cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Euro Truck Simulator 2
Hinnangud
Väikseima hinnanguskoori, see on 7/10, on andnud mängule Joachim Froholt Norra videomängumeedia keskkonnas Gamer.no. Froholtki väljendab oma üllatust mängu meeldivuses, kui ta oli alustanud "Euro Truck Simulator 2" mängimist halva eelarvamusega simulatsioonimängude suhtes. Kriitikana toob Froholt esile, et kuigi mängus on palju liikumisruumi, soovinuks ta seda veel rohkem, näiteks võimalust Skandinaavias ja kogu Prantsusmaal ringi sõita (mõlemad on lisapakkidega lisatud). Lisaks kritiseerib Froholt veel puudujääke tehisintellektis ja mängu füüsikas, nagu kahju visuaalsuse puudumine.
2012. aasta lõpus nimetas PC Gamer "Euro Truck Simulator 2" aasta simulatsioonimänguks. 2016. aastal kuulutati Steamis välja Steam Awards, mille käigus said keskkonna kasutajad valida kõikide mängude hulgast nominente tavapäratute nimedega kategooriatesse. Kui nominendid kuulutati välja, tuli valida võitja igas kategoorias. "Euro Truck Simulator 2" võitis kategooriates "Sit Back and Relax" ja "I Thought This Game Was Cool Before It Won An Award". 2018. aastal nomineeriti Steam Awardsil "Euro Truck Simulator 2" auhinnale "Most Fun With A Machine", kuid võidu sai tookord "Rocket League".
Maurice Leblanc
Maurice-Marie-Émile Leblanc (11. detsember 1864 – 6. november 1941) oli prantsuse ajakirjanik ja kirjanik.
Lisaks tegutseb tema kriminaalromaanides eradetektiiv Jim Barnett. Maurice Leblanci loomingut on mõjutanud Gustave Flaubert, kes oli ka Leblancide perekonnatuttav, ja Guy de Maupassanti teosed.
Maurice Leblanc sai 1912. aastal kõrgeima Prantsuse riikliku autasu Auleegioni ordeni (Ordre national de la Légion d'honneur).
Elulugu
Maurice Leblanc sündis 1864. aastal Normandia ajaloolises pealinnas Rouenis Itaaliast sisserännanu perekonnas. Poisi ema Blance Brohy suri 1885. Hariduse omandas Maurice sünnilinnas Lycée Pierre Corneille's. Pärast kooli lõpetamist siirdus ta Pariisi, kus tegutses ajakirjanikuna. Enne Teist maailmasõda elas kirjanik Pariisi eeslinnas Passys suure aiaga ümbritsetud majas. Suvekuud veetis Leblanc Normandia rannikul Honfleuri sadamalinnas. Saksa okupatsiooni ajal põgeneti koos perekonnaga Lõuna-Prantsusmaale Hispaania piiri lähistele Perpignan' linna, kus Maurice Leblanc ka suri 76-aastaselt. Kirjaniku haud asub Montparnasse'i kalmistul.
Teosed eesti keeles
pisi|Étretat'is asub Maurice Leblanci nime kandev promenaad.
Vladimir Holod
Vladimir Holod (vene Владимир Николаевич Холод; sündinud 13. märtsil 1976) on Eesti õigeusu vaimulik.
Ta lõpetas 2014. aastal kaugõppes bakalaureusekraadiga Peterburi Vaimuliku Akadeemia.
Ta pühitseti 23. märtsil 2014 diakoniks ja 29. mail 2014 preestriks.
Septembrist 2015 on ta Loksa Kroonlinna Püha Joanni koguduse esipreester, enne seda töötas ta samas koguduses teise preestrina.
Tropidophis
Tropidophis on maoperekond.
Klassifikatsioon
Perekond Tropidophis on roomajate andmebaasis ülemsugukonda klassifitseerimata (incertae sedis). Perekonda klassifitseeritakse järgmised maoliigid :
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Tropidophis seisuga 15.11.2013.
Sabiha Gökçeni rahvusvaheline lennujaam
pisi|243x243px|Pegasus Airlinesi lennukid lennujaamas Sabiha Gökçeni rahvusvaheline lennujaam (IATA: SAW, ICAO: LTFJ) on üks kahest rahvusvahelisest lennujaamast Türgi suurimas linnast, Istanbulis. Lennujaam asub umbes 35 kilomeetrit Istanbuli kesklinnast. Lennujaam on peamine kodulennujaam Pegasus Airlinesi jaoks, aga on ka kodulennujaam AnadoluJeti ja Turkish Airlinesi jaoks. Lennujaam on nimetatud Sabiha Gökçeni järgi, kes oli tõenäoliselt maailma esimene naishävitajapiloot.
Vadzim Prakopjeŭ
Vadzim Jeŭhrafavič Prakopjeŭ (valgevene keeles Вадзiм Еўграфавiч Пракоп'еў; vene keeles Вадим Евграфович Прокопьев Vadim Jevgrafovitš Prokopjev; sündinud 4. detsembril 1971 Minskis Valgevene NSV-s) on valgevene poliitiline aktivist ja ettevõtja.
Vadzim Prakopjeŭ on lõpetanud Minskis erakõrgkooli Tänapäevaste Teadmiste Instituudi rahanduse erialal. Hiljem sai temast restoranipidaja.
Pärast 2020. aasta Valgevene meeleavaldusi oli ta sunnitud riigist lahkuma. Välismaal jätkas ta Łukašenka režiimi suhtes opositsioonilist tegevust.
Aprillis 2022 oli Prakopjeŭ seotud Ukraina territooriumil valgevene vabatahtlikest koosneva sõjalise formeeringu Pahonia loomisega.
Juunis 2023 mõistis Minski linnakohus Prakopjeŭ tagaselja süüdi "terrorismis" ja määras talle karistuseks 25 aastat vabadusekaotust.
Borderkolli
Borderkolli on Suurbritanniast, Inglismaa ja Šotimaa piirialalt pärinev koeratõug.
Eesti Kennelliidu avaldatud standardis on koera käitumise/iseloomu kohta muuhulgas kirjas: "Visa, töökas ning hästi juhitav koer. Tähelepanelik, valvas, tundlik ning arukas."
Hiroki Mizumoto
Hiroki Mizumoto (jaapani keeles 水本 裕貴 Mizumoto Hiroki; sündinud 12. septembril 1985 Ises) on Jaapani jalgpallur, kaitsja.
Farmatseutiline binaarne kood
paremal|89x89px|Pharmacode sample Farmatseutilise binaarse koodi ehk farmakoodi lõi 1974. aastal asutatud Saksa firma Laetus GMBH. Farmakood ei ole tehniliselt võttes vöötkood. Kuigi see kodeerib numbrilisi andmeid nagu tavaline tootekood, puudub sellel vöötkoodi tüübil alusta-lõpeta muster ning sellepärast peab farmakoodi lugema alati ühtepidi. Skannides seda paremalt vasakule, on tulemuseks erinev numbrite jada, kui skannides koodi vasakult paremale.
