cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Läti lipp
Läti rahvusvärvide otsingud
Riimkroonikas kirjeldatud lipust inspireerituna hakati neid värve episoodiliselt kasutama tudengite korporatsioonide atribuutikal, Läti laulupeo lipul ja luuletajate loomingus, kuid varsti jäi see värvikombinatsioon tagaplaanile. Tudengite puna-valge-punane värvikombinatsioon muudeti õige pea puna-valge-kuldseks ja 1880. aastatel võttis korporatsioon Lettonia kasutusele rohe-sini-kuldse (või sini-rohe-kuldse) lipu, mille osa lätlastest rahva lipuna omaks võttis. 19. sajandi lõpul ja eriti pärast 1905. aasta revolutsiooni muutus lätlaste seas väga populaarseks rahvusvaheline töörahva punalipp.
Rahvuslipu kasutusele võtmine
Puna-valge-punane lipp jõudis märgatavamalt lätlaste teadvusse Esimese maailmasõja ajal. Läti rahvusväeosadel lubati kasutamiseks valida oma sümboolika, milleks ei saanud küll puna-valge-punane, kuid sümbolite otsimise käigus tutvustati laiemale avalikkusele ideed lätlaste oma rahvussümboolikast. Samal ajal tegutsesid mitmed puna-valge-punase läti rahvusvärvidena propageerijad. Neist Valmieras õpetajana töötanud Jānis Lapiņš lasi oma joonistuse järgi õpilasel Marianna Straumanel 1916. aasta teisel poolel valmistada esimese teadaoleva ja tänaseni säilinud reaalse puna-valge-punase läti lipu. Lipul on ka kuldne päike ja selle valge triip moodustab 1/5 lipu kõrgusest. Puna-valge-punast lippu hakati rohkem kasutama pärast Veebruarirevolutsiooni ja alates 1917. aasta 1. mai pidustustest muutus selle väljatoomine enam-vähem regulaarseks, olles revolutsiooni punalippudega võrreldes siiski selges vähemuses. Puna-valge-punast lippu kasutati ka 1917. aasta kevadel kokku tulnud Vidzeme, Kurzeme ja Latgale maakoosolekutel. Ühtlasi algas ajakirjanduses debatt värvide proportsioonide ja riimkroonika kirjelduse täpse tähenduse osas.
Sel perioodil kasutatud puna-valge-punaste rahvuslippude välimus oli mitmekesine. Valge riba laius varieerus võrdlemisi kitsast viirust kuni umbes kolmandikuni lipu laiusest. Kasutati erepunast, sageli revolutsiooni lipuga samasugust värvi. Osadel rahvuslippudel oli ka päike või muu sümbol või tekst. Ka lipu mõõtmetes ei ilmnenud mingit kindlat seaduspärasust.
Kasutamine riigilipuna
Puna-valge-punane kinnistus läti rahvuslipuna ja võeti ühtlasi kasutusele Läti riigilipuna pärast Läti Vabariigi väljakuulutamist. Selle lipu all peetud võidukas Vabadussõda muutis värvikombinatsiooni üldtuntuks ja paljudele inimestele emotsionaalselt lähedaseks.
Läti Vabariigis hakati lipu välimust riiklikult reguleerima. 1921. aasta 15. juunil võeti vastu "Seadus Läti Vabariigi lipust ja vapist", mis määras kindlaks riigilipu värvide proportsioonid (2:1:2). 1922. aasta 25. augustil vastu võetud eeskiri nägi lipu värviks ette tumepunase (karmiinpunase) ning pani paika lipu kõrguse ja laiuse suhte 3:2, mis hiljem muudeti 2:1 peale. 1923. aastal kehtestatud lippe puudutava seaduse lisas toodi lippude välimus välja ka värviliste illustratsioonidena.
Nõukogude ja Saksa okupatsioon
Nõukogude okupatsiooni ajal, 6. septembril 1940. aastal, asendati puna-valge-punane lipp Läti NSV lipuga. Saksa okupatsiooni ajal kasutati läti lippu kultuuriajaloolise sümbolina. Pärast Teist maailmasõda puna-valge-punase lipu kasutamine keelustati. See toodi uuesti välja esmakordselt 1987. aastal ja 1988. aasta 29. septembril otsustas Läti NSV Ülemnõukogu lubada puna-valge-punase lipu kasutamist rahva, töö ja perekondlike pühade puhul ning kultuuri- ja massiüritustel rahvussümbolina. 1990. aasta 15. veebruaril taastati puna-valge-punase lipu staatus Läti riigi sümbolina. 16. jaanuaril 1991. aastal tehtud seadusemuudatustega sai sellest Läti Vabariigi lipp.
Taasiseseisvunud Läti
1994. aastal võttis Seim vastu spetsiaalse seaduse Läti riigilipu kohta, määrates kindlaks selle välimuse ja kasutuse. 1995. aastal pani heraldikakomisjon paika lipuvärvide paiknemise Pantone värviskaalal: punase värvi koodiks sai PANTONE 1807C ja valge värvi koodiks PANTONE White. 2010. aasta Läti valitsuse määrusega kehtestati riigilipu ja vimpli trükitud versiooni punase värvi koodiks PANTONE 201C.
Läti seadus kohustab lipu heiskamise 25. märtsil, 1. mail, 4. mail, 14. juunil, 17. juunil, 4. juulil, 21. augustil, 11. novembril, 18. novembril ja detsembri esimesel pühapäeval avalikel hoonetel, eraõiguslike juriidiliste isikute või isikute ühenduse hoonetel ja eluhoonetel. Seaduse mittetäitjatele nähti ette hoiatus või rahatrahv kuni 40 eurot. 2015. aastal otsustas Läti Konstitutsioonikohus, et füüsiliste isikute karistamine eluhoonele lipu mitteheiskamise eest on vastuolus Läti põhiseaduse sõnavabadust puudutava paragrahviga 100.
Legendid ja ilukirjandus
1920. ja 1930. aastatel levis mitu legendi läti lipu päritolu kohta. Üks neist räägib lätlaste pealikust, kes sai lahingus surmavalt haavata ja asetati vaenlastelt võetud valgele lipule. See osa, millel pealik lamas, jäi valgeks, aga ülejäänud lipp muutus verest punaseks. Sõjamehed vandusid surevale pealikule, et ei jäta enne kui vaenlased on maalt välja aetud. Sellest ajast kasutavat lätlased selle värvikombinatsiooniga lippu oma sõjalipuna. Ajaloolist tõepõhja sel legendil pole. Sarnane legend on käibel ka Austria lipu tekkimise kohta.
Alternatiivne legend räägib lätlaste linnusest, mida piiras eestlaste vägi. Linnuses ohverdati jäär ja vana kandlemängija kastis oma särgi tema vere sisse nii, et see osaliselt verest punaseks muutus. Varda otsa pandud puna-valge-punast särki lehvitades asuti rünnakule ja aeti vaenlased minema. Sellest saati kasutavat läti sõdalased seda lippu.
Eesti kirjanik Enn Kippel kujutab oma 1938. aastal ilmunud romaanis "Issanda koerad" lipu saamist nõnda: "Kuna ka lätlased tahtsid kristlaste eeskujul sõjalippu omada, siis olid nad parema puudumisel nülginud valge jäära, käänanud selle naha keskpaigast kokku ning verepatta kastes värvinud ta servadest punaseks. Säärast verega viirutatud jääranahast lippu ees kandes alustasid lätlased koos oma paganlike suguvendade ja Riia kristlasiga sõjasõitu Toreidasse."
Magerøya
pisi|Magerøya saare asukoht Magerøya (põhjasaami keeles Máhkarávju) on saar Norra põhjaosas Troms og Finnmargi maakonnas Nordkapi vallas.
