cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juhan Aul
Ta tegeles varakult teaduskirjanduse tõlkimisega, näiteks koos Juhan Karuga (1897–1923) tõlkis ta eesti keelde tähtsa Eduard Strasburgeri botaanikaõpiku ("Botaanika õpperaamat", ilmus 1926).
Tegeles eestlaste kehaparameetrite mõõtmisega, rajas füüsilise antropoloogia uurimisrühma. 1982. aastal ilmus uurimus "Eesti kooliõpilaste antropoloogia". Koos Kalju Paaveri ja Harry Lingiga kirjutas raamatu "Eesti NSV imetajad" (Tallinn, 1957).
Juhan Aul töötas Tartu Ülikooli õppejõuna kuni 1970. aastateni.
RAI
RAI (Radiotelevisione Italiana) on Itaalia avalik-õiguslik televisioon.
Juhan Aul
Pere
Juhan Auli teine naine oli Marie Helene Aul, õpetaja ja Eesti Asutava Kogu liige. Neljas abikaasa oli bioloogiaõppejõud Salme Aul.
Tunnustus
Tema järgi on nimetatud habesääsklane Dasyhelea (Pseudoculiculicoides) auli (Remm, 1962).
RAI
Ajalugu
1934 tehti esimesed katselised telesaated.
3. jaanuaril 1954 hakkas RAI edastama regulaarseid telesaateid. Kaks aastat hiljem oli televisioonisignaaliga kaetud kogu Itaalia territoorium.
Spitak
Spitak on linn Armeenia põhjaosas Lori maakonnas.
Linn sai tugevasti kannatada 1988. aasta maavärinas.
Tööstusspionaaž
Tööstusspionaaž ehk teadus-tehniline luure on riiklike luureasutuste või eraettevõtete luuretegevuse alaliik, mis on suunatud tehnoloogilise ja majandusalase teabe kogumisele, mis parandaks või lihtsustaks infokoguja majanduslikke otsuseid või võimaldaks kokku hoida arenduse ja teaduslike uuringute kulusid. Seaduste ja rahvusvaheliste kokkulepete järgi on võrreldav vargusega.
Teadus-tehniline luure ja tööstusspionaaž Nõukogude Liidus
Nõukogude Liidus hakati tööstusspionaaži aktiivselt kasutama juba 1920. aastail, kuna pärast teadlaste ja inseneride tapmist oli Nõukogude teadus madalseisus, kuid riikliku tasemel hakati tööstusspionaaži kasutama 1926. aastast, kui kohakaasluse alusel 1924. aastal NSV Liidu Kõrgeima Rahvamajandusnõukogu esimeheks määratud Ühendatud Riikliku Poliitvalitsuse ülem Feliks Dzeržinski edastas nõukogude välisluurele korralduse moodustada organisatsioon välismaise teadusarenduse kohta informatsiooni kogumiseks, ning KRMN Sõjalis-tööstusvalitsus töötas välja küsimustiku nõukogude luureasutustele teemade kohta, mis huvitasid nõukogude majandust ja tööstust.
Teadus-tehniline luure ja tööstusspionaaži protsessi olid kaasatud kõik Vene SFNV luure- ja kaubandusorganisatsioonid:
Eriti edukad olid nõukogude luureoperatsioonid riikides, kus oli palju "tööliste ja talupoegade riigile" kaasatundjaid: Prantsusmaal, Itaalias, Saksamaal.
Kuulsamad Nõukogude Liidu tööstusspionaažioperatsioonid
NSV Liidu tööstusspionaaži keskus oli NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asunud Sõjatööstuskomisjon, millele NSV Liidu teadus- ja tööstusasutused esitasid "tellimused" vajaliku teabe hankimiseks välismaalt. STK edastas need KGB, GRU või sotsialismimaade luureteenistustele ning saadud materjalid edastas "tellijatele", kes need juurutas uurimistöödes või tootmisprotsessides, saavutades majandusliku ja ajalise kokkuhoiu. STK-d juhtis 1963. aastast Leonid Smirnov ja pärast tema erruminekut 1985. aastal Juri Masljukov.
Näited
Leedust saadeti 2002. aastal välja tööstusspionaažis süüdistatud Venemaa kodanik Andrei Kubatšov, kes kogus lubamatute meetoditega teavet riigi energeetikaettevõtete, sh erastamisele kuuluvate ettevõtete kohta. Kubatšovil oli pass Hollandi kodaniku Andreo Homeilovi nimele ja ta esitles ennast kord ühe, kord teise nime all. Leedu energeetikaettevõtted olid Venemaa ettevõtete, sh Jukose, Lukoili ja Gazpromi huviorbiidis.
2010. aastal karistati Skandinaavia suurimat lennufirmat SAS aastatel 2002–2004 oma konkurendi, lennufirma Norwegiani kohta konfidentsiaalse informatsiooni kogumise eest (lubamatul viisil Norwegiani kohta Amadeusi registreerimissüsteemi kaudu saadud teavet hankides ning ühelt reisifirma ametnikult Norwegiani ärisaladuste hankimine).
Iirimaa lennukompaniide loend
See on Iirimaa lennukompaniide loend.
Soome lennukompaniide loend
See on Soome lennukompaniide loend.
162
162. aasta
Aastakümned: 110. aastad 120. aastad 130. aastad 140. aastad 150. aastad- 160. aastad - 170. aastad 180. aastad 190. aastad 200. aastad 210. aastad
Aastad: 157 158 159 160 161 - 162 - 163 164 165 166 167
Jõetaguse (Alutaguse)
Jõetaguse on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Mäetaguse valda.
Küla kuulus Jõhvi kihelkonda ja külas oli mõis.
Kalina
Kalina on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Mäetaguse valda.
Külas asuvad Kalina karstiala ja Kalina ohvritamm.
Ryan Giggs
Ryan Giggs (kodanikunimega Ryan Joseph Wilson; sündinud 29. novembril 1973 Cardiffis) on Walesi jalgpallitreener ja endine jalgpallur (vasakpoolkaitsja). 2018. aastast on ta Walesi jalgpallikoondise peatreener.
Ryan Giggs kolis seitsmeaastaselt perega Manchesteri.
Klubikarjäär
Giggs debüteeris Manchester Unitedis 1991. aastal. Ta mängis kogu karjääri Manchester Unitedis ja lõpetas seal jalgpallurikarjääri 2014. aasta mais.
Giggsi nimel on palju Premier League'i rekordeid. Ta on tulnud kõige rohkem kordi Inglismaa meistriks (11 korda). Ta on osalenud 632 mängus, millega on kõige rohkem mänge pidanud väljakumängija. Sealjuures ei ole ta kordagi punast kaarti saanud. Ta on andnud kõige rohkem resultatiivseid sööte (vastavat statistikat peetakse alates 2002). Ta on ainus, kes skoorinud kõigil 19 Premier League'i hooajal, ja üks kahest Sol Campbelli kõrval, kes mänginud igal hooajal. Nende kohtumiste jooksul on ta löönud 110 väravat, millega ta on Manchester Unitedi resultatiivseim ja üldse teine pallur, kes löönud ühe klubi kasuks 100 väravat (esimene oli Matthew Le Tissier).
Ta on ainus jalgpallur, kes värava löönud 11 järjestikusel UEFA Meistrite Liiga hooajal (1996-97 kuni 2006–07). Kokku on ta löönud värava 14 Meistrite Liiga hooajal (see on siiski üksnes klubi rekord). Ta on kõige resultatiivsem Briti saarte mängija Meistrite liigas, ehkki üldarvestuses alles 14. (ilma eelringideta).