Farmatseutiline binaarne kood võib salvestada ainult numbrilisi andmeid 3-st (2 vööti) kuni 131070-ni (16 vööti). See on üks omadustest, mis eristab farmakoodi teistest ühedimensioonilistest vöötkoodidest. Farmakoodis kasutatakse ainult ühte tüüpi tühikuid ja kahte tüüpi ribasid (lai ja kitsas). Võrreldes tavaliste vöötkoodidega, saab farmakoodi printida väga paljude värvidega, see on võimalik tänu sellele, et koodi loetakse spetsiaalsete Laetuse valge valguse skanneritega. Lisaks sellele ei salvestata infot kümnendsüsteemis, vaid kahendsüsteemis, nagu nähtub ka nimest. Skannerid loevad seda paremalt vasakule ja põhimõtted, mida nad vöötkoodi dešifreerimiseks kasutavad, on väga lihtsad: joonis on summa, kus kitsad ribad on 2^n ja laiad ribad on 2*2^n.
Farmakood on vöötkoodi standard, mida kasutatakse farmaatsiatööstuses üle maailma, pakkimise kontrollsüsteemina/meetodina. Farmakoodi sihtotstarve on tagada, et pakendis olev farmaatsiatoode on õige toode koos õigete lähtematerjalidega ja tõendavate dokumentidega. See on pakkimiskontrollisüsteem, mis on loodud pakendivigade vältimiseks. Tänapäeval kasutatakse ühe- ja kahedimensioonilisi farmakoode, mida saab genereerida, kasutades selleks vastavaid organisatsioone (näiteks GS1). Samuti saab neid luua veebis.
Taimepatogeenid
Taimepatogeenideks nimetatakse kõiki organisme, mis tekitavad taimehaigusi. Haigus on taime elutegevuse häire, mida tekitavad seened, bakterid, viirused ja teised mikroskoopilised organismid, mida tavaliselt nimetatakse mikroobideks.
Ottilie-Armilde Tinnuri
Ottilie-Armilde Tinnuri (sündinud 3. veebruaril 1914 Siberi külas Viru-Nigula vallas) on eesti pikaealine.
Taimepatogeenid
Seened
On olemas palju seeneliike, kes varustavad end toitainetega, kasvades surnud või elaval orgaanilisel ainel. Orgaaniline aine lõhustatakse rakuväliselt, mis tähendab, et nad eritavad ensüüme toitekeskkonda ja seejärel absorbeerivad lõhustatud ained.
Ottilie-Armilde Tinnuri
Ta töötas kogu elu puidutsehhis viimistlejana.
Taimepatogeenid
Seened
Seente liike, kes on võimelised elama nii surnud kui ka elaval ainel, nimetatakse biotroofideks ehk poolparasiitideks. See kohastumus annab neile parema võimaluse rünnata terveid taimi ja nende kudesid. On ka väike hulk seeni, kes tekitavad aiataimehaigusi. Neid nimetatakse täisparasiitideks.
Parasiitseente mõju taimedele väljendub erinevalt, alates nõrgast nakatumisest kuni krooniliste ja ägedate haigusteni, mida nad tekitavad väga erinevatel viisidel. Nad võivad olla paiksed, tekitades kindlapiirilise kahjustuse, nagu lehelaiktõved, või süsteemsed, levides nakatunud taime kõigi kudede kaudu, mis võib avalduda taime moondumises, mädanemises või teistsugustes kahjustustes. Täisparasiitidel on võime ammutada toitaineid peremeestaime rakkudest taimi hävitamata. Kui rakk häviks, ei saaks ka vastav täisparasiit elada. Poolparasiidid on palju hävitavama toimega ja kasvavad peremeestaime rakkude sisse ning vahele, tekitades oma ensüümide, toksiinide või kasvuregulaatorite tegevusega ulatuslikku kahju.
Bakterid
Enamik bakteriliike, mis on seotud taimedega, on saprotroofsed ehk surnud orgaanilise aine lagundajad ja ei tee taimele endale kuigi palju halba. Siiski on väike hulk baktereid (~100), mis on võimelised tekitama taimehaigusi. Bakteriaalsed haigused on valdavad subtroopilistes ja toopilistes piirkondades üle maailma.
Bakterhaigusi on raske tõrjuda, sest on vähe fungitsiide või teisi kemikaale, mis mõjuksid just bakteritele. On ka üks pigem meditsiiniline kui aianduslik asjaolu: kui neid bakteritsiidseid kemikaale, mis on tuntud antibiootikumidena, on looduses taimehaiguste tõrjeks valimatult kasutatud, satuvad nad paratamatult kokku nende bakteriliikidega, kes võivad inimesi või loomi tõvestada. Nende korduv kokkupuude võib viia resistentsete bakteritüvede arenemisele, mille tulemusel antibiootikumid muutuvad meditsiinis kasutuks.
Selleks, et paljuneda taimes, on bakteritel välja kujunenud spetsiifilised patogeensusfaktorid, mis võimaldavad bakteril taime nakatada. Viis peamist patogeensusfaktorit bakterites on rakuseina lagundavad ensüümid, toksiinid, efektorvalgud, fütohormoonid ja eksopolüsahhariidid.
Patogeenid perekonnast Erwinia kasutavad rakukesta lagundavaid ensüüme, mis põhjustavad märgmädanikku, taimekoe matseratsiooni. Agrobacterium muudab auksiinide taset fütohormoonide abil, mis tekitab taimekasvajaid. Eksopolüsahhariide toodetakse ksüleemisoonte blokeerimiseks, mis tihti lõpeb taime surmaga.
Viirused ja viiruselaadsed organismid
Submikroskoopiliste taimehaigusi põhjustavate organismide hulgas on viirused kõige olulisemad. Viirus on parasiit, mis elatub peremehe rakuosiste arvelt. Viirus pääseb taimerakku putukate abil või vigastuse kaudu. Kuna viirus esineb üle kogu nakatatud taime, kandub viirus vegetatiivselt paljundatavate taimede põlvkonnast põlvkonda ja on põhjuseks, miks need kultuurid on viirushaigustele nii vastuvõtlikud. Viirus on võimeline püsima peremeestaimes latentsena ehk varjatuna, sel juhul haigussümptomeid ei esine, kuid võivad ilmneda pookimise tagajärjel.
Viirused põhjustavad palju erinevaid sümptomeid, milles osa on sarnased seente ja bakterite tekitatutega: vähk, kääbususs, lehtede varisemine, närbumine, nõialuudsus jt.
Tõrje
Insektitsiidide ja fungitsiididega võrreldavaid viriditsiide ei ole, kuigi mõned ained võivad teatud sümptomeid maha suruda. Viiruste leviku piiramiseks võib kasutada erinevaid meetodeid. Esimene abinõu on veenduda, et istik oleks viirusvaba. Tänapäeval müüdavatel istikutel on kasutusel järgmine tähistus: „Viiruste suhtes kontrollitud“ või „Mosaiiksuse suhtes kontrollitud“. Usaldusväärsed on need istikud siis, kui nakatunud seemnete osakaaluks on märgitud vähem kui 0,01%.
Üheks viirustest vabanemise meetodiks on viirusinfektsiooni eemaldamine nakatunud rakust. Enamasti saavutatakse see haigestunud taimede kuumtöötlemisega. Selliselt töödeldud taimedelt on võimalik edasine viirusvabade istikute paljundamine. Mõni Inglismaa katsejaam on taimede kuumtöötlemisega suurt edu saavutanud õuna-, pirni-, ploomi-, vaarika- ja kirsipuu pookealuste ja pistokstega.