Saare pindala on 436,6 km², kõrgeim punkt ulatub 417 m üle merepinna.
Saarele on iseloomulik mägine tundramaastik, kohati kasvab tundrakaske.
Magerøyal asub Nordkapi neem, mis pakub turistidele suurt huvi. Et suurendada külastajate arvu, rajati aastatel 1993–1999 Nordkapi tunnel, mille pikkus on 6,87 km ja mis küündib 212 m merepinnast allapoole. Rajamise ajal oli see maailma pikim ja sügavaim merealune tunnel. Isegi suvel võib tunnelis tekkida udu või jää.
Hurtigruteni parvlaevad ühendavad Magerøya saart Honningsvågiga; sooja Põhja-Atlandi hoovuse tõttu on meri saare ümber jäävaba.
Indoneesia lipp
Indoneesia lipp on Indoneesia ametlik lipp.
Fjodor III
Elulugu
Fjodor oli eelmise tsaari Aleksei I surres tolle vanim elusolev poeg. Tema ema oli Maria Miloslavskaja, kes oli selleks ajaks juba surnud, õde oli Sofia Aleksejevna ja vend tulevane Ivan V. Tema õdedest sai koos Sofiaga täiskasvanuks kuus, kuid ükski neist ei abiellunud. Fjodori poolvend oli tulevane Peeter I.
Indoneesia lipp
Indoneesia riigi- ja rahvuslipp kinnitati 17. augustil 1945. Lipp on jagatud kaheks horisontaalseks väljaks, punaseks ja valgeks. Indoneesia keeles kutsutakse seda lippu ka Sang Saka (uhke kahevärviline) ja Merah Putih (punane valge).
Fjodor III
Elulugu
Fjodor sai tsaariks vaid 16-aastaselt, kuid juba siis oli ta tervis niivõrd vilets, et ta ei lahkunud Moskva Kremli müüride vahelt ega saanud kahest abielust järeltulijaid. Tema haiguse asjus täit selgust pole, ent ilmselt olid tema füüsilised puuded kaasasündinud.
Nikolai Ge
thumb|Portree autor [[Nikolai Jarošenko]] thumb|[[Peeter I kuulab üle tsareevitš Aleksei Petrovitšit Peterhofis (1871)]] Nikolai Nikolajevitš Ge (vene keeles Николай Николаевич Ге; prantsusepäraselt Gay 27. veebruar 1831 Voronež – 1894 Ivanovsk, Tšernihivi oblast) oli prantsuse päritolu vene maalikunstnik.
Indoneesia lipp
Punane sümboliseerib keha, vaprust ja vabadust, valge aga hinge, õilsaid püüdlusi ja õiglust.
Fjodor III
Sisepoliitika
Fjodor III oli hardalt usklik ja püüdis jätkata ka isa alustatud kirikureforme. Ta vabastas asumiselt reformi algataja, endise patriarhi Nikoni ja lasi elusalt põletada vanausuliste juhi Avvakumi. 1678. aastal viidi tsaaririigis läbi rahvaloendus ning asendati erinevad maksud ühise majapidamise pealt makstava maksuga. Fjodori ajal seati sisse ka tsaaririigi valduste ainuvalitsemine ja valitsejad – vojevoodid. Likvideeriti varasem kord, mille järgi elatist ja riigimakse kogusid ametnikud nende valitsetavalt territooriumilt, ning viidi sisse alaline valitsus (Расправная палата) Fjodor III ajal moodustati endise maakaitseväe asemel Venemaal regulaararmee. 1680. aastal oli Vene tsaaririigi regulaararmees 41 sõduripolku, 21 streletsipolku 26 reitari- ja piigipolku ja 4 kasakapolku. Streletsipolgud likvideeriti Peeter I poolt, pärast 4 streletsipolgu mässu 1698. aastal. Fjodor III valitsemisajal moodustatud polkudest olid 2 (Leforti polk ja Butõrka polk), koos Peeter I moodustatud Semjonovskoje ja Preobraženskoje polguga viimased võitlusvõimelised polgud, mis katsid 1700. aastal Narva lahingus taganevaid Vene vägesid Põhjasõjas.
Nikolai Ge
Nikolai Ge oli peredvižnikute ühingu üks asutajaliige.
Elukäik
Sündis Voronežis. Tema vanaisa emigreerus Prantsusmaalt 18. sajandi lõpus.
Livorno provints
Livorno provints on provints Itaalias Toscana maakonnas. Provintsi keskuseks on Livorno linn.
Nikolai Ge
Elukäik
Aastal 1841 kolis perekond elama Kiievisse, kus ta õppis Kiievi esimeses gümnaasiumis. Gümnaasiumi lõpetamise järel asus õppima Kiievi ülikooli matemaatika-füüsikateaduskonda, hiljem läks matemaatika-füüsikateaduskonda Peterburi ülikoolis.
Aastal 1850 asus ta õppima Peterburi Kunstide Akadeemias. Õpingute jooksul anti talle tehtud tööde eest väike kuldmedal (1855) ja suur kuldmedal (1857). Suure kuldmedaliga kaasnes välismaal edasiõppimise võimalus.
Andja kivisild
thumb|Andja vana sild (suvi 2009) Andja kivisild on Andja mõisniku poolt, arvatavasti 19. sajandi algupoolel ehitatud paekivist kaarsild üle Toolse jõe Lääne-Viru maakonnas Rakvere vallas Andja külas.
Livorno provints
Provintsi kuuluvad Toscana saared, sh Gorgona, Capraia, Elba, Pianosa ja Montecristo saar.
Fjodor III
Sisepoliitika
1682. aastal lasi ta ära põletada bojaaride sugupuud, mis määrasid nende omavahelised võimusuhted, kohajärguse. See lubas tal ametnikke määrata nende isiklike võimete, mitte väljakujunenud võimusuhete ja aadlipäritolu alusel.
Livorno provints
Haldusjaotus
pisi|Baratti laht pisi|Elba saar, Stella laht Livorno provints jaguneb 20 omavalitsusüksuseks (comune).
Fjodor III
Välispoliitika
Fjodor III ajal pidas Vene tsaaririik sõda aastatel 1676–1681 Türgiga ning vallutas Osmanite impeeriumilt suured maa-alad lõunas – Paremkalda Ukraina. Sõjategevuse Osmanitega lõpetas 1681. aastal Bahtšisarai rahuleping.
Isiklikku
Tema esimene abikaasa Agafja Grušetskaja suri 1681. aasta suvel, sünnitades oma ainsat last Iljad. Ilmselt suri ka Ilja varsti. Seejärel abiellus Fjodor uuesti Marfa Apraksinaga, kuid suri järgmisel kevadel pärijata.
Fjodori surmapäeval proovisid tema poolvenna Peeter Aleksejevitši ema Natalja Narõškina sugulased toime panna paleepöörde ning panna Venemaa troonile Peeter Aleksejevitši, mööda minnes seaduslikust troonipärijast, vanuselt keskmisest Ivan Aleksejevitšist. Fjodor suri vaid 20-aastaselt. Täisealiste pärijate puudumisel tekkis troonikriis, mis lõppes lapstsaaride Ivan V ja Peeter I kaksikvõimuga.
Nikolai Ge
Looming
Nikolai Ge maalis portreid ja Vene ajaloo ainelisi teoseid. Alates 1860. aastate algupoolest pühendus religioossele temaatikale, maalis ekspressiivseid ja sügavalt psühholoogilisi stseene Uuest Testamendist.
Sara Teasdale
Sara Teasdale (8. august 1884 – 29. jaanuar 1933) oli ameerika luuletaja.
