cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Balvi
Kaitstavad objektid
Muinsusmälestistest on linnas riikliku kaitse all Balvi luteri kirik ja Balvi katoliku kirik. Kohaliku kaitse all on katoliku kiriku orel, Balvi mõisa hoonetekompleks, sealhulgas sealne ait, ja Balvi kultuurimaja.
Looduskaitse all on Balvi tamm ja Balvi künnapuu.
Rahu tänav (Narva)
Rahu tänav on tänav Narvas Soldina ja Pähklimäe linnaosas. Koosneb kahest lõigust. Esimene lõik pikkusega 1,17 km algab Narva–Auvere maantee ja Kerese tänava ristmikult, kulgeb põhja poole, ristub Lääne tänavaga, pöördub kirde poole, ristub Vahtra tänavaga ja lõpeb Tallinna maanteega ristudes. Teine lõik pikkusega 1,68 km algab Tallinna maanteelt, kulgeb kirde poole, ristub Pähklimäe tänava, Jalgratta tee, Kangelaste prospekti ja Rahu põiguga ning Kalmistu tänava juures jätkub Puškini tänavaga.
Esipreester
Koguduse esipreester (vene keeles настоятель) on õigeusu kirikus preester, kellele piiskopkonna juht (piiskop, peapiiskop või metropoliit) on teinud ülesandeks antud koguduse juhtimise. Esipreestrile alluvad kõik ülejäänud koguduse vaimulikud ja ilmalikud töötegijad, kaasa arvatud teised koguduse juures töötavad preestrid. Esipreester määrab jumalateenistuse korra ning jälgib selle täitmist, vastutab pühakoja ja selle inventari korrashoiu eest.
Eesti keeles on esipreestri kohta kasutatud ka nimetusi eesseisja, eesnik ja esinik, kuid need ametinimetused ei ole üheselt mõistetavad, sest võivad osutada ka kloostriülemale. Harvemini on kasutatud mõistet vanempreester.
Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku põhikirja kohaselt on koguduse juhtimist teostava preestri ametinimetuseks "eesseisja".
Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku põhikirjas ei ole vastav ametinimetus üheselt määratletud – seal kasutatakse vahelduvalt mõisteid "koguduse preester", "koguduse vaimulik" ja "esipreester".
Eesti õigeusu kiriku ajalugu uurinud vaimulikud August Kaljukosk ja Andrei Sõtšov on eelistanud "eesniku" nimetust. Kahe maailmasõja vahel ja veelgi varasemas eestikeelses õigeusu kirjanduses kasutati aga sageli nimetust "esinik".
Dexter
"Dexter" on Ameerika Ühendriikide draamasari sarimõrvar Dexter Morganist (Michael C. Hall), kes töötab Miami politseijaoskonnas kriminalistina, olles spetsialiseerunud verepritsmete analüüsimisele.
Sari põhineb Jeff Lindsay romaanidel "Darkly Dreaming Dexter" (2006; eesti keeles ilmunud pealkirjaga "Dexteri sünged unenäod"), "Dearly Devoted Dexter" (2006), "Dexter in the Dark" (2008) ja "Dexter by Design" (2009).
Sarja esimene hooaeg oli Ameerika Ühendriikides eetris 2006. aasta sügisel. Teine hooaeg tuli näitamisele algusega 30. septembril 2007, kolmas 28. septembril 2008, neljas 27. septembril 2009, viies 26. septembril 2010 ja kuues 2. oktoobril 2011. Sarja seitsmes esilinastus 30. septembril 2012. 2013. aasta jaanuaris otsustati, et kaheksanda hooaja algus tuuakse ettepoole ning see algas 30. juunil 2013. Swhowtime teatas 2013. aasta aprillis, et 8. hooaeg jääb sarja viimaseks. Sarja viimane, 96. osa linastus 2013. aasta 22. septembril.
Varjend
pisi|Üks sissepääs [[Eesti NSV valitsusele ehitatud Kose varjendisse]] Varjend on eriotstarbeline ja hermeetiliselt suletav sõjarajatis, mis kaitseb isikkoosseisu või elanikkonda mistahes relva kahjustava toime eest. Enamasti on varjendis õhu-, vee-, elektrivarustussüsteemid ja kanalisatsioon.
Hiina jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Hiina jalgpallikoondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Hiina osales MM finaalturniiril esimest korda.
Mihhail Gorbatšov
Mihhail Gorbatšov (vene keeles Михаил Сергеевич Горбачёв Mihhail Sergejevitš Gorbatšov; 2. märts 1931 Privolnoje, Põhja-Kaukaasia krai (praegu Stavropoli krai) NSV Liit – 30. august 2022 Moskva, Venemaa) oli Nõukogude Liidu ja Venemaa poliitik ja ühiskonnategelane, Nõukogude Liidu viimane riigipea. Gorbatšov oli 1980–1991 NLKP KK Poliitbüroo liige, 1985–1991 NLKP KK peasekretär, 1988–1990 NSV Liidu Ülemnõukogu esimees ja 1990–1991 Nõukogude Liidu president.
Elukäik
Gorbatšovid on pärit Voroneži oblastist, nende suur klann elas pärusaadli Somovite valdustes. Seoses pärisorjuse kaotamisega 1861. aastal ja maapuudusega rändas Mihhail Gorbatšovi esiisa Moissei koos laste ja sugulastega 19. sajandi lõpus Põhja-Kaukaasiasse Privolnoje külla. Küla asub Stavropoli krai edelaosas, Rostovi oblasti lähedal. Külas elasid venelased, kuid märkimisväärne osa elanikest oli ukraina päritolu. Gorbatšovid moodustasid mitme tuhande inimesega Privolnoje asulas suure klanni ning 1917. aastal valiti Gorbatšovide perekonna esindaja A. M. Gorbatšov Privolnoje valla täitevkomitee esimeseks esimeheks.
1950. aastal lõpetas Mihhail Gorbatšov rajoonikeskuses Krasnogvardeiskis keskkooli hõbemedaliga. Olulisemat rolli mängis tema elus Tööpunalipu ordeni saamine 17-aastaselt. Tema isa Sergei tööd kombaineri abina viljakoristusel tunnustati Lenini ordeniga ning ordeni vääriliseks peeti ka tema poja Mihhaili tööd. See võimaldas Gorbatšovil asuda õppima Moskva Riiklikus Ülikoolis õigusteadust (lõpetas 1955. aastal ). 1952. aastal astus ta NLKP-sse. Gorbatšov valiti Moskva Riikliku Ülikooli parteikomitee liikmeks. Gorbatšov, kes praktikat tegi KGB-s ja prokuratuuris, ei võetud Moskvas tööle KGB-sse ja prokuratuuri keskaparaati, kuna oli viibinud sakslaste poolt okupeeritud territooriumil. Ta saadeti kodukanti, Stavropoli krai prokuratuuri. Seal töötas ta kaks nädalat, suutes selle aja jooksul veenda Stavropoli partei- ja komsomoliorganeid suunama teda komsomolitööle. Aastatel 1955–1962 töötas ta Stavropoli krai komsomoliorganeis, ta oli alates 1955. aastast ÜLKNÜ Stavropoli kraikomitee propaganda- ja agitatsiooniosakonna juhataja asetäitja, 1956. aastast ÜLKNÜ Stavropoli linnakomitee I sekretär, 1958. aastast ÜLKNÜ Stavropoli kraikomitee II sekretär ja 1961. aastast kraikomitee I sekretär. Seejärel töötas ta parteilistel ametipostidel Stavropoli krais ja linnas. 1962. aastal määrati ta Stavropoli kolhooside ja sovhooside territoriaaltoomise valitsuse partorgiks, 1963. aastal sai temast NLKP Stavropoli põllumajandusliku oblastikomitee parteiorganisatsioonilise osakonna juhataja, 1964. aastast sai temast NLKP Stavropoli kraikomitee parteiorganisatsioonilise osakonna juhataja, 1966. aastast sai temast NLKP Stavropoli linnakomitee I sekretär, 1968. aastal valiti NLKP Stavropoli kraikomitee II sekretäriks. Aastatel 1970–1978 oli ta Stavropoli krai parteiliider. Kõikidele nendele kohtadele Stavropoli krais edutati teda NLKP KK sekretäri, endise NLKP Stavropoli kraikomitee I sekretäri Fjodor Kulakovi survel. Stavropoli parteiliidrina lähenes ta Juri Andropovile, kes ise oli Stavropoli krais sündinud. Andropov püüdis teda üle tuua Moskvasse, kavatsedes Gorbatšovist teha oma asetäitja kaadrite alal KGB-s. Gorbatšovi oli juba varem kaalutud KGB Stavropoli krai valitsuse ülema kohale. Seejärel pakuti Gorbatšovile NLKP Keskkomitee propagandaosakonna juhataja ametikohta, NSV Liidu Plaanikomitee esimehe esimese asetäitja kohta, NSV Liidu peaprokuröri ametikohta, teda kaaluti ka NSV Liidu põllumajandusministri ametikohale. Pärast Fjodor Kulakovi surma tõi Leonid Brežnev ta 1978. aastal üle NLKP KK sekretariaati, kuhu tema edutamist toetas energiliselt kulisside taga Andropov.