Teine meetod viirusvabade istikute saamiseks on meristeempaljundus, meristeemirakkude kasvatamine laboris. Meristeem on taime kiiremini kasvav kude ning selle arengu kiirus võib ületada tempot, millega viirus levib rakus. Kui köögivilja- ja ilutaimed on viirustest vabastatud, kaasa arvatud lehetäide kiiresti levitatavad viirused, on taime taasnakkumine aeglasem ja mitmeaastasi taimi saab viirusvabalt kasvatada vähemalt 5–6 aastat. Paljude viiruse põhjustatud taimehaiguste puhul on nakatunud taimede viivitamatu eemaldamine ja hävitamine põletamise teel ainsaks võimaluseks kaitsta terveid taimi nakatumise eest.
Putukate levitatavaid viirushaigusi saab enamasti kontrolli all hoida viirusi levitavatele putukatele rakendatavate insektitsiidide abil, kuna nad kanduvad edasi putukate abil taimelt taimele. Alati ei saa viirushaigusi kontrolli all hoida, kuna lehetäid levitavad paljusid viirusi mittepersistentselt, kus viirus püsib putukas nakkusvõimalisena väga lühikest aega, tihti vaid mõni tund, ning seetõttu ei vähenda putukate tõrje märgatavalt viiruse edasikandumist teistele taimedele. Mullas sisalduvate viiruste tõrje on äärmiselt keeruline, ning kui kultuur on sellise viirusega nakatunud, ei tohi uusi taimi sellesse nakatunud mulda istutada. Viirusresistentseid sorte on saadaval suhteliselt vähe, erandiks on tomatid, mille puhul on hiljuti saavutatud resistentsus tubakamosaiigiviiruse suhtes.
Fütoplasmad ja spiroplasmad
Hiljuti on avastatud mitmeid viiruselaadseid organisme, millest enim uuritud on fütoplasmad. 1967. aastal avastati need esmakordselt põhjustamas sümptomeid, mille tekitajateks oli varem peetud viirusi. Selle organismi varasem nimetus oli mükoplasma või mükoplasmalaadne organism. Fütoplasmal ja spiroplasmal puudub rakusein ning nad on suguluses mükoplasmadega, mis on inimese patogeenid. Nende genoomid on väiksemad kui päris bakteritel. Tavaliselt kanduvad nad edasi mahlaimevate putukatega, kust nad liiguvad edasi taime floeemi, kus nad paljunevad.
Nematoodid
Nematoodid ehk ümarussid moodustavad eraldi hõimkonna Nematoda. Tegemist on mikroskoopiliste, tavaliselt 1–2 mm pikkuste ja umbes 0,1 mm laiuste ussikestega, keda palja silmaga võib näha ainult ühtlasel tumedal taustal. Peapoolne ots on neil suhteliselt tömp, paljudel taimenematoodidel on selle tipus iseloomulik tilluke suuoga ehk stilett. Sabapoolne ots aheneb pikkamisi. Nematoodid on levinud kogu maailmas, paljud liigid elavad mullas, vees, loomades ning elavates või surnud taimekudedes.
Taimeparasiitsed liigid võivad asustada taimekudesid või toituda nende pinnal, torgates suuogaga raku seinad läbi ja neelates selle vedela sisu alla. Parasiteerivad taimed koltuvad, deformeeruvad või hukkuvad. Mõned nematoodiliigid kannavad edasi taimeviirusi. Emased jätavad tibatillukesed munad taimekudedesse või mulda.
Nematoodid on probleemiks troopilistes ja subtroopilistes piirkondades, kus nad nakatavad vilja.
Nematoodid on võimelised tekitama radikaalseid muutusi juurerakkudes, selleks et hõlbustada endi eluviisi.
DARPA
DARPA ehk The Defense Advanced Research Projects Agency on USA Kaitseministeeriumi alluvuses olev agentuur, mille ülesandeks on uute militaartehnoloogiate väljatöötamine.
Direktorite loend
DARPAl on asutamisest saadik olnud 20 direktorit: {| class="wikitable" ! Nimi ! Ametiaeg
Stephen Wolfram
pisi|Stephen Wolfram 2008. aastal Stephen Wolfram (sündinud 29. august 1959) on briti-ameerika polühistor, arvutiteadlane, füüsik ja ärimees. Ta on tuntud oma töö tõttu arvutiteaduse, matemaatika ja teoreetilise füüsika alal.
Ta on raamatu "A New Kind of Science" autor.
2012. aastal nimetati ta American Mathematical Society üheks eestkõnelejaks. Stephen Wolfram oli imelaps.
Algkristlus
Algkristlus on kristluse ajaloo varaseima ajajärgu nimetus, mis kestis umbes sajandi. Algkristluse periood algas nelipühade sündmusest 30. aastal ja lõppes 135. aasta paiku Bar Kohba ülestõusuga. Algkristlus on varakristluse esimene etapp, millele järgneb varakatoolsus. Samatähenduslikult algkristlusega kasutatakse angloameerika kultuuriruumis mõistet apostellik aeg.
Algkristluse alguses moodustusid esimesed kogudused Juudamaal ja Galileas, perioodi lõpus olid kristlikud kogudused levinud üle Rooma riigi idaosa ja Partia impeeriumi lääneosa suurematesse linnadesse. Sel perioodil valmisid peamised kristlikud tekstid, mis arvati hiljem Uue Testamendi kaanonisse ja Nag Hammadist leitud kirjad.
Periodiseering
Kirikuloolased on algkristluse alguse suhtes ühel meelel, pidades selleks nelipühil Püha Vaimu väljavalamist apostlitele pärast Jeesus Kristuse ülestõusmist surnuist, millega algas kiriku ajalugu. Kirikuloolased peavad tõenäoliseks Jeesuse kannatusloo ajaks kas aastat 30 või 33. Perioodi kestuse osas on kirikuloolased erimeelt. Enamik kirikuloolasi on pidanud algkristluse lõpuks kas apostel Johannese surma umbes 100. aastal või Bar Kohba ülestõusu mahasurumist 135. aastal, millega kaasnes seni sümboolselt esipositsioonil olnud Jeruusalemma kristliku koguduse likvideerimine.
Hilisemad algkristluse lõpu määrangud tungivad varakatoolsuse perioodi ja pole kirikuloolaste seas laiemalt tunnustatud. Õigusloolane Rudolph Sohm pidas algkristluseks karismaatilise kiriku (Geist Kirche) ajajärku, millele järgnes hierarhiliste ametkondade väljakujunemise järk (Amt Kirche). Algkristluse lõpuks on peetud 143. ja 144. aastal toimunud Valentinose ja Markioni väljaheitmist Rooma kogudustest, millega algas aktiivne gnostitsismi vastane võitlus. Kirikuloolane Philipp Vielhauer paigutab algkristliku kirjanduse kujunemise lõpu koguni 150. aastasse, kui algab markionlaste ja ebioniitide vaheline tüli Uue Testamendi kaanonisse kuuluvate tekstide ümber.
Allikad
Peamised allikad algkristluse kohta on Uues Testamendis sisalduvad Apostlite teod ning Pauluse kirjad ja teised katoolsed kirjad; apokrüüfilised Clemensi esimene kiri, Clemensi teine kiri, Didache, Hermase "Karjane", Nag Hammadi kirjad, Flavius Josephuse "Juutide ajalugu", Mišna ja Eusebiose kirikulugu. 20. sajandil kujunes oluliseks allikaks ka arheoloogia.