LT vz.35
LT vz.35 (LT-35) oli Tšehhoslovakkias toodetud kergetank, mis hiljem Saksa armees kasutusele võetuna nimetati ümber PzKpfw 35(t) (Panzerkampfwagen 35(t)), tänapäeval tuntud ka kui Panzer 35(t). Masina prototüübi nimi oli S-IIa, Bulgaarias oli nimetuseks T-11 ja Rumeenias Škoda R-2.
Sara Teasdale
Luulenäide
'' There will come soft rains and the smell of the ground, And swallows circling with their shimmering sound;
And frogs in the pool singing at night, And wild plum trees in tremulous white;
LT vz.35
Škoda LT vz.35 (LT – lehky tank – kergetank, vz – mudel) võeti esimest korda Tšehhoslovakkias relvastusse 1935/36. aastal ning alates 1937. aastast sai sellest Tšehhoslovakkia armee peamine tank. Tanki toodeti mitmes variandis aastatel 1935–1939 kokku 424 masinat, millest 340 Škoda ja 84 ČKD tehastes.
Malawi lipp
Malawi lipp on Malawi riigilipp. See võeti kasutusele 29. juulil 2010, kui Demokraatliku Progressiivse Partei juhitud valitsus esitas uue lipu kavandi. Muudeti lipu värvisiilude järjekorda, et see vastaks Pan-Aafrika lipu algsetele värvidele. Tõusev päike lipu ülemisel siilul asendati keskel asuva valge täispäikesega, mis sümboliseerib Malawi majanduslikku edu pärast iseseisvumist. Opositsiooniline Ühendatud Demokraatlik Rinne on lipu muutmise kohtus vaidlustanud. Malawi President Bingu wa Mutharika kinnitas uue lipu 29. juulil 2010.
LT vz.35
Torn
Torn paiknes korpuse keskosas ning moodustas koos sellega tanki lahingusektsiooni. Torn, nagu ka korpus koosnes karkassile needitud soomuslehtedest. Torni katusel asus komandöritorn diameetriga 560 mm, mis oli suletav ühepoolse kuppelluugiga ning komandöritorni külgedel olid neli vaatlus episkoopseadet. Peale selle oli ümbruse jälgimiseks paigaldatud komandöri istekohale monokulaarne periskoopseadeldis, mille väljumisava paiknes komandöritorni katusel. Torni katusel paiknesid veel luugid, päeval lippude ja öösel valgusega signaliseerimiseks.
Malawi lipp
Endine lipp
pisi|[[Pilt:FIAV historical.svg|23pxLipp aastatel 1964–2010]] Malawi eelmine riigi- ja rahvuslipp võeti kasutusele 6. juulil 1964. See oli must-puna-roheline Malawi Kongressi Partei lipp, mille mustal väljal on kujutatud punast 32 kiirega tõusvat päikest, "kvatša". Malawi Kongressi Partei lipu eeskujuks on võetud Kariibi mere piirkonnas Marcus Carvery juhtimisel tegutsenud mustanahaliste vabastusliikumise lipp.
LT vz.35
Relvastus
Tank LT vz.35 omas oma aja ja klassi kohta head relvastust. Sellele oli paigutatud 37 mm kahur vz.34UV (Škoda tehasetähisega A3 ning Saksa armee käsutuses tähisega KwK 34(t)), mis oli tankitõrjekahuri KPUV vz.34 tankivariant. Relv oli varustatud poolautomaatse kiilulukuga, mis tagas kahurile laskekiiruse 12–15 lasku minutis. Raua pikkus oli 39 kaliibrit (1448 mm) ja kahuri kaal 235 kg. Tankile oli paigutatud ka kaks firmas Ceskoslovenska Zbrojovka Brno valmistatud raskekuulipildujat ZB. vz.37 (Saksa armees kasutati tähist MG35/37(t) või kuulipildujat MG34) kaliibriga 7.92 mm, millest üks paiknes korpuse esiseinas ning teine tornis, suurtükist paremal. Tornis paiknevat kuulipildujat oli võimalik vertikaalselt juhtida koos kahuriga või iseseisvalt, horisontaalselt sai kuulipildujat, kui ka suurtükki liigutada ainult torni pööramisega. Lahinguvarusse kuulus 78 mürsku (24 soomustläbistavat ja 54 kild-fugassmürsku) ja 2700 padrunit. Soomustläbistavad mürsud läbistas soomust 60 kraadise nurga all 100 meetrilt 37 mm, 500 meetrilt 31 mm, 1000 meetrilt 26 mm ja 1500 meetri pealt 22 mm.
Mootor
Tankile oli paigutatud neljasilindriline ja neljataktiline vedelikjahutusega karburaatormootor Škoda T-11/0, mille võimsus oli 120 hobujõudu ning mis arendas 1800 pööret minutis. Silindrite diameeter oli 140 mm, mootori töömaht 8620 cm³ ning kolvikäik 140 mm. Mootor kaalus 900 kg. Kütusena kasutati etüleeritud bensiini oktaanarvuga mitte vähem kui 60. Kütusesüsteemi kuulus kaks paaki – 124 liitrit mahutav põhipaak paiknes mootoriruumis mootorist vasakul, 29-liitrine lisapaak aga tanki lahingusektsioonis parema seina ääres. Kütuse etteandmine toimus kahe pumba abil – mehaaniline membraan ja elektriline Auto-pulse. Karburaatoreid oli kaks, mõlemad olid Zenith UDD. Süsteemil oli vedelikjahutus, radiaator paiknes mootoriruumis mootori ees ja mahutas 50 liitrit jahutusvedelikku. Mootori käivitamiseks oli elektristarter Scintilla võimsusega 2,94 kWh ja süütesüsteemi kuulus kaks 12-voldist magneetot Scintilla.
Malawi lipp
Endine lipp
Must kujutab aafriklasi, punane vabaduse eest valatud verd ning roheline loodust. Päike sümboliseerib lootust ja vabadust Aafrika rahvastele.
LT vz.35
Sideaparatuur
LT-35-le oli paigaldatud raadiojaam vz.35, mille tegevusraadius oli 2 km ja mis oli võimeline töötama ainult telegraafina.
Malawi lipp
Riigipea lipp
Malawi presidendi standartiks on punane kangas, millel on kujutatud kollast lõvi mustade küüniste ja musta keelega, lõvi all on aga kollane lint kirjaga "Malawi". Lipu proportsioonid on 2:3 ja see võeti kasutusele 1964. aastal.
Merelipp
Malawi merelipuks on valge kangas, mille jagab neljaks punane rist (Püha Jüri rist). Vardapoolse ülemise välja hõivab rahvuslipp, lehvipoolsel alumisel väljal on aga kujutatud kollane ankur ja selle kohal punane lõvi. Lõvi ja ankru vahel on kiri "MALAWI ARMY" ja ankru all "NAVAL UNIT". Lipu proportsioonid on 2:3.
LT vz.35
LT vz.35 – Panzer 35(t) relvastuses ja sõjategevuses
1938. aastaks oli tankidega LT-35 Tšehhoslovakkia armees relvastatud 4 mobiilset kiirreageerimis diviisi. Pärast sakslaste sissetungi Tšehhoslovakkiasse konfiskeeriti märtsis 1939 olemasolevast 244-st LT-35-st 219. Osa masinaid anti vastloodud Slovakkiale. Saksa armee käsutusse läinud masinad nimetati ümber Panzerkampfwagen 35(t)-ks (t – tähistab Tšehhi päritolu). Oma lahinguomadustelt oli LT-35 võrreldav sakslaste Panzer III-ga ning neid toodeti edasi kuni 1939. aasta lõpuni, mil sakslased võtsid ČKD (Českomoravská Kolben-Daněk) tehased Prahas ja Škoda tehased Pilsen oma kontrolli alla (formaalselt kuulusid mõlemad juba 1939. aasta algusest Hermann Göringu alluvusse).