Juba enne Leonid Brežnevi surma (1982) edutati Gorbatšov 1980. aastal NLKP KK poliitbüroo täisliikmeks (1979. aastal sai ta poliitbüroo liikmekandidaadiks), kus ta jätkas vastutamist põllumajanduse eest. Kiirus, millega Brežnev tegi temast poliitbüroo liikme, oli erakordne. Konstantin Tšernenko valitsemisajal aastatel 1984–1985 oli ta NSV Liidu Ülemnõukogu välisasjade komisjoni esimees. Raskelt haige peasekretäri Tšernenko ajal juhtis Gorbatšov NLKP Keskkomitee sekretariaadi istungeid ning Tšernenko äraolekul poliitbüroo istungeid, olles sellega formaalselt teine isik parteis.
Tegevus NLKP Keskkomitee peasekretärina
Pärast NLKP KK peasekretäri Konstantin Tšernenko surma valiti Gorbatšov 11. märtsil 1985. aastal uueks parteijuhiks. Ta oli vaid 54-aastane ja esimene NSV Liidu juht, kes oli sündinud Nõukogude Liidus. Ta mõistis, et riigi päästmiseks on vaja tõsiseid reforme, kuna eelmiste juhtide valitsemise ajal oli riigi majandusareng pidurdunud ning korruptsioon süvenenud.
Nii otsustas Gorbatšov alustada laiaulatuslikke reforme, mis esialgu pidid olema põhiliselt majanduslikud – et riiki eesseisvast majanduskriisist päästa. Reformi kui terviku nimetuseks sai uutmine (vene keeles perestroika, 'uuendus, ümberehitus'). Ta alustas korruptsiooni- ja alkoholismi vastast võitlust (ehkki hiljem on ta väitnud, et karskusliikumise taga oli NLKP KK ideoloogiasekretär Jegor Ligatšov ) ning ettevaatlikult ka teatud turumajanduslikke reforme. Kuid Gorbatšov ei osanud arvata, et need reformid võivad jõuga loodud ja hoitud impeeriumi ka destabiliseerida ja isegi hävitada. Ta käivitas sisepoliitikas liberaalsed reformid (sh avalikustamine, vene keeles glasnost, selgus) ning pani ette kehtestada mitmeparteiline demokraatia. Välispoliitiliselt üritas Gorbatšov aga peatada võidurelvastumist. right|250px|thumb|Mihhail Gorbatšov ja USA president Ronald Reagan Gorbatšovi uus juhtimisstiil kohtas nii vanameelsete kui ka radikaalide vastuseisu, kuid ta ei distantseerunud parteist. See-eest osutus ta välismaal ülimalt populaarseks ja paljud välisriigid andsid Nõukogude Liidule demokratiseerumise toetuseks tohutuid laene. 1990. aastal pälvis ta Nobeli rahuauhinna.
Hiljem on Gorbatšov oma intervjuudes öelnud, et kui Nõukogude Liit oleks 1989. aastal kasutanud Berliini müüri langemisele eelnenud demonstratsioonide vastu sõjaväge, võinuks see viia kolmanda maailmasõjani. Tema eesmärk oli hoida ära selline stsenaarium: "Minu poliitika oli avatud ja siiras, poliitika, mille eesmärk oli demokraatia vahendite kasutamine, mitte verevalamine. Aga see läks mulle väga kalliks maksma, uskuge mind."
Tegevus Nõukogude Liidu presidendina
Mihhail Gorbatšov valiti 1989. aastal riigipeaks ja märtsis 1990 viieks aastaks laiendatud volitustega Nõukogude Liidu presidendiks. Ent majandusreform ei suutnud 1990.–1991. aasta talvel ära hoida toiduainekriisi ning liiduvabariigid hakkasid taotlema järjest suuremat iseseisvust. 1991. aastal määras Gorbatšov partei vanameelse tiiva lepitamiseks võimupositsioonidele mõned konservatiivid. Kevadel tuli Gorbatšov välja uue liidulepingu plaaniga, mis pidi rahuldama reformimeelseid. See plaan ärritas jäiga joone pooldajaid, kes ta augustis 1991. aastal ajutiselt võimult kõrvaldasid (augustiputš). Riigipöördekatse Venemaal nurjasid peamiselt Boriss Jeltsini jõupingutused ja vandenõulaste tölplus.
Tagurlaste augustiputš, Balti riikide taasiseseisvumine ja sammud iseseisvumise suunas teisteski liiduvabariikides, nõrgendasid Gorbatšovi võimu. Tema rahvusvahelist mainet kahjustas rahvuslaste meeleavalduste jõhker mahasurumine Taga-Kaukaasias.
Hilisem elu
pisi|Gorbatšov 2012. aastal Gorbatšov asutas Venemaa Sotsiaaldemokraatliku Partei, mis on jäänud nišiparteiks. Juunis 1996. aastal kandideeris ta Venemaa presidendiks, kuid võitis vaid 0,5% häältest.
2009. aastal avaldas Gorbatšov piiratud tiraažiga plaadi "Laulud Raissale" romanssidega oma abikaasa Raissa Gorbatšova mälestuseks, kes suri 1999. aastal leukeemiasse. 6. juunil 2009. aastal Londonis korraldatud heategevuslikul oksjonil (koostöös Raissa Gorbatšova nimelise fondi ja Marie Curie nimelise fondiga) tõi plaat 1,7 miljonit naelsterlingit tulu. See annetati leukeemiahaigeid lapsi abistavatele organisatsioonidele.
Leedu prokuratuur on pöördunud Venemaa poole õigusabipalvega, et küsitleda Mihhail Gorbatšovi tunnistajana 13. jaanuari 1991. aasta sündmuste kohta, mil Nõukogude armee rünnakus Vilniuse teletornile hukkus 14 ja sai vigastada tuhatkond tsiviilisikut.