Algkristluse teooriad
Antiookia kristlikus koguduses hakati esimest korda usklikke kutsuma kristlasteks. Teoloog Walter Bauer (1877–1960) kujundas idealiseeritud pildi "Apostlite tegude" raamatu põhjal, mille järgi oli alguses üks ühtne rühmitus, kus säilis "algne õpetus" ja millest kasvas välja kirik kui organisatsioon.
20. sajandi esimesel poolel arvati, et algkristlased olid üks messiaanlik rühmitus, kes hiljem helleniseerus. Nag Hammadi käsikirjade leidmine muutis senist arusaama ja 1960. aastatel Apostlite tegude raamatu idealiseeritud pilti enam ei usutud. Kirikuloolased tuvastasid, et vastuolud oli olemas juba hellenistlik juutluses ja need kandusid kohe edasi ka algkristlusse.
Uku Masingu teooria
Teoloog Uku Masingu arvates on algkristluse võtmemõiste "pääste" väga lähedane "vabanemisele / virgumisele" budismis. Masing oli veendunud, et kuigi budism ja kristlus on tekkinud erinevatel ajastutel ja erinevates kultuuriruumides, on need kaks usundit sisuliselt teineteisele väga lähedased. Masing pidas Tooma tegudes kirjeldatud apostel Tooma India-käiku ajalooliseks, uskudes algkristluse ja budismi otsestesse kontaktidesse.
Masing oli veendunud erinevate algkristlike rühmituste olemasolus. Tuntud juudakristlastele ja hellenistlikele kristlastele lisab ta galilealased ja toomakristlased.
Rühmitused
Algkristlus hõlmas suurt hulka erinevaid rühmitusi ja arusaamu. Nelipühi järel kujunes algkristluses esmalt välja kaks pearühmitust: Peetruse ja Jeesus Kristuse poolvenna Jaakobuse ümber koondunud apostlid. Traditsiooni järgi tegutsesid Jaakobuse ümber koondunud apostlid Jeruusalemmas ja Juudamaal ning Peetruse ümber koondunud jüngrid Galileas. Galileas olid veel apostel Tooma ümber kogunenud toomakristlased.
Esimene kristlik koguduselõhe oli traditsiooni järgi apostlite vastuseis Nõid Siimonile, mida kirikuloos peetakse kristliku gnostitsismi alguseks. Samuti ilmnes algkristluses Pauluse õpetuse mõningane erinevus apostlite õpetusest. Paulus omakorda taunib oma kirjades esimesi kristlikke valeõpetajaid Hymenaiost, Aleksandrost ja Fileetost. 1. sajandi lõpus valmistasid algkristlastele muret nikolaiidid.
Õpetus
Algkristlased laenasid juutlusest ning hellenismist väljendusvormid ja sisu. Nad tuginesid juudi tarkuskirjandusele ja kreeka-rooma filosoofilisele kirjandusele. Algkristlased võtsid omaks palju juutluse ja hellenismi väärtushinnanguid, olles lahutamatult seotud judaistlike juurte ning hellenistliku kultuuriga. Algkristlus oli õpetuselt vägivallatu.
Jeesuse-pärimuse uurimine moodustab olulise osa algkristluse kujunemisloo taaskujutamisel. Algkristlaste hulgas suuliselt levinud Jeesuse-pärimusi ning misjonikuulutusi, samuti kirjalikke ülestähendusi kasutati nii evangeeliumide kui ka Apostlite tegude koostamisel. Jeesuse elust kõnelev suuline pärimus pandi kirja neljas Uue Testamendi evangeeliumis aastail 70–100. Need kirjalikud tekstid kajastavad kolmanda põlvkonna kristlaste arusaamu. Tõenäoliselt olid suulised jutustused tollal olulisemad kui kirjad.
Kuningas Abdulazizi rahvusvaheline lennujaam
pisi|231x231px|Lennujaam kaugelt vaadatuna Kuningas Abdulazizi rahvusvaheline lennujaam (KAIA; araabia keeles: مطار الملك عبدالعزيز الدولي; IATA: JED, ICAO: OEJN) on rahvusvaheline lennujaam Jiddah's Saudi Araabias asukohaga umbes 19 kilomeetrit Jiddah' kesklinnast põhjas. See on riigi suurim lennujaam.
Lennujaam on tuntud oma hadži terminali poolest, mis on mõeldud ainult moslemitele ja rajatud Mekat külastavate palverändurite tarbeks. Lennujaama läbis 2017. aastal rohkem kui 30 miljonit reisijat. Lennujaam on ka rahvusliku lennufirma Saudia kodulennujaam.
Beerlegem
Beerlegem (vanemas kirjapildis Beirlegem) on hollandikeelne küla Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis Zwalmi vallas.
Nimekujud
Berlengien (1177), Bellengien (1181), Berleghem (1196)
Hirvepark
Hirvepark on kaitsealune park Tallinna kesklinnas Toompea nõlva all. Ta piirneb idas Toompea tänavaga, lõunas Wismari tänavaga, läänes Toompuiestee ja selle äärse hoonestusega ning põhjas Lindamäe ja Falgi teega.
Pargi pindala on tänapäeval 3,6 ha. Seda hakkas kujundama Tallinna Aiandusselts 1865. aastal. Looduskaitse all on ta alates 1959. aastast. pisi|Vaade Hirvepargist [[Falgi tee ja terrasstrepistiku suunas]] Hirvepargi vaatamisväärsuste hulka kuuluvad Tallinna bastionidevööndi Rootsi bastioni müürid, skulptuurid ning Falgi teelt laskuv paetrepp.
Pargi ala
pisi|püsti|[[Falgi teelt laskuv paetrepp]] Kaitstava pargiala piir kulgeb Wismari tänava ja Toompea tänava ristumiskohast mööda Wismari tänava pargipoolset teemaad lääne-edela suunas kuni Toompuiesteeni, mööda Toompuiestee pargipoolset teemaad loodesse kuni Toompuiestee 10 kinnistu edelanurgani, piki nimetatud kinnistu lõunapiiri kirde suunas kuni pargi kõnniteeni, sealt mööda nimetatud pargiteed põhja suunas kuni ristumiseni kagu-edelasuunalise pargiteega, mööda seda edelasse kuni ristumiseni põhja-lõunasuunalise pargiteega, mööda seda kuni ristumiseni Falgi teega, edasi mööda Falgi tee pargipoolset teemaad itta kuni ristumiseni bastioni müüriga ning mööda seda kuni ristumiseni Toompea tänavaga ning mööda Toompea tänava pargipoolset teemaad kagusse kuni ristumiseni Wismari tänavaga.