Koondisekarjäär
Esimest korda mängis Giggs Walesi jalgpallikoondises 1991, saades klubi kõigi aegade noorimaks koondislaseks. 1998 ületas selle rekordi Ryan Green. Giggs mängis Walesi ridades aastatel 1991–2007 kokku 64 mängu ja lõi neis 12 väravat. Esimese värava Walesi koosseisus lõi ta 31. märtsil 1993 Cardiffis 1994. aasta MM-i kvalifikatsiooniturniiril Belgia jalgpallikoondise vastu 2:0 lõppenud mängus. Ühe korra lõi ta ka kaks väravat: 12. oktoobril 2005 Cardiffis 2006. aasta MM-i kvalifikatsioonis Aserbaidžaani jalgpallikoondise vastu 2:0 lõppenud mängus. Aserbaidžaani vastu lõi ta 3 ja Belgia vastu 2 väravat, ülejäänud väravad eri meeskondadele.
Walesi koondisega Giggs suurt edu ei saavutanud. Parimaks jäi 2004. aasta EM-i kvalifikatsioon, kus Wales oli loositud neljandasse tugevusgruppi, kuid lõpetas selle teisena, edestades teises tugevusgrupis olnud Serbia ja Montenegro jalgpallikoondist (kuigi kaotas mõlemad omavahelised mängud) ja kolmandas tugevusgrupis olnud Soome jalgpallikoondist (viik kodus ja võit võõrsil). Wales oli ainus, kes suutis võita alagrupivõitjat Itaalia jalgpallikoondist. Giggs alustas iga mängu algkoosseisus ja lõi ühe värava (4:0 koduvõidus Aserbaidžaani vastu viimase värava). Wales pääses lisamatšile alagrupis teiseks tulnud meeskondade vahel, kus tema vastu loositi Venemaa jalgpallikoondis. Venemaal tehti 0:0 viik ja Walesis tuli vastu võtta 0:1 kaotus, millega Venemaa kvalifitseerus finaalturniirile.
2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril oli ta Suurbritannia meeskonna kapten.
Kalle Vellevoog
pisi|Kalle Vellevoog 2007. aastal Kalle Vellevoog (sündinud 14. aprill 1963 Tallinn) on eesti arhitekt.
Keskhariduse omandas Kalle Vellevoog Tallinna 37. Keskkoolis aastatel 1970–1981 ning arhitektuurialase kõrghariduse Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi (praegune Eesti Kunstiakadeemia) arhitektuuriteaduskonnas aastatel 1981–1986.
Ryan Giggs
Koondisekarjäär
pisi|Ryan Giggs (2008) pisi|Ryan Giggs (2010)
Kalle Vellevoog
1986–1990 töötas Kalle Vellevoog projekteerimisinstituudi Tsentrosojužprojekt Tallinna filiaalis ning alates 1990. aastast arhitektuuribüroos JVR OÜ.
Ryan Giggs
Isiklikku
Ryan Giggs on 180 cm pikk ja kaalub 68 kg.
Kalle Vellevoog
Kalle Vellevoogi tuntumad tööd on eramuansambel Seedri tänaval Pärnus, korterelamu Kaupmehe tänaval Tallinnas, kortermajade grupp Pähkli tänaval Tallinnas ning pansionaat Seedri tänaval Pärnus. Neid iseloomustab uusfunktsionalistlik vormikeel, hea keskkonnatunnetus ning oskuslik materjalikasutus.
Ryan Giggs
Isiklikku
Giggs abiellus 7. septembril 2007 Stacey Cooke'iga. Neil on kaks last: Liberty Beau (sündinud 2003) ja Zachary Joseph (sündinud 2006).
Liiv-hundihammas
Liiv-hundihammas (Astragalus arenarius) on rohttaim liblikõieliste sugukonnast hundihamba perekonnast.
Kalle Vellevoog
Liikmesus
Kalle Vellevoog on Eesti Arhitektide Liidu liige alates 1990. aastast ning kuulub liidu eestseisusse. Aastatel 1998–2002 oli K. Vellevoog Eesti Arhitektide Liidu esimees ning aastatel 2002–2004 aseesimees.
Dietrich von Galen
Dietrich von Galen (ka Galaw) oli Liivi ordu rüütelvend 15. sajandil.
Peter Konyegwachie
Ta sai sulgkaalus (kuni 57 kg) 1984. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlusel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Meldrick Taylorile (USA). See oli Nigeeria poksijate ja üldse sportlaste esimene hõbemedal kaasaegsetelt olümpiamänguselt.
Ta poksis novembrist 1986 kuni oktoobrini 1990 elukutselisena. Ta osales kokku 16 kohtumisel ning võitis neist 15 (neist 9 nokaudiga) kohtumist ja kaotas 1 (selle nokaudiga) kohtumise.
Otto von Krusenstern
Friedrich Otto Axel von Krusenstern (vene keeles Отто Акселевич фон Крузенштерн; (vkj 21. november) 1880 Peterburi Venemaa keisririik – 9. oktoober 1935 São Paulo, Brasiilia) oli Venemaa keisririigi ja Põhjakorpuse ning Loodearmee sõjaväelane (kindralmajor) ning Klooga mõisnik.
Elulugu
Otto von Krusenstern sündis Klooga mõisniku kindralmajor Axel von Krusensterni (1851–1913) ning vabapreili Marie von Taube (1857–1880) pojana. Tema vend Konstantin von Krusenstern (Константин Акселевич фон Крузенштерн; sündinud 1883) oli samuti Venemaa sõjaväelane.
Otto von Krusenstern asus õppima Paažikorpusse. Tegevteenistusse asus ta 1. septembril 1897. Paažikorpuse lõpetas ta 9. augustil 1899 korneti auastmes ning suunati teenima Ratsaväegrenaderide ihukaitsepolku. 9. augustil 1903 ülendati ta porutšikuks. 1905. aastal lõpetas Otto von Krusenstern Nikolai Kindralstaabi Akadeemia 1. järgu tulemustega. Samal aastal ülendati ta staabikapteniks ja 28. mail nimetati kindralstaabi kapteniks. 1906. aastal lõpetas ta Ohvitseride ratsaväekooli üheaastased kursused. Kohustusliku teenistusaja riviteenistuses läbis Ratsaväegrenaderide ihukaitsepolgus (2. november 1906 – 2. november 1908).
Teenistust Kindralstaabis alustas Otto von Krustenstern 1. kaardiväe ratsadiviisi vanemadjutandina (26. november 1908 – 14. august 1913). 6. detsembril 1911 ülendati Krusenstern alampolkovnikuks. 14. augustist 1913 kuni 19. jaanuarini 1914 oli ta 50. jalaväediviisi staabi vanemadjutant, misjärel oli Peterburi sõjaväeringkonna ja Kaardiväe vägede staabi juures staabi käsundusohvitser.
Võitles Esimeses maailmasõjas ning ülendati 6. detsembril 1914 polkovnikuks. Oli 11. ratsaväediviisi staabiülema kohusetäitja.
Alates 24. detsembrist 1915 oli Krusenstern Kindralstaabi ülema käsutuses ning alates 21. detsembrist 1916 Soome Suurvürstiriigis asuva Suomenlinna kindluse staabiülem.
1918. aastal pärast oktoobrirevolutsiooni ja Soome kodusõja algust saabus Helsingist Eestisse ja asus elama Tallinna.
1919. aasta aprilli lõpul Eesti kaitseväe ülemjuhataja Johan Laidoneri käskkirjaga määrati Põhjakorpuse staabiülemaks, senise Põhjakorpuse staabiülema kohusetäitja Aleksei Vandami asemele (kes keeldus avalikult tunnustamast Eesti iseseisvust).
