cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Médéric Collignon
Tema hääletehnikaid on võrreldud Jimi Hendrixi kitarrimänguga ja vokaalset paindlikkust Bobby McFerriniga. Hääleeksperimentaatorina on ta võimeline tekitama imeõrna naisehäält, röökima, läbilõikavalt kriiskama ning nägu ja kõri beatbox’ina kasutama. Soolovokaaletteastete toena kasutab ta tihti live-elektroonikat, löökriistu, klahvpille ja mänguasju.
Collingon on töötanud koos selliste tuntud prantsuse džässmuusikutega nagu François Jeanneau, Louis Sclavis, Michel Portal ja Denis Badault.
Tomski oblasti lipp
Lipu kirjeldus
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 2:3.
Valge ja roheline on traditsioonilised Siberi värvid. Roheline sümboliseerib metsa ja valge lund.
Médéric Collignon
Collignon on mitmel korral esinenud ka Tallinnas Jazzkaare festivalil.
Mustla (Paide)
Mustla (18. sajandi kaartidel Mustel) on küla Järva maakonnas Paide linnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Paide valda.
18. sajandi kaartide järgi on asula juures asunud kõrts ja asulast ida pool ristmiku juures postijaam.
Külas asub Mustla kivikalme.
Assimilatsioon
Assimilatsioon on kaasahääldus- ehk koartikulatsiooninähtus, mille puhul lähestikku hääldatavad häälikud täielikult või osaliselt sarnastuvad.
Häälduskoha-assimilatsioon
Häälduskoha-assimilatsiooni puhul muutuvad sarnaseks või lähenevad häälikute häälduskohad, et oleks kergem vastavaid häälikuid hääldada.
Häälduskoha-assimilatsiooniga on tegemist ka järgmiste nähtuste puhul:
Hääldusviisi-assimilatsioon
Hääldusviisi-assimilatsiooni puhul sarnastuvad häälikute hääldusviisid, et oleks lihtsam neid hääldada.
Biomeetria
Biomeetria (ekslikult biomeetrika) ehk biostatistika on matemaatiliste meetodite, eriti matemaatilise statistika rakendamine biosüsteemide uurimiseks ning saadud andmete põhjal analüüsimine ja järelduste tegemine. Biomeetria hõlmab ka bioloogiliste objektidega eksperimentide planeerimist, mida eriti kasutatakse meditsiinis ja põllumajanduses.
Esimene biomeetria alane ajakiri Biometrika asutati aastal 1901 Karl Pearsoni poolt.
Hati keel
Hati keel ehk protoheti keel oli Heti riigi põlisasukate hattide keel. See oli mitteindoeuroopa päritolu.
Hati keelt kõneldi Väike-Aasia kirdeosas. Selle tõrjusid välja indoeuroopa keeled (sealhulgas heti keel) umbes 1000 eKr.
Hati keelel oma kirjasüsteemi ei olnud. Säilinud on üksnes hatikeelsed pöördumised jumalate poole hetikeelsete kiilkirjatekstide koosseisus. Tekstid on arusaadavad ainult koos hetikeelse tõlkega.
Sõjategevus Eestis 1941. aastal
'''Sõjategevus Eestis 1941. aastal''' oli osa Teise maailmasõja Idarinde lahingutest, mis algas 22. juunil 1941 Saksamaa ja Soome merejõudude miiniveeskamisoperatsioonidega ja lõppes Punaarmee vägede taganemisega 1941. aasta sügiseks Eesti Vabariigi riigipiiri taha ning Saksa okupatsioonivõimu kehtestamisega.
Mustla-Nõmme
Mustla-Nõmme on küla Järva maakonnas Paide linnas.
Sõjategevus Eestis 1941. aastal
Sõjategevus Soome lahel
Enne lahingute algust Eestis maismaal toimusid Tallinnas paiknenud Punalipulise Balti laevastiku peabaasi (Tallinn), baasi ümbritseva veerajooni kaitse miini- ja sõjalaevade, Lääne-Eestis Balti laevastiku Läänemere rajooni rannakaitse ja Soomes paiknenud Saksa Kriegsmarine ning Soome sõjalaevastiku vahel vastase tegevuse pärssimiseks meremiinide tõkete ja -väljade paigaldamisega. , mineerimisoperatsioon Keri saare ja Mohni saarte vahelisel alal
Hati keel
On oletatud hati keele sugulust abhaasi-adõgee keeltega.
Mustla-Nõmme
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Paide valda.
Sõjategevus Eestis 1941. aastal
Sõjategevus Soome lahel
12. juunist kuni 18. juunini koondati Soome rannikule, Turu piirkonna skääridesse Saksa Kriegsmarine miinilaevade grupp "Nord", kuhu kuulusid miiniveeskjad "Tannenberg", "Hansestadt Danzig" ja "Brummer", 2. torpeedokaatrite flotill ja pool 5. kaatertraalerite flotillist. Soome lahes Porkkala poolsaare juures asuvates skäärides dislotseerus maskeeritult taktikaline laevagrupp "Kobra", kuhu kuulusid: miiniveeskaja "Cobra", "Königin Luise" ja "Kaiser", 1. torpeedokaatrite flotill ja teine pool 5. kaatertraalerite flotillist. Esimese sõjalise operatsiooni Punalipulise Balti laevastiku tegevuse pärssimiseks Läänemeres teostasid Saksa Kriegsmarine ja Soome sõjalaevastiku miiniveeskajad ööl vastu 22. juunit 1941, so samal ajal kui Saksa Wehrmachti maaväed alustasid pealetungi NSV Liidu maavägedele. 22. juunil pommitas Saksa lennuvägi Sõrve poolsaarel asuvaid Balti laevastiku Läänemere rajooni rannakaitse rannakaitsepatareisid.
Kuna Soome lahes puudusid nii Nõukogude sõjalaevastikul kui ka Saksa ja Soome sõjalaevastikul lahingulaevad, piirdus sõjategevus merel mõlema osapoole poolt kaitse-eesmärgil miiniveeskajatelt vastase tegevuse pärssimiseks meremiinide tõkete ja -väljade paigaldamisega. Saksa Kriegsmarine mineeris Saaremaa ja Hiiumaa ümbruse Irbe väina, Soela väina, Hiiumaa ja Vormsi vahelise Hari kurguu ning Soome lahe miinitõketega. Saaremaast läänes valvasid Saksa allveelaevad U-144, U-145, U-149, takistades Liivi lahes ja Muhu väinades olevate Nõukogude laevade sisenemist ja väljumist Soome lahest. Kiirelt Riiale pealetungivate Saksa vägede ohu tõttu evakueeriti 27. juunil Balti laevastik ka Daugavgriva mereväebaasist Daugava suudmest. Ristleja Kirov ja hävitajad Stoiki, Silnõi, Serditõi, Grozjaštši ning Engels toimetati läbi Muhu väina Tallinna. 29. juunil uputati Soela väinas aurik Marta, 19. juulil uputasid Saksa lennukid Kuivastu reidil Balti laevastiku hävitaja Serditõi, 23. juunil uputasid Saksa torpeedokaatrid tulelaeva Hiiumadal ning kaubaauriku Liisa, 23. juuni hommikul jooksis Tahkuna neemest põhja pool miinile PBL ristleja Maksim Gorki. 1. juulil sattus magnetmiinile Vormsi majaka traaversil allveelaev M-81 ja uppus. Soela väinas sattus magnetmiinile traalerite lipulaev Zmei ja uppus. 27. juulil sõitis Irbe väinas miinile hävitaja Smelõi, 30. juulil pommitati Kihelkonna lahes põhja Nõukogude allveelaev S-62, 2. augustil uputati allveelaev S-11 Soela väinas, 10. augustil toimus Hiiumaa vetes, 20 meremiili Ristnast läänes Nõukogude Štš-307 ja pinnaletõusva Saksa U-144 vaheline võitlus, kui Štš-307 ründas kahe torpeedoga. U-144 läks põhja koos kogu meeskonnaga. 11. augustil sõitis Suures väinas magnetmiinile miiniveeskja Suurop, 19. augustil sõitis Kumari laiu juures magnetmiinile endine Eesti jäämurdja Merikaru, 29. augustil pommitati Triigi sadamas põhja aurik Helge.