Sara Teasdale
Luulenäide
Not one would mind, neither bird nor tree, If mankind perished utterly;
Malawi lipp
Malawi ajaloolised lipud
Aastatel 1953–1964 Kuulus Njassamaa Rodeesia ja Njassamaa Föderatsiooni ning kasutusel oli ka selle lipp. Sinise kanga vardapoolses ülanurgas oli Suurbritannia lipp ja lehvil Föderatsiooni vapilt pärit vapikilp. Njassamaad tähistas vapil kollane tõusev päike.
Hiệp Hoà
Hiệp Hoà (ka Nguyễn Phúc Hồng Dật; 1. november 1847 – 30. november 1883) oli Annami keiser 23. juulist kuni 29. novembrini 1883.
Ta oli kuues keiser Nguyễni dünastiast. Ta oli keiser Tự Đứci noorem vend ja adopteeritud poeg. Ta sai keisriks pärast seda, kui tema vennapoeg Dục Đức kolmepäevase valitsusaja järel troonilt tagandati.
25. augustil 1883 kirjutas ta alla leppele, mis muutis Vietnami Prantsusmaa protektoraadiks, kaotades nii iseseisvuse. Selle tõttu sunniti ta võimust loobuma ja enesetappu tegema. Pärast seda tõsteti troonile tema viieteistaastane vennapoeg Kiến Phúc.
Sara Teasdale
Luulenäide
And Spring herself when she woke at dawn Would scarcely know that we were gone. ''
Luuletust on kasutatud Ray Bradbury samanimelises novellis, mis hiljem sai osaks 1950. aastal avaldatud romaanist "Marsi kroonikad". Eesti keelde tõlgituna on selle pealkirjaks "Taas tulevad vihmad", tõlkija on Linda Ariva.
LT vz.35
LT vz.35 – Panzer 35(t) relvastuses ja sõjategevuses
Just enne lahingute algust Euroopas müüdi LT-35 mitmesse riiki, sealhulgas ka Bulgaariasse ja Rumeeniasse.
Saksa armees moodustasid PzKpfw 35(t)-d 1. kergediviisi tuumiku Poola kampaanias, mis seejärel formeeriti ümber 6. tankidiviisiks ning osales selle nime all lahingutes Prantsusmaal ja Nõukogude Liidus.
Škoda R-2 kasutamine Rumeenias
1935. aasta sügisel Rumeenia ostukomisjon külastas Tšehhoslovakkiat plaaniga rearmeerimise käigus hankida modernseid tanke armeele. Pärast intensiivseid läbirääkimisi ja demonstratsioone nii ČKD ja Škoda poolt sõlmiti leping 14. augustil 1936. 126 Škoda S-II-a ostmiseks ja hiljem võimalus veel 63 tanki juurde muretsemiseks, tankid asuksid armee teenistuse markeeringu R-2 all. Nagu lepingus kirjas, saatsid tšehhid esimese prototüübi 1937. aasta jaanuaris, millele järgnesid kohe 11 ja siis veel neli tanki, kuigi lepingu täitmiseks pidi Škoda "laenama" tanke Tšehhoslovakkia armeele lubatute hulgast. Saadud tankid läbisid põhjalikud testid enne tagastamist, paljud polnud enam sõidukõlbulikud Škodale, kuid rumeenlased jäid katsetuste tulemustega väga rahule ja nad soovisid saada veel 280 lisatanki tingimusel, et kaks kolmandikku tankist pannakse kokku Rumeenia ettevõttes Malaxa. Škoda lükkas selle pakkumise tagasi, kuna oli varem Malaxaga tegemist teinud ning tšehhid ei olnud selle firma asjaajamisega eriti rahul. Esialgse tellimuse esimesed 27 masinat saadeti rumeenlastele 1938. aasta septembris, suurim hulk saabus oktoobris ja viimased 30 1939. aasta veebruaris.
Formeeritud kahte pataljoni, moodustasid need tankid 1. tankirügemendi, millest 1941. aastal kasvas välja 1. tankidiviis. 1. tankidiviisi R-2d osalesid 1941. aasta invasioonis Nõukogude Liidu vastu, opereerides Põhja-Bukoviinas ning sellele järgnenud Pruti jõe ületamisel. R-2l on ka au olla esimene Rumeenia tank, mis osales tankilahingus Rumeenia ja Nõukogude vägede vahel. 4. juulil 1941. lahingus Brinzeni pärast hävitati kaks T-28 tanki ja rumeenlased ise kaotasid ühe R-2. Augusti lõpuks oldi veel kaotatud kakskümmend tanki lahingutes ning paarkümmend mehaaniliste rikete tõttu. Aasta lõpuks oldi jäädavalt kaotatud 26 masinat, 60 olid taastatavad ja ülejäänud vajasid põhjalikku remonti. Tänu Rumeenia remonditöökodade pingutustele suudeti 1942. aasta suvel teenistusse tagasi anda 83 R-2, sakslastelt saadi veel suure mangumise peale 26 Panzer 35(t), mis olid aga suhteliselt palju kasutatud. 1942. aasta augustiks, mil 1. tankidiviis naasis rindele, oli ridades 109 R-2. Jäädes Stalingradi lahingu käigus ette venelaste suurrünnakule, kaotas diviis esimese nädala jooksul enamuse oma tankidest. 1943. aasta jaanuariks oldi kaotatud 81 R-2 tanki. Aprillis 1943 väitis 1. tankidiviis endal olevat 59 R-2t, kuid see arv sisaldab ka täiesti kasutuskõlbmatuid masinaid. 1943. aasta suve lõpus oli ainult 25 tanki sõidukorras, 30 asusid remonditöökodades ja nelja kasutati treeningumasinana. Ainult üks kompanii tanke osales veel lahingutegevuses 1943. aastal Cantemiri tankigrupi koosseisus, enne kui R-2 1944. aasta märtsis ametlikult tõmmati välja rindeteenistusest. Natuke aega enne seda R-2, mida nüüdseks oli 69 igasuguses seisukorras masinat, otsustati ümber ehitada iseliikuvateks suurtükkideks TACAM programmi raames, esimene prototüüp oli valmis juba 1944. aasta veebruariks. Ümberehitamiseks valiti 40 masinat, kuid valmis tehti ainult kakskümmend, sel põhjusel, et pearelvastusena kasutatud nõukogude 76,2 mm kahur ei suutnud suurt midagi uute nõukogude tankide T-34/85 ja IS-2 vastu. Pärast vaherahu sõlmimist ja Rumeenia üleminekut liitlaste poolele osalesid tankid maa sakslastest puhastamisel, seejärel enamus tanke konfiskeeriti venelaste poolt. 5 olid veel rumeenlaste käes veebruaris 1945, kuid need kaotati lahingutes. Mõni tank võidi taastada pärast sõda, teatud allikad väidavad, et kuni 30 R-2 tanki oli rumeenlaste teenistuses veel pärast sõda, kuid kõik anti üle Nõukogude Liidule sõjareparatsioonide katteks.
Haninge vald
Haninge vald on 2. järgu haldusüksus Rootsis Stockholmi läänis Södermanlandi maakonnas. Ta asub Stockholmist lõunas.
Vald hõlmab umbes 3600 saart ja laidu, millest suuremad on Utö, Ornö, Fjärdlång, Muskö, Kymmendö ja Huvudskär.
Suuremad asulad on Västerhaninge, Handen, Brandbergen, Jordbro ja Tungelsta.
Valda jääb osa Tyresta rahvuspargist.
Vallas asub Årsta loss.
Süpruslinn
Haninge valla sõpruslinn on Haapsalu.
Tervis
Tervis on täieliku füüsilise, vaimse ja sotsiaalse heaolu seisund, mitte ainult haiguse või nõtruse puudumine (Maailma Terviseorganisatsiooni definitsioon aastast 1946).