Põhjakorpuses teenis ülemkortermeistrina (обер-квартирмейстер); alates aprillist 1919 Põhjakorpuse staabiülem, 25. maist 1919 Põhjakorpuse tagalaülem, alates 31. augustist 1919. aastal Loode-Venemaa valitsuse sõjaministri (Nikolai Judenitš) kantseleiülem, alates 3. detsembrist 1919 Loodearmee staabi reservis. Ülendati 25. mail 1919 kindralmajoriks.
Pärast kindral Nikolai Judenitši väljaastumist Loode-Venemaa valitsusest 3. detsembril 1919 arvati Otto von Krustenstern reservi. Pärast Tartu rahulepingu sõlmimist ja Loodearmee laialisaatmist jäi Otto von Krustenstern elama Eestisse, kust ta aga 1930. aastail sõitis Brasiiliasse, kus 1935. aastal Sao Paulos ka suri.
Perekond
Friedrich Otto Axel von Krustenstern abiellus 1918. aastal Anna Pauline Alexandra von Grünewaldtiga. Abielust sündis 1923. aastal poeg Otto Axel Theodor Pankratius von Krustenstern. Poeg Georg von Krusenstjern (1899 Peterburi – 1989 München) teenis Vabadussõja ajal aastatel 1918–1920 Balti rügemendis ning hiljem ametnikuna Põhja paberi- ja tselluloosivabrikute aktsiaseltsis Tallinnas.
159
159. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 100. aastad 110. aastad 120. aastad 130. aastad 140. aastad - 150. aastad - 160. aastad 170. aastad 180. aastad 190. aastad 200. aastad
Aastad: 154 155 156 157 158 - 159 - 160 161 162 163 164
Wilhelm von Ulrich (1605−1661)
Ta oli 1649. aastast Tartu õuekohtu asepresident, Eestimaa maanõunik, kuningliku Tallinna linnusekohtu assessor ja president ning Tallinna asehaldur 1652–1659. Tallinna asehaldurina oli ta kuberneri puudumisel ka Eestimaa kuberneri ametis aastail 1653, 1655 ja 1656–1659.
Ta oli Harjumaal Ruila, Lohu ja Tuhala, Tartumaal Reola ja Toykala mõisa pärushärra ning Laitse ja Ohukotsu härra.
Tema matusetseremoonia toimus 7. jaanuaril 1662 Tallinna Toomkirikus.
Perekond
Wilhelm Ulrichi vanemad olid Brandenburgist pärit Kuramaa hertsog Wilhelm Kettleri sekretär (1600–1607), Rootsi õuenõunik, Riia bürgermeister (1622), sündik ja Tartu õuekohtu asepresident (1631) Johann Ulrich (1572–1642) ja Anna Aldus (1573–1654), kes oli Miitavi pastor Martin Alduse tütar. Tema isale kuulus Kuramaal Kurmale (Kurmalen, Kurmāles muiža), Harjumaal Ruila ja Tartumaal Reola mõis.
Wilhelm Ulrich abiellus 27. jaanuaril 1634 Tallinnas Tuhala mõisa pärijanna Maria von Delwigiga (1610–1657), kes oli Tuhala mõisniku Ewert von Delwigi (surnud 1616) ja Juliane Ekebladi (surnud 1639) tütar. Abielust sündisid:
1658. aastal abiellus ta Margarethe von Lodega (surn.1698), kes oli Kukruse mõisniku Gerhard von Lode (surnud 1659) ja Anna Maria von Treydeni tütar. Abielust sündisid:
Pärast Wilhelm Ulrichi surma abiellus lesk Margarethe 1663. aastal Vasta, Tuhala ja Saha mõisa pärushärra Hans von Wrangelliga (1626–1691), kes oli ka Rootsi kammerhärra (1653), meeskohtu-assessor (1660), Östgöta rügemendi ooberst (1667) ja maanõunik (1674). Temaga sai Ulrichi lesk 3 poega ja 4 tütart.
Bergeni toomkirik
Bergeni toomkirik (ka Bergeni katedraal) on kirik Norras Bergenis. Bergeni toomkirik on Bjørgvini piiskopkonna peakirik. Bergeni toomkirikut on esmamainitud seoses 1181. aasta sündmustega.
Ajalugu
Algselt kasutati pühale Olavile pühitsetud väikest kirikut ilmselt kohaliku kihelkonnakirikuna. Kuningas Sverre saaga kohaselt leidis 1181. aastal kirikus varju kuningas Sverre Sigurdsson.
Metsküla (Alutaguse)
Metsküla on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Mäetaguse valda.
Bergeni toomkirik
Ajalugu
13. sajandi alguses anti kirik lähedal asunud Frantsisklaste mungakloostri käsutusse. Frantsisklaste kirik põles 1248. ja 1270. aastal. Pärast viimast tulekahju toetas kuningas Magnus Lagabøte heldelt kiriku taastamist. Pärimuse kohaselt maeti kuningas pärast surma sellesse kirikusse, kuid tema haua asukohta pole suudetud kindlaks teha.
1463. aastal põles kirik uuesti, kuid seda ei taastatud täielikult enne 1550. aastaid.
1537. aastal viidi Taanis ja Norras läbi reformatsioon ning Bergeni Püha Olavi kirikust sai Bjørgvini piiskopkonna toomkirik. Vastset toomkirikut parandati ja laiendati ning sinna paigaldati Bremenist toodud orel.
Bergeni toomkirik põles uuesti 1623. ja 1640. aastal. 1623. aasta tulekahju järel sai kirik tänapäevani säilinud põhikuju.
Aastail 1624–1903 asus toomkiriku tornis vahimees, kelle ülesandeks oli märgata tulekahjusid. Kirikutornis asusid ka tulekustutamiseks vajalikud vahendid.
1665. aastal sai kirikutorn tabamuse suurtükist. Suurtükikuul asub siiani tornimüüris.
1880. aastatel Christian Christie juhtimisel toimunud taastamistööde käigus eemaldati kiriku rokokoosisustus ning kirikule anti tagasi tema keskaegne ilme.
Bengt Snivil
Bengt Folkesson, enam tuntud nime all Bengt Snivil või Bengt Snivel, oli Rootsi kõrgaadlik Folkungide suguvõsast, kes elas 12. sajandil.
Taani kroonikakirjutaja Saxo Grammaticuse andmetel oli Bengt Snivil Folke Paksu ja Taani printsessi Ingegärd Knutsdotteri poeg.
Léopold I
Tema täisnimi oli Leopold Georg Christian Friedrich (prantsuse keeles Léopold-Georges-Chrétien-Frédéric, flaami keeles Leopold Joris Christiaan Frederik). Ta oli Saksi-Coburg-Saalfeldi hertsogi Franz Friedrichi (1750–1806) ja krahvinna Auguste Reuss-Ebersdorfi (1757–1831) noorim poeg.
Liivakünka
Liivakünka on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas.
Léopold I
1795. aastal määrati Léopold I viieaastaselt Venemaa Izmailovski keiserliku polgu polkovnikuks ja 1802 kindraliks. Kui Napoleon 1806 okupeeris Saksi-Coburgi hertsogiriigi, siis läks Léopold I Pariisi. Napoleon pakkus talle adjutandi kohta, kuid ta keeldus. Hiljem tegi ta kampaaniat Napoleoni vastu. 1815 määrati Léopold I armee ülemjuhatajaks.
Aspindza
2014. aastal oli Aspindza elanike arv 2793.
Léopold I
2. mail 1816 abiellus ta printsess Charlotte Augustaga (1796–1817), kes oli Inglise printsregendi, hilisema kuninga George IV ainus seaduslik tütar ja seetõttu Inglise troonipärija. 5. novembril 1817 sündis printsessil surnud poeg ja ta ise suri järgmisel päeval.
Liivakünka
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Mäetaguse valda.