Hati keel
Hatti Hatti
Sõjategevus Eestis 1941. aastal
Sõjategevus Soome lahel
1940. aastal Balti riikide okupeerimise ja annekteerimise tulemusel laienenud Läänemere ääres Punalipulise Balti laevastiku uute tegevusbaaside moodustamisega puudus aga Punalipulise Balti laevastikul suutlikkus puhastada Soome lahe laevateed sinna paigaldatud miinitõketest ning vaatamata Saksa ja Soome laevastiku passiivsusele kandis Punalipuline Balti laevastik kaotusi nende paigaldatud miiniväljadel.
Saaremaa Kogula lennuväljal baseerus Balti laevastiku 8. pommitajate brigaadi 1. miini-torpeedopolk, mis 13 lennukiga Iljušin DB-3 ööl vastu 8. augustit tegi pommitusreidi Berliinile. Pommitusreide jätkas ka selleks moodustatud raskete pommituslennukitega TB-7 81. lennuväediviis Leningradi oblastist, milles osales teise piloodina Endel Puusepp. 6. septembril pommitas Saksa Luftwaffe Kogula lennuvälja puruks. pisi|300px|Saksa vägede rünnakusuunad 22. juuni – 1. september 1941
Sõjategevus maismaal
Pärast Riia vallutamist 1. juulil liikus Wehrmachti 18. armee kiiresti edasi ja ületas 7. juulil laia rindena Eesti lõunapiiri. Sõjategevuse alguses asusid 8. armee: 10. laskurkorpus Pärnu–Võrtsjärve kaitseliinil ning 11. laskurkorpus Emajõe kaitseliinil. 3. juulil sai 8. armeele käsu asuda kaitsele looduslikele tõketele – Pärnu jõgikonna soodele, Võrtsjärve ja Emajõe põhjakaldale. 6. juulil andis 8. armee juhataja lahingukäsu kaitse organiseerimiseks Pärnu-Võrtsjärve-Tartu joonele. PBL-i sõjanõukogu otsusel alustati ka Tallinna ümber kolme kaitseliini rajamist. Lätis asunud Nõukogude 8. armee (kindralmajor I. Ljubovtsevi juhtimisel) riismed taandusid kahe Saksa armeekorpuse ees ja jäid peatuma Pärnu-Emajõe joonel.
Sõjategevus juulis
Pärast Riia vallutamist 1. juulil liikus Saksa Väegrupp Nordi 18. armee kiiresti edasi ja ületas 7. juulil Eesti lõunapiiri. Saksa XXVI armeekorpus (61. ja 217. jalaväediviis) tungis Eestisse kahe eelüksusega 7. juulil 402. jalgratturite pataljon saadeti üle Pärnu ning jõudis vastaseid kohtamata õhtuks Kilingi-Nõmmeni, motoriseeritud üksus liikus Viljandi suunas ja jõudis Raudna jõeni. 8. juulil vallutati Pärnu, seejuures suudeti takistada Pärnu jõe sildade õhkulaskmist ja 61. jalaväediviis hõivas õhtuks Viljandi, mida kaitses 22. NKVD motoriseeritud laskurdiviis, kes jättis 9. juulil ümberpiiramist kartes linna maha. Saksa vägede eel liikus oberst W. Ullerspergeri jalgratturite pataljon, mis koosnes mootorratturite ja jalgratturite kompaniist, 217. jalaväediviisi poolt tugevduseks antud tankitõrjeidivisjoni (soomukid) ja õhutõrje-divisjoni osadest ning neid teenindavatest üksustest, kokku 500...800 meest.
Jõudnud Pärnu-Emajõe joonele, peatasid sakslased pealetungi, et oodata järele Peipsi järvest ida pool liikuvaid väeosi. Sakslaste rünnakuplaani järgi pidid need väeosad jõudma enne Soome laheni, et ära lõigata Eestis asunud Punaarmee Looderinde, Põhjarinde ja Punalipulise Balti laevastiku grupeeringu taganemistee. Taganev Punaarmee jättis Lõuna-Eesti maha ilma tõsisema vastupanuta, sakslaste edasitung peatati alles Emajõe – Matsalu lahe joonel ja juulis 1941 oli Tartu kaks nädalat rindelinn. Sõjategevuse eel, enne Saksa vägede pealetungi teostati kindlustustööd ja 3. juulil alustati tankitõrjekraav ehk Jalaka liini rajamist Riia maantee ääres Räni aleviku lähedal, 4 kilomeetri kaugusel Tartust. 7. juulil jõudsid Tartusse taanduvad Punaarmee väeosad. 9. juulil õhiti Tartu Kivisild, Ropka mõisas relva- ja laskemoonalaod, Riia tänava raudteesild ja Jänese raudteesild. Linnas algasid kokkupõrked partisanide ja miilitsate vahel. Sõjategevuse käigus sai Tartu linn süütepommide ja tulekahjude läbi suuri purustusi. 10. juulil jõudis Võrust Tartusse sakslaste luuresalk, kes aga lahkus linnast sama päeva õhtul. 10. juulil õhiti Punaarmee poolt ka kahte linna jõekallast ühendanud Vabadussild ning õhtul avasid punaste suurtükipatareid Tartu lõunapoolsele osale süüte- ja kildmürskudega tule ja linnas puhkesid esimesed tulekahjud.
Punaarmee 8. armee taganes 6.–9. juulini 1941 kaitsele Pärnu–Peipsi järve joonele. 10. laskurkorpus, millele allusid 10. laskurdiviis ja 22. NKVD motoriseeritud laskurdiviisi riismed ning 11. laskurdiviisi üks polk, mis oli 9. juulil kaitseliinil Pärnust Võrtsjärveni. 10. laskurkorpuse väeosad pidi oma kaitseliini toetama „soode süsteemile“ Kõrsa raba ja Kikepera raba ning Raudna ja Tänassilma jõe joonel. 11. laskurkorpus, millele allusid 48. ja 125. laskurdiviis, oli kaitsel Emajõel, Võrtsjärvest Peipsini. Armee tagalat Pärnu–Haapsalu–Paldiski lõigus, Kopli lahest Karuseni, kaitses 16. laskurdiviis – ülesandega tõrjuda võimalikke mere- ja õhudessante. 16. laskurdiviisi peajõud koos suurtükiväega asusid Rapla-Kohila-Lelle piirkonnas, et olla valmis vastulöökideks nii Paldiski, Haapsalu ja Hanila kui ka Vana-Vändra, Võhma ja Põltsamaa suunas. Saaremaal ja Hiiumaal asus 3. üksik laskurbrigaad. Maavägesid toetasid seal Punalipulise Balti laevastiku 1. üksik merejalaväebrigaad, piirivalveüksused ja hävituspataljonid.