Süüdistused Leedult kompensatsiooni nõudmises
9. märtsil 1990 kirjutas Leningradis Rootsi peakonsulina töötanud Dag Sebastian Ahlander Stockholmi läkitatud memos, et Gorbatšov olevat nõustunud Leedu iseseisvumisega, ent kohtumisel Leedu juhi Algirdas Brazauskasega nõudnud ta 21 miljardit rubla kompensatsiooniks tööstusettevõtete eest. Samuti olevat ta tahtnud, et Klaipeda linn, kus elas kõige rohkem sisserännanud venelasi, loovutataks Kaliningradi oblasti koosseisu vastavalt 1939. aasta oktoobris sõlmitud baaside lepingus määratletud piirile.
Gorbatšov lükkas memo avalikustamise järel 2011. aastal meedias levitatud väited ümber, kinnitades, et läbirääkimistel lähtus ta vaid poliitilisest realismist: "Ma arvan praegugi, et kui Leedu oleks nõustunud suveräänsete riikide liidu lepingule alla kirjutama, oleks tal olnud piisavalt võimalusi iseseisvuseks ning seejuures märksa rohkem plusse vastastikku kasulikuks koostööks teiste liidulepingu osalistega."
Gorbatšov ja Eesti
Mihhail Gorbatšov külastas NLKP peasekretärina Eestit 19.–21. veebruaril 1987. Ta kohtus parteiveteranidega, käis tootmiskoondises Marat, Paide rajooni 9. Mai kolhoosis ja Tallinna Polütehnilises Instituudis.
Gorbatšov on korduvalt andnud intervjuusid Eesti ajakirjandusele. Urmas Ott tegi temaga saate "Teletutvus”, Juhan Aare usutles teda sarja "Eestlased Kremlis” jaoks. Eesti keeles on temast ilmunud mitu raamatut, samuti on ilmunud raamat tema abikaasast Raissa Gorbatšovast.
Nõukogude Liidu ja NLKP juhina oli Gorbatšovil oluline roll Eesti taasiseseisvumises. Ehkki ta ise Balti riikide iseseisvuse taastamist ei pooldanud, päästis ta valla protsessid, mille tulemusena sai Baltimaade taasiseseisvumine võimalikuks.
Isiklikku
Tema abikaasa oli Raissa Gorbatšova (5. jaanuar 1932 – 20. september 1999), nende tütar on Irina Virganskaja (1956).
Hinnangud
"Gorbatšovi rolli, mis oli küll austav, on liialdatud. Ta polnud Ida-Euroopa vabaduse arhitekt. Ta oli lüüsivaht, kes nähes, et tamm hakkab murduma, otsustas lüüsiväravad avada ja vee voolama lasta. Tamm murdus ikka, kuid ilma vägivaldse katastroofita." Norman Davies, Euroopa ajalugu, lk 1037.
Aleksander Sannik
thumb | right | Aleksander Sannik Aleksander Sannik (10. jaanuar 1883 Ure küla Valjala vallas – 20. juuli 1947 Rõngu) oli Saaremaa jõumees, maadleja ja raskejõustiku propageerija. Tema hüüdnimi oli Suur Tõll.
Jõutreeninguid alustas ta iseseisvalt kodukohas Valjalas. Hiljem korraldas näidisesinemisi ja raskejõustikukursusi nii Saaremaal, Hiiumaal kui ka Mandri-Eestis (põhiliselt Kirde-Eestis, Avinurmes, Vasknarvas, Kuremäel, Tudulinnas).
Vanas eas elas ta Valgas ja Priipalus.
Hukkus tehes jõunumbrit, kus traktor üle ta rinna pandud laua sõitis. Traktor libastus laudsilla pealt Sanniku rinnakorvi peale.
Kurtšatov
Kurtšatov on linn Venemaal Kurski oblastis, Kurtšatovi rajooni keskus. Asub Seimi jõe ääres, 47 km kaugusel Kurskist.
Ajalugu
Linn on asutatud seoses Kurski AEJ ehitamisega 1968. aastal ja saanud nime füüsik Igor Kurtšatovi järgi. Linnaõigused sai 1983. aastal.
Lisaks tuumaelektrijaamale on linnas tehas Atommaš ja ehitusmaterjalitehased.
Kernu vald (1939)
Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Kernu valla maa-alast; senise Laitse valla Mäe ja Vansi külade maa-aladest ning Laitse asunduse maa-alast kuni Ruila metsandiku kvartaalide nr. 10 ja 11 maa-aladeni, viimased kaasa arvatud. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad 1939. aastal oli vallas 1713 elanikku, territooriumi suurus oli 13 918,64 ha.
Arthur Ashe
thumb|Arthur Ashe ja president [[Ronald Reagan 1982. aastal]] Arthur Robert Ashe (jun) (10. juuli 1943 Richmond, Virginia osariik – 6. veebruar 1993) oli Ameerika Ühendriikide tennisist.
Kernu vald (1939)
Esimene vallavanem oli Gustav-Aleksander Reintam
Arthur Ashe
Ta võitis kolm suure slämmi turniiri, olles ühtlasi esimene mustanahaline mees, kes on võitnud suure slämmi turniiri.
Kernu vald (1939)
1939. aastal kuulusid Kernu valla koosseisu: Päraldi, Sipa, Kustja, Nurme, Miilimaa, Mõnuste, Jaani, Kirikla, Kohatu, Metsnurga, Jõe ja Mõisamaa, Allika, Aru, Muusika, Maarja, Kabila, Ruila, Pohla, Laitse, Vansi ja Mäe külad.
Vald kuulus Riigivolikogu 13. valimisringkonda, kust valiti Julius Voolaid.
Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine
8. augustil 1945 moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega vallas Haiba külanõukogu ja Ruila külanõukogu.
26. septembril 1950 arvati vald Keila rajooni koosseisu.
Valdeko Vende
Valdeko Vende (12. oktoober 1920 – 2. aprill 2009) oli eesti insener ja kodu-uurija.
Töökäik
Oli aastatel 1949–1960 Volta tehases elektriinsener, laborijuhataja, peakonstruktor ja peainsener; aastatel 1960–1992 Tallinna Elektrotehnika Instituudi konstrueerimisosakonna juhataja.
Uurimisvaldkonnad
Ta uuris peamiselt Tallinna ajalugu, sealhulgas arhitektuuri, seltside, kinode, fotograafia ja liikluse ajalugu.
Tal oli ulatuslik vanade postkaartide kogu, mida kasutasid ka kutselised ajaloolased.
Valdeko Vende esines raadios ja televisioonis muu hulgas rubriikidega "Vana postkaart" ja "Väljavõtted ajalehtedest 100 aastat tagasi" saates "Meelejahutaja".
Hiroshima rahumemoriaal
Hiroshima rahumemoriaal (jaapani 原爆ドーム (Genbaku Dōmu)) on memoriaal Jaapanis Hiroshimas. Sellega mälestatakse 6. augustil 1945 Hiroshimale heidetud tuumapommi ohvreid.
Valdeko Vende
Isiklikku
Viimased viis eluaastat oli ta pime.
Maar
pisi|Maarijärv Saksamaal pisi|[[Ukinreki maar tekkis Alaskal 10-päevase purske tulemusena 1977]] pisi|Maari teke Maar on suhteliselt madal, lamedapõhjaline ja lai vulkaaniline kraater, mis enamasti on täitunud veega, moodustades maarijärve.