Léopold I
2. juulil 1829 abiellus Léopold I näitleja Caroline Baueriga, kes oli Léopold I nõuniku nõbu ja kes määrati Montgomery krahvinnaks. Selle abielu seaduslikkus on kaheldav, sest see oli omavaheline abieluleping ilma religioosse või avaliku tseremooniata. Abielu lõppes kuuldavasti 1831. aastal.
Kui Kreekast sai 1830 kuningriik, pakuti valitsejakohta Léopold I-le, kuid ta loobus sellest. Kui Belgia kinnitas oma iseseisvust Hollandist 4. oktoobril 1830, palus Belgia Kongress hakata Léopold I äsja moodustatud riigi kuningaks. Ta astus ametisse Belgia Kuningapalees 21. juulil 1831. Sellest päevast sai Belgia iseseisvuspäev.
9. augustil 1832 abiellus Léopold I Prantsusmaa kuninga Louis-Philippe I tütre printsess Louise-Marie Thérèse Charlotte Isabelle d'Orléansiga (3. aprill 1812 – 11. oktoober 1850). Neil oli neli last:
Kuningal oli oma armukese Arcadia Claret'ga veel kaks poega: parun Georg Eppinghoven (1849–1904) ja Arthur Eppinghoven (1852–1940).
5. mail 1835 sai teoks üks Léopold I unistustest: avati esimene Euroopa raudteeliin Brüsseli ja Mecheleni vahel.
Léopold I suri 10. detsembril 1865 Laekenis. Ta maeti Jumalaema kiriku kuninglikku võlvkambrisse Laekeni surnuaias.
160
160. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 110. aastad 120. aastad 130. aastad 140. aastad 150. aastad- 160. aastad - 170. aastad 180. aastad 190. aastad 200. aastad 210. aastad
Aastad: 155 156 157 158 159 - 160 - 161 162 163 164 165
Izmailovo kaardiväepolk
Izmailovo kaardiväe jalaväepolk (vene keeles Измайловский гвардейский полк) oli Venemaa keisrinna Anna Ivanovna poolt 1730. aastal loodud sõjaväeosa.
Izmailovo kaardiväepolk loodi vastukaaluna Peeter I poolt loodud Preobraženskoje ja Semjonovskoje polgule, kelle ohvitserid ja juhtkond hakkasid pärast Peeter I surma osalema õukonnaintriigides ning osalesid ka paleepööretes.
Mäžit Gafuri
Mäžit Gafuri (baškiiri keeles Мәжит Ғафури; 8. juuli / 20. juuli 1880 Zilim-Karanovo Ufa kubermang – 28. oktoober 1934 Ufa) oli baškiiri ja tatari kirjanik.
Izmailovo kaardiväepolk
Izmailovo kaardiväepolgu eripäraks loomisel oli selle suur baltisaksa osakaal ohvitserkonnas, kes olid lojaalsed keisrinna Anna Ivanovnale.
Mäžit Gafuri
Ta on baškiiri ja tatari kirjanduse ja poeesia klassik, folklorist ja dramaturg.
Izmailovo kaardiväepolk
1730. aasta 31. detsembril moodustas Anna Ivanovna veel Ratsaväe ihukaitsepolgu (Лейб-Гвардии Конный полк); sealgi mängisid juhtivat rolli baltisaksa päritolu ohvitserid.
Tusti (Viljandi)
Tusti on küla Viljandimaal Viljandi vallas, Tänassilma jõe põhjapoolsel kaldal
Izmailovo kaardiväepolk
Kuulsamaid Izmailovo polgus teeninud sõjaväelasi:
Mäžit Gafuri
Ta sündis aastal 1880 Zilim-Karanovo külas Sterlitamaki maakonnas Ufa kubermangus (praeguse haldusjaotuse järgi Gafuriiski rajoonis Baškortostanis) kooliõpetaja perekonnas viienda lapsena. Algõpetuse sai ta oma isa käest. Aastal 1893 saatis isa ta õppima naaberkülla Utjaševosse koraanikooli. Sama aasta detsembris isa suri, pool aastat hiljem suri ka ema; kuid seoses vanemate surmaga ei kadunud tal õpihimu. Aastal 1896 üritas ta õppima asuda Ufasse Gusmania medresesse, kuid see jäi katki vaid majanduslikel põhjustel. Aastatel 1898–1904 õppis ta Troitskis Rasulia medreses Zaynulla Rasulevi õpilasena. Aastatel 1904–1906 õppis ta Kaasanis Muhammadia medreses, aastatel 1906–1908 õppis ta Ufas Galia medreses.
Isiklikku
Ta oli abielus ja tal on kaks poega. Tema pojapoeg Raif Gafuri on astrofüüsik.
Harry Ling
Harry Ling (18. veebruar 1928 – 16. aprill 1984) oli eesti zooloog (terioloog) ning jahindusteadlane, koos Juhan Auli ja Kalju Paaveriga raamatu "Eesti NSV imetajad" autor.
Ta lõpetas aastal 1947 Tallinna 10. Keskkooli ja aastal 1952 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogina.
Tusti (Viljandi)
Küla asub Viljandist 11 km ida pool. Külas asub kaitsealune Tusti metsapark ja lõunapiiril voolab Tänassilma jõgi. Külast voolab läbi Teraseoja, millele on paisutatud Tusti paisjärv ja mis suubub lõunapiiril Tänassilma jõkke. Külast voolab läbi Tusti oja, mis suubub kirdepiiril Tänassilma jõkke. Külas asub Puujala mets, millest saab alguse Kõveroja.
Harry Ling
Ta oli Eesti Jahimeeste Seltsi asutajaid 1967. aastal.
Isiklikku
Ta oli abielus ornitoloog Ruth Lingiga.
Tusti (Viljandi)
Aastal 2008 loodi MTÜ Tusti, mille eesmärk on arendada Tusti küla elu.
Kuni 2013. aastani kuulus küla Viiratsi valda.
Külas asus Tusti mõis.
Prenzlauer Berg
Asukoht
Prenzlauer Bergi linnaosa kuulub Kirde-Berliinis asuva Pankow' rajooni alla ning piirneb läänes ja edelas Mitte rajooniga, lõunas Friedrichshain-Kreuzbergi rajooniga, idas Lichtenbergi rajooniga ning põhjas Weißensee ja Pankow' linnaosaga.
Nikkel
Nikkel (sümbol Ni) on ferromagnetiline keemiline element järjekorranumbriga 28. Nikkel on värvuselt hõbevalge läikiv metall kerge kuldse varjundiga. Niklil on viis stabiilset isotoopi massiarvudega 58, 60, 61, 62 ja 64.
Prenzlauer Berg
Asukoht
Linnaosa kõrgeim punkt on 91 meetrit üle merepinna ja see asub Volkspark Prenzlauer Bergi pargis. Kõrgendik tekkis pärast Teist maailmasõda, kui Berliini kesklinnast ja lähiümbrusest pärit sõjapurustuste tulemusel tekkinud prahi kogumiskohale rajati haljasala.
Ainsad rohealad linnaosas on Volkspark Prenzlauer Berg ja Thälmannpark.
Nikkel
Nikli tihedus normaaltingimustel on 8,9 g/cm3. Nikli sulamistemperatuur on 1455 °C ja keemistemperatuur 2913 °C.
Tähtsamad niklisulamid on nikroom (nikkel + kroom), melhior (vask + nikkel), invar (raud + nikkel) ja platiniit (raud + nikkel).