9.–15. juulil takerdus sakslaste pealetung Võrtsjärve põhjatipu – Matsalu lahe joonel Punaarmee Põhjarinde ning Eestisse taganenud Looderinde väeüksuste tugevnenud vastupanu ja pealetungivate diviiside väsimuse tõttu. 9. juulil olid Saksa väeosad ületanud Kasari jõe ja Kasari jõe joonel pidasid Nõukogude väeosad ja Haapsalu hävituspataljon tõkestuslahingu Saksa eelsalgaga. Saksa väed hõivasid Märjamaa ja 217. jalaväediviisi väeosad jäid alevisse peatuma aga eelüksused jõudsid Martnani. Palivere-Risti-Ellamaa joonel asusid kaitsel Punaarmee 249. laskurpolk, 8. piirivalvesalk ja Haapsalu hävituspataljoni rühm. 9. juulil saatis XXVI korpus Virtsu ühe 15 cm suurtükipatarei, et sulgeda laevaliiklus Suures väinas, patarei katteks anti merejalaväe löögiüksus. 9. juulil toimus Kesk-Eestis Viljandi-Võhma maantee lõigul Mudiste juures Mudiste lahing, kus Saksa XXVI armeekorpuse kindral von Selle eelüksuse edasiliikumist takistas 22. NKVD laskurdiviisi 5. laskurpolgu II pataljon, kes kattis diviisi taandumist. Pataljon seadis seal üles varitsuse kaks suurtüki ja raskekuulipildujarühma ning kahe rooduga kõrgendikele mõlemal pool teed. Saksa üksus, mis koosnes mootorratturite rühmast, neljast soomukist ja jalaväest kaheksal veoautol, jõudes purustatud sillani, oli seal sunnitud peatuma ja sattus punaarmeelaste risttule alla. Sakslaste edasiliikumine takerdus viieks tunniks ja 22. NKVD laskurdiviis taganes Navesti jõe põhjakaldale ja laskis silla õhku.
11. juulil tegid saksa üksused katse Põltsamaale jõuda, kuid löödi tagasi ja Punaarmee allüksuse komandör aga otsustas taanduda. Selle tagajärjel jäi rinne Põltsamaa juures avatuks ja 8. armee juhtkond võttis kiiresti tarvitusele abinõud ning taanduma hakanud 167. polgu allüksus suunati uuesti Põltsamaale. 11. laskurdiviisi 163. laskurpolk kahe suurtükiväepolgu toetusel saadeti 12. juuli õhtuks Põltsamaale. 12. juuli varahommikul ründas Põltsamaad saksa 254. jalaväediviisi 600-meheline eelüksus. Põltsamaa-Võisiku lahinguga aeglustati saksa väeüksuste edasiliikumist ja rinne jäi Suusiku-Anniküla joonele peatuma. 19. juuli hommikul asusid 11. laskurdiviisi väeosad pealetungile ja Nõukogude väeosad hõivasid Jälevere ja Imavere, kuid lõuna pool Põltsamaad edu ei saavutatud. Saksa 61. jalaväediviisi väeosad tõrjusid rünnaku tagasi. 22. juulil pidasid Punaarmee ja Viljandi hävituspataljon tõkkelahingu Rutikvere juures, misjärel suunati Viljandi hävituspataljon Kiltsi ning Tapa linna. Tallinna, Järvamaa, Viljandi ja Harjumaa hävituspataljonid kapten Mihhail Pasternaki juhtimisel osalesid Kautla lahingus Soomest saabunud “Erna” luuregrupiga.
11. juulil evakueeriti Haapsalust Nõukogude tsiviilasutused, Punaarmee, piirivalve ja hävituspataljonide võitlejad tõkestasid Saksa üksuste liikumist pealinna suunas. 11.-15. juulini toimus Märjamaa lahing, mis peatas ajutiselt Saksa vägede Tallinna suunas liikumise. Punaarmee moodustas Lääne-Eesti saartel asunud vägedest Virtsu tagasivallutamiseks umbes 300 mehe suuruse väeüksuse, mis alates 15. juulist ründas lennuväe ja Saaremaa hävituspataljoni toel ning Saksa väed olid sunnitud asulast 18. juulist taganema.
Kirbla, Lihula ja Virtsu olid vabastatud aga 15. juulist – 17. juulini tegid Haapsalust hävituspataljon ja piirivalvesalk vasturünnaku Lihula, Kirbla suunal ning 16. laskurdiviisi 219. laskurpolk, 8. piirivalvesalk ja Haapsalu hävituspataljon hõivasid need uuesti. Saksa väeüksused üksused taganesid Audru jõe taha. Eduka vasturünnakuga Märjamaal ja Lihulas taastati ühendus mandri ja Saaremaa, samuti regulaarne liiklus Tallinna ja Haapsalu vahel. Tallinna hävituspataljonid jätkasid vasturünnakuga ja pidasid Audru all Audru lahingu, milles hukkus Pärnu omakaitse esimene ülem Viktor Koern.
Kagu-Eestis, Peipsi ja Võrtsjärve vahel, regulaararmeede kokkupõrkeid ei toimunud. 9. juulil vallutasid Saksa 18. armee XXXVIII armeekorpuse üksused Pihkva ja Ostrovi ning hõivasid oma vasaku tiiva julgestuseks Võru ja Antsla. Punaarmee väed taganesid 9.–10. juulil üle Emajõe ja õhkisid enamiku sildu. Emajõe lõunakalda mehitasid metsavennad.
Saksa väejuhatus tõi 24. juulil Otepääle XXXXII korpuse juhatuse. Toodi lisajõude: XXXXII AK, millele allutati seni XXVI AKsse kuulunud 61. ja 217. jalaväediviis. XXVI AK-le allutati 14. juulil 291. jalaväediviis ja 15. juulil [254. jalaväediviis (Saksamaa)| 254. jalaväediviis]] ning alates 5. augustist 93.jalaväediviis. Lisaks toodi Eestisse tagala julgestamiseks 207. julgestusdiviis.
Sõjategevus augustis
Väegrupi Nord sõjapäevikus juhitakse tähelepanu venelaste ägedale vastupanule. 2. augustil vallutas 217. jalaväediviis Paide, Saksa väed vallutasid: 30. juulil Simuna, 2. augustil Väike-Maarja, 4. augustil Tapa, 5. augustil Kadrina ja 7. augustil vallutasid XXVI korpuse üksused Rakvere. Punaarmee 8. armeele täienduseks antud 118. ja 268. laskurdiviis jõuti kohale tuua vaid osaliselt. 118. ja 268. laskurdiviisi üksused üritasid kaitseliini sisse võtta Viru-Jakobi, Kullenga, Kadapiku, Saksi, Udriku, Põima, Ohepalu joonel, kuid Saksi piirkonnas murdsid Saksa väed kaitseliinist läbi, sundides sellega Punaarmeed taganema. Rakvere piirkonnas asunud 8. armee staap langes 4. augustil Saksa üksuste rünnaku alla ja oli sunnitud põgenema.
7. augustil jõudis XXVI korpuse 254. jalaväediviis Kunda juures Soome laheni, poolitades sellega Eestis võitlevad Punaarmee üksused, Punaarmee ja Balti laevastiku grupeeringu taganemistee mööda maismaad lõigati täielikult ära ning XXVI korpus suunati Narva peale.