Niagara
Niagara on mitme koha nimi või nime osa:
Thiệu Trị
pisi|Thiệu Trị Thiệu Trị (16. juuni 1807 – 4. november 1847) oli Annami keiser alates 20. jaanuarist 1841.
Minh Mạng
pisi|Minh Mạng Minh Mạng (25. mai 1791 – 20. jaanuar 1841) oli Annami keiser alates 25. jaanuarist 1820.
Pisa provints
Pisa provints on provints Itaalias Toscana maakonnas. Provintsi keskuseks on Pisa linn.
Haldusjaotus
Pisa provints jaguneb 39 omavalitsusüksuseks (comune).
Suurima elanike arvuga vallad
Suurima elanike arvuga asulad on järgmised.
Ürümqi
Ürümqi (uiguuri keeles ئۈرۈمچى شەھرى (Ürümči šähri) ja hiina keeles 乌鲁木齐市 (Wulumuqi Shi ehk Wūlǔmùqí Shì)) on ringkonna õigustega linn Hiinas, Xinjiangi Uiguuri autonoomse piirkonna keskus.
Ürümqi on Hiina lääneosa suurim linn. 75% elanikest on hiinlased, uiguure on 13%.
Ürümqi on kõige kaugemal sisemaal asuv suurlinn maailmas. Lähima mereni on ligi 2500 km.
1953. aastani oli linna ametlik nimi Dihua.
5. juulil 2009 toimunud uiguuride meeleavaldusel puhkesid linnas kokkupõrked uiguuride ja hiinlaste vahel. Rahutusi saadeti maha suruma sõjavägi. Ametlikel andmetel oli 7. juuliks hukkunud 156 meeleavaldajat, vahistatud oli üle 1400 inimese.
Rahvastik
2000. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid Ürümqi elanikest hiinlased 75,3%, uiguurid 12,79%, hueid 8,03%, kasahhid 2,34%, mandžud 0,37%, mongolid 0,35%, sibod 0,18%, venelased 0,13%, mongorid 0,08%, kirgiisid 0,07%, usbekid 0,07%, tšuangid 0,04%, tatarlased 0,04%, tiibetlased 0,03%, dunsjanid 0,03%, miaod 0,03%, korealased 0,03% ja muudest rahvustest inimesed 0,09%.
Haldusjaotus
Linn jaguneb 7 linnarajooniks ja 1 maakonnaks.
Ülejõe (Anija)
Ülejõe on küla Harju maakonnas Anija vallas.
Küla piiridesse jääb tuhamägi ja Aavoja veehoidla ning sealt voolab läbi Aavoja. Kehra ja Ülejõe piiriks on raudtee ja Jägala jõgi.
Külas tegutseb puidutöökoda.
Küla maal kasvab kaitsealune loodusobjekt Ülejõe ussikuusk (Kehra ussikuusk).
Islandi lipp
Islandi lipp on Islandi Vabariigi ametlik lipp.
Rahvus- ja merelipp
Rahvus- ja merelipu kujundas Einar Petursson 1913. aastal, ning see võeti kasutusele 1915. aastal, ametlikult aga kinnitas selle Taani kuningas alles 30. novembril 1918.
Islandi lipp on sinine kangas, millele on paigutatud valge Skandinaavia rist, sellele aga omakorda punane rist. Lipp sarnaneb Norra lipuga, millel on punasel taustal valge ja sinine rist. See sarnasus pole juhuslik, nimelt põlvnevad islandlased norralastest, nad on Norra viikingite järeltulijad.
Lipu väljade mõõtude suhted on horisontaalselt 7+1+2+1+14 ja vertikaalselt 7+1+2+1+7.
Sinine (PMS 287) tähistab saart ümbritsevat alati jäävaba merd.
Valge on lumiste mäetippude ja jääliustike värv.
Punane (PMS 1795) aga osutab tegutsevatele tulemägedele ja tulipunaselt hõõguvale laavale.
Skandinaavia rist tähistab Islandi ühtekuuluvust Põhjamaadega, selle kahevärvilisus aga igipõlist seotust Norraga.
Islandi ajaloolised lipud
Aastatel 1897–1915 oli Taani Kuningriigi koosseisu kuulunud Islandi lipuks sinine plagu valge Skandinaavia ristiga.
Tự Đức
pisi|Tự Đức Tự Đức (sünnipärane täisnimi Nguyễn Phúc Hồng Nhậm; 22. september 1829 – 19. juuli 1883) oli Annami keiser alates 4. novembrist 1847 kuni surmani.
Ta oli neljas keiser Nguyễni dünastiast. Eelmine keiser oli tema isa Thiệu Trị, kes oli määranud troonipärijaks just Tự Đứci, mitte vanema poja Hồng Bảo. Tự Đức oli vankumatu konfutsianist ning oli vastu võõramaalastele ja innovatsioonile. Temavastast mässu juhtis vanem vend Hồng Bảo. Mässajate hulgas olid konfutsianistidest õpetlased, kes ei olnud rahul, et rikuti perekondlikku järgnevust (troonile ei saanud vanim poeg), Lê dünastia pooldajad, lihtrahvas, kes polnud rahul maksudega, jt. Tự Đức surus sõjaväe abiga mässu maha ja tahtis venna hukata, kuid nende ema, keisrinna Từ Dụ, veenis ta ümber. Hồng Bảo tegi enesetapu vanglas.
Tự Đứci nimetatakse tihti Vietnami viimaseks keisriks, sest ta oli viimane, kes valitses iseseisvalt ning ei näinud oma maa tõelist koloniseerimist.
Gia Long
Gia Long (sünninimi Nguyễn Phúc Ánh; 3. veebruar 1762 – 25. jaanuar 1820) oli Annami keiser (esimene Nguyễni dünastiast) alates 31. maist 1802.
Modibo Keïta
Modibo Keïta (4. juuni 1915 – 16. mai 1977) oli esimene Mali president 1960–1968 ja Mali peaminister 5. aprill 1959–1965.
Ta sündis Bamako lähedases Bamako-Couras, mis oli Prantsuse Sudaani pealinn. Tema vanemad olid tõsiusklikud moslemid. Hariduse omandas Bamakos ja hiljem Dakaris. 1936. aastal asus tööle õpetajana esialgu Bamakos, hiljem aga ka Sikassos ja Tombouctous.
1937. aastal oli Modibo Keïta kunsti- ja teatrigrupi koordinaator. Koos Ouezzin Coulibalyga aitas asutada Prantsuse Lääne-Aafrika Õpetajate Ühendust. 1943. aastal asutas ta ajakirja L'oeil de Kénédougou, mis suhtus vaenulikult ja kriitiliselt koloniaalvalitsusse. Koloniaalvastase hoiaku tõttu viibis ta 1946. aastal kolm nädalat vanglas.
Mali president
Pärast riigi iseseisvumist sai Keïtast Mali esimene president täites esialgu kuni 1965. aastani ka valitsusjuhi kohuseid.
Modibo Keïta oli sotsialist ja juhtis ka riiki sotsialistlike põhimõtete kohaselt. 1960. aastal lasi luua Mali ekspordi- ja impordikompanii, mis omas monopoli kaupade sisse- ja väljaveos. Samas üleüldist natsionaliseerimist riigis ei toimunud. 1962. aastal lasti käibele Mali frank.
Modibo Keïta soovis omada häid suhteid Washingtoniga. Septembris 1961 külastas ta Ameerika Ühendriike ja kohtus muuhulgas president John F. Kennedyga.
Kodumaal lasi Modibo Keïta vangistada oma poliitilisi vastaseid.