Pargiala
pisi|left|Hirvepark [[Lindamägi|Lindamäe (endise Rootsi bastioni) ääres]]
1862. aastal omandas endise vallikraavi nõo sakslaste poolt loodud Eestimaa Aiandusselts (Ehstländischer Gartenbauverein zu Reval). 1896. aastal asus haljasala arengutöid juhendama Eestimaa rüütelkonna aiandusinspektor ja Eestimaa Aiandusseltsi instruktor Friedrich Winkler (1854–1925). Friedrich Winkler juhendas aastatel 1899–1911 Eestimaa Aiandusseltsi aiakonsulendina seltsi liikmete aedu. 1898. aastal toodi Riia Aianduseseltsilt ja Riiast Christian Wilhelm Schochilt Hirveparki 142 mitmesugust leht- ja okaspuuistikut ja Peterburi peaaednik Karl Friedrich von Siesmayer annetas rikkaliku valiku kasvuhoonetaimi. Edaspidigi istutati igal aastal täienduseks uusi taimi. 1906. aastaks oli 1/3 alast tuluaed ja 2/3 dendroloogiline park. 1906. aastal oli Hirvepargis 280 nimetust mitmesuguseid puid ja põõsaid, nende hulgas oli 40 nimetust okaspuid, üle 100 nimetuse lehtpuid, ligi 140 nimetust ilupõõsaid ja üle 100 sordi püsililli. Hirvepark oli kõige liigirikkam aed Tartu Ülikooli botaanikaaia kõrval. 1912. aastal baltisakslasest dendroloogiahuviline W. B. Huene nimestiku järgi kasvas pargis 265 liiki ja sorti puittaimi, nende hulgas 21 sirelisorti ja mitmed roosisordid.
pisi|[[Enn Roos "Karu" (1939)]] 1935. aastal, Rootsi kantsi ja Falgi tee ääres orunõus asetsenud maa-alal, kus varem asetses erakrunt väikese majahüti ja viljapuuaiaga, mille Tallinna linn omandas, korrastati ja Rootsi kantsi ja Falgi tee kohalt ehitati neljajärguline paekivist terrasstrepistik. 1936. aastal andis Eestimaa Aiandusselts aia Tallinna linnale üldiseks kasutamiseks ja 1937. aastal muudeti ala avalikuks pargiks. 1939. aastal valmis pargis Herbert Johansoni projekteeritud kiosk ja Enn Roosi skulptuur "Karu".
thumb|[[Kristjan Raua monument|Kristjan Raua monumendi tagaküljel kujutas Reitel stseene Raua illustratsioonidest Eesti rahvuseeposele "Kalevipoeg"]] 1968. aastal püstitati Hirveparki Kristjan Raua monument kunstnik Kristjan Rauale.
Hirvepargi miiting
MRP-AEG korraldas seal 23. augustil 1987 rahvakoosoleku (Hirvepargi miiting), et nõuda Molotovi-Ribbentropi pakti ja selle lisaprotokollide avalikustamist.
Kultuuriselts Hirvepark loodi 2002. aastal. Selle juhatuses on 2014. aastal Tarmo Loodus, Aivar Kivisiv ja Toivo Jürgenson.
Sügis (film)
"Sügis" on 1990. aastal valminud Tallinnfilmi film, mille stsenaarium põhineb Oskar Lutsu romaanil "Sügis" ja jutustusel "Argipäev".
Süžee
Filmi peategelaseks on Paunvere rätsepmeister Jorh Adniel Kiir. Paunveresse saabuvad kaks noort õmblejannat - Juuli ja Maali. Algul suhtub Kiir neisse kui konkurentidesse, siis aga seab nendega sisse sõbralikud suhted. Kiir abiellub Juuliga, kuid ta ei ole ükskõikne ka Maali suhtes. Filmis jälgitakse ka Kiire püüdlusi oma talu saamiseks.
Võttepaigad
Filmivõtteid tehti järgnevates Eestimaa paikades:
Esilinastus
Filmi esilinastus oli 22. veebruaril 1991 Tallinnas.
1995. aasta Euroopa meistrivõistlused rahvusvahelises kabes
1995. aasta Euroopa meistrivõistlused rahvusvahelises kabes peeti 14. novembrist 2. detsembrini 1995 Poolas Lubliniecis. Euroopa meistriks tuli 31 punktiga 19 partiist Aleksandr Georgijev edestades tiitlikaitsjat Guntis Valnerist 1 punktiga. Eesti esindaja Urmo Ilves jagas 5.–7. kohta.
Masato Morishige
Masato Morishige (jaapani keeles 森重 真人 Morishige Masato; sündinud 21. mail 1987 Hiroshimas) on Jaapani jalgpallur, kaitsja.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises on ta mänginud 29 mängu ja löönud 2 väravat.
Heino Liiv
Heino Liiv (7. september 1930 Kiuma, Võrumaa – 23. märts 2021) oli eesti keeleteadlane, inglise filoloog.
Ta sündis 1930. aastal Kiuma külas Võrumaal. 1949. aastal küüditati ta märtsiküüditamise käigus Võru 1. Keskkooli lõpuklassi õpilasena Siberisse. Väljasaadetuna omandas ta kõrghariduse Irkutski võõrkeelte pedagoogilises instituudis.
1956. aastal naasis ta Eestisse. Ta töötas Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelises Võru 1. Keskkoolis ja Tartu 5. Keskkoolis võõrkeelte õpetajana. 1961. aastal kutsus Kallista Kann ta tööle Tartu Riikliku Ülikooli juurde, kus ta alustas inglise filoloogia kateedris tööd õpetajana ja jätkas hiljem vanemõpetajana.
Aastatel 1964–1966 täiendas ta end Leningradi Ülikoolis. 1975. aastal kaitses ta pedagoogikakandidaadi kraadi A. Herzeni nimelises Leningradi Riiklikus Pedagoogilises Instituudis väitekirjaga "Усвоение видо-временных форм английского глагола студентами-эстонцами на 1 курсе языкового вуза".
Aastatel 1978–1992 oli ta TRÜ inglise filoloogia kateedri dotsent ja kateedri juhataja, 1973–1976 ja 1985–1989 filoloogiateaduskonna prodekaan, 1989–1990 dekaani kohusetäitja ning 1990–1992 romaani-germaani filoloogia osakonna juhataja.
Ühena esimestest eesti keeleteadlastest rakendas ta kvantitatiivseid meetodeid lingvistilises uurimistöös. Tartu Ülikooli humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna emeriitdotsent.
Ta on koostanud mitu inglise keele õpikut.
Liibuv korpsamblik
Liibuv korpsamblik  (Xanthoria lobulata, sünonüüm Calogaya lobulata) on samblikuliik.
Samblik kasvab ka Eestis.
Aegviidu rahvamaja
Aegviidu rahvamaja on rahvamaja Harju maakonnas Anija vallas Aegviidu asulas. Rahvamaja juhataja on Virge Palmsalu.
Vene seltskondliku kogu hoone
pisi|Estonia puiestee 8
Vene seltskondliku kogu hoone on esinduslik historitsistlik hoone Tallinnas omaaegse aadressiga Gogoli puiestee 4 (tänapäeval Estonia puiestee 8), mis ehitati aastatel 1894–1895 Tallinna Vene Seltskondliku Kogu jaoks. Eskiisprojekti autor oli akadeemik Mihhail Preobraženski (projekteeris ka Aleksander Nevski katedraali Toompeal), lõpliku projekti koostas arhitekt Rudolf von Knüpffer. Tallinna vene seltskondliku kogu hoone on tunnistatud kultuurimälestiseks nr 1073.
Aegviidu rahvamaja
Rahvamaja asutati 1922.