Põhjarinde juhatuse korraldusel 8. augustist võtsid 8. armee väeosad sisse kaitsepositsiooni Kunda jõe idakaldal, edasise tegevusplatvormi kindlustamiseks ja pealetungiks Tapa-Rakvere suunas koostöös 10. laskurkorpuse üksustega. Augusti algusest peale toodi Punaarmee poolt Virumaale 2 lisadiviisi: 118. ja 268. laskurdiviis. 8. armee väejuhatus valmistas ette pealetungi, mis pidi algama korraga kahest suunast: 10. laskurkorpus Tallinna poolt ja 8. armee ülejäänud jõud Kabala suunalt eesmärgiga lõhkuda Kunda läbimurre. Vastupealetungioperatsioonis saavutas mõningat edu 10. laskurkorpus väed, kes alustasid pealetungi 9. augustil. Kabala piirkonnas pealetung takerdus, Saksa üksuste läbimurdmine Põlulast lõunas tõi 8. armee juhtkonna siiski arusaamisele pealetungi jätkamise mõttetusest ja öö vastu 9. augustit alustasid ööpimeduse katte all taandumist Kabalas olnud väeüksused Uljastele. Osa neist taandus edasi Purtse jõe joonele. Purtse jõe joonel moodustasid Saksa väed kolm grupeeringut, mis tungisid edasi paralleelselt: piki mereranda, mööda Tallinna–Narva maanteed ja Tallinna–Narva raudteed. 12. augusti ööseks vallutasid Saksa väed Maidla asula ja jõudsid Maidla-Savala üldjoonele. Punaarmee väed hõivasid kaitsepositsiooni Pühajõe joonel. Samuti taandusid lõuna pool raudteed asunud Punaarmee üksused ilma lahinguta Iisaku ja Mäetaguse suunal.
15. augustil alanud Saksa vägede pealetungil mööda merekallast ning lõuna poolt Tallinn-Narva raudteeliini vallutati Vaivara raudteejaam, see ohustas Sõtke jõel asunud Punaarmee üksuste positsiooni ümberpiiramisega ning kaitsel asunud Punaarmee üksused taandusid.
17. augustil vallutas 291. jalaväediviis Narva, 19. augustil ületas 93. jalaväediviis endise Eesti-Nõukogude Liidu piiri ja 20. augustil jõudis 291. jalaväediviis välja Luuga jõeni ja XXVI korpus viidi Eestist ära. XXXXII korpus alustas rünnakut Tallinnale 20. augustil. 61. jalaväediviisi liikus piki Tartu–Tallinna maanteed Aegviidust. 217. jalaväediviis Viljandi–Tallinna maanteed, rünnaku lähtekoht Raplast lõunas. Viitnast piki Narva–Tallinna maanteed liikus 254. jalaväediviis. Neljanda kolonni rünnaku suunaks oli Pärnu–Tallinna maantee.
21. augustil hõivasid Eesti Omakaitse ja 217. diviisi üksused Rapla ja 21. augustil murdsid Saksa väed Tallinna välimisest kaitseliinist läbi. 22. augustil jõudis 254. jalaväediviis Kallavere ja Maardu lähistele, 61. jalaväediviisi 151. rügement vallutas Raasiku, sama diviisi 162. ja 176. jalaväerügement lõid Kiviloo ja Periloo väljadel kolmepäevase lahingu tulemusena puruks hävituspataljonide väeosad. Friedrichi grupp lõi samal päeval Lihulast välja 14. hävituspataljoni ja puhastas Märjamaa Nõukogude mereväelastest. 23. augustil jõudis 217. diviis Hageri-Kohila-Tuhala joonele. 25. augustil jõudsid Saksa väed Keila jõe-Saku-Lehmja-Pirita jõe joonele. Samal päeval avastati 61. diviisi lõigus venelaste kaitses auk: Vaskjala-Ülemiste kanali ümbrus oli jäänud kaitseta ning sinna tungisid 151. rügemendi kaks pataljoni ja liikusid Mõiguni.
25. augustil sooritas Hiiumaal asunud 156. laskurpolgu I pataljon ja Saaremaalt kaks pataljoni dessandi mandrile ja sundis Saksa eelkaitse taanduma. Lahing Palivere juures kestis 30. augustini. Läänemaa hävituspataljon pidas lahinguid Martnas ning Kasari jõel 1. septembril taganesid Punaarmee üksused koos Läänemaa parteiaktiiviga tagasi Hiiumaale.
Punaarmee alustas 24. augustil Tallinna evakueerimist ja ööl vastu 28. augustit lahkus Punaarmee ja Balti laevastik Tallinna lahelt. 28. augustil kell 14 heisati Tallinna Raekojal Saksa sõjalipp. , Juminda miinilahing
Sõjategevus Lääne-Eesti saartel
Juba juuli esimeses pooles jõudsid Saksa väed Läänemaale, kuid 9.–15. juulil takerdus sakslaste pealetung Võrtsjärve põhjatipu – Matsalu lahe joonel Punaarmee Põhjarinde ning Eestisse taganenud Looderinde väeüksuste tugevnenud vastupanu ja pealetungivate diviiside väsimuse tõttu. 9. juulil saatis XXVI korpus Virtsu ühe 15 cm suurtükipatarei, et sulgeda laevaliiklus Suures väinas, patarei katteks anti merejalaväe löögiüksus. Punaarmee moodustas Lääne-Eesti saartel asunud vägedest Virtsu tagasivallutamiseks umbes 300 mehe suuruse väeüksuse, mis alates 15. juulist ründas lennuväe toel ning Saksa väed olid sunnitud asulast 18. juulist taganema. 25. juulil maandatud ja Lihula hõivanud dessant sidus mõneks ajaks Tallinna peale tungivaid Saksa vägesid. 27. juunil evakueerus Punalipuline Balti laevastik Liepājast, Ventspilsist ja Daugavgrīvast läbi Suure väina Pärnu poole. Daugavgrīvast läksid teele Kergejõudude salga laevad – ristleja Kirov ja hävitajad Stoiki, Silnõi, Serditõi, Grozjaštši ning Engels 4 torpeedokaatri saatel. 28. juunil heitis Kirov ankrud Viire kurgus, Virtsu ja Viirelaiu vahel. Laevastiku läbipääsuks traaliti hüdrograafialaevad Lood ja Val poolt läbi I maailmasõja aegne faarvaaterja seejärel süvendati faarvaatri madalamat osa. 29. juuni õhtuks läks Kirov oma käiguga Kessulaiu juurde ja võeti seal kahe puksiirilaeva vahele. Läti jäämurdja Lacplesis ja puksiir Mednis vedasid ristleja järgneva 13 tunni jooksul läbi Väinamere. Viis korda sõitis Kirov madalikele, kuid iga kord saadi ta sealt lahti ja 30. juuni hommikuks jõudis ta Hari kurgu põhjasuudmesse ja edasi sõitis ristleja juba oma käiguga. 1. juulil sõitis ta koos hävitajate Grozjaštši, Smetlivõi ja Stoikiga Tallinna, ristlejat kaitsesid teel traalerid T-207, T-209 ja T-216 ning MO-kaatrid. Kirovi eel ja järel tulid läbi Muhu väina ka hulk teisi laevu. Neist osal – Vtoraja Pjatiletkal, Imantal, Skautsil ja Skrundal – tuli Virtsu ja Pärnu sadamais hulk kaupa teistele laevadele ümber laadida, et süvist vähendada. Probleeme oli ka suure süvisega jäämurdja Krišjanis Valdemars Kumari kanalist läbiviimisega, kuid 1. juulil jõudis seegi Soome lahte, kus võttis kursi Leningradile.
9. septembri öösel osalesid Soome paadid major Raimond Hindpere “Erna II” pataljoni dessantüksuste toimetamises Vormsile. Kessulaiu vallutamine oli Muhu dessantoperatsiooni eelduseks ja sakslaste 161. luureüksuse (161. Aufklärungs-Abteilung) 1. eskadron vanemleitnant Finkensteini juhtimisel alustasid mandri rannast dessanti 10. septembri hommikul. Saare hõivamise järel võis Saksa 210 mm suurtükipatarei Kessulaiult tule all hoida kogu Muhu idarannikut. Lääne-Eesti saarestiku kaitseks oli Punalipulise Balti laevastiku alluvuses moodustatud Balti Rajooni rannakaitsesüsteem. 14. septembrist kuni 21. oktoobrini toimusid lahingud Eesti saartel. 14. septembri varahommikul tegid Saksa väed dessantoperatsiooni Muhu saarele. Muhu hõivamises osalesid Saksa arvukate peajõudude kõrval nii eestlased kui ka soomlaste Ilmari Virkki, Virkki mootorpaadirühma üksus. Operatsiooni Beowulf II pettemanöövri Operatsioon Nordwind käigus hukkus 13. septembril Soome mereväe lipulaev soomuslaev Ilmarinen, kui Hiiumaa põhjarannikule lähenes Soome eskaader: soomuslaevad Ilmarinen ja Väinömöinen, miinitraaler ja 2 abiristlejat.
