cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Woody Allen
Filmid
2 Film põhineb samanimelisel näidendil, mille autor on samuti Woody Allen.
Uural
pisi|Uurali mäestiku satelliidipilt pisi|Uurali mäestik paikneb [[Ida-Euroopa lauskmaa ja Lääne-Siberi lauskmaa vahel]]
Uural ehk Uuralid (varem ka nimekujudel Uraal või Uraalid) on mäestik Venemaal ja osalt Kasahstanis Euroopa ja Aasia piirialal.
Uuralid moodustavad pika (umbes 2500 km, laius kuni 150 km), kuid võrdlemisi madala ning erodeeritud mäestiku Venemaa lääneosas. Geograafiliselt on tegemist Euroopa ning Aasia piiriga (mäestiku idajalamil). Mäestiku jätkuks põhja suunas on Vaigatši saar ja Novaja Zemlja saarestik. Kõrgemad tipud on Narodnaja Lähis-Polaar Uuralis (1895 m) ning Jamantau (1640 m) ja kahetipuline Iremel (1590 ja 1450 m) Lõuna-Uuralis.
Geoloogia
Uuralite teke Paleosoikumis oli osa viimase hiidkontinendi Pangaea tekkest. Mäestik tekkis kolme laama – Baltika, Siberi ja Kasahstani – kollisiooni ehk kokkupõrke käigus. Hiljem Mesosoikumis toimunud Pangaea lagunemise käigus moodustus Lauraasia laam. Ent Uuralid ei olnud siis enam laama äärel, vaid selle sisemuses. Nii on see püsinud praeguseni.
Uuralite tektooniline areng algas Devonis, kui tekkisid Magnitogorski ning Tagili saarkaared (ookeanilise litosfääri subduktsioon teise ookeanilise litosfääri ploki alla). Hilis-devonis järgnes sellele mandrilise Baltika laama ning tekkinud saarkaare akretsioon. Samal ajal moodustus ookeani teisel äärel subduktsioonivöönd ka piki Kasahstani laama piiri. Karboni vältel jätkus ookeanilise basseini sulgumine ning Permi ja Triiase vältel põrkasid omavahel kokku laamade mandrilised osad, mille tagajärjel tekkis mäestik.
Keerulise geoloogilise ajaloo tõttu on Uuralis rohkesti mitmesuguseid maavarasid, eriti metallimaake. Mäetööstuslikult on kõige enam hõlvatud Kesk- ja Lõuna-Uural. Mäestiku idajalamilt algavad ulatuslikud gaasi- ja naftamaardlad.
Grazi raekoda
Grazi raekoda (saksa keeles Grazer Rathaus või ametlikult Rathaus der Stadt Graz) on Austria suuruselt teise linna raekoda.
Ali Afshar
Ali Afshar (tuntud ka kui Alex Dodd, Alexander Dodd, Alex Todd) on USA filminäitleja ja elukutseline võidusõitja.
Ta vanemad on põllumajandusärimees Eskandar Afshar ja pärsia poeet Leila Kasra.
Norra kõrgkoolide loend
''Siin on loetletud Norra kõrgkoole.
Lembit Kurvits
Lembit Kurvits (15. mai 1954 Mammaste, Põlva lähedal – 20. veebruar 2017 Keila ) oli eesti luuletaja, proosakirjanik ja lastekirjanik. Pärast õpinguid Mammaste, Põlva ja Pärnu koolides õppis lühemat aega Tallinna Pedagoogilises Instituudis. Ta töötas erinevates ametites Põlvas, Taevaskojas, Tartus ja mujal, ajuti tegutses vabakutselise kirjanikuna. Oli vanglas, psühhoneuroloogiahaiglas ja hooldekodus.
Hakkas kirjutama murdeealisena Pärnu lastekodus. Avaldas luuletusi (sealhulgas murdeluulet), aga ka lühiproosat, esseid ja arvustusi.