Maarid on tekkinud vulkaaniliste plahvatuste tagajärjel. Plahvatuste põhjuseks on kuuma magma tungimine põhjaveekihti, mille tagajärjel osa põhjaveest aurustub ja põhjustab suure rõhu tõttu plahvatuse. Plahvatuse käigus väljapaiskunud materjal moodustab mõnikord kraatrivalli, milles tuff on segunenud mittevulkaanilise materjaliga. Kraatrisse aga koguneb vesi, mis moodustab järve. Maaris ei ole laavat.
Kuulsaimad maarijärved on Saksamaal Rheinland-Pfalzi liidumaal Vulkaneifelis. Nende järgi on termin "maar" ka nime saanud ja see omakorda pärineb ladina sõnast "mare", mis tähendab 'meri'.
Maaride läbimõõt on 60–8000 m ja sügavus on 10–200 m. Kõige suuremad maarid asuvad Alaskal Sewardi poolsaarel, kus nende läbimõõt on 4–8 km ja sügavus kuni 300 m. Nad on suuremad sellepärast, et tekkisid suuremate plahvatuste tulemusena. Plahvatused on suuremad siis, kui tuline magma puutub kokku igikeltsaga.
Peale Vulkaneifeli on rohkesti maare ka Švaabi Juuras. Samuti on neid Prantsusmaal Auvergne'is, Etioopias, Islandil, Indias, Jaapanis ja Põhja-Ameerikas, sealhulgas Kesk-Ameerikas.
Languedoc-Roussillon
2016. aastal liideti Languedoc-Roussilloni ja Midi-Pyrénées' piirkond Oksitaania piirkonnaks.
Loodus
Languedoc moodustab tohutu loodusliku amfiteatri: Püreneed, Alpid ja Keskmassiiv (Massif Central) on Languedoci looduslikeks piirideks, nagu ka Rhône’i jõgi ühelt ning Aude'i jõgi teiselt poolt. Languedoci rannikuala on liigendatud paljude laguunidega. Aegade jooksul on Languedoci ametlikud piirid mitu korda muutunud: tänapäevase Languedoci pealinn on Montpellier; idapoolsed alad, sh Toulouse, Albi ja Foix kuuluvad nüüd Midi-Pyrénées’ piirkonda.
Majandus
Languedoc on traditsiooniliselt olnud suhteliselt vähese tööstusliku arenguga põllumajanduslik piirkond. Tänapäeval on Languedoc tuntud arvutitarkvara ja kõrgtehnoloogiat arendavate firmade, heade veinide ja ilusa looduse poolest. See on ka oluline transiidiala lääne- ja lõunapoolsete Vahemere maade, Põhja-Prantsusmaa ja Kesk-Euroopa vahel.
Ajalugu
Esimesed märgid põlluharimisest Languedocis on leitud perioodist umbes 3500 aastat enne meie ajaarvamist. Languedocist on leitud keldi, etruski, foiniikia ja kreeka asustuse märke. Selle piirkonna kohta on rohkem andmeid alates Rooma impeeriumi ajast.
Pärast Rooma impeeriumi kokkulangemist kuni kõrgkeskajani oli Languedoc (ja kogu Midi – Lõuna-Prantsusmaa) Prantsuse ja Aragóni kuningatega väga lõdvalt seotud. Pööre toimus seoses Albi ristisõjaga 1209–1219, mille tagajärjel läks Languedoc seoses Toulouse’i krahvide liini väljasuremisega aastal 1271 Prantsuse kuninga otsesesse valdusse. Languedoci aadelkond erines ülejäänud feodaalse maailma aadelkonnast selle poolest, et maksis kuningale makse.
Saja-aastases sõjas jäi Languedoc peaaegu puutumata, väga raskelt tabas piirkonda aga must surm, sellele eelnenud ikaldusaastad ning järgnenud väiksemad katkulained. Kultuuriliselt jääb Languedoc alates sellest ajast ülejäänud Prantsusmaast ilmselgelt maha; oksitaani keeled hakkavad põhjaprantsuse murrete ees taanduma. Nagu suuremas osas Lõuna-Prantsusmaast, nii oli ka Languedocis protestantluse levik laialdane ning 16. sajandi lõpul toimunud ususõjad (1560–1598) andsid vahepeal taastunud rahvastikule ja kohalike elanike tõusvale eneseteadvusele jällegi tugeva hoobi. Järgnenud ligi kakssada aastat olid Languedoci jaoks rahulikud.
Prantsuse revolutsiooni ajal vähendati Languedoci administratiivset piirkonda. Radikaalselt muutus avalik arvamus ja poliitiline meelestatus: kui Wellington 1815. aastal Toulouse’i sisse marssis, võeti teda seal vastu kui vabastajat. Alates 18. sajandi lõpust saab Languedocist taas veini tootmise ala, suur roll on väiketootjatel, kuid aastal 1907 tabab veinitööstust kriis, mis leiab lahenduse alles 1922. aastal. Üldises plaanis oli aga Languedoci majanduslik olukord 20. sajandi esimesel poolel üsna stagneerunud. Pärast esimest maailmasõda kerkisid Languedoci poliitikas esile vasakpoolsed liikumised, mis moodustasid Teise maailmasõja ajal (baasiga mägedes) vastupanuliikumise.
Keila vald (1939)
Keila vald oli vald Harju maakonnas aastail 1939–1950. Vallamaja asus Keila linnas. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Keila valla maa-alast, välja arvatud talude nr A-156, A-155, A-34, A-71–A-74 ja A-142, talude nr A-96–A-99, 19 ja 20 lahustükkide, Tallinna metskonna Klooga metsandiku kvartaalide nr 32 ja 36, Vääna metskonna Klooga metsandiku kvartaali nr 29 ning senise Laitse valla piires asuva Keila valla lahusosa – Jõgisoo mõisa järgi olevate heinamaatükkide maa-alad; senise Laitse valla Vähepereveski nr A-149 talu maa-alast; senise Kloostri valla Margareta Saub maatüki, Põllküla asundustalude nr A-30 ja Vanaasema nr A-31, Tallinna–Keila raudteest põhja pool asuvate Põllküla asunduse heinamaade ja Klooga aedlinna osa maa-aladest; senise Vääna valla Türisalu ja Mõhku külade ja Peetri karjamõisa maatükkide nr A-31, A-32, A-33 maa-aladest.
1939. aastal oli vallas 4038 elanikku, territooriumi suurus oli 26 760,78 ha.
Esimene vallavanem oli Eduard-Voldemar Peanberg. 11. jaanuaril 1940 valiti vallavanemaks Juhan Avamägi.
1939. aastal kuulusid Keila valla koosseisu: Tuula, Valingu, Kumna, Kapsa, Sassi, Lehola, Karjaküla külad, Keila, Ohtu asundus, Niitvälja asundused ja Humalu asundus, Maeru, Ohtu, Nahkjala, Klooga, Kersalu, Laulasmaa, Illurmaa, Lohusalu külad, Klooga asundus, Vasalemma aedlinn, Klooga suvitusrand, Joa, Humalu, Adra, Türisalu, Tõllinõmme, Käesalu, Karjaküla, Ahtma külad, Joa-Meremõisa asundus.
Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine
8. augustil 1945 moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega vallas Joa külanõukogu, Keila külanõukogu, Klooga külanõukogu ja Vasalemma külanõukogu.
26. septembril 1950 arvati vald Keila rajooni koosseisu.
Tintinnabuli
Tintinnabuli (ladina keeles genitiivivorm (omastav kääne) sõnast tintinnabulum 'kelluke') on eesti helilooja Arvo Pärdi 1976. aasta paiku välja kujunenud isikupärane muusikastiil ja kompositsioonitehnika, mis sulandab kaks ühehäälset strukturaalset liini – s.o meloodia- ja kolmkõla-hääle – üheks orgaaniliseks tervikuks. Selle tulemusel on muusikas läbivalt kuuldav või tajutav üks põhikolmkõla. Lisaks kasutab helilooja vaikust ja järelkaja muusikaliste elementidena. Sündiva kõlaterviku eripärane ülemhelirikkus meenutabki kellaheli.