Muhu kaitseks oli Balti laevastiku Läänemere rajooni rannakaitse 3. üksiku laskurbrigaadi kaks laskurpataljoni (46. ja 79. polgust), 37. üksiku insenerpataljoni kaks roodu, kuulipildujarood, mereväelasterood, miinirühm, 39. suurtükiväepolgu kolm patareid, õhutõrjepatarei ja Muhu 100 mm rannakaitsepatarei nr 2. Kokku oli Muhus kaitsepositsioonidel vähemalt 1500 meest, kaitseabi võimaldas neile Balti laevastiku Läänemere rajooni rannakaitse Saaremaa Kübassaare poolsaare Kübassaare 130 mm statsionaarne patarei. Muhu vallutamise peajõuks määratud oli Saksa XVII armeekorpusest kindralleitnant Siegfried Haenicke 61. jalaväediviis, mille käsutusse anti veel suurtükiväe- ja pioneeri-dessantüksusi. Muhu dessantoperatsiooni Saastnast Nõmmkülla juhatas otseselt korvetikapten Alexander Cellarius, 14. septembri öösel startis Saastnast 20 Eesti ja 12 Soome mootorpaati ning 10 Saksa ründepaati kokku umbes 390 mehega. Rannale lähenedes kohati ootamatult tugevat tuld miinipildujaist, kuulipildujaist, püssidest ja paadid tagasiteel ka suurtükkidest. Dessantlased maabusid ja moodustasid rannast mõnesaja meetri ulatuses sillapea. Teise dessantlaine meeste põhiosa moodustas üle 200 “Erna” II pataljoni eesti vabatahtlikku major Raimond Hindpere juhtimisel. Edasitungi Muhu põhjarannalt sisemaa poole 161. luureüksuse sakslased, liikudes mööda Liivale suunduvat teed. Liiva teeristi juures kus paiknes läheduses Muhu kaitsjate staap, kohtas sakslaste eelüksus tugevamat vastupanu. 14. septembri öösel põhja pool Virtsust dessanti alustanud ooberstleitnant Walter Melzeri Saksa 151. jalaväerügemendi 1. pataljon jõudis Kansi-Tusti ranna asemel Kuivastu alla, sattudes ägeda tule kätte. Kaotusi kandnud sakslased hoidsid Kuivastu rannakivide vahel siiski oma väikest sillapead ning 151. jalaväerügemendi 2. pataljon kinnitas end Kuivastu randa piirkonnas. Mõlemapoolsete suurte kaotustega lahingus vallutasid sakslased lõunaks Kuivastu.
15. septembri öösel toodi Orissaare positsioonilt Muhusse Punaarmee täienduseks tugevdatud laskurpataljon. 15. septembri hommikul alustasid Erna kompaniid liikumist lõunasse Viira suunas. Rinsi õigeusu kiriku juures Punaarmee väljaehitatud positsioonid tegi kahjutuks Saksa lennuvägi. 16. septembri hommikul jõuti Suuremõisasse ja ületati Väikese väina tamm. 16. septembril olid Saksa väed Orissaares.
Kullipank
pisi|330px|Kullipank kaardil Kullipank on Vaika saarte hulka kuuluv 0,11 hektari suurune saar Saare maakonnas Vilsandi rahvuspargis Vilsandist läänes ja 300 meetrit Keskmisest Vaikast edelas.
Sõjategevus Eestis 1941. aastal
Sõjategevus Lääne-Eesti saartel
5. oktoobril 1941 alistusid viimased Punaarmee väeosade riismed Saksa vägedele Sõrve poolsaarel. Saarte Nõukogude kaitse ohvitserid ja komissarid lahkusid enne viimaseid lahinguid oma väeosadest Mõntu sadamasse, et Sõrve poolsaarelt põgeneda. Kokku võeti saartel vangi üle 15 000 punaväelase, saagiks saadi umbes 300 suurtükki ja miinipildujat. , Operatsioon Siegfried Hiiumaa vallutamiseks algas 12. oktoobril meredessandiga üle Soela väina. Triigi sadamast lähtunud 176. jalaväerügemendi ja 161. luuregrupi dessant laevadel keeras Pammana nina kohalt teravalt põhja ja kihutas Emmaste poole. Õhtul järgnes dessandile veel 176. JR I pataljon ja vähemad üksused Sõru sadamas. 12. oktoobri õhtuks oli 151. JR III pataljon jõudnud Külamaele, rügemendi staap asus Ridas. Järgmisel päeval liikusid pataljonid vastupanu leidmata üle Vanamõisa Kaderna suunas ja jõudsid välja Laartsa ojani. 13. oktoobril olid juba 176. JR paremal ja 151. JR vasakul ning staabid jõudnud üle väina. 16. oktoobril liikus 151. JR II pataljoni eelosa üle Taterma - Ühtri - Nõmme ida suunas. Nõmbal satuti tugevale kindlustusliinile, mis kõrvaldada haardeoperatsiooniga. 17. oktoobril liiguti edasi Kärdla suunas üle Mäeselja Kanapeeksi suunas. 18. oktoobril vallutas 151. JR võitlusgrupp Kärdla ja siirdus sealt edasi Risti poole. Punaarmee üksused tõmbusid Tahkuna poolsaarele, kust Balti laevastiku, Tallinna mereväebaasi PBL Tallinna Peabaasi Läänemere rajooni rannakaitse Tahkuna rannakaitsepatarei nr 26 ja rannakaitsepatarei nr 316 tulistasid ägedalt sakslaste seisukohti ja kogu 18. oktoobri öö kestis Tahkuna patareide tihe tuli. 19. oktoobri murdis 151. JR 6. kompanii löögirühm läbi punaste vastupanuliinist, mida laiendati järgnevalt niivõrd, et veidi hiljem sellest ka 151. rügemendi I ja II pataljon võisid läbida ja Punaarmee üksusi seljatagant haarata. Tahkuna patareid aga püüdsid luua tulemüüri ja kogu päeva pommitasid Saksa üksusi. 20. oktoobril Saksa üksused asusid jälle rünnakule ja saavutati 2 km sügavune edumaa ja pärast nõrga vastupanu murdmist jõuti välja Tahkuna metsavahi maja juurde. Saar langes 21. oktoobril täielikult sakslaste kätte.
Kullipank
Saare koordinaadid on.
Sõjategevus Eestis 1941. aastal
Sõjategevus Lääne-Eesti saartel
Viimase Eesti maa-alana jäi Punaarmee kontrolli alla Osmussaar, mille kaitsjad evakueeriti meritsi Kroonlinna 2. detsembril 1941. Osmussaarel asunud garnisoni põhijõud evakueeriti 2. detsembril Hankosse, saarele jäänud üksikud punaarmeelased lasid õhku saare 130 mm ja 180 mm, nr 314 rannakaitsepatareid ning lahkusid järgmisel päeval, 3. detsembril Hankost järele saadetud kaatriga. 6. detsembril 1941 randusid Osmussaarel Saksa sõdurid.