Prenzlauer Berg
Linnaosa üldilme
pisi|Vaade Prenzlauer Bergile Prenzlauer Bergi iseloomustab vanemate hoonete rohkus ning suurem osa majadest pärineb 20. sajandi algusest (ehitatud 1889–1905). Üle 80% linnaosa elumajadest on rajatud enne 1948. aastat. Vanim maja pärineb aastast 1848 ning asub aadressil Kastanienallee 77. Võrreldes teiste Berliini piirkondadega sai Prenzlauer Bergi hoonestus Teises maailmasõjas suhteliselt vähe kannatada. Saksa DV perioodil oli linnaosa hooletusse jäetud ning viimased varemed kadusid seal tänavapildist alles 1970. aastate alguses. Pärast Berliini müüri langemist ja Saksamaade taasühendamist taastati paljud lagunevad hooned.
Praegu moodustab Prenzlauer Berg peaaegu tervikuna ühtse ajaloolise hoonestusega piirkonna. Enam kui 300 hoonet on võetud ajalooliste mälestusmärkidena kaitse alla, sealhulgas näiteks Oderberger Straße ujula ning pruulikojad Milastraßel ja Knaackstraßel. Linnaosa keskosa iseloomustavad rohked kohvikud ja baarid. Tüüpilist Berliini kööki pakkuvad kohad on peamiselt Kastanienalleel Kollowitzplatzi ja Helmholtzplatzi ümbruses. Ööelu on keskendunud Eberswalder Straße metroojaama ümbrusse Schönhauser Allee, Danziger Straße, Eberswalder Straße, Kastanienallee ja Pappelallee ristumiskohtadesse. Piirkond on tuntuks saanud nimega Ecke Schönhauser (Schönhauseri nurk).
Nikkel
Nikkel on toatemperatuuril keemiliselt püsiv. Õhuhapnikuga kokkupuutel moodustub nikli pinnale aja jooksul oksiidi kiht, mis kaitseb metalli edasise oksüdeerumise eest.
Prenzlauer Berg
Linnaosa üldilme
pisi|püsti|Paksu Hermanni nime kandev veetorn Prenzlauer Bergil Linnaplaneeringu seisukohast on piirkond suhteliselt ühtne. Peamiselt on tegemist viiekorruseliste, suletud kvartalitena ehitatud elumajadega. Kuna krundid on enamalt jaolt väga suured, on kvartalid paljudel juhtudel samuti suured ning ulatuslike siseaedadega. Kohati ulatuvad kvartalite ümbermõõdud enam kui kilomeetrini.
Linnaosas on kokku 8169 hoonet 5,5 miljoni ruutmeetri eluruumipinnaga (31. detsembri 200? seisuga). Prenzlauer Bergil on 88 544 korterit. Hoonetest vaid 195 on ühe või kahe korteriga, suurem osa majadest on 30–40 korteriga ehitised. Korterid on keskmiselt 62,7 ruutmeetri suurused, mis on üks väiksemaid näitajaid Berliini linnas. Üürihinnad seevastu on kõrgemad kui Berliinis keskmiselt, näiteks Kollowitzplatzi ümbruses enam kui 20% keskmisest kõrgemad.
Nikkel
Massi järgi on nikkel Maal kuues element raua, hapniku, räni, magneesiumi ja väävli järel ning moodustab 1,8% Maa massist. Samas on nikkel koos rauaga koondunud Maa tuuma, maakoores leidub teda vähem.
Prenzlauer Berg
Linnaosa üldilme
Prenzlauer Bergil on mitu suurt kirikut, neist tuntuim on Gethsemane kirik Strandgarder Straßel. Saksamaa suurim sünagoog asub Rykesraßel. 1904. aastal valminud sünagoog pääses kristalliöö rüüstamistest 1938. aastal, sest seda ümbritsevad tihedalt elumajad. Sünagoog võõrandati 1940. aastal ning taasavati teenistusteks 1945. aastal. 1827. aastal Schönhauser Alleel avatud juudi surnuaias on enam kui 22 500 hauda ning 750 perekondlikku hauakambrit.
Prenzlauer Bergi sümboliks on Paksu Hermanni hüüdnime kandev veetorn Rykestraße ja Knaackstraße nurgal. 1877. aastal rajatud ehitis oli esimene veetorn Berliinis. Silmapaistvamatest ehitistest väärib veel mainimist 1987. aastal avatud planetaariumihoone (Zeiss-Großplanetarium) Prenzlauer Alleel.
Linnaosa lääneosas asub Mauerpark (Müüripark), mis tekkis, kui Nordkreuzi ja Bernauer Straße vahele ehitatud Berliini müür blokeeris ära kunagise kaubajaama. 40 aastat kasutuna seisnud pinnal on nüüd roheala.
Elanikkond
Prenzlauer Berg on üks suurema asustustihedusega piirkondi Berliinis (keskmiselt 13 298 inimest ruutkilomeetril), seejuures mõnes kohas, näiteks Helmholtzplatzi ümbruses, on asustustihedus koguni üle 25 000 inimese ruutkilomeetri kohta.
Nikkel
Levik
pisi|[[Garnieriit on üks tuntumaid niklimineraale]] Nikkel on maakoores keskmise levikuga element. On teada ligi 50 niklimineraali, neist olulisemad on sulfiidsed ühendid, näiteks pentlandiit (FeNi)9S8, milleriit NiS, aga ka mõned silikaatsed mineraalid, näiteks garnieriit (Ni,Mg)6Si4O10(OH)8. Niklit toodetakse eelkõige sulfiidseist vask-nikkelmaakidest (Kanadas, Austraalias ja Lõuna-Aafrikas) või silikaatsest toormest (Uus-Kaledoonias, Kuubal, Filipiinidel, Indoneesias jm). Üldvarusid maismaal hinnatakse 70 miljonile tonnile.
Prenzlauer Berg
Elanikkond
Linnaosas sotsiaalstruktuur on kiiresti muutumas. Algupärane töölismiljöö ning ka hiljem kujunenud alternatiivkultuuri piirkonna imidž on taandumas üha lisanduva keskklassi ees. Aastas kolitakse linnaossa või linnaosast ära umbes 40 000 korral. 80% Prenzlauer Bergi elanikkonnast on vahetunud alates linnaosa elanikkonna struktuuri muutuse algusest. Alates 1990. aastate algusest on kahekordistunud kõrgharidusega elanike arv. Kõige kallimates piirkondades Kollowitzplatzi ja Helmholtzplatzi ümbruses on kolm neljandikku täiskasvanud elanikest kõrgharidusega. 1990. aastate alguses oli Prenzlauer Bergi elanike keskmine sissetulek 20% Ida-Berliini keskmisest madalam, kuid praeguseks on see 5% Berliini keskmisest kõrgem. Töötuid elab linnaosas 8,6%, mis on umbes protsendi võrra vähem kui Berliinis keskmiselt.
Nikkel
Avastamine ja nimetus
Nikkel oli sulameis (vase ja tsingiga) kasutusel juba Vana-Hiinas üle viie tuhande aasta tagasi. Puhtal kujul avastas ja eraldas nikli rootsi mineraloog Axel Fredrik Cronstedt Rootsi looduslikust nikkelarseniidist NiAs 1751. aastal. Seda mineraali tunti juba palju varem saksakeelse nime Kupfernickel all ja seostati kiusliku Saksi mäevaimuga (ligikaudses tõlkes on Kupfernickel "vana Nicki vask"), kes ei lase sellest maagist vaske sulatada. Tegelik põhjus seisnes asjaolus, et Kupfernickel (praeguse nimetusega nikoliit või nikeliin) oli väliselt väga sarnane vasemaagiga, mille koostis on Cu2O (mõlemad mineraalid on ühesugust punast värvi).
Prenzlauer Berg
Elanikkond
Prenzlauer Bergi elanikkond on vanuseliselt suhteliselt noor. Eelkõige inimesi vanuses 20–44 eluaastat on linnaosas teiste piirkondadega võrreldes rohkem. Sellest tulenevalt on keskmisest suurem ka alla kolmeaastaste laste osakaal. 49,2% elanikest on 25–45 aastat vanad (Berliinis üldiselt 30,5% ja Saksamaal 27,3%). Samuti on kõrge vallaliste inimeste hulk.