19. novembril 1968 organiseeris kindral Moussa Traoré riigipöörde, mis läks edukalt ning Modibo Keïta saadeti vanglasse, kus ta suri 1977. aastal.
Lemmy Kilmister
pisi|Lemmy Kilmister 2006. aastal
Lemmy Kilmister, ka Lemmy (sünninimi Ian Fraser Kilmister; kasuisa järgi ka Ian Fraser Willis; 24. detsember 1945 Burslem, Stoke-on-Trent, Staffordshire, Inglismaa, Ühendkuningriik – 28. detsember 2015 Los Angeles, California, USA), oli inglise laulja ja basskitarrist, kes oli peamiselt tuntud hard rock 'i (või heavy metal 'i ) bändi Motörhead asutaja, bassimängija ja lauljana.
Kilmister sündis Burslemis (Staffordshire'is) ja kasvas üles Põhja-Walesis. 1960. aastatel tegutses ta mitmes rokkansamblis, millest silmapaistvaim oli The Rockin' Vickers. 1971. aastal sai temast ansambli Hawkwind liige, kuid 1975. aastal vallandati ta sealt. Seejärel moodustas ta uue bändi, kus ta oli nii bassimängija kui ka laulja. Esialgu kandis see nime Bastard, kuid nimetati peagi ümber Motörheadiks. Bänd saavutas suhteliselt kiiresti kuulsuse, tuntuim on Motörheadi 1980. aasta lugu "Ace of Spades". Motörhead mõjutas eriti 1980. aastate heavy metal 'i ansambleid ning on jäänud üheks mõjukaimaks briti rokkansambliks. Lemmy juhitud Motörhead andis välja 23 stuudioalbumit ning lõpetas viimase kontserditurnee 2015. aasta detsembri alguses, vaid paar nädalat enne Lemmy surma.
Muusikukarjäär kuni Motörheadini
1965. aastal liitus Lemmy ansambliga The Rockin' Vickers, mis andis välja mitu singlit ning oli kontserditurneedel ka Euroopas. 1967. aastal läks bänd aga laiali ning Lemmy kolis Londonisse. Seejärel sai ta tööd Jimi Hendrixi bändi The Jimi Hendrix Experience transamehena. 1968. aastal liitus ta bändiga Sam Gopal ja 1969. aastal ansambliga Opal Butterfly, kuid ka selles osalemine jäi lühiajaliseks, kuna ansambel läks peagi laiali.
1971. aastal liitus Lemmy ansambliga Hawkwind, kus ta hakkas soolokitarri asemel mängima bassi, olles ühtlasi ka laulja. Kuna ta mängis basskitarri suures osas samamoodi, nagu ta oli mänginud soolokitarri, sai temast väga omapärase mängustiiliga bassimängija. Hawkwind saavutas nii Suurbritannias kui ka väljaspool seda teatavat edu, kuid 1975. aastal Lemmy vallandati, kuna ta jäi USA ja Kanada piiril vahele amfetamiini omamisega.
Motörhead
Pärast Hawkwindist lahkumist moodustas Lemmy uue bändi, mille nimeks sai Bastard. Kuna aga tema mänedžer leidis, et sellise nimega ansamblil pole võimalik edetabelitesse pääseda, muutis Lemmy selle nime peagi Motörheadiks – viimase loo järgi, mille ta Hawkwindile kirjutas. Motörheadist käis läbi mitmeid kitarriste ja trummareid, esimene suurem edu saavutati koosseisus Lemmy (bass ja vokaal), Eddie Clarke (kitarr) ja Phil Taylor (trummid). Alates 1995. aastast moodustasid Motörheadi Lemmy, Phil Campbell (kitarr) ja Mikkey Dee (trummid). Kuigi Motörhead mõjutas väga oluliselt heavy metal ' it ja eriti uue laine Briti heavy metal ' it, ei pidanud Lemmy oma ansamblit kunagi metal-bändiks, vaid väitis alati, et see mängib rock'n'roll ' i.
Motörheadi ja Lemmy viimane kontsert oli 2015. aasta 11. detsembril Berliinis.
Motörheadi-väline tegevus
Lisaks Motörheadile oli Lemmy mitmete teiste bändide külalisesineja ning kirjutas Ozzy Osbourne'i 1991. aasta albumi "No More Tears" mitme laulu sõnad, sealjuures ka "Hellraiser"'i, mille hiljem avaldas singlina ka Motörhead, ning "Mama, I'm Coming Home". Lemmy väitis hiljem, et Ozzy albumilt saadav tulu ületas kõik tema sissetulekud Motörheadiga.
1990. aastast elas Lemmy Los Angeleses.
Alkohol ja narkootikumid
Lemmy oli tuntud alkoholi tarbija, kuni 2013. aastani jõi ta väidetavalt ühe pudeli Jack Daniel'si viskit päevas, seejärel pidi ta sellest terviseprobleemide tõttu loobuma. Hawkwindi ajal oli Lemmy peamiseks tarbitud narkootikumiks amfetamiin. Ka Motörheadi nimi tähendab slängis amfetamiinikasutajat.
Surm
26. detsembril 2015 leiti Lemmy Kilmisteril pahaloomuline kasvaja ning 28. detsembril suri ta oma kodus, 4 päeva pärast oma 70. sünnipäeva.
Rõngussid
Rõngussid ehk anneliidid (Annelida; tuleneb ladinakeelsest sõnast anellus – 'väike rõngas') on suur loomade hõimkond, kuhu kuulub üle 17 000 liigi, kaasa arvatud vihmaussid ja kaanid.
Enamjaolt elavad nad niiskes keskkonnas, aga on ka palju liike, kes on kohastunud eluks maismaal, mageveekogudes ja meres. Väikseimad rõngussid võivad olla alla millimeetri pikad, suurimate pikkus võib aga ületada kolme meetrit.
Süstemaatika
WoRMS-i andmeil (2023. aasta juuli seisuga) kuulub rõngusside hõimkonda kaks klassi ja üks selts :
Kehaehitus
pisi|191x191px|Rõngussi kehaehitus Rõngussid on bilateraalselt sümmeetrilised selgrootud. Rõngusside keha on paljulüliline ja liikumiseks kasutavad nad keha külgedel olevaid jätkeid – parapoode ehk jäsendeid. Rõngusside keha eesosa kutsutakse prostoomiumiks (kreeka k Προ – “ees olev” ja στομα – “suu,” joonisel kollane) ja selles asuvad aju ja meeleelundid. Keha tagumises osas asub aanus, tavaliselt alumisel kehapoolel. Kehalülid arenevad ühekaupa regeneratsioonialalt, mis asub keha tagumisest osast “üleval pool” (joonisel roheline), nii et rõngussi kõige noorem kehaosa on alati regenaratsioonialale kõige lähemal ja kõige vanem osa on suuosa, mis asub prostoomiumi all. Sellist kasvuviisi nimetatakse teloplastiliseks kasvamiseks. Mõnel rõngusside rühmal on kindel arv kehalülisid, millest suuremaks nad ei kasva, aga mõned kasvatavad lisa terve elu.