Kullipank
Saar on kivise pinnamoega. Tormilained käivad Kullipangast üle.
Yanqingi linnarajoon
Yanqingi linnarajoon (延庆区 Yanqing Qu, 2015. aastani Yanqingi maakond (延庆县 Yanqing Xian)) on linnarajoon Hiina pealinna Beijing Shi haldusalas.
Mäeküla (Paide)
Mäeküla on küla Järva maakonnas Paide linnas.
Yanqingi linnarajoon
Halduslikult jaguneb 11 aleviks ja 4 vallaks.
Mäeküla (Paide)
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Paide valda.
Frankenthal (Saksimaa)
Frankenthal on küla ja vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Bautzeni kreisis.
Padmasambhava
Bhutanis ja Tiibetis, kus Nyingma koolkond peab teda teiseks buddhaks, on ta tuntum Guru Rinpotše (Guru Rinpoche, 'Hinnaline Meister') nime all.
Elu ja tegevus
Guru Rinpotše elust on teada vähe ajalooliselt kindlaid tõsiasju. Tema elu on mähitud legendidesse. Uurijad peavad ajalooliseks tõsiasjaks, et ta kasvas üles kuningas Indrabodhi kasupojana praeguse Pakistani alal.
Pärimused
thumb|Lootosprints (V. Väärtnõu illustratsioon) Pärimuse kohaselt sündis Guru Rinpotše üleloomulikul teel (mitte inimrüpest), vaid ilmus imelisel kombel kaheksa-aastase lapsena lootoseõiele Dhanakoša järves Uddijanas. Budistlikes allikates mainitud Uddijana maa arvatakse olevat asunud Swati jõe oru piirkonnas praeguses Pakistanis Afganistani piiri lähedal.
Padmasambhava ilmumist kuulutati mitmetes Buddha Šakjamuni suutrates, näiteks Nirvaanasuutras. Padmasambhavat peetakse buddha Amitābha kehastuseks ning pärimuse järgi ilmnevad temas kõikide aegade kõikide buddhade kõik siddhid.
Uddijana kuningas võttis ta endale kasvatada ning andis talle naiseks ühe oma tütre. Guru Rinpotšel oli võime esoteerilisi tekste ühe kuulmise peale meelde jätta. See tõi talle teistest üle oleva meistri kuulsuse. Hiljem pagendas kuningas ta, sest Padmasambhava olevat müstilisel teel tapnud ühe kurja ministri või tema poja. Ühe versiooni järgi pagendati ta kuningriigist, teise järgi pagendati ta õukonnast ning pidi elama asuma surnuaeda. Ta käis läbi mitmeid taevaid ja põrguid ning omandas võime väljuda elurattast. thumb|Lootoslille troon (V. Väärtnõu illustratsioon) Oma rännakutel õppis ta india viit klassikalist teadust ja lisaks veel astroloogiat. Indias pühitses Prabhahasti ta mungaks. Seejärel õppis ta paljudelt india meistritelt eksoteerilise ja esoteerilise tantra õpetusi. Tema õpetajad olid "India kaheksa teadjat" Hungkara, Mandžušrimitra, Nagārdžuna, Prabhahasti, Dhanasanskrita, Vimalamitra, Rombuguhya ja Šantigarba ning paljud teised meistrid. "Suure täiuslikkuse" (dzogchen) õpetused ja volitused sai ta Garab Dorjelt ja Sri Singhalt.
Zahori printsess Mandarava oli Guru Rinpotše kuulus tantristlik kaaslanna Indias, Kharcheni printsess Yeshe Tsogyal oli tema tähtsaim tantristlik kaaslanna Tiibet. Sageli kujutatakse neid tiibeti thankadel (rullpiltidel) tema kummalgi küljel. thumb|Guru mandala (V. Väärtnõu illustratsioon)
thumb|250px|Vanim [[Tiibeti budistlik klooster Samje klooster.]] Padmasambhava erilistel võimetel oli otsustav tähtsus Tiibeti esimese budistliku kloostri (Samye-Ling, "Haaramatu") rajamisel.
Guru Rinpotše elulugudes on palju juttu tema üleloomulikest tegudest. Ta olevat tantraväega allutanud lumemaa vaimud ja deemonid, kes budismile vastu astusid, ning sidunud paljud neist dharmapaladena Buddha õpetusega.
Padmasambha tegi visiidi Vadžrayogini Guhya Džnjaanale, kes elas inimkolpadest tehtud palees: kui Guru Rinpotshe jõudis väravani, ei suutnud ta seda hoolimata enda maagilistest võimetest ja teadmisest avada, et siseneda koleda kaunitari elupaika. Guru palus käepärast oleval teenijannal anda teade enda külaskäigust edasi maja perenaisele. Kui teenijatüdruk saabus tagasi emanda juurest, võttis Padmasambhava kokku kõik enda imelised teadmised ja võimed ning tegi viimase ponnistuse avada lossi ust, kuid kõik oli asjatu. Siis rabas plika kristallnoa ja lõikas enda rindkere ühe tabava noahoobiga lõhki, kust Gurule vaatas lõputu buddhade ja bodhisattvate pilv vastu. Plika naeratas ja ütles Padmale "Ma olen siin majas vaid lihtsalt teenija". Alles sel hetkel lasti Padmasambhava lossi sisse. Guhya Džnjaana istus üleval troonil. Ühes käes oli tal damaru ja teises verega täidetud kolbakauss (kapala). Teda ümbritsesid 32 teenijannat, Padmasambhava kummardus sügavalt daakini ees ja sõnas: "Nagu läbi aegade on kõigil buddhadel olnud õpetajad ja (gurud), nii palun minagi võtta mind enda õpilaseks". Selle peale kiirgas daakinii Guhya Džnjaana terve pilve jumalusi enda rinnast, muundas Padmasambhava juursilbiks ja neelas alla. Juuresilp huulil andis ta palujale Amitabha pühitsuse. Kui silp rändas kõhtu, võimustati seal Avalokiteshvara tantrate jaoks ning kui juursilp oli väljunud Guhja Džnjaana daakinii lootosest ehk naissuguelundist, oli ta saanud võimu  ja pühitsuse kõigi kolmikilma tasandite jaoks, mis tähendab, et Padmasambhava omandas surematu vadžrakeha. Sellel lool on olemas mitu erinevat versiooni erinevate jumalustega, kuid idee on kõigil üks - vadžrakeha saavutamine läbi pühitsuse, mille annab Guhya Džnjaana daakini.
Doberschau-Gaußig
Doberschau-Gaußig (ülemsorbi keeles Dobruša-Huska) on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Bautzeni kreisis.
Vallas on järgmised külad (sulgudes ülemsorbikeelne nimi ja ligikaudne elanike arv):
Jüri Tarto
Jüri Tarto (sündinud 20. septembril 1942 Tallinnas) on eesti sulgpallur ja treener.
Ta on mitmekordne Eesti meister sulgpallis, Viimsi sulgpalliklubi treener.
Mustpank (Vaika)
pisi|Mustpank kaardil
Mustpank on 0,17 hektari suurune saar Saare maakonnas Saaremaa vallas Vilsandi rahvuspargis Vilsandist läänes ja 300 meetrit Keskmisest Vaika saarest idas. Mustpank on üks Vaika saartest. Saare rannajoone pikkus on 210 meetrit.
.mu
.mu on Mauritiuse Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1995. aastast.
Toppdomän
Aston Martin Lagonda
Aston Martin Lagonda on luksuslik sedaan, mida tootis aastail 1976–1989 Briti autotootja Aston Martin.
