Andronikos_I_Komnenos
Võimuletõus
pisi|Keiser Alexios II Komnenos Keiser Manuel I Komnenos suri 24. septembril 1180. aastal. Võimule sai tema alaealine poeg Alexios II Komnenos, kuid tegelikult juhtisid riiki Alexiose ema Maria ja tema armuke Alexios. Maria ladina päritolu tekitas kreeklastes varjatud pahameelt. Neid oli niigi pahandanud Manuel I ladinaamelsus. Palju riigi rahast läks toona lääne kaupmeestele ja rüütlitele. Alamatele tundus, et Mariaga kasvab ladinlaste eelisseisund ning pinged kasvasid. See andis Andronikosele uued võimalused. Targa mehena tegutses ta väga ettevaatlikult, kasutades oma plaanide elluviimiseks saadikuid ning pealinnas elavaid poegi. pisi|Konstantinoopol. Ladinlaste kvartalid on märgitud lilla värviga|320x320px Andronikose väikesearvuline sõjavägi, mis mõnede allikate järgi sisaldas ka moslemeid, asus pealinna suunas teele 1182. aasta kevadel. Seda väge kirjeldades on üks bütsantsi autor öelnud: "Neid oli vähe, kuid nad olid relvastatud õiglusega – ja nii liikus ta kergelt armastatud linna suunas." Teel tervitati Andronikost rõõmuhõisetega ning Konstantinoopolis oodati teda kui ladinlaste ülemvõimust vabastajat. Samas levitasid Andronikose pooldajad sõnumeid vanast ennustusest, mille järgi pidi temast saama valitseja. Andronikoses nähti oodatud vabastajat, temast lauldi laule ja kirjutati poeeme. Kuid vaatamata üldisele toetusele säilitas Andronikos ettevaatlikkuse ja peatus pealinna väravate ees. Seejuures andis ta laagrisse asudes käsu püstitada tunduvalt rohkem telke, kui neid oleks vaja läinud tema sõjameeste majutamiseks. Nii jäi pealinna müüridelt vaadates mulje, et Andronikos oli jõudnud kohale vaga suure sõjaväega. Andronikost asuti suisa anuma, et ta linna siseneks. Keiser Alexiose leer saatis Georgios Xiphilinose (tulevane patriarh) Andronikose laagrisse läbirääkimistele, pakkudes talle amnestiat ja kõrget ametikohta. Andronikos lükkas pakkumise tagasi ning tegi keisrile enda oma: ta nõudis, et keiser astuks tagasi, vastutaks oma valitsemise eest ning keisrinna Maria pandaks kloostrisse. Selle pakkumise lükkas aga keiser tagasi. Nii tuligi Andronikosel "tulla rahva palvetele vastu" ja siseneda linna. Tema linna pääsemisel oli võtmetähtsusega Bütsantsi mereväeülema megas doux Andronikos Kontostephanose ja kindral Andronikos Angelos ülejooksmine Andronikose leeri. Nii sisenes Andronikos Komnenos pidulikult KonstantinoopoIisse. Kuid kavala ja kogenud mehena ei reetnud ta kohe oma tõelisi kavatsusi. Kõigepealt külastas ta Manueli hauda, kelle tekitatud õnnetusi oli hakatud juba unustama ja keda hakati aina rohkem ja rohkem meenutama vaid suure keisrina. Haual aga olevat ta demonstratiivselt ja kõva häälega nutnud, millega teenis enesele järjekordseid plusspunkte. Samas näitas ta üles ka suurt lugupidamist alaealise keisri Alexios II vastu, nimetades ennast valitseja "ärateenimata nõuandjaks". Andronikose linna sisenemisele järgnes 1182. aasta aprillis ladinlaste, kes sisuliselt kontrollisid linna majandust, veresaun, milles hukkus tuhandeid läänlasi. See on ajalukku läinud kui Konstantinoopoli veresaun. Andronikos ei üritanudki tapmist peatada, sest tema ametlik ettekääne vägede toomiseks oli olnud vaid keisri kaitse. Linnas valitses täielik kaos, mille varjus oli tal hea tegutseda.