva meeskonna ja reisijate saatus
Mitte kedagi Mary Celeste'i reisijatest ega meeskonnaliikmetest pole leitud ja nende saatusest pole midagi teada, ehkki spekuleeritud on neil teemadel palju.
1873. aasta algul tuli teade, et Hispaania rannikule oli triivinud kaks päästepaati, millest ühes oli üks surnukeha ja USA lipp ning teises viis surnukeha. On väidetud, et need olidki Mary Celeste'i meeskonnaliikmed, ent kuna laipu lähemalt ei uuritud, pole see väide kinnitust leidnud.
Supernoova
pisi|SN 1994D (hele täpp all vasakul) on pildil eredam kui tema kodugalaktika [[NGC 4526]] pisi|Kepleri supernoova ([[SN 1604)]] Supernoova on oma arengu lõppjärku jõudnud täht, mille plahvatuse tagajärjel tähe heledus kasvab hetkeliselt miljoneid kordi. Plahvatuse tulemusel võib tekkida ülitihe objekt (neutrontäht, must auk), energiahulk on võrreldav Päikese poolt kogu tema eluea jooksul kiiratava energia hulgaga.
Supernoova võib tekkida vähemalt 8–10 korda Päikesest massiivsemast üksiktähest või kaksiktähest. Massiivse üksiktähe korral on plahvatuse põhjuseks tuumkütuse lõppemine tähe sisemuses, tähe keskmest lähtuv kiirgusrõhk lakkab, järgneb tähe gravitatsiooniline kollaps, mis põhjustabki supernoova plahvatuse.
Kaksiktähe korral on üksikud tähe komponendid väiksema massiga kui supernoova tekkeks vaja. Suurema massiga täht areneb kiiremini, tuumkütus saab otsa ning tekib valge kääbus ehk tihe ja kuum jäänuktäht, milles enam energiat juurde ei tekki. Kui komponentide vahekaugus on piisavalt väike, hakkab osa teise tähe ainest gravitatsiooni mõjul valgele kääbusele voolama. Aine surutakse kääbuse pinna lähedal tugevas gravitatsioonis kokku ning selle temperatuur tõuseb. Kui aine juurdevoolu jätkudes ületab kääbuse mass 1,4 Päikese massi, algab äkiline kogu kääbust hõlmav termotuumareaktsioon ning kääbus hävib supernoova plahvatuses.
Viimase tuhande aasta jooksul on Linnuteel vaadeldud ainult kolme palja silmaga nähtavat supernoovat, kuid teleskoobiga teisi galaktikaid vaadeldes on neid nähtud enam. Seni viimane palja silmaga nähtav Linnutee supernoova oli 1604. aastal vaadeldud Kepleri supernoova.
Qiqihar Shi
Qiqihar Shi (齐齐哈尔) on 2. järgu haldusüksus (ringkonna õigustega linn) Hiinas Heilongjiangi provintsis.
Haldusüksuse keskus asub Longsha linnarajoonis.
Haldusjaotus
Linn jaguneb 16 maakonna tasemel haldusüksuseks: 7 linnarajooniks (区/區 qū), 8 maakonnaks (县/縣 xiàn) ja 1 maakonnaõigustega linnaks (县級市/縣級市 xiànjí shì).
Liis Lusmägi
Anne-Liis Lusmägi (sündinud 16. veebruaril 1981) on eesti ajakirjanik.
Arvjoonis
Arvjoonis on joonis, millel kujutatakse arvandmeid geomeetriliste kujundite (joonte, tulpade, sektorite) süsteemina. Arvjoonised hõlmavad diagramme ja kartogramme. Eristatakse lihtsaid diagramme, mis ülevaatlikul ja sageli lihtsustad kujul näitlikustavad tabeliandmeid, ja analüütilisi arvjooniseid, mida kasutatakse teaduslikuks otstarbeks.
Liis Lusmägi
Haridus
Lusmägi sai keskhariduse Noarootsi Gümnaasiumis (1999) ja lõpetas Tallinna Pedagoogikaülikooli raadiorežii erialal (2003, kursust juhendas Härmo Saarm). 2019. aastal lõpetas ta Tallinna Majanduskooli sotsiaalmeedia erialal.
Vahtraste
Vahtraste on küla Saare maakonnas Muhu vallas.
Liis Lusmägi
Töö
Juba TPÜ õpingute ajal 2002. aastal läks Lusmägi tööle Eesti Raadiosse, kus tegi saateid Vikerraadios ja Klassikaraadios. Hiljem töötas raadios Elmar ja seejärel raadios 3. Praegu töötab raadios Star FM.
Vahtraste
Küla piiresse jäävad Raugi ülemine ja Raugi alumine tulepaak.