1970. aastate teisel poolel oli Aston Martin suurtes majandusraskustes ning kesiste müügitulemuste parandamiseks oli vaja välja tulla millegi uudsega. Aston Martin oli sinnamaani valmistanud sportlikke kupeesid, kuid Lagonda näol oli tegu suure neljaukselise sedaaniga, millel oli täiesti uut tüüpi V8-mootor (5,3-liitrine, 313 hj (230 kW)). Mudeli turuletoomine aitas ettevõtte finantsseisu mõnevõrra parandada.
Lagonda oli esimene seeriatootmise auto, millel oli pardakompuuter ja digitaalne näidikuplokk. Paraku selgus, et auto arvutisüsteemid ja elektroonika ei olnud kuigi töökindlad.
Auto disainis William Towns ja see oli üks ekstreemsemaid näiteid kunagisest "volditud paberi" ajajärgust autodisainis.
Käsitsi ehitatud Lagondad kuulusid omal ajal maailma kallimate sedaanide hulka. Samasse hinnaklassi kuulusid vaid Rolls-Royce Silver Spirit, Bentley Mulsanne ja Maserati Quattroporte.
.mw
.mw on Malawi Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1997. aastast.
Girona
Girona on linn Hispaanias Kataloonias, Girona provintsi keskus. Asub Teri ja Onyari jõe liitumiskohas. Girona on tähtis kaubanduse ja kultuuri keskus. Linn on tuntud oma vanalinna müüri ja Onyari-äärsete 19. sajandist pärinevate elumajade poolest.
Ajalugu
Linna kohale ehitasid oma kastelli roomlased, hiljem oli linn visigootide valduses. Gironale on oma jälje jätnud ka maurid, kes valitsesid linna 785. aastani, mil Karl Suur linna tagasi vallutas. 12. sajandil elas linnas suur juudi kogukond ja Girona oli kabalistika keskus. 1492. aastal aeti juudid Hispaaniast välja. 17. ja 18. sajandi jooksul peeti Girona kindluse pärast mitmeid lahinguid Prantsusmaaga. 1809. aastal vallutas Napoleon linna pärast 7-kuulist piiramist.
Göda vald
Göda (ülemsorbi keeles Hodźij) on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Bautzeni kreisis.
Girona
Ajalugu
Girona katedraal (Santa Maria katedraal) valmis aastatel 1015–1036, kuid seda on hiljem korduvalt ümber ehitatud. See on kõige laiema gooti stiilis lööviga kirik (laius 22,98 m). Hilisgooti stiilis Sant Feliu kirik on ehitatud 14. sajandil.
Göda vald
Vallas on peale Göda veel hulk külasid.
Elvy Gailit
Ta oli aastatel 1922–1934 Vanemuise operetisolist.
Girona
Ajalugu
thumb|left|Girona linnaosad
Elvy Gailit
Isiklikku
Ta oli aastatel 1916–1928 abielus Rasmus Kangro-Pooliga ja aastast 1932 August Gailitiga. Abielust August Gailitiga sündis 1933. aastal tütar Aili.
Girona
Haldusjaotus
Girona jaguneb 9 linnaosaks ja 31 asumiks.
Transport
Gironast möödub autotee AP-7 (E-15). Linnast 12 km lõunas asub Girona Costa Brava rahvusvaheline lennujaam. Raudteeühendus on Barcelona ja Prantsusmaaga. thumb|Elumajad Onyari kaldal
Jõgeva külanõukogu
Jõgeva külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s.
Girona
Haridus
Girona ülikool on asutatud 1992. aastal.
Jõgeva külanõukogu
Jõgeva külanõukogu moodustati 1945 septembris Tartumaa Jõgeva valla koosseisus. Külanõukogu keskus asus algselt Jõgeva asunduses.
Girona
Sport
Linna jalgpalliklubi Girona FC mängib Hispaania kõrgliigas.
Jõgeva külanõukogu
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Jõgeva külanõukogu 1950 septembris Jõgeva rajooni koosseisu.
1954. aasta seisuga tegutsesid külanõukogu piirides "Suure Oktoobri", J. V. Stalini nimeline ja V. I. Lenini nimeline kolhoos ning Jõgeva Rajoonidevaheline Loomade Varumise Kontor ja Jõgeva Riiklik Sordiaretusjaam. Külanõukogu keskus asus Eristvere külas.
1975 liideti Jõgeva külanõukoguga endine Laiuse külanõukogu Sootaga, Lõpe, Raaduvere, Kasevere, Alavere, Vilina, Kirikuvalla, Altvälja, Lehtmetsa (endise Sootaga külanõukogu maa-alad 1945–1954), Kantküla, Iravere, Litsemaa, Ristimetsa, Kasvandiku, Vanatänava, Otiaru, Rava, Kirikuküla, Mõisaküla (endise Mõisaküla külanõukogu maa-alad 1945–1954), Kaude, Altküla, Teilma, Lemuvere, Saksamaa küla ning Kivijärve asundusega (endise Kivijärve külanõukogu maa-alad 1945–1954).
23. novembril 1979 liideti Jõgeva külanõukoguga endine Pedja külanõukogu Endla, Kõola, Kärde, Paduvere, Pedja, Rohe, Selli, Tooma, Vaimastvere ja Vägeva külaga. Samas liideti 5397 ha suurune osa senisest Jõgeva külanõukogu territooriumist, millel asusid Saduküla sovhoos ning Härjanurme, Jõune, Pööra ja Saduküla küla, Puurmani külanõukogu territooriumiga.
Külanõukogu külad asusid Jõgeva katsesovhoosi, Kuremaa sovhoostehnikumi ja Laiuse kolhoosi alal. Siimusti aleviku põllumaad kasutasid peamiselt põllumajandustehnika rajoonikoondis ja Tallinna Ehituskeraamika Tehase Jõgeva tsehh.
Külanõukogu riigimetsamaa jäi Laiuse ja Vaimastvere metskonda.
Külanõukogu pindala oli 460 km² ja elanikke 5732 (1988. aasta seisuga).
Kulak
Kulak (vene keeles кулак 'rusikas') on pejoratiiv, mida Nõukogude Liidu poliitilises sõnavaras kasutati inimeste kohta, kes oli kuulutatud rahvavaenlasteks, sest nad olid rikkamad kui teised. Algselt tähendas see sõna iseseisvaid Venemaa põllumehi, kellel olid suured talud ja kes kasutasid palgatööjõudu ja olid maa eraomandust eitava nõukogude võimu vastased.
Kui Nõukogude Liidus hakati põllumajandust kollektiviseerima, siis kulakud otsustati ära saata GULAGi töölaagritesse. 1930-1931 saadeti sinna NSV Liidust umbes 1 803 390 inimest. Eesti kulakute küüditamine toimus märtsiküüditamise ajal.
"Kulaklus" Eestis
"Kulaklike" majapidamiste mõiste oli määratletud Eesti NSV Ministrite Nõukogu määrusega "Talumajapidamiste maksustamise kohta Eesti NSVs" 1947. aastast, mille järgi "kulaklikeks" majapidamisteks loeti need, mis Saksa okupatsiooni ajal või ka pärast seda
Neile tunnustele vastavate „kulaklike” majapidamiste nimekirjad koostati igal aastal valdade täitevkomiteedes.
Kadakasakslased
Kadakasakslasteks nimetatakse 19.–20. sajandi enamasti sünnilt eesti päritolu talupoegi või linnaelanikke, kes üritasid käituda ning rääkida kõrgemaid seisusi jäljendades. Kuna siinsete kõrgemate ja haritud seisuste keeleks oli saksa keel, tekkis kadakasakslik keelekasutus.
Paralleelselt toimus saksa päritolu maaelanike eestistumine.