Inglise Margaret
Inglise Margaret (29. september 1240, Windsori loss – 26. veebruar 1275, Cupari loss) oli Henry III ja Provence'i Eleanori teine laps.
26. detsembril 1251 abiellus ta Yorki toomkirikus Šoti kuninga Alexander III-ga ning Margaretist sai Šotimaa kuninganna.
A. H. Almaas
A. Hameed Ali (sündinud 1944 Kuveidis) on Kuveidi päritolu Ameerika Ühendriikide New Age'i kirjanik. Tema kirjanikunimi on A. H. Almaas. Almaas on loonud müstilise lähenemise psühholoogiale ja psühhoteraapiale, mida ta nimetab teemantlähenemiseks (The Diamond Approach). Mitmed tema raamatud põhinevad teemantlähenemise gruppides loetud loengutel.
Almaasi mõistekasutus tugineb suuresti Georgi Gurdžijevil, sufismil, budismil, aga ka psühhoanalüüsil ja geštaltpsühholoogial.
Teemantlähenemist on näiteks Ken Wilber pidanud üheks tasakaalustatumaks transpersonaalse psühholoogia praktika vormiks.
Elvis: Aloha From Hawaii, Via Satellite
"Elvis: Aloha From Hawaii, Via Satellite" on teleülekanne Elvis Presley kontserdilt 14. jaanuaril 1973 (kell 12.30 kohaliku aja järgi) Honolulu International Center Arenalt Hawaiilt. See on ajaloos esimene kontsert, mida satelliidi vahendusel live 'is üle maailma (rohkem kui neljakümnes riigis) on näidatud. Kaks päeva varem, 12. jaanuaril 1973 (kell 20.30), filmiti ka proovikontsert juhuks, kui otseülekandes midagi valesti peaks minema, samuti Elvise esituses hulk Hawaii laule vahetult pärast põhikontserti, kui publik saalist lahkunud oli.
Otseülekandel oli tohutu edu. On arvatud, et seda vaatas 1–1,5 miljardit inimest. Kontserdi tulu (kindla hinnaga pileteid ei olnud, vaid vabatahtlikud annetused), üle 75 tuhande dollari, läks Kui Lee vähifondile.
2004. aastal anti välja kontserdi DVD koos "'68 Comeback Specialiga". DVD-l on kõik filmitud kaadrid, mis on seotud kontserdiga (sh saabumine Hawaiile, proovikontsert ja vahetult pärast põhikontserti salvestatud laulud).
Dean Rusk
pisi|Dean Rusk David Dean Rusk (9. veebruar 1909 Cherokee maakond, Georgia – 20. detsember 1994 Athens, Georgia) oli Ameerika Ühendriikide poliitik. Ta oli Demokraatliku Partei liige.
Rusk oli Ameerika Ühendriikide riigisekretär president John F. Kennedy valitsuses 1961–1963 ja Lyndon B. Johnsoni valitsuses 1963–1969.
Rusk toetas USA osalust Vietnami sõjas.
Kohila vald (1939)
Kohila vald oli vald Harju maakonnas aastail 1939–1950. Vallamaja asus Kohilas.
Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Kohila valla maa-alast, välja arvatud Kärevere küla ja Kirdalu asunduse maa-alad; senise Juuru valla Röa küla maa-alast; senise Rapla valla Seli asunduse maa-alast, välja arvatud Härgküla metsandiku maa-ala. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad 1939. aastal oli vallas 3415 elanikku, territooriumi suurus oli 15 271,26 ha.
1939. aastal kuulusid Kohila valla koosseisu: Kohila alevik, A.-s. "Koil" paberivabriku, Kohila mõis, Kasu, Liivamäe, Kallaste, Kurtna, Roobuka, Vilivere, Angerjamäe, Angerja, Tammsalu, Tagadi, Rajala, Salu, Nõmme, Visja, Pahkla, Tohisoo, Männiku ja Salutaguse, Urge, Pukamäe, Lohu, Mälivere, Kadaka, Seli, Aandu, Loone, Ülejõe, Röa, Rootsi ja Päevati külad. .
Vald kuulus Riigivolikogu 18. valimisringkonda, kust valiti Kustav Kurg.
1939. aasta põllumajandusloenduse järgi oli vallas 501 talundit kogupindalaga 13 648,9 hektarit ja 2077 elanikuga.
Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine
26. septembril 1950 arvati Kohila ja Lohu külanõukogu Rapla rajooni ning Kurtna külanõukogu Harju rajooni koosseisu.
Stiklestadi lahing
200px|thumb|Stiklestadi lahing Stiklestadi lahing (norra Stiklarstaðir) toimus 29. juulil 1030 Stiklestadis (tänapäeva Verstadi vallas). See on Norra ajaloo üks kuulsamaid lahinguid, kuna selles lahingus sai surma Norra kuningas Olav II. Aasta ja viie päeva pärast kuulutati ta pühakuks.
Lahing toimus ristiusu vastu võtnud Olav II Haraldssoni vägede ja paganlike vürstide kogutud 7000 talupojast koosnenud maleva vahel. Kuigi Olav II hukkus ja kristlased kaotasid lahingu, kinnistus sellega Norra ristiusustamine. Olav II maeti samasse, kuid tema põrm kaevati kolme aasta pärast välja ja leiti, et see oli värske, nagu oleks ta äsja surnud. Ta maeti ümber Nidarosi toomkiriku krüpti.
19. ja 20. sajandil on lahingut sageli ületähtsustatud, seostades seda ühtse Norra riigi sünniga.
Snorri Sturluson on kirjeldanud seda lahingut "Heimskringlas".
Suvepalee
Suvepalee (lihtsustatud hiina: 颐和园; traditsiooniline hiina: 頤和園; pinyin: Yíhéyuán) või Suveloss on loss Pekingis Hiinas.
Uus-Meremaa
Uus-Meremaa on saareriik Okeaania (sh Polüneesia) edelaosas; Austraaliast eraldab teda Tasmani meri. Paikneb veepoolkera keskme lähedal Uus-Meremaa saartel, valdavalt Põhjasaarel ja Lõunasaarel. Põhjasaare lõunakaldal asuv Wellington on maailma lõunapoolseim pealinn.
Uus-Meremaa kohta kasutatakse ka maoorikeelset nime Aotearoa ('pika valge pilve maa').
Suvepalee
Vana Suvepalee
Lähedal asub suuresti varemeiks muutunud vana keisripalee, mis oli oma järglasest väga erinev. See polnud kujundatud Hiina klassikalises stiilis, vaid baroki põhimõtete järgi jesuiitlike arhitektide poolt Giuseppe Castiglione juhtimisel. Palee rajati 18. sajandil keiser Qianlongi valitsemisajal, kelle eesmärgiks oli üle trumbata tolleaegsed Prantsuse ja Itaalia lossikompleksid.
Uus-Meremaa
Uus-Meremaa valduses on ka omavalitsuslikud Cooki saared ja Niue (vaba assotsiatsioonina) ning Tokelau ja Rossi ala (Uus-Meremaa territoriaalne nõue Antarktikas).
Uus-Meremaa, Hawaii ja Lihavõttesaar moodustavad antropoloogide hinnangul nn Polüneesia kolmnurga.