Vene seltskondliku kogu hoone
Tänapäeval tegutseb hoones Tallinna Keskraamatukogu, mis koliti hoonesse aastatel 1920–1921. Algul kasutas raamatukogu ainult endist saali ja lavaruumi. 1923. aastal anti kogu hoone raamatukogu käsutusse, kuid teiste asutuste väljaviimine kestis üle kümne aasta. Hoone keldrikorrusel paiknes aastatel 1921–1924 Tööliste Kelder. Raamatukogu vajaduste tõttu tehti hoones ümberehitustöid 1925. aastal (arhitekt Herbert Johanson) ja 1938. aastal (insener Elmar Mõttus).
4. mail 1986 oli hoones süütamise tagajärjel tulekahju, mistõttu käis hoones aastatel 1986–1990 pidev osaline remont. 1991. aastal likvideeriti keldrikorrusel asunud Tööliste Kelder, mis oli Eesti Ajaloomuuseumi osakond.
Arbavere külanõukogu
Arbavere külanõukogu oli külanõukogu Tapa rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Vohnja külanõukoguga. Külanõukogu moodustati Vohnja valla territooriumil. Külanõukogu halduskeskus asus Arbavere asulas.
Allianz Stadion
Allianz Stadion (eesti keeles Allianzi staadion) on Austria jalgpallistaadion, mis ehiti kohta kus varem asus Gerhard-Hanappi-Stadion (eesti keeles Gerhard Hanappi staadion) Hütteldorfis, Viinis.
David Gottlieb Glanström
David Gottlieb Glanström (3. veebruar/14. veebruar 1744 Reigi – 22. juuli/3. august 1824 Paide) oli Eesti vaimulik.
Oli aastatel 1767–1824 (kutsuti 30. aprillil/11. mail 1767) Paide Püha Risti koguduse õpetaja ja (kutsuti 2. juulil/13. juulil 1767) Anna koguduse õpetaja. Lisaks oli ta 3. juulist/14. juulist 1775 Eestimaa konsistooriumi ülem-apellatsioonikohtu assessor, 24. jaanuarist/4. veebruarist 1795–juunini 1824 Eestimaa konsistooriumi assessor, 15. jaanuarist/27. jaanuarist 1802–juunini 1824 oli ta Järva praostkonna praost.
Glanström oli Piibli uustrüki (1773) ettevalmistaja ja korrektuuri lugeja ja aastal 1779 ilmunud jutluseraamatu kaasautor. Ta koostas eesti keele grammatika ja tõlkis Eestimaa 1804. ja 1816. aasta seaduse tekstid koos seaduseraamatutega eesti keelde. Tema juures olid müügil Otto Wilhelm Masingu Pühhapäwa Wahhe-luggemissed. Ta töötas Briti piibliseltsi välja antud eestikeelse täispiibli kallal (ilmus 1822 ja 1825). Koos venna Christian Jacob Glanströmi ja pastor Arnold Friedrich Johann Knüpfferiga revideeris Piibli teksti. Arvatavasti koostas eesti keele õppimiseks lugemistahvlid, mille abil õpetas ta ka talulapsi lugema. Need pidid ka trükis ilmuma. Tema peetud meetrikaraamatud on kirjutatud eesti keeles.
Isiklikku
Tema isa Jonas Glanström oli Reigi Jeesuse koguduse õpetaja, äi Georg Friedrich Schultz oli Lääne-Nigula Püha Nikolause koguduse õpetaja. Vanem vend Johann Friedrich Glanström oli Mihkli Miikaeli koguduse õpetaja, noorem vend Christian Jacob Glanström oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja.
Kesk-Soome Keskhaigla
Kesk-Soome Keskhaigla on Kesk-Soome tervishoiupiirkonda kuuluv keskhaigla Jyväskyläs. Haigla asub kahe kilomeetri kaugusel kesklinnast. Haigla valmis 1954. aastal ja seal oli 375 voodikohta ja üle 300 töötaja. Haiglat laiendati ja renoveeriti põhjalikult aastatel 1982-2002. Haiglas on ka haiglamuuseum.
Narva provints
Narva provints (vene keeles Нарвская провинция) oli aastatel 1719−1727 Peterburi kubermangu koosseisu kuulunud haldusüksus, mille keskus oli Narva.
Ajalugu
Narva provints moodustati 1719. aastal ja see hõlmas Põhjasõja ajal vallutatud Eesti piirkondi: Narva, Tartu ja Vasknarva maakond. Haldusüksuse valitsejaks oli Narva ülemkomandant. Provints likvideeriti 1727. aastal Venemaa keisririigis läbi viidud haldusreformi käigus. Alutaguse alad liideti Eestimaa ja Kagu-Eesti piirkond Liivimaa kubermanguga. Ülejäänud aladest moodustati Narva maakond, mis kuulus Peterburi kubermangu Peterburi provintsi.
Tallinna kinode loend
Tallinna kinode loend on Tallinnas tegutsevate ja tegutsenud kino(teatrite) loetelu.
Ajalugu
1947. aastal, 1917. aasta oktoobrirevolutsiooni 30. aastapäevaks otsustati muuta Tallinna kinode nimetused: Helios > Oktoober, Diana > Lembitu, Orion > Partisan, Skandia > Pioneer, Nõmme Victoria-Palace > Võit, Koppel > Edasi.
Antoine Watteau
Jean-Antoine Watteau (10. oktoober 1684 Valenciennes, Prantsusmaa – 18. juuli 1721 Nogent-sur-Marne, Prantsusmaa) oli prantsuse maalikunstnik, varase rokokoo esindaja.
Elukäik
Antoine Watteau sündis 1684. aastal Prantsusmaa põhjaosas Valeniciennes’i linnas Jean-Philippe Watteau (1660–1720) ja Michelle Lardenois’ pere teise lapsena. Perekond oli heal järjel, ta isa oli teist põlve katuseärimees ja -paigaldaja. Tema päritolu kohta on vaidlusi, teda peetakse nii prantslaseks, flaamiks kui ka vallooniks.
Lapsepõlves olevat Antoine Watteau olnud tundlik ja tujukas, aga lugenud õhinal romaane ja huvitunud muusikast. Pere märkas poisi kunstiannet varakult ja soodustas seda. Ta armastas joonistada kohalikul linnaväljakul pisipetiseid, mistõttu saadeti ta kohaliku maalija Jacques-Albert Gérini (1640–1702) töökotta õppima.
1702. aastal, 18-aastaselt suundus Watteau Pariisi ja seadis end sisse Saint-Germain-des-Prés’ piirkonda, kus elas palju flaami kunstnikke. Pärast mõnda aega virelemist otsustas ta asuda kunstnik Métayer’ õpipoisiks. Tema esimesed tööd olid laiale turule mõeldud härduspiltide koopiad.
Notre Dame'i silla juures piltide maalijana jäi ta oma sketšiliku joonekasutusega 1705. aastal silma kunstnik Claude Gillot’le, kes oli spetsialiseerunud commedia dell'arte näidenditest inspireeritud koomilistele maalidele. Gillot tutvustas Watteaud ka interjööri- ja ornamendikunstniku Claude Audran III-ga. Nende kahe meistri käe all õppides kujunes välja ta küps stiil, millesse ta tõi teatraalse süžee ja sisekujunduses levima hakanud õrnade arabeskide tüüpi kujutluslaadi.