Mõiste päritolu
Termin on suure tõenäosusega laenatud saksa keelest ning kadakapuuga pole sel seost. Algselt oli hoopis tegemist saksa sõnaga Katensaße 'hütnik, hütis või väheldases majas elav isik'. Selle sõnaga olevat põlglikult tähistatud eestlasi, kes püüdsid olla sakslased. Eestlased seostasid seda enda omakeelsete sõnadega kadakas ja saks, mis kõlasid sarnaselt saksa sõnale, ning hakkasid halvustavalt nimetama kadakasakslasteks selliseid omaaegseid väikemajaomanikke, kes kangesti püüdsid olla sakslased. Etümoloogiat toetab asjaolu, et sõnast Katensaße on ilukirjanduses esinenud veel eestistatud variant katersass just kadakasaksa tähenduses.
Kadakasakslased eesti kirjanduses
Mitmeid kadakasaksa keelenäiteid ja kadakasakslastest tegelasi on jäädvustatud eesti kirjanduses, näiteks August Kitzbergi "Veli Hennus" tegutsevad peenutseva kadakasaksa keelepruugiga neiu hüüdnimega Kniks-Mariihen ja madam Muru.
Gregory Bateson
Gregory Bateson (9. mai 1904 – 4. juuli 1980) oli inglise antropoloog, lingvist, küberneetik ja semiootik, kelle tööd hõlmasid korraga mitut valdkonda.
1940ndatel aitas ta tuua süsteemiteooria ja küberneetika sotsiaal- ja käitumisteadustesse. Elu viimasel kümnendil tegeles ta epistemoloogia kui "metateaduse" arendamisega, eesmärgiga ühendada omavahel erinevates teadusvaldkondades kujunenud varased süsteemiteooria vormid.
Elukäik
Bateson sündis 9. mail 1904 Inglismaal Cambridgeshire'is Grantchesteri külas. Ta oli (Caroline) Beatrice Durhami ja tuntud geneetiku William Batesoni kolmas ja noorim poeg. Talle pandi geneetika rajaja Gregor Mendeli järgi nimeks Gregory.
Batesoni elukäigule avaldasid tugevat mõju tema vanemate vendade traagilised surmad. Vanim vend John Bateson (1898–1918) hukkus Esimeses maailmasõjas. Keskmine vend Martin (1900–1922) pidi vanemate ootuste kohaselt käima isa jälgedes, kuid läks isaga tülli, kuna soovis ise saada luuletajaks ja näitekirjanikuks. Sellest tingitud stressi ja õnnetu armastuse tagajärjeks oli Martini avalik enesetapp Piccadilly väljakul asuva Anterose kuju all 1922. aasta 22. aprillil, Johni sünnipäeval.
Bateson abiellus 1936. aastal Ameerika kultuuriantropoloogi Margaret Meadiga. Batesonil ja Meadil sündis 1939. aastal tütar Mary Catherine Bateson, kellest sai samuti antropoloog. Bateson ja Mead läksid lahku 1947. aastal ning lahutati ametlikult 1950. aastal. 1951. aastal abiellus ta Elizabeth "Betty" Sumneri (1919–1992), Oregoni episkopaalkiriku piiskopi Walter Taylor Sumneri tütrega. Neil sündis poeg John Sumner Bateson (1951–2015) ning 1953. aastal kaksikud, kes surid varsti pärast sündi. Bateson ja Sumner lahutati 1957. aastal. 1961. aastal abiellus Bateson terapeudi ja sotsiaaltöötaja Lois Cammackiga (sündinud 1928). 1969. aastal sündis neil tütar Nora Bateson.
Bateson oli eluaegne ateist, järgides selles põlvkondadepikkust perekondlikku traditsiooni.
Haridustee
Noor Bateson õppis aastatel 1917–1921 Charterhouse'i koolis, omandas 1925. aastal St. John College'is Cambridge'is bakalaureusekraadi bioloogias ning jätkas Cambridge'is õppimist 1927–1929. 1928. aastal õpetas Bateson Austraalias Sydney Ülikoolis lingvistikat. 1931–1937 oli ta St. John's College'i liige ning veetis Teise maailmasõja puhkemisele eelnenud aastad Vaikse ookeani lõunaosas Uus-Guineas ja Balil antropoloogilistel uurimistöödel. Aastail 1936–1950 oli ta abielus antropoloog Margaret Meadiga.
Teosed
Tema olulisemaid raamatuid on "Sammud vaimuökoloogia poole" ("Steps to an Ecology of Mind", 1972, e.k 2022) ja "Vaim ja loodus" ("Mind and Nature", 1980, e.k 2018). Postuumselt ilmunud raamat "Angel's Fear" (1987) ilmus kaasautorluses tema tütre Mary Catherine Batesoniga.
Mäetaguse
Mäetaguse on alevik Ida-Viru maakonnas, Alutaguse vallas, endise Mäetaguse valla keskus. Asub maakonna keskel Kohtla-Järve linnast lõuna pool. Mäetaguse alevikust kirdes saab alguse Mäetaguse jõgi.
Aovere–Kallaste–Omedu maantee
Aovere–Kallaste–Omedu maantee (registrinumbriga 43) on üks Eesti tugimaanteedest.
See saab alguse Jõhvi–Tartu–Valga maantee 123. kilomeetril Aovere ja Haava küla piiril. Tee pikkus on 57 km. Tee lõpeb Jõhvi–Tartu–Valga maantee 80. kilomeetril Nõmme külas. Alatskivi alevikus kannab nime Tartu maantee. Kasepää külas kannab nime Kallaste maantee.
Asulad Aovere–Kallaste–Omedu maanteel
Aovere küla, Väägvere küla, Viidike küla, Kauda küla, Kuusiku küla, Vara küla, Undi küla, Matjama küla, Alajõe küla, Kusma küla, Sookalduse küla, Meoma küla, Koosa küla, Metsakivi küla, Saburi küla, Rupsi küla, Naelavere küla, Lahepera küla, Alatskivi alevik, Alasoo küla, Kõdesi küla, Haapsipea küla, Pusi küla, Kallaste linn, Tedreküla, Torila küla, Kodavere küla, Ranna küla, Sassukvere küla, Äteniidi küla, Sääritsa küla, Raatvere küla, Piibumäe küla, Omedu küla, Kaasiku küla, Kasepää küla, Nõmme küla.
Eesti sihktiivaliste süstemaatiline nimestik
Nimestik tugineb Zinaida Albrechti raamatule "Eesti sihktiivalised" (Tartu 1963) ning Veljo Runneli artiklile "Eesti sihktiivalised ja nende laulud" (Eesti Loodus 8/2017), kasutades uuemat taksonoomiat ning jättes välja Albrechti raamatus toodud kaheldava esinemisega liigid, kelle kohta tõendusmaterjal puudub (Runnel, 2017). Praegu on nimestikus 43 liiki.
Kaarel Kotsar
Kaarel Kotsar (28. detsember 1921 Elva – 6. juuli 2007 Tallinn) oli eesti haridustegelane ja poliitik.
Elukäik
Kaarel Kotsar sündis metsavahi perekonnas. Alghariduse sai ta Konguta algkoolis, hiljem jätkas haridusteed Tartu Poeglaste Gümnaasiumi reaalkoolis ja Tartu Õpetajate Seminaris.
Aastal 1941 saadeti ta Kaagvere lastekodu kasvandike hooldajana sõja eest Venemaale. Seal astus ta töö kõrvalt ja vaatamata sõjale Moskva Pedagoogilise Instituudi põhikooli õpetajate ettevalmistuskursustele ning läbis need kaugõppes. Kui Eesti aladel taaskehtestati Nõukogude võim, suunati Kaarel Kotsar sügisel 1944 tööle Eesti NSV hariduse rahvakomissariaadi alluvusse.