Ajalugu
Prenzlauer Berg kujunes 19. sajandi teisel poolel vastavalt 1862. aastal James Hobrechti loodud plaanile Berliini edasiarendamiseks ning oli kavandatud töölisklassi elupiirkonnaks. Saksa DV perioodil elasid seal peamiselt haritlased, kunstnikud ja tudengid. Pärast Saksamaade taasühinemist on piirkonnas tehtud rohkelt taastamistöid ning kasvanud kinnisvarahinnad on toonud Prenzlauer Bergi osadesse piirkondadesse jõukamat elanikkonda.
Nikkel
Avastamine ja nimetus
Cronstedti avastus ei leidnud kaua aega tunnustust (teadlane suri enne seda 1765. aastal). Puhtamal kujul eraldas nikli rootsi keemik ja metallurg Torbern Bergman 1775. aastal. Füüsikalised omadused määras täpsemalt alles 19. sajandi alguses Jeremias Benjamin Richter.
Saamine
pisi|Elektrolüütiliselt saadud puhas nikkel Nikli saamise tehnoloogia oleneb suuresti kasutatavast toormest. Rakendatakse nii püro- kui ka hüdrometallurgilisi meetmeid. Silikaatsed maagid ei ole rikastatavad (kasutada tuleb kogu maaki). Neid töödeldakse loistamisega ning saadakse ebapuhas ferronikkel. Viimasele lisatakse väävliühendeid (FeS2 või CaSO4) ja puhutakse konverteris läbi raua eemaldamiseks, peenestatakse ja põletatakse ning moodustunud NiO-st redutseeritakse nikkel.
Prenzlauer Berg
Ajalugu
pisi|700px|center|Vaade Prenzlauer Bergile
Nikkel
Saamine
Sulfiidseid vase-niklimaake töödeldakse nende spetsiifikast olenevalt erinevalt. Maagikontsentraatidele lisatakse sageli SiO2 ja allutatakse korduvalt paagutamisele ning sulatamisele (sulfiidid redutseeruvad, tekkiv raudoksiid läheb silikaadi moodustumisel räbu koostisse). Järgneb keerukate sulfiidide (Ni3S2, Cu2S jt) ning metallide (Ni, Cu) segu eraldamine, mis sisaldab sulatamist NaHSO4-ga jt töötlusi. Lõppfaasis eraldatakse nikkel sageli elektrolüüsiga.
Qara Qarayev
Qara Əbülfəz oğlu Qarayev (5. veebruar 1918 Bakuu – 11. veebruar 1982 Bakuu) oli aserbaidžaani helilooja.
Nikkel
Omadused
pisi|[[Nikkeloksiid|Oksüdeerunud nikli pind on värvuselt roheline]] Nikkel on lihtainena hõbevalge, kollaka läikega plastne metall. Ta on hästi töödeldav, kuid juba vähesed lisandid, eriti väävel ja hapnik, halvendavad oluliselt mehaanilisi omadusi ja korrosioonikindlust. Nikkel on ferromagneetik, Curie punkt on 631K. Vee ja õhuniiskuse suhtes on nikkel püsiv. Nikkel-62 (62Ni) aatomituumadel on kõige tugevam tuuma seoseenergia nukleoni kohta. See on suurem kui 56Fe ja 58Fe aatomituumade nukleonidel. Vastavaid raua aatomeid on arvuliselt rohkem kui nikli aatomeid ja on levinud ekslik teave, nagu oleks raua aatomite tuumad on kõige suurema seoseenergiaga nukleoni kohta.
Qara Qarayev
Qarayev kirjutas üle 100 muusikateose, nende seas ballette, oopereid, sümfooniaid ja kammerteoseid.
Nikkel
Ühendid
pisi|Nikli [[korrosioon happevihma toimel]]
Gabon
pisi|Gaboni kaart pisi|Vihmamets Gabonis Gabon on riik Kesk-Aafrika läänerannikul. Riik piirneb põhjas Kameruni ja Ekvatoriaal-Guineaga ning idas ja lõunas Kongo Vabariigiga. Läänes piirneb Gabon Atlandi ookeaniga.
Nikkel
Soolad ja hüdroksiidid
Nikli kõige laialdasemalt kasutatavad ühendid on vees lahustuvad Ni(II) soolad. Nad esinevad enamasti sinakasroheliste või roheliste kristallhüdraatidena, levinumad soolad on kloriid, sulfaat ja nitraat, vastavalt NiCl2•6H2O, NiSO4•7H2O ja Ni(NO3)2•6H2O. Soolade lahustumisel tekib sinakasroheline lahus (Ni2+-iooni värvus). Leeliste toimel Ni(II) soolade lahustele moodustub Ni(OH)2 roheka värvusega sade. Ni(OH)2 oksüdeerumisel (aeglaselt õhus, kiiremini oksüdeerijate, nt H2O2 või Br2 toimel) tekib must kristalne nikkel(III)oksiidhüdroksiid NiO(OH).
Oksiidid
Nikli binaarsetest oksiididest esineb vaid üks ühend – nikkelmonooksiid NiOx (x ~ 1). See aine leidub ka looduses (mineraal bunseniit), olenevalt saamistingimustest esineb α- ja β-NiO. NiO värvus võib varieeruda helerohelisest kuni mustani. NiO saadakse nikli kuumutamisel õhus või hapnikus ning Ni(NO3)2, NiCO3 või Ni(OH)2 termilisel lagunemisel. NiO kasutatakse Ni(II) soolade ja katalüsaatorite, klaasipigmentide ning glasuuride saamiseks. Üle 1230 °C algab NiO dissotsiatsioon (tekib Ni ja O2). NiO moodustab kaksikoksiide teiste metallioksiididega (nt. BaNiO2).
Valma
Kuni 2013. aastani kuulus küla Viiratsi valda.
Nikkel
Tootmine ja kasutamine
pisi|Puhtast niklist valmistatud mündid Nikli aastane toodang on umbes miljon tonni. Osa niklist toodetakse ferroniklina (sulam rauaga, mida saab kasutada teiste niklisulamite saamisel).
Valma
Valma asub Võrtsjärve loodekaldal, Tartu – Viljandi – Kilingi-Nõmme maantee ääres 25 km kaugusel Viljandist ning 55 km kaugusel Tartust.
Külast voolab läbi Tänassilma jõgi.
Aegviidu kirik
pisi|Aegviidu kirik
Nikkel
Tootmine ja kasutamine
Suur osa niklitoodangust kasutatakse ära niihästi raua- kui ka värviliste metallide sulamite tootmiseks. Metallide kaitseks korrosiooni vastu kasutatakse ka elektrolüütilist nikeldamist. Mõni protsent nikli toodangust kasutatakse katalüsaatorite saamiseks, mida rakendatakse sünteesikeemias ja toiduainetööstuses (margariini tootmisel vedelrasvades nende katalüütilisel hüdrogeenimisel). Põhilised niklitootjad on Venemaa, Kanada, Uus-Kaledoonia ja Austraalia.
Valma
Esimene teade Valmast on aastast 1584 (Walmabe). 1624. aastal kuulus küla (Walma) Viljandi mõisale.
Valma asulakoht
Valma lõunaservas Võrtsjärve eenduval Saba nurgal on neoliitikumi asulakoht aastast 3000 eKr. Arheoloogilised kaevamised toimusid 1950 ja 1953–1955 Lembit Jaanitsa juhendamisel. Leidudest suurim oli haud, milles oli protolaponoidset tüüpi mehe ja naise luustik. Mehe luustiku järgi rekonstrueeris Mihhail Gerassimov Valma mehe büsti.