Uus-Meremaa eripärasus seisneb juba tema kõrvalises, muudest maadest kaugele jäävas asendis. Suurim naaber Austraalia on loodes umbes 1500 km kaugusel. Lähimad naabrid põhjas umbes 1000 km kaugusel on Uus-Kaledoonia, Fidži ja Tonga.
Piir
Uus-Meremaa majandusvöönd (üle nelja miljoni ruutkilomeetri) on riigi maismaa-alast 15 korda suurem.
Mõõtmed, saared ja rannajoon
Põhjasaare põhjapoolseim punkt on Reinga neem Aupouri poolsaarel. Lõunasaare lõunapoolseim punkt paikneb Bluffi linna lähistel.
Uus-Meremaa saarte kogupindala on 268 021 km², mis on pisut väiksem Itaaliast ja Jaapanist ning pisut suurem Suurbritanniast.
Uus-Meremaal on umbes 600 saart, neist kaks suurimat on Põhjasaar (inglise North Island, maoori Te Ika a Maui) ja Lõunasaar (South Island, Te Wai Pounamu). Pindala poolest on Lõunasaar 12. ning Põhjasaar 14. kohal maailmas. Neid lahutab Cooki väin, mis on kitsaimas kohas 20 km laiune. Suuruselt kolmas saar Stewarti saar (maoori Rakiura) paikneb Lõunasaare lõunarannikust umbes 30 km kaugusel.
Väikseimate asustatud saarte seas on Waiheke saar, Aucklandi Hauraki lahes; Great Barrier Hauraki lahest idas ning Chathami saared, mida moriorid nimetavad Rēkohu. Uus-Meremaale kuuluvad ka Bounty saared, Kermadeci saared jt.
Riigi põhiosa on piklik, pikkusega üle 1600 km ja laiusega kuni 400 km. Rannajoone pikkus on umbes 15 134 km.
Põhjasaare loodeosas on pikk kitsas maanina.
Geoloogiline ehitus
pisi|Vaade McQueensi kurust Lytteltoni sadama suunas Uus-Meremaal Uus-Meremaa moodustab osa Vaikse ookeani tulerõngast.
Aluspõhja vanima osa moodustavad fossiilidega kihid ordoviitsiumist juurani koos kristalliliste kiltade, gneisside ja magmakivimitega. Juura ja ülemkriidi vahel need kihid kurdusid tugevalt.
Nende kurrutuste kohal lasuvad põikselt kihid ülemkriidist tertsiaarini, mida omakorda kurrutasid maakooreliikumised Tertsiaari lõpus vulkaanilise aktiivsuse alguses.
Kõige nooremad on lamedad kvaternaari kihid.
Tegevvulkaanid, maavärinad ja geisrid annavad tunnistust jätkuvast tektoonilisest liikumisest maakoores.
Pinnamood
pisi|Mystery järv Canterburys Põhjasaar on vähem mägine kui Lõunasaar, kuid vulkaaniline. Põhjasaare idaosas Wellingtoni ja Idaneeme vahel paiknevad kirde-edelasuunalised mäeahelikud: Tararua (kõrgeim tipp Mitre, 1570 m), Ruahine (Mangaweka, 1733 m), Raukumara (Hikurangi, 1755 m). Saare keskosas on valdav vulkaaniline platoo vulkaanide, laavaplatoode ja kraatrijärvedega. Seal paiknevad ka saare kõrgeim tipp Mount Ruapehu (2797 m) ja riigi suurim järv Taupo. Saare lääneranniku läheduses on lumemütsiga kaetud kustunud vulkaan Mount Egmont (Taranaki, 2518 m). Saare ida- ja läänerannikul on viljakad tasandikud.
Lõunasaar on saartest suurim. Peaaegu kogu saare ulatuses kulgevad edela-kirde suunas Lõuna-Alpid (Ka Tiriti o te Moana). Selles mäestikus on 18 üle 3000 m kõrgust tippu, neist kõrgeim on Aoraki ehk Mount Cook (3724 m). Mäestikus esineb liustikke, neist pikim (23,5 km) on Tasmani liustik. Mäestik on olnud barjääriks saare ida- ja lääneosa vahel. Saare lõunaosas on pikki sügavaid fjorde ja mägedevahelisi kitsaid orge. Saare idaosas on Canterbury tasandik.
pisi|püsti|Satelliidifoto Uus-Meremaast Lõuna-Alpid ja nende tekitatud vihmapilved on satelliidifotol selgelt nähtavad Lõunasaarel.
Vahelduv maastik on populaarne koht televisioonisaadete ja filmide tegemiseks, näiteks on seal filminutud "Sõrmuste isand" ja "Viimane samurai".
pisi|Aoraki/ Cooki mägi on kõrgeim mägi Uus-Meremaal
Veestik
Põhjasaarel kuumaveeallikate piirkonnas on Taupo järv (616 km²).
Lõunasaarel on mägede vahel kitsaid järvi, millest suuremad on Te Anau, Wakatipu ja Wanaka järv.
Sutherlandi joastiku kõrgus on 580 m.
Lõunasaarel on suuri liustikke. Ühe serv asetseb 120 m kõrgusel. Pikim liustik Tasmani liustik on 29 km pikkune.
Kliima
Tugeva merelise mõju tõttu on kogu riigis enamjaolt mõõdukas mereline kliima. Temperatuuride vahed on väikesed: õhutemperatuur langeb harva alla 0 °C ega tõuse tihti ka üle 30 °C. Enamikus piirkondades jaotuvad sademed ühtlaselt terve aasta jooksul. Lumesadu esineb Lõunasaarel ja Põhjasaare kõrgemais piirkondades. Üksnes kõige põhjapoolsemat piirkonda mõjutavad lähistroopilised kõrgrõhualad, mis kõige kaugemale lõunasse jõuavad jaanuaris-veebruaris.
Kõrged mäeahelikud tingivad kliima erinevusi. Kliima on lääne-ida suunal kontrastsem kui põhja-lõuna suunal.
Läänepiirkondades on juuli keskmine õhutemperatuur umbes 10 °C, lõuna ja põhja õhutemperatuuride vahel ei ole suurt erinevust. Tuulealuseis idapiirkondades on külmem, näiteks Christchurchi keskmine temperatuur on 5 °C kandis. Kõige soojem kuu on kõikjal veebruar, mil keskmine temperatuur on enamasti 15...20 °C, kõige põhjapoolsemates piirkondades pisut kõrgem.
Aasta keskmine sademete hulk on läänepiirkondades 1000–1500 mm, tuulepealseil nõlvul ja nende lähedal isegi üle 2000 mm. Idapiirkondades sajab aastas tavaliselt 600–1000 mm. Linnadest on kõige kuivem Christchurch (640 mm), Aucklandis sajab kaks korda rohkem.
Haldusjaotus
pisi|Uus-Meremaa piirkonnad pisi|Sugarloafi mägi (1238m) Heroni järve kaldal Uus-Meremaal Uus-Meremaa on jaotatud 16 piirkonnaks (region):
2. järgu haldusüksusi on 67, nende seas 12 linna, 53 ringkonda (district) ning eraldi Auckland ja Chathami saared. Aucklandi ja Nelsoni linn ja kolm ringkonda on samal ajal ka piirkonnaõigustes.
Rahvastik
pisi|[[Auckland]] pisi|[[Christchurch]] 2019. aasta jaanuari seisuga elas Uus-Meremaal 4 932 710 inimest.
2006. aasta rahvaloenduse andmetel oli 22,9% rahvastikust sündinud välismaal.