Liis Lusmägi
Töö
2006. aastal, töötades põhikohaga Postimehes, juhtis ta koos Andri Maimetsaga TV3 suvesaadet "Suveõhtu Pärnus". 2007. aastal juhtis Lusmägi koos Toomas Luhatsiga lühikest aega Eesti Televisiooni hommikuprogrammi "Terevisioon".
Pärast lapsepuhkust asus ta tööle telekanalis TV3. 2012. aasta suvel oli ta koos Pille Mineviga sarisaate "Mina elan siin" juht. Lusmägi on olnud ka TV3 "Seitsmeste uudiste" ilmateadustaja ning 2020. aastast TV3 uudistesaate "TV3 Duubel" naissaatejuht.
Tacloban
Tacloban on sadamalinn Filipiinidel.
Maksusüsteemid
Maksusüsteemid on maksude kogumiseks loodud õigusaktide kogumid.
Proportsionaalne maksusüsteem
Proportsionaalse maksusüsteemi puhul peab inimene, kes teenib aastas 10 000 eurot, maksma samasuguse protsendi tuludest kui see, kes teenib 2500 eurot aastas. Proportsionaalne 22-protsendine maksumäär võtab madalama sissetulekuga inimeselt 550 eurot (0,22 × 2500 = 550) ja 2200 eurot kõrgema sissetulekuga inimeselt (0,22 × 10 000 = 2200). Eestis on liht-astmega tulumaksusüsteem, mis tuleneb tulumaksuvabast miinimumist, mis 2011. aastal on 144 eurot kuus ehk 1728 eurot aastas.
Progressiivne maksusüsteem
Proportsionaalse kontrastina võtab progresseeruv tulumaks suurema tuluga inimestelt ka suhteliselt suurema maksu. Oletame, et tulumaksu süsteem on progressiivne ja 2 astmega(tulumaksuvaba miinimumi loetakse küll lihtastmeks, aga selle üle ka vaieldakse): tulumaksuvaba miinimum on 400 eurot kuus (4800 eurot aastas), esimene aste 20%, mis kehtib summani kuni 4000 eurot kuus (48 000 eurot aastas) ja viimane aste 4000,01 eurot kuus ja rohkem (üle 48 000 eurot aastas), millelt makstakse 30%. Tulumaksumäära arvutamiseks: maksu kogusumma: kogupalk (netopalk) ehk ka (brutopalk – netopalk): brutopalk × 100 (et saada %) = mingi %
Kolm näidet:
Kui inimene saab 1200 eurot kuus palka (bruto – ilma makse maha arvestamata), siis sellest lahutatakse tulumaksuvaba miinimum (400) ja maksu makstakse 800 euro pealt 20% (800 × 0,2) ehk 200 eurot ja inimesele, siis inimene saab kätte 400 + 600 = 1000 eurot (neto – palk, millest on maks maha arvestatud). Sellele inimesele jääb siis kätte 400 + (800 – 200) = 1000 eurot (neto). Tegelikuks tulumaksumääraks siis (1200 – 1000) : 1200 × 100 = 16,67%.
Vanamõisa (Muhu)
Vanamõisa on küla Saare maakonnas Muhu vallas.
Maksusüsteemid
Progressiivne maksusüsteem
Kui inimene saab 5000 eurot kuus palka (bruto), siis sellest lahutatakse tulumaksuvaba miinimum 400 ja saadakse 4600. Teine aste on kuni 4000 eurot, 4000 eurolt võetav maksuprotsent on 20. 4000 × 0,2 = 800 eurot. Kolmas määr on 4000 eurost üle jääv summa ja seega 4600 – 4000 (2. aste) = 600, millelt makstakse tulumaksu 30%. 600 × 0,3 = 180. Sel inimesel jääb siis kätte 400 + (4000 – 800) + (600 – 180) = 4200 eurot (neto). Tegelikuks tulumaksumääraks jääks sel juhul siis (800 + 180) : 5000 × 100 = 19,6%.
Progressiivset maksusüsteemi kutsutakse ka progresseeruvaks maksusüsteemiks ja Eestis astmeliseks tulumaksuks.
Regressiivne maksusüsteem
Lisaks proportsionaalsele ja progresseeruvale maksusüsteemile on olemas ka regressiivne maks. Sel puhul võetakse madala sissetulekuga inimestelt suurem protsent kui kõrge sissetulekuga. Näiteks käibemaks on regressiivne. Oletame, et madala sissetulekuga perekond ja kõrge sissetulekuga perekond ostavad mõlemad 500-eurose külmutuskapi, mille käibemaks on 18 protsenti. Nad mõlemad maksavad 90 eurot käibemaksu. Aga 90 eurot moodustab 2500-eurose sissetulekuga perekonna jaoks 3,6% ja 10 000 sissetulekuga pere jaoks vaid 0,9%. Seega maksab väiksema sissetulekuga pere oma sissetulekust proportsionaalselt rohkem kui suurema sissetulekuga pere, seega on tegemist regressiivse maksuga.