1709. aastal osales Watteau oma ebaharilikule haridusteele vaatamata Prantsuse kuningliku maali- ja skulptuuriakadeemia korraldatud Prix de Rome’i võistlusel, kus saavutas teise koha. Tema unistus võita õppereis Itaaliasse ei saanud teoks, kuid tänu esitatud töö heale kvaliteedile võeti ta kunstnik Charles de La Fosse’i toetusel 1712. aastal akadeemiasse vastu ja kinnitati 1717. aastal selle täieõiguslikuks liikmeks. Oma vastuvõtutööna esitas ta 1717. aastal ajaloomaalina töö "Sõit Kythera saarele" (Pèlerinage à l’île de Cythèra, üks versioon asub Louvre’is, teine Berliinis Charlottenburgi lossis), kuid akadeemia arvates maal selle žanri alla ei sobinud. Ta kinnitati akadeemia õpilaseks kui fêtes galantes 'ide ehk õuepidude maalija ning temast sai selle stiili teerajaja.
Sellest ajast saati algas Watteau loomingulise õitsemise periood. Tal ei olnud aristokraatlikke patroone, peamiselt ostsid ta maale pankurid ja rikkad kodanlased. Sel ajal valmisid tema tuntuimad maalid "Pierrot" (Gilles, 1718–1719; asub Louvre’is), "Veneetsia pidustused" (Fêtes vénitiennes, 1719; asub Šoti rahvusmuuseumis Edinburghis) ja "Mezzetin" (1718–1720; asub Metropolitani muuseumis New Yorgis). Tema viimaseks teoseks jäi maal "Gersainti poemärk" (L’Enseigne de Gersaint, 1720–1721; asub Charlottenburgi lossis Berliinis).
Watteau sõbrad muretsesid ta pärast, sest ta suhtus hoolimatult oma tulevikku ja rahalise kindlustunde loomisse. Peale selle oli ta juba lapsest saati olnud haiglane. 1720. aastal sõitis ta Londonisse oma tervise asjus arstiga konsulteerima, kuid sealse saastunud õhu tõttu halvenes ta seisund veelgi. Prantsusmaale naasnud, veetis ta aega tervist turgutades. 1721. aastal suri ta oma patrooni abee Harangeri juures Pariisi lähedal Nogent-sur-Marne’is 36 aasta vanuses tuberkuloosi.
Loomingu vaimsus
17. sajandi viimase veerandi prantsuse kunstielu iseloomustas nn querelle du coloris – vaidlus selle üle, kas maalikunstis on tähtsam kompositsioon ja käeline oskus (Nicolas Poussini järgi poussinistid) või värv (Peter Paul Rubensi järgi rubenistid, ka koloristid). Pärast Charles le Bruni saamist Prantsuse kuningliku maali- ja skulptuuriakadeemia juhiks hakati maalikunstis tähtsustama värvist enam maalimisoskust (dessein), mis pidi materiaalse naudingu asemel pakkuma tegevust vaimule. Sellele vastandusid nn koloristid, kelle juhtiv teoreetik oli Roger de Piles. Pilesi järgi on maalipind loodud vaatajat ahvatlema ning pildi vaatamine peab tekitama eelkõige füüsilist naudingut. Tema arvates tuli ideaalses maalis kasutada ühendatud (tout ensemble) kompositsiooni, kus pildipinna osad alluvad tasakaalustavale hierarhiale, et kerkiksid selgelt esile kindlad kompositsioonielemendid. Värvi ja tout ensemble 'i koostöös pidi sündima efekt, mida Piles nimetas enthousiasme 'iks: maalil on vaatajale selline mõju, et ta on võimetu seda ratsionaalselt analüüsima.
1715. aastatel, kui Antoine Watteau saavutas kunstilise küpsuse, oli see vaidlus juba hääbunud rubenistide kasuks. Watteau oli selgelt rubenistide poolel, aga samas puudus ta loomes nn enthousiasme ning ta töid tuleks vaadelda mõistete galanterie (galantsus) ja rêverie (unistamine) raamides. Galanterie 'ks nimetatakse 18. sajandil levinud õukondlikkusega seotud vaimset hoiakut, mida iseloomustab intellektuaalsest kalkusest ja emotsionaalsest tulisusest loobumine pehmuse, õrnuse, magususe ja teistele meeldimise kasuks. Watteau kandis selle hoiaku üle uuele meediumile, pildipinnale. Rêverie 'd defineeriti 1694. aastal akadeemia sõnaraamatus mõttena, kus kujutlusvõime saab uidata – ühesõnaga unistamisena. Veel 17. sajandi algul tähendas tegusõna resver, millest rêverie pärineb, nii jalutamist kui ka sonimist / meeletu olemist, kuid Watteau ajaks seostus selle tähenduses hullumeelsus vaimsega ning lisandus füüsilise uitamise element.
Rêverie teooria põrkus enthousiasme 'iga: selle järgi peaks maal pahviks löömise asemel võluma ja peibutama endale keskenduma. See teooria lähtus uut tüüpi kunstipublikust, kes nautis kunsti võlusid ja mõtiskles selles peituvate ideede üle oma kodu intiimsuses või hubases salongis, mitte suures lossisaalis. Watteau maalid olid tihti väikesed ning kujutasid elegantse ja tundliku kehahoiuga inimesi, kes näisid unistades uitavat rohtukasvanud parkides ja aedades (heaks näiteks on maal "Sõit Kythera saarele"). Viimased olid meelispaikadeks ka sellest teooriast lähtuvates romaanides, näiteks Jean de La Fontaine’i omades. Selle teooria vaimus on loodud ka fêtes galantes 'id ehk õuepidusid kujutavad maali: väikeste mõõtudega ja intiimse sisuga pildid, kus galantsed ja elegantsed tegelased mängisid muusikat, kogunesid parkidesse või ballisaalidesse aega veetma.
Pierrot
Antoine Watteau loomingus on peale olustikumaalide tähtsa rolliga commedia dell’arte ja selle halenaljakas lihtsameelne tüüptegelane Pierrot (it k tipi fissi). Watteau polnud esimene, kes maalis commedia dell’arte tegelasi ja näitlejaid. Näiteks maalis neid ka Watteauga koostööd teinud Claude Gillot. Watteau uuenduseks oli aga tegelaskujude paigutamine arkaadiasse ja Pierrot’ esiplaanile toomine.
Enamikul Watteau teatriteemalistel maalidel on Pierrot’d kujutatud näoga vaataja poole. Sellist poosi on pikka aega peetud nii tegelase kui ka kunstniku kurbuse väljenduseks, kuid tõenäoliselt on tegemist 19. sajandi keskpaiga uuendusega. Watteau kaasaegsed kirjeldasid Watteaud kui meest, kes tundis end seltskonnas ebamugavalt. Samas leidub vihjeid, et eraelus oli ta pierroolikust tagasihoidlikkusest väga kaugel (väidetavalt hävitati pärast kunstniku surma suurel hulgal temast maha jäänud pornograafilisi töid). Pierrot’le hakati kurblikkust omastama tõenäoliselt 1830.–1840. aastatel, kui omaaegsest Itaalia rahvakomöödiast olid järele jäänud vaid pantomiimnäidendid.
Dikkele
Dikkele on hollandikeelne küla Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis Zwalmi vallas.
Antoine Watteau
Muu looming
Antoine Watteau tegeles ka dekoratiivmaalidega. Näiteks valmistas ta Nointeli markiile Charles Marie François Olier’le arabeskide seeria.