Sündimuse üldkordaja oli 2011. aastal 13,68 promilli ja suremuse üldkordaja 7,15 promilli.
86% rahvastikust elab linnades.
Majandus
Uus-Meremaa majandus on kõrgelt arenenud. SKT oli 2010. aastal 119,2 miljardit USA dollarit.
2010. aastal oli SKT inimese kohta 28 722, teistel andmetel 28 000 dollarit.
Elustandardit on mõõdetud ka mitmel muul kujul, sealhulgas inimarengu indeks (2005. aastal 19. kohal) ja ökonoomia 2005. aastal maailmas 15. kohal.
Uus-Meremaa toetub suuremas osas kaubandusele, enamjaolt põllumajanduslikule toodangule, millest peaaegu 20% eksporditakse (võrdluseks Inglismaal 21%, Soomes 49% ja Belgias 83%). See teeb Uus-Meremaa iseäranis haavatavaks tarbeesemete hinna langusele maailma majanduslanguse korral.
Uus-Meremaal nauditi kõrget elutaset tänu stabiilsele toodete ekspordile, mis põhines tugevatel sõprussuhetel Inglismaaga. 1973. aastal liitus Ühendkuningriik Euroopa Liiduga ja hakkas kinni pidama oma kauplemispoliitikast. Samal ajal mõjutasid Uus-Meremaa majanduse elujõudu ka muud tegurid, näiteks naftakriis. See viis väga tõsise majanduskriisini, mille jooksul langes Uus-Meremaa elatustase madalamale kui see oli Austraalias ja Lääne-Euroopas.
2010. aastal oli töötuse määr 6,5%.
Väliskaubandus
Uus-Meremaa suurimad ekspordiartiklid on piimatooted, liha, puit ja puidutooted, kala ning masinad. Uus-Meremaa tähtsaimad ekspordipartnerid on Austraalia 23,36%, USA 9,64%, Hiina 9,21%, Jaapan 7,1%, Suurbritannia 4,21% (2009).
Uus-Meremaa suurimad impordiartiklid on masinad ja varuosad, sõidukid (sealhulgas lennukid), nafta, elektroonika, tekstiilid ja plastid. Uus-Meremaa tähtsaimad impordipartnerid on Austraalia 18,4%, Hiina 15,09%, USA 10,45%, Jaapan 7,24%, Saksamaa 4,16% ja Singapur 4,12% (2009).
Ajalugu
Polüneesia meresõitjad jõudsid Uus-Meremaale 11. ja 13. sajandi vahel ning lõid maoori kultuuri. Uus-Meremaa maoorikeelne nimi Aotearoa tähendab "pika valge pilve maad"; Sellist pilve näinud legendi järgi avastajad saarele lähenedes horisondil.
1500 paiku rändas grupp maoorisid ligikaudu 800 km kaugusel paiknevatele Chathami saartele, kus kujunes välja moriori kultuur.
Suurem osa Uus-Meremaast jagati hõimude vahel territooriumeiks, mida nimetati "rohedeks" ja mida kontrollisid "hapū-d" (peasuguharud). Maoorid kohanesid troopikal põhineva kultuuriga, süües kohalikke mereande. Nad jahtisid ka suuri lennuvõimetuid linde moasid, kes peagi välja surid. Maoorid näitasid üles suurt nupukust, kohandades troopilise põllumajanduse tehnoloogiat mõõdukas kliimas, kultiveeridestarot, magusat kartulit, pudelkõrvitsat ja palju muid taimi, mida nad Polüneesiast kaasa tõid; usutakse, et kumara kasvas Banksi poolsaare lõunasaartest kaugemal lõunas. Kui põhjas sai neid taimi hõlpsasti kasvatada, siis Lõunasaarele need sooja kliima taimed ei sobinud. Ometi, sisepiirkondlik vahetus ja mõnede toidutaimedega eksperimenteerimine kohalikus looduses oli piisav. Nad tutvusid ka selliste taimedega nagu mooruspuu ja ‘aute’, mida kasutati korpriiete valmistamiseks, kergete ülapuride ja isiklike ehete jaoks.
Esimesed eurooplased tõi Uus-Meremaale Abel Tasman, kes seilas 1642. aastal piki Lõuna- ja Põhjasaare läänerannikut. Ta nimetas saari Riigistatud Maaks, uskudes, et need on osa maismaast, mida Jacob Le Maire nägi Tšiili rannikul 1616. aastal. Nimetus Riigistatud Maa tähistaski Tasmani esimestel kaartidel Uus-Meremaad, kuid Hollandi kaardistajad nimetasid selle Hollandi maakonna Zeeland järgi Nova Zeelandiaks. See juhtus mõni aeg pärast seda, kui Hendrik Brouwer oli 1643. aastal tõestanud, et eeldatud Lõuna-Ameerika on hoopis saar. Ladinapärane Nova Zeelandia muutus hollandipärasemaks Nieuw Zeelandiaks. Kapten James Cook nimetas saarestiku Uus-Meremaaks, maooride pandud nimed Põhja- ja Lõunasaar (Aehei No Mouwe ja Tovy Poenamu) lükati tagasi, kolme peamist saart hakati nimetama Põhi, Keskmine ja Lõuna. Keskmine saar nimetati hiljem ümber Lõunasaareks ja varasemast Lõunasaarest sai Stewarti saar. Cook alustas saarte ulatuslikke vaatlusi 1769. aastal. Ta muutis saared eurooplastele algul vaalapüügi ja lõpuks kolooniana sihtkohaks. Maooridel tekkis 1780. aastate algusest kokkupuuteid Euroopa meremeeste ja vaalapüüdjatega. Musketite äri iwi'de (maooride suurimad sotsiaalsed grupid) ja eurooplaste vahel muutis jõutasakaalu maoori hõimude vahel. Suguharudevahelised lahingud – tuntud kui Musketite sõjad – lõppesid alles siis, kui kõik maoorid olid relvastatud.
Tundes muret maooride ärakasutamise pärast, määras Briti valitsus 1832. aastal James Busby Briti residendiks Uus-Meremaal. 1834. aastal veenis Busby Uus-Meremaa Ühinenud Hõimude Liitu valima endale lippu ja kuulutama välja iseseisvust, mis lõpuks viis Uus-Meremaa Iseseisvusdeklaratsioonini. Selline väljakuulutamine ei vaigistanud Church Mission Society (Kirikumisjoni Ühing) hirme, kes jätkas musta tööd Briti anneksiooniks. Prantsusmaa suurenev huvi selle regiooni vastu viis Britid lõpuks 1840. aasta jaanuaris Kuningliku Teadaandeni, kus teatati Uus-Meremaa liidendamisest. Legaliseerimaks Briti anneksiooni, saadeti 1839. aastal Uus-Meremaale leitnant kuberner William Hobson, kes viis läbi rutakalt Waitangi Vaherahu läbirääkimised. Vaherahu sõlmiti 6. veebruaril 1840 ja siiani on seda peetud dokumendiks, mis rajas Uus-Meremaa rahvuse ja garanteerib maooridele nende õigused. Maoori tõlke versioonis oli neile lubatud alles jätta "tino rangatiratanga" kui vastutasuks loovutatakse "kawanatanga", mida inglaste versioon nimetas suveräänsuseks, tänapäeval aga vaieldakse tegeliku tähenduse üle. Vaidlused maavalduste müügi kohta ja suveräänsuse üle põhjustas Uus-Meremaa Maade Sõja ehk maooride vabadusvõitluse, mis kestis aastatel 1845–1975. 1975. aasta Waitangi rahulepingu akt asutas Waitangi Tribunali, mis tegeles Waitangi rahuleppe tingimuste rikkumiste uurimisega. Mõned maoori hõimud ja moriorid ei ole allkirjastanud seda rahulepet.