Kehalülid on identsed ja neis kõigis on olemas samad siseelundid, segmendid on eraldatud seestpoolt ristivaheseinte e septadega, mis mõnel liigil puudub. Ristivaheseinad kaitsevad rõngusse vigastuste puhul – ei lase tsöloomvedelikul välja voolata. Keha keskel kulgeb pikivahesein – mesenteer. Kõik lülid jagavad siiski seede- ja närvisüsteemi ning on üksteisest sõltuvad. Segmentide kordumist nimetatakse kreekakeelse sõnaga metameeria. Enamikul rõngussidel on suletud vereringe, kus veri ringleb tänu keha eesosas asuvatele pumpavatele ringsoontele. Rõngussidel puudub süda. Maismaaliigid hingavad naha kaudu, milles on tihe veresoonte võrgustik, aga mitmed liigid kasutavad hingamiseks lõpuseid. Rõngusside kehad on kaetud kutiikuliga, mis on sekreet keharakkudest ja ise rakkudest ei koosne. Rõngusside skeletiks on keha kattev tugev kuid elastne nahklihasmõik. Kutiikul on tehtud elastsetest kollageenikiududest ja tänu sellele ei pea nad kestuma nagu näiteks lülijalgsed, kelle kest on kitiinist ja jääb väikeseks. Paljud rõngussid liiguvad peristaltika põhimõttel – erinevate rõngaste rütmiline kokkutõmbumine ja lõdvestumine, mille tulemusel nende keha egasi liigub.pisi|300x300px|Peristaltiline liikumine
Toitumine
Rõngusside seas leidub erinevaid toitumistüüpe. Seedeelundkond koosneb suuavast, söögitorust, pugust, maost, soolest ja pärakust. Rõngusside suupiirkond erineb liigiti ega spetsialiseeru kindlale toitumistüübile. Perekondade Eunicidae ja Phyllodocidae liikidel on väljaarenenud lõuad saagi püüdmiseks ja hammustamiseks. Hulkharjasussid võivad ka parasiteerida kaladel imedes nende verd. Suur osa rõngusse (näiteks vihmaussid) elavad mullas ja lisaks taimejäänustele on nende seedekulglas ka mulda. Osal liikidest on suu ümber kombitsad, millega nad setetest toitu suhu suunavad, filtreerijad kasutavad kombitsatesüsteemi, millega veest toiduosakesi suu poole juhivad. Leidub ka liike, kelle suud on ilma toidu püüdmiseks spetsialiseerunud jätketeta. Kaanidele on iseloomulik ees- ja tagaosas asuv iminapp, tagumises asub pärak, esimeses suu, kus on kehast väljapööratav kärss või muskulaarne neel kahe või kolme hambaga. Osa kaanidest toitub väiksematest organismidest, aga mõned liigid teiste loomade verest – nende sülg sisaldab hüübimisvastast ainet. Erituselundiks on arvukad eritustorukesed, mis toovad kehapinnale kahjulikke jääkaineid.
Sigimine ja elutsükkel
Rõngussid kasutavad liigiti nii sugulist kui ka mittesugulist paljunemist.
Mittesuguline paljunemine
Rõngusside hõimkonda kuuluvad hulkharjasussid võivad paljuneda vegetatiivselt, jagunedes kaheks või rohkemaks tükiks või pungudes – uus organism kasvab vanema väljasopistusena ja eraldub sellest ning alustab elu vanemorganismist sõltumatult. Mõned väheharjasussid (ologochaetes) paljunevad täielikult aseksuaalselt, kuid osa paljuneb suguliselt sügisel ja vegetatiivselt kevadel. Väheharjasussid paljunevad alati kehaosa eraldamisega, mitte pungumisega, kuid kaanid ei paljune kunagi vegetatiivselt.
Hulkharjasussid kasutavad sarnaseid mehhanisme vigastustest taastumisel. Mõned perekonnad suudavad taastuda vaid ühest segmendist ning seda isegi siis, kui nende pea on eemaldatud. Rõngussid on kõige arenenumad organismid, kes nii suurtest kahjustustest suudavad taastuda. Samas kaanid vigastustest ei taastu.
Suguline paljunemine
Rõngussidest suur osa on liitsugulised, aga enda sperm ja munarakk ühineda ei saa, sigida saavad kaks sama liigi erinevat isendit. Rõngussid paljunevad enamasti välise viljastamisega, harva on isastel ka peenis, millega nad spermi otse emasesse saavad suunata. Vees elavad rõngussid (nt hulkharjasussid) väljutavad munarakud ja spermid vette, kus munarakud viljastuvad. Viljastatud munadest arenevad trohhofoorid ehk pärgvastsed, kelle keha on varustatud ripsmetega, mille abil nad liiguvad. Vastsed elavad vees planktonina ja hiljem vajuvad merepõhja ning muutuvad metamorfoosi käigus valmikusarnaseks. Enamiku hulkharjasusside, kes on suures osas mereloomad, elutsüklit ei tunta, kuna ainult 25% u 300 liigist järgib sellist mustrit. 14% liikidest kasutavad sarnast välise viljastamise meetodit, kuid munevad suurema rebuga mune, mis annab vastsele rohkem toitaineid ja vähendab vajadust olla planktonina vees, või munevad mune, kust kooruvad valmikusarnased vastsed ja metamorfoosiks pole vajadust. Leidub rõngusside liike, kes kannavad viljastatud mune enda kehas või keha küljes kuni nendest valmivad vastsed. Osa rõngussidest muudavad elu jooksul sugu ehk on hermafrodiidid, aga enamus on siiski ühesoolised kogu elu. Täiskasvanud vöösed (klass, kuhu kuuluvad vihmaussid ja kaanid) on enamasti terve elu hermafrodiidid, mõnel kaaniliigil on nooremad isendid isased ja vananedes muutuvad emasteks.
Ökoloogiline tähtsus
Rõngussidel on tähtis osa mulla viljakuse tagamises ja parandamises. Nad elavad mulla sees või mulla peal niisketes mahakukkunud lehtedes. Kobestajad (nt vihmaussid) viivad oma kehaga maapinnalt sügavamatesse mullakihtidesse kaasa lagunenud taimeosi, millega muudavad mulda viljakamaks. Tänu kobestamisele on mullakihtidesse parem ligipääs ka hapnikul ja veel. Mulla pinnal ja sees elavad ussid aitavad kaasa huumuskihi tekkimisele, segades orgaanilist ja mineraalset materjali ning kiirendades sellega lagunemisprotsessi. Tänu sellele saavad ained kiiremini omastatavaks teistele organismidele, näiteks taimedele.
Vihmaussid on tähtis saak väikestele ja suurtele lindudele ja ka imetajatele. Mõnel juhul on vihmaussipopulatsiooni säilimine vajalik ohustatud linnuliigi püsimajäämiseks.
Henrik Olvi
Henrik Olvi (19. jaanuar 1894 Paasvere-Aru küla, Paasvere vald, Virumaa – 24. september 1972 Tallinn) oli eesti maalikunstnik ja skulptor.
Elukäik
Sündis vallavanema perekonnas. Tema lell Jaan oli Paasvere pasunakoori asutajaid. Õppis 1902–1906 Paasvere vallakoolis, Simuna kihelkonnakoolis ning Rakvere linnakoolis, mille lõpetas 1910. Tuli samal aastal Tallinna gümnaasiumi, mille lõpetas eksternina 1914. Olvi plaanis astuda Peterburi Kunstide Akadeemiasse arhitektuuri õppima ning võttis aastail 1917–1918 Peterburist pärit kunstniku Karl Hartmanni ateljees tunde. Revolutsiooniliste sündmuste tõttu Venemaal jäi Olvi Peterburi sõitmata ja kunstnik asus omal käel kujutava kunstiga tegelema.
1920. aasta paiku tutvus ta Arnold Akbergi ja Märt Laarmaniga, kellega käis koos Tallinna Kunsttööstuskooli õhtustel joonistuskursustel, kus juhendajaks oli Nikolai Triik. 1923. aastal asutasid kubismist huvitatud Jaan Vahtra, Juhan Raudsepp, Eduard Ole ja Friedrich Hist Võrus Eesti Kunstnikkude Rühma. Järgmisel aastal jõudis rühma näitus Tallinna ning rühmaga liitusid ka Akberg, Laarman ja Olvi. 1925.–1926. aastavahetusel käis Olvi kolmekuulisel Euroopa-reisil Berliinis, Veneetsias, Firenzes, Napolis, Roomas, Viinis. Reisi tulemusena sündis kaks Olvi loomingu tippteost – geomeetrilisele abstraktsionismile läheneva vormikõnega "Veneetsia" ja "Itaalia motiiv". 1928. aastal esinesid Akberg, Edmond Arnold Blumenfeldt, Laarman ja Olvi koos Berliinis. Suurejooneline rühma esinemine oli 1929. aastal Helsingi Taidehallis. Kriitika hinnang oli väga kõrge, veel samal aastal olid Olvi tööd vee lkord Helsingis väljas – Baltimaade teatrinäitusel.