Huvitavat
Kleite, mida naised Watteau maalidel kannavad, on nimetatud Watteau kleitideks. 18. sajandi moest ja Watteau loomingust inspiratsiooni saanuna nimetas Briti moedisainer Vivienne Westwood ühe oma 1996. aastal loodud lopsaka õhtukleidi Watteauks.
Vadakste vald
pisi|Valla maastik Vadakste vald (läti keeles Vadakstes pagasts) on vald Lätis Salduse piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Ruba ja Jaunauce vallaga, lisaks veel Dobele piirkonna Vītiņi vallaga. Vald asub Leedu piiri ääres; Leedus piirneb see Akmenė rajooni Naujoji Akmenė maavalla ja Akmenė vallaga.
Valla pindala on 72,1 km². 2011. aastal oli seal 467 elanikku, 2021. aasta seisuga elas seal 300 inimest. Aastal 2011 elas vallas 344 lätlast, 12 venelast, 2 valgevenelast, 1 poolakas ja 106 leedulast. Valla keskuseks on Ruba küla. Vallavanem on Evija Mame.
Vald on kujunenud Vadakste mõisa (Waddax) maadele. Aastal 1935 oli Jelgava kreisi koosseisu kuuluva valla pindala 63,7 km² ja seal oli 987 elanikku.
Aastal 1945 moodustati vallas Vadakste ja Benkava külanõukogud, aga aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Benkava külanõukogu Vadakste külanõukoguga. Aastal 1961 liideti külanõukoguga Vītiņi külanõukogu Priedula kolhoosi alad. Aastal 1990 muudeti vald külanõukoguks. Aastal 2009 arvati vald Salduse piirkonda.
Suurem jõgi on valla lõunapiiril voolav Vadakste jõgi, teine suurem jõgi on selle lisajõgi Mežupe.
Looduskaitse all on Bileiķi kalmistu puuderühm, Dāvidi tamm, Kellamänd, Šārķi Idatamm, Šārķi Läänetamm, Rumbenieki tamm, Puķese tamm, Vadakste park, Vadakste Müüritamm, Vadakste Lossipargi Läänetamm, Vadakste Lossiserva tamm, Vadakste lossi pöök, Priedula nõmmemännik, Lejasdūdari remmelgas, Lūši tamm ja tamm nimega Bertulaiši Paks Päkapikk, lisaks veel kolm nimetut põlispuud.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Priedīši muinaskalmed, Vecmiķeļi muinaskalmed ja Priedula kirik, selle kantsel, altar ning altaripiire. Kohaliku kaitse all on Priedula keskaegne kalmistu.
Vallas on kuus küla. Valla keskuses Vadakstes (vidējciems) oli 2022. aastal 170 elanikku. Teine sama staatusega küla on Priedula 77 elanikuga aastal 2005. Bileiķi oli staatusega skrajciems ja aastal 2005 oli seal 57 elanikku. Benkava on staatusega mazciems ja aastal 2005 oli külas 19 elanikku. Ülejäänud elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Paranoid
"Paranoid" on ansambli Black Sabbath teine stuudioalbum.
Album anti Suurbritannias välja 18. novembril 1970. USA-s jõudis album müüki 7. jaanuaril 1971. Album jõudis Suurbritannia albumimüügi edetabeli tippu. USA-s jõudis album esikümnesse ja Saksamaal teisele kohale.
Albumi nimiloost "Paranoid" sai Black Sabbathi suurim hitt ja see tõusis Suurbritannia singlimüügi edetabeli 4. kohale.
Furbara lennujaam
Furbara lennujaam on sõjaväelennuväli Itaalias Lazio maakonnas Rooma provintsis, mõnekümne kilomeetri kaugusel Roomast loodes, Cerveteri omavalitsusüksuse territooriumil, Furbara fraktsioonis. Lennujaamale on antud Mario Ugo Gordesco nimi.
Durbe vald
pisi|Durbe raudteejaama hooned Durbe vald (läti keeles Durbes pagasts) on vald Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Durbe llnnaga ning Tadaiķi, Vecpilsi, Dunalka ja Bunka vallaga.
Furbara lennujaam
Lennuväli on Itaalia õhujõudude eriüksuse 17º Stormo Incursori ja selle helikopterite kasutuses, lennukitele mõeldud lennurajad puuduvad.
Durbe vald
Valla pindala on 74 km². 2016. aasta seisuga elas seal 412 inimest. Aastal 2011 elas vallas 389 lätlast, 10 venelast, 3 valgevenelast, 2 ukrainlast, 1 poolakas ja 8 leedulast. Valla keskus on Durbe linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu.
Ajalugu
19. sajandi esimesel poolel olid praeguse valla alal Ligute ja Padone mõisad. Aastal 1935 oli valla pindala 64,8 km². Aastal 1945 moodustati vallas Durbe ja Padone külanõukogud, aastal 1949 aga vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Durbe külanõukoguga likvideeritav Padone külanõukogu. Aastal 1956 sai külanõukogust Durbe linna maaterritoorium. Aastal 2000 liideti see Tadaiķi vallaga, nii et moodustus Durbe piirkond. 2009. aasta administratiivreformi käigus moodustati omavalitsuse territooriumil taas Durbe linna maaterritoorium, mis aasta hiljem nimetati ümber Durbe vallaks. 2021. aastast kuulub vald Lõuna-Kuramaa piirkonda.
Kaitstavad objektid
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Līguti mõisa mõisavalitseja maja, Šilderi Puuslikumäe kindlustatud muinasasula, Dižprāmi muinaskalmed ja Dīri muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Jaunokte keskaegne kalmistu.
Looduskaitse all on arvukalt nimetuid põlispuid. Valla põhjaosa jääb osaliselt Durbe järve luha hoiualale.
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 389 lätlast, 10 venelast, 3 valgevenelast, 2 ukrainlast, 1 poolakas ja 8 leedulast.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Soo (lavastus)
"Soo" on 1985 valminud Pärnu teatri lavastus. Lavastuse aluseks Priit Pedajase Oskar Lutsu jutustuse "Soo" instseneering. Lavastas Priit Pedajas ise. Osalesid Jaan Rekkor, Lii Tedre, Laine Mägi, Elmar Trink, Jüri Vlassov, Peeter Kard, Liia Tarmo, Merike Tatsi, Jaak Hein, Artur Ots jt.
1992 tehti teatrilavastusest ETVs ka telelavastus. Telelavastustes mängivad Elmo Nüganen, Merle Jääger, Külliki Tool-Saldre, Jaan Rekkor ja Jaak Hein.
Kreeta sõda (1645–1669)
Kreeta sõda (kreeka keeles Κρητικός Πόλεμος, türgi keeles Girit'in Fethi), ka Candia sõda (itaalia keeles Guerra di Candia) või Viies Osmanite–Veneetsia sõda, oli konflikt Veneetsia vabariigi ja selle liitlaste (peamiselt Malta rüütlid, Paavstiriik ja Prantsusmaa) ning Osmanite riigi ja berbeririikide vahel, kuna see toimus suures osas Kreeta saare, Veneetsia suurima ja jõukaima ülemerevalduse pärast. Sõda toimus aastatel 1645–1669 ja seda peeti Kreetal, eriti Candia linnas, ning arvukates merelahingutes ja rüüsteretkedes Egeuse merel, kusjuures Dalmaatsia oli teisejärguline sõjatanner.