Gabon
Gabon on väikese rahvaarvuga hõredalt asustatud riik. Suurem osa elanikest on bantud. Linnaelanike osakaal rahvastikus on umbes 87%.
Nikkel
Bioloogiline roll
Suurem osa organismi jõudnud niklist eemaldatakse neerude kaudu. Nikkel on suures koguses toksiline.
Niklit sisaldab näiteks ensüüm ureaas, mis katalüüsib karbamiidi ehk uurea lagunemist.
Valma
Valma asulakoht
Valma külavanemad
Gabon
Nimi
Riigi ametlik nimi on prantsuse keeles République gabonaise, lühemalt Gabon. Eestikeelne ametlik nimi on Gaboni Vabariik. Nimi on tuletatud riigi portugalikeelsest nimest Gabão, mis tähendab keepi. Selle nime panid 15. sajandil Komo jõe suudmesse jõudnud portugallased, sest jõe estuaar meenutas neile kujult keepi.
Asend, piir ja suurus
Gabon asub Aafrika keskosa läänerannikul Guinea lahe kaldal. Ekvaator läbib Gaboni peaaegu keskelt. Riik jääb laiuskraadide 3° N ja 4° S vahele.
Piir
Gaboni riigipiiri pikkus on 3261 km. Piiri pikkus Kongo Vabariigiga on 2567 km, Ekvatoriaal-Guineaga 345 km ja Kameruniga 349 km. Rannajoone pikkus on 885 km.
Pindala
Gaboni pindala on 267 667 km². Maismaa pindala on 257 667 km² ja siseveekogude pindala 10 000 km².
Gabon on pindalalt maailma riikide seas 77. kohal.
Loodus
pisi|Gaboni pinnamood Gaboni võib jagada kolmeks regiooniks. Lääneosas piki rannikut paikneb kitsa ribana liivakivile ja jõesetetele moodustunud madalik, mille laius lõuna pool on alates 30 kilomeetrist, põhja pool kohati kuni 160 km. Põhja pool esineb kriidi-, lubjakivi- ja liivakivipaljandeid. Rannikul on palju kitsaid madalaid laguune ja rohkelt mangroove.
Siseosa on mägine, domineerivad enamasti kagu-loodesuunalised 300–800 meetri kõrgused graniitplatood, riigi keskosas kõrgub Chaillu massiiv. Ka üle 1000 meetri kõrguse Chaillu massiivi moodustab graniit. Gaboni loodeosas asuvaid kuni 1000 meetrini ulatuvaid Kristallmägesid eraldab keskosa platoodest Ogooué jõgi, mis voolab kitsas lubjakivisse uuristunud orus.
Riigi idaosa keskel asetsevates dolomiidi- ja lubjakiviformatsioonides leidub sadu koopaid. Teadaolevalt suurima koopa pikkuseks on mõõdetud 2380 meetrit.
Gaboni kõrgeima tipu suhtes ei ole üksmeelt. Tihti nimetatakse kõrgeimaks Chaillu massiivi kuuluvat Iboundji mäge, mille kõrguseks on mõõdetud 1575 meetrit. SRTM-i mõõtmiste tulemusel peetakse aga kõrgeimaks mäeks Gaboni kirdeosas asuvat 1070 meetri kõrgust Bengoué mäge. Samade mõõtmistulemuste põhjal peetakse Chaillu kõrgeimaks tipuks 1020 meetri kõrgust Milondot.
Gaboni ida- ja lõunaosas valitseb kõrgrohusavann. Vihmamets katab kuni 85% territooriumist.
Atlandi ookeanis põhja suunas liikuv Benguela hoovus on Gaboni lõunapoolse rannajoone üsna siledaks lihvinud ja loonud palju leetseljakuid. Lopezi neemest põhja pool hoovuse mõju väheneb ja rannajoon on tunduvalt rohkem liigestatud. Piiriks on umbes Ogooué jõe suue. Sellest põhja pool on sügavamad lahed, estuaarid ja deltad ning Santa Clara ja Lopezi neem. Lõuna poole jäävad laguunid ja mangroovsood.
UNESCO maailmapärandi nimistusse on ainsa Gaboni esindajana kantud Lopé-Okanda ökosüsteem.
Loodusvarad
pisi|Mangaanimaak [[rodokrosiit]] Kõige rikkalikumalt leidub Gabonis naftat, mangaanimaaki ja rauamaaki.
Teadaolevad naftavarud olid 2015. aasta alguses hinnanguliselt 2 miljardit barrelit, maagaasi varud 2014. aasta alguses 28,32 miljardit m³. Gabon on üks maailma suuremaid mangaanitootjaid. Mangaanimaagi varusid on umbes 400 miljonit tonni. Moandast 26 km põhja pool alustati 1961. aastal uraanimaagi kaevandamist. Kaevandatakse ka teemante ja kulda. Gaboni kirdeosas Mékambos ja Bélingas on suured kvaliteetse rauamaagi varud. Rauamaagivarude suuruseks hinnatakse üle 2 miljardi tonni. Kõige suurem maardla on Bélinga piirkonnas, kus on ka kõige väärtuslikum maak, rikkalikud leiukohad on ka riigi edelaosas Milinguis, kaguosas Lobi-Lobis ja loodeosas M’bilanis. Väärispuidu varudeks hinnatakse 100–110 miljonit m³.
Leidub ka tsingi-, plii- ja niklimaaki, boksiiti, fosforiiti ning hõbedat.
Jõed
pisi|Gaboni jõed pisi|[[Ogooué jõgi]] Gaboni jõed on veerohked ja suhteliselt kiirevoolulised. Suurim jõgi on Ogooué, mis saab alguse Kongos, voolab alguses põhja, seejärel lääne suunas ning suubub Lopezi neeme lähedal Atlandi ookeani. Jõe pikkus on umbes 1100 km. Ogooué alamjooks on umbes 400 km ulatuses laevatatav. Ogooué suuremad lisajõed on Okano, Ivindo, Ngounié, Sebe ja Lekoni jõgi. Ivindo ja Ngounié on 80–160 km pikkuses laevatatavad.
Teised suuremad jõed on Komo ja Nyanga.
Järved
Gaboni suurim järv on Onangue'i järv. Väiksemad järved on Cachimba, Asingo, Gome'i ja Anengue'i järv.
Aegviidu kirik
Aegviidu Aleksandri kirik valmis 1895. aasta lõpus.
Arnd von Galen
Arnd von Galen oli Liivimaa ordu rüütelvend 16. sajandi keskpaigas.
Aegviidu kirik
Kirik pühitseti sisse 6. detsembril 1896.
Arnd von Galen
Galeni vanemad olid Dietrich von Galen zu Vellinghausen ja Margaretha von Vollenspit. Nad abiellusid 1515. aastal, seega sündis Arnd pärast seda. Tõenäoliselt sündis ta Dinkeri kirikukihelkonnas Soesti lähedal, kus tema vanemad esialgu elasid. Arndil oli ka mitu venda, neist kolm – Dietrich, Wessel ja Johann – viibisid temaga samal ajal Liivimaal, kuid polnud Liivimaa ordu liikmed. Esimene neist oli aga ordu teenistuses palgasõdurite grupi juhina. Võimalik, et samaaegselt Liivimaa ordus olnud Otmar von Galen oli Arndi onu.
Arnd tuli Liivimaale ja astus Liivimaa ordusse enne 1560. aastat, mil teda on märgitud Riia ordulinnuse kumpanina. Kuid juba enne 1562. aastat, mil Liivimaa ordu likvideeriti, hakkas ta ilmalikuks, sai Poola kuninga Sigismund II Augusti läänimeheks ja abiellus Anna von Tiesenhauseniga. 1571. aastal sai temast Kuramaa hertsogi Gotthard Kettleri vasall. Pärast seda tema kohta teateid pole.