Töötas 1910. aastast eratunniandjana. 1925–1934 oli Tallinna Draamastuudio teatri ja Töölisteatris lavakujundaja. Põhitegevuse kõrval pidas kunstnik loenguid Draamastuudio teatrikoolis, juhtides seal ka joonistus- ja lavakujunduskursust. 1926–1936 oli ta Kujutava Kunsti Sihtkapitali Valitsuse asjaajaja-sekretär, kelle ametisoleku ajal sai teoks Tallinna Kunstihoone ehitamine 1935. aastal. 1930. aastail tõmbus kunstitegemisest kõrvale ja töötas asjaajaja-sekretärina Sihtkapitali Valitsuses. 1936. aastast tegutses vabakunstnikuna.
1946. aastast kuulus Eesti Kunstnike Liitu. Oli 1950–1957 poliitilistel põhjustel nimekirjast kustutatud.
Kunstnik suri 24. septembril 1972. Matusetalitus toimus Tallinna Toomkirikus ja seejärel Kunstihoone saalis. Henrik Olvi on maetud Simuna kalmistule.
Looming
Erinevalt teistest Kunstnikkude Rühma liikmetest rakendas Olvi oma konstruktivistlikke põhimõtteid mitte ainult maalis, vaid ka skulptuuris ja lavakujunduses. Ta lõi mitmeid arhitektuursete väikevormide projekte, kubistlik-konstruktivistlikke Vabadussõja monumente ja hauamälestiste kavandeid. 1925–1930 aastail tegutses teatrikunstnikuna Priit Põldroosi lavastuse kujundajana Draamastuudios ja Töölisteatris. Olvi teeneks on peetud ruumilisuse printsiibi kasutuselevõttu eesti lavakujunduses, mis võimaldas otstarbekohasemalt organiseerida mängupindu ning kasutada valgust-varju. Olvi tegi lavakujundused August Kitzbergi näidendile "Tuulte pöörises" ning R. Rollandi "Mängule surmast ja armastusest".
1930. esimesest poolest on teada vaid üks töö – realistlikus laadis "Veskilised". 1950. aastate loomingu tuumiku moodustavad guašš- ja temperatehnikas maastikud ja portreed.
1960. aastail valmisid mitmed hauamälestised Liiva ja Simuna kalmistutele. Vanemas eas oli Olvi kunstielust suhteliselt tagasitõmbunud. Tema viimaseks näituseks jäi Eesti Kunstimuuseumis korraldatud kunstniku 75. sünnipäevale pühendatud ülevaatenäitus.
Ehk küll Olvi elas suurema osa elust Tallinnas, säilis side kodukohaga. Ta kogus andmeid Simuna kihelkonnas ja kirikust, Paasvere mõisast ja kohapealsete talude ehitustüüpidest. Kunstniku kogutud materjalid koos tema isiklike märkmike ja kirjavahetusega on hoiul Eesti Ajaloomuuseumis ning Eesti Kunstimuuseumi arhiivis. Üks kunstniku huvialasid olid rõngasristid, mille joonistest koostas ta ühise mapi. Henrik Olvi töötas varasematel aastatel ka joonistajana arheoloogiliste väljakaevamiste juures.
Sumatra
Sumatra on Malai saarestikku kuuluv saar Aasia kaguosas.
Leedu litt
Litt (leedu litas) oli Leedu rahaühik aastatel 1922–1940 ja 1993–2014. 1. jaanuaril 2015 võttis Leedu riikliku maksevahendina kasutusele euro.
Sumatra
Sumatra pindala on 435 000 km². Saar on loode-kagu suunas välja venitatud ja 1790 km pikk. Kõige laiemas kohas on see 435 km lai. Ekvaator läbib saare üsna täpselt keskelt.
Sumatrast edelasse jääb India ookean, põhja selle osa Andamani meri ning itta ja kagusse Vaiksesse ookeani kuuluvad Natuna meri ja Jaava meri. Saarest põhjas paiknevast Malaka poolsaarest lahutab Sumatrat Malaka väin, kirdes olevaist Lingga saartest Berhala väin, idas olevast Bangka saarest Bangka väin, kagus olevast Jaava saarest Sunda väin ja edelas olevatest Mentawai saartest Mentawai väin.
Sumatra rannikul asub palju saari. Temast kirdesse jäävad Rupat, Bengkalis, Padang, Rangsang, Karimun Besal, Mendol, Kundur, Riau saared ja Lingga saared, itta jääb Bangka, kakku Jaava, Krakatau ja Panaitan, edelasse Enggano, Mega Teluk, Mentawai saared, Batu saared, Pini, Nias, Musala, Banyaki saared, Babi, Simeulue ja Kookossaared ning loodesse Breueh, Weh ja Suur-Nicobar. Kõik nimetatud saared peale Suur-Nicobari kuuluvad Indoneesiale. Üldiselt on need saared asustatud.
Leedu litt
Litt oli kasutusel 1922–1940 ja võeti uuesti kasutusele 25. juunil 1993 ajutise raha talonase asemele kursiga 1 litt = 100 talonast.
Käibel olid 10-, 20-, 50-, 100-, 200- ja 500-litised rahatähed ning 1-, 2-, 5-, 10-, 20- ja 50-sendised ning 1-, 2- ja 5-litised mündid.
Sumatra
Suurem osa Sumatrast on tihedasti asustatud, kuigi leidub ka ürgmetsi ja soid. Sumatral elab 2010. aasta hinnangu põhjal üle 50 miljoni inimese ja ta on maailmas rahvaarvult 6. saar. Miljonilinnu on kaks: Põhja-Sumatra provintsi keskus Medan ja Lõuna-Sumatra provintsi keskus Palembang. Pool miljonit elanikku on kolmes linnas: Lääne-Sumatra provintsi keskuses Padangis, Lampungi provintsi keskuses Bandar Lampungis ja Riau provintsi keskuses Pekanbarus. Enam kui 100 000 elanikuga asulaid on 23. Suuremad rahvad on atšehid, batakid, minangkabaud ja malailased.
Leedu litt
Litil oli alates 2002. aastast fikseeritud kurss euroga: 1 litt maksis 0,28962 eurot ehk 4,53157 Eesti krooni.
Sumatra
Suure sademete hulga tõttu on Sumatral palju jõgesid. Jõed algavad üldiselt saare edelaservas mägedest ja kulgevad kirdesse. Suurimad jõed on Barumun, Rokan, Siak, Kampal, Indragiri, Hari ja Musi.
Sumatra suurim järv on Toba järv. Toba järv on tekkinud endise vulkaani kaldeerasse. Toba vulkaan purskas 69–77 tuhat aastat tagasi ja hävis purske käigus. Õhku paiskus 2800 km³ tahket ainet ja seda peetakse viimase 2 miljoni aasta jooksul kõige suurem Maal toimunud vulkaanipurskeks. Ühtlasi on Toba maailma suurim vulkaanilise tekkega järv.
Viimase 35 aasta jooksul on Sumatra kaotanud 48% oma troopilisest vihmametsast. Selle kõige olulisem põhjus on paberi- ja tselluloosiettevõtete korraldatav ebaseaduslik metsaraie.