pisi|vasakul|Gustavus von Tempsky "Taranaki Sõdade vaieldav õnnetus Uus-Meremaa maade sõja ajal Uus-Meremaad valitseti Lõuna-Walesi koloonia osana. 1840. aasta novembris sai tast eraldi koloonia. Esimeseks pealinnaks sai Okiato (ehk Vana Russell) Saarte lahes, ent peagi kolis pealinn Aucklandi. Euroopa kolonistide asustamine kulges kiiremini kui oli osatud oodata. Peagi oli uusasunikke rohkem kui maoorisid. 1852. aastal loodi uusasunike omavalitsused. 1861. aastal leiti kulda Otago keskosas. See tekitas ühtlasi poliitilisi pingeid, mille tulemusena tahtsid lõunapoolsed saared luua eraldi koloonia. Pingete maandamiseks viidi pealinn 1865. aastal Lõunasaarele lähemale Wellingtoni. Uus-Meremaa osales koos Austraalia kolooniatega 1890. aasta konverentsil, kus arutati loodava Austraalia föderatsiooni põhiseadust. Pärast seda loobus Uus-Meremaa mõttest liituda Austraalia föderatsiooniga.
1893. aastal oli Uus-Meremaa esimene riik, mis andis naistele valimisõiguse. Ent naised said siiski osaleda valimistel alles 1919. aastal.
Uus-Meremaa sai iseseisvaks valitsusalaks 26. septembril 1907. Täieliku iseseisvuse andis Suurbritannia parlament 1931. aastal Westminsteri statuudiga, mille Uus-Meremaa parlament võttis omaks alles 1947. Sellest ajast on Uus-Meremaa olnud suveräänne konstitutsiooniline monarhia Rahvaste Ühenduses.
Teises maailmasõjas oli Uus-Meremaa 3. septembril 1939 esimesi, kes pärast sakslaste sissetungi Poola ühines liitlasvägedega (koos Prantsusmaa, Inglismaa, Austraalia ja Kanadaga) ja kuulutas sõja Saksamaale. Uus-Meremaa maaväed võitlesid Põhja-Aafrikas, Kreekas, Kreetal, Itaalias ja Vaiksel ookeanil. Sõjast võtsid osa ka Uus-Meremaa merevägi ja lennuvägi.
1951. aastal sõlmitud leppega (ANZUS) kuulutasid Austraalia, Uus-Meremaa ja USA end liitlaseiks. 1985. aastal kuulutas Uus-Meremaa oma alad (sh veed) tuumavabaks tsooniks. USA sõjalaevad ei saanud seejärel siseneda Uus-Meremaa vetesse enne kui oli antud teada, kas pardal on tuumalõhkepäid või -kütust. See ei ühtinud USA huvidega, mistõttu USA katkestas oma seotuse ANZUS-i leppega ja kohustused Uus-Meremaa ees.
Kultuur
Uus-Meremaa nüüdiskultuur on mitmekesine. Seda on mõjutanud ennekõike inglise, šoti, iiri ja maoori kultuur. Ent mõju on avaldanud ka teised polüneesia (sh Samoa, Tonga, Cooki saarte maoori, Tahiti ja ka Hawaii) ning Lõuna-Aasia (India), Kagu-Aasia (Filipiinide, Malaisia, Kambodža ja Vietnami) ja Ida-Aasia (Hiina, Korea ja Jaapani) kultuurid. Kuigi sisserändajate põhiosa pärines Inglismaalt, oli varaste Briti ümberasujate seas palju ka šotlasi oma kultuuri sugemetega. Öeldakse, et Uus-Meremaal on rohkem torupilliansambleid kui Šotimaal. Kultuuriline side Inglismaaga püsib, sest sisseränne Inglismaalt on stabiilne ning paljud noored uusmeremaalased veedavad aega Inglismaal, saamaks ülemerelisi kogemusi.
Inglise Beatrice
Inglise Beatrice (25. juuni 1242 – 24. märts 1275) oli Inglismaa printsess ja Bretagne'i hertsoginna. Ta oli Henry III ja Provence'i Eleanori tütar.
1250. aastail püüdis Norra kuningas Håkon Håkonsson saada Beatrice'i oma poja, prints Magnuse naiseks, kuid tema plaanid nurjas Henry III, kes pidas läbirääkimisi Beatrice'i kihlumiseks Prantsusmaa kuningaga.
Perekond
22. jaanuaril 1260 abiellus Beatrice St Denis' kloostris Bretagne'i hertsogi Jean II-ga. Abielust sündisid:
Lapi maakond
Lapi maakond (ka Lapimaa) on 1. järgu haldusüksus (maakond) Soome põhjaosas.
Asend ja suurus
Lapi maakonna pindala on 100 367 km², millest 92 667 km² on maismaa ning 7699 km² veekogud. Maakond piirneb lõunas Põhja-Pohjanmaa maakonnaga, läänes Rootsiga, idas Venemaa Föderatsiooniga ning läänes ja põhjas Norraga.
Loodus
Lapimaa suurim järv on Inari järv ning kõrgeim koht on Halti.
Maakonnas asub üheksa rahvusparki: Põhjalahe rahvuspark, Lemmenjoki rahvuspark, Oulanka rahvuspark, Pallas-Yllästunturi rahvuspark, Pyhä-Luosto rahvuspark, Riisitunturi rahvuspark, Salla, Syöte rahvuspark ja Urho Kekkoneni rahvuspark.
Ajalugu
Pärast Talvesõda alanud vaherahu perioodil ning Jätkusõja alguses lubas Soome valitsus Natsi-Saksamaal operatsiooni Barbarossa raames paigutada oma vägesid Lapimaale. Kui Soome tegi pärast Jätkusõda Nõukogude Liiduga rahulepingu, nõudis viimane, et Soome sunniks Natsi-Saksamaa väed oma pinnalt lahkuma. Selle tagajärjel puhkes Lapi sõda, mille ajal evakueeriti enamus Lapimaa tsiviilisikuid. Norrasse taganevad Saksa väed kasutasid põletatud maa taktikat ning see põhjustas läänile suuri purustusi.
Pärast Teist maailmasõda oli Lapi maakond kaotanud Petsamo valla ja osaliselt Salla valla, mis liideti Nõukogude Liiduga. Järgnevatel aastakümnetel ehitati piirkond uuesti üles, industrialiseeriti ning tekkis ka kiire majanduskasv. Piirkonda asutati suured hüdroelektrijaamad ja kaevandused ning sõjas purustatud linnad, teed ja sillad ehitati uuesti üles. Lapimaa lääni majandus hakkas alla käima 20. sajandi lõpus. Kaevandused ja tehased läksid kahjumisse ja rahvastik hakkas vähenema.
Soomes kaotati läänid 1. jaanuaril 2010 ja Lapimaa läänist sai Lapi maakond.
Rahvastik
Lapimaal elab vaid 3,6% kogu riigi elanikkonnast. Tegu on kõige hõredamalt rahvastatud piirkonnaga Soomes. Maakonnas on laialdasi püsiasustuseta alasid, eriti põhja- ja idaosas. Kõige tihedamalt on asustatud Rovaniemi ümbrus ja Kemi-Tornio piirkond. 2009. aasta lõpus pidas Lapi maakonna elanikest 97,45% emakeeleks soome keelt, 0,8% saami keelt, 0,38% vene keelt ja 0,18% rootsi keelt.