Aegviidu kirik
Lehtse mõisnik Friedrich von Hoyningen-Huene kinkis selle rohkem kui sada aastat tagasi Ambla kogudusele abikirikuks. Tollal oli see puidust puukirik, rikkalike nikerdustega, roosas ja kahe fiaaltipulise nurgatorniga gootiliku läänefassaadiga.
Gabon
Järved
Ranniku ääres on muu hulgas Ndogo, Nkomi ja Iguela laguun.
Aegviidu kirik
Praegune põrandast laeni lakitud puitviimistlusega kirikuruum on 1970. aastate sisekujunduse stiilis. Põhjalik remont tehti aastatel 1971–1974 kohaliku arhitekti Ilo Auriku projekti järgi.
Gabon
Kliima
Gabonis valitseb valdavalt ekvatoriaalne, lõunaosas lähisekvatoriaalne kliima. Aasta ringi on kuum ja niiske. Päeval on alati ligi 30 kraadi sooja. Veidi leevendust toob külm Benguela hoovus.
Kõige kuumem kuu on jaanuar, kui Libreville'is on õhutemperatuur keskmiselt 23–31 °C. Juulis on keskmine õhutemperatuur 20–28 °C.
Juunist septembrini praktiliselt ei saja, ka detsembris ja jaanuaris on vähe sademeid. Ülejäänud kuudel sajab tugevalt. Vihma põhjustab õhuniiskuse kondenseerumine, mis tekib, kui ranniku lähedal saavad kokku põhjasuunaline külm Benguela hoovus ja lõunasuunaline soe Guinea hoovus. Libreville'is on aasta keskmine sademete hulk üle 2500 mm, ranniku põhjaosas aga umbes 3800 mm.
Taimed
Gaboni taimestik on lopsakas ja mitmekesine. Üle 80% territooriumist katab ekvatoriaalne vihmamets. Esindatud on üle 5000 taimeliigi, millest umbes 10% on Gaboni endeemid. Taimed kasvavad äärmiselt kiiresti. Hõredamas metsas kõrguvad kuni 60 meetri kõrgused puud. Tüved on tihedalt ronitaimedesse mähkunud. Puid on umbes 300 liiki. Rannikul on mangroovid ja merekaldale omased taimed, muu hulgas laiuvad papüüruseväljad.
Levinuim puu on okuumea, millelt saadav väärispuit (okumee) on traditsiooniliselt olnud üks Gaboni ekspordiartikleid. Levinud on ka pisarapuu Dacryodes buettneri (ozigo),, angoola ilombapuu, tiivuline lofiira, tiiger-loovoa, kuldpuu ning mitmesugused tiibviljaku ja sebrapuu liigid.
Aegviidu kirik
Tänapäeval on EELK Aegviidu Aleksandri koguduse kiriku aadress Mäe 3, Aegviidu alev, Harju maakond. Kirik kuulub EELK Järva praostkonda.
Gabon
Taimed
Alles 1987. aastal avastati ohustatud endeemne koolaliik Cola lizae.
Rohkema liikide arvuga on esindatud kaunviljalised, madaralised, koerakoolulised, kilejalalised, karusõralised, annoonalised, korvõielised, sõnajalalised, piimalillelised ja käpalised.
Gaboni endeemid on teiste seas Pseudohydrosme, käpalised Veyretella flabellata ja Veyretella hetaerioides, Sirdavidia solannona, Trachystigma, Gabonius, Neochevalierodendron, Iridosma, Pseudartabotrys, Peripeplus, Bizonula, mugulleht Bulbophyllum pauwelsianum, titaanjuur Amorphophallus canaliculatus, begoonia Begonia ferramica, liblikõieline Berlinia razzifera, kostus Costus loangensis, Dichapetalum neglectum, Amphiblemma hallei, Calvoa maculata ja Monanthotaxis paniculata.
Aastal 2001 tuvastati 78 ohustatud taimeliiki.
Loomad
pisi|[[Sitatunga]] pisi|Metsaelevandid Ivindo rahvuspargis Gaboni loomariiki iseloomustab suur liigirohkus. Gabon on üks loomarikkamaid riike. Kohatud on paarsada liiki imetajaid.
Esindatud on drillid, mandrillid, šimpansid, gorillad, udrastenrekid, metsaelevandid, lõvid, antiloobid, kahvripühvlid, sitatungad, pantrid, krokodillid, jõesead, dukerid, vaalad, jõehobud. Gabonis elab maailma suurim rannikugorilla populatsioon.
Aastal 2001 tehtud uurimusest selgus, et ohustatud seisundis on 12 imetajaliiki, neli linnuliiki ja kaks roomajaliiki.
Gabonis elavad endeemsed primaadid pärdiklane Cercopithecus solatus ja galaagolane Sciurocheirus makandensis.
Linnud
Linde on vähemalt 777 liiki, nende seas on 26 ohustatud liiki, sealhulgas kaneelpart, põhja-kroonkurg ja aafrika mustmerisk. Levinud on muu hulgas värvulised, kurvitsalised, pelikanilised, haukalised, siniraalised ja rähnilised.
Gaboni endeem on rästaslane Stiphrornis pyrrholaemus.
Roomajad ja kahepaiksed
Roomajaid on umbes 130 liiki ja kahepaikseid umbes 35 liiki. Esindatud on aafrikarästikud, niiluse krokodillid, kolmküüniskrokodillid ja rüükrokodillid, püütonid, munamaod.
Endeemsed roomajad on pimemadulane Letheobia pauwelsi, skink Chabanaudia boulengeri ja taandurilised Cynisca bifrontalis ja Cynisca haughi.
Endeemsed kahepaiksed on Leptopelis crystallinoron, Werneria iboundji, Hymenochirus feae, Leptodactylodon blanci, Hyperolius chabanaudi ja arvatavasti ka Phrynobatrachus ogoensis.
Selgrootud
Endeemsed putukad on liblikad Bebearia faraveli ja Euphaedra abri, siidiuss Orthogonioptilum fang, Schaeferiana incompleta, põrnikas Augosoma hippocrates, siklane Acutandra noellae, jooksiklane Procletus gabunensis, sipelgad Simopone occulta ja Acropyga bakwele, eristiivaline Palpopleura albifrons ja taolistiivaline Africocypha varicolor.
Teised endeemsed selgrootud on mageveetigu Hydrobia gabonensis, teod Achatina vignoniana ja Thapsia wieringai, tarantel Heterothele gabonensis. Lehterämbliklane Agelena consociata elab kuni 1000-isendilises koosluses. Hiljuti on avastatud endeemsed meriteod Turbonilla krakstadi, Turbonilla anselmopenasi ja Turbonilla iseborae.
Kalad
Kalu on üle 100 liigi.
Gaboni endeemid on mageveekalad kirevahvenlased Parananochromis ornatus, Parananochromis gabonicus ja Chromidotilapia mrac; Procatopus websteri, Aphyosemion aureum, Hypsopanchax catenatus, Plataplochilus loemensis, Epiplatys huberi, Brycinus bartoni, kiiruimsed Cryptomyrus, Paramormyrops longicaudatus ja Stomatorhinus ivindoensis, sägalised Chrysichthys ogooensis, Synodontis acanthoperca ja Atopodontus.
Looduskaitse
Kaitsealad hõlmavad 11% Gaboni territooriumist. Aastal 2002 loodi 13 rahvusparki. Lisaks on loodusreservaadid, kus jahipidamine on keelatud.
Riigi keskosas asuv Lopé rahvuspark asutati loodusreservaadina 1946. aastal. Rahvuspark koos lähedalasuvate arheoloogiamälestistega on arvatud UNESCO maailmapärandi nimistusse.