Hellmuth Weiss
Franz Robert Hellmuth Weiss (kasutatud on ka nimekuju Helmut Weiss; 23. oktoober (vana kalendri järgi 10. oktoober) 1900 Tallinn – 10. aprill 1992 Marburg) oli baltisaksa ajaloolane, poliitik ja raamatuteadlane.
Eestimaa Kirjanduse Ühingu Raamatukogu direktorina avastas 1929. aastal Wanradt-Koelli katekismuse, mis on vanim osaliselt säilinud eestikeelne trükis. Aastatel 1938–1939 Saksa Kultuuromavalitsuse viimane president.
Elulugu
Weiss sündis 23. oktoobril 1900 Tallinnas kohaliku raamatukaupmehe ja linnavolikogu liikme Robert Karl Franz Weissi ning tema abikaasa Elisabethi (neiupõlves Gleich) perekonnas.
1918. aastal lõpetas ta Tallinna Toomkooli. 1918. aastal Tartu ülikooli ajalugu õppima. Õpingud katkesid aga peagi Vabadussõja alguse tõttu ning järgnevalt osales Weiss Balti Rügemendi koosseisus Eesti Vabadussõjas. Aastatel 1920–1925 õppis ta ajalugu, geograafiat ja germanistikat Tübingenis ja Greifswaldis. 1925. aastal sai ta doktorikraadi töö eest Prantsusmaa ajaloost enne 100-aastast sõda.
Seejärel naasis Weiss Eestisse ning töötas Saksa Kultuuromavalitsuses. 1927–1937 töötas ta Tallinnas Eestimaa Kirjanduse Ühingu Raamatukogu direktorina, avastades 1929. aastal Wanradti ja Koelli katekismuse katked, mis võimaldas 1935. aastal tähistada eestikeelse raamatu 400. aastapäeva. Weiss tegi koostööd ka Tallinna Linnaarhiivi juhataja Paul Johanseniga, kes uuris koos temaga mitmeid kultuuriloolisi probleeme.
Aastatel 1933–1938 oli Weiss Saksa Kultuuromavalitsuse asepresident ning 1938–1939 selle president. 1940. aastal oli ta saksa vähemusrahvuse kultuuromavalitsuse likvideerimiskomisjoni liige. 15. märtsil 1940 lahkus ta rongiga Saksamaale. 1941. aastal tuli ta uuesti Tallinna tagasi ning osales Saksa okupatsioonivalitsuse töös kultuuriosakonna juhina. Tema initsiatiivil evakueeriti Saksamaale ka enamik Tallinna Linnaarhiivi kogudest, mis tagastati Nõukogude okupatsiooni lõpuaastatel.
Saksamaal töötas Weiss aastatel 1952–1959 Herderi Instituudi raamatukogu direktorina ning 1959–1965 instituudi direktorina. Ta osales ka Balti Ajaloo Komisjoni töös. Saksamaal olles andis ta aastatel 1954–1977 välja Baltimaid käsitleva kirjanduse valikbibliograafiat, mida hiljem jätkas Paul Kagbein. Samuti käsitles Weiss baltisakslaste ümberasumise problemaatikat.
Lorenz Caviezel
Lorenz Caviezel oli šveitsi päritolu Tallinna suhkrupagar, kes 23. augustil 1806 avas Pikal tänaval 16 ostetud majas praeguse Maiasmoka kohviku kohal Eesti esimese kondiitriäri.
Muuhulgas hakkas ta valmistama martsipanist kujukesi.
Johannes Siir
Johannes Siir (11. mai 1889 Kolga, Harjumaa – 13. jaanuar 1941 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).
1933. aastal nimetati endine Allohvitseride kooli ülem kolonel Johannes Siir teedeministri kohale asunud kolonel Otto Sternbecki asemele kaitseväe Sõjavägede Staabi Jalaväe Inspektuuri laskeinspektori kohustetäitjaks, 	01.04.1938 aastast  Jalaväe inspektor.
Suri südameinfarkti tagajärjel.
Lorenz Caviezel
1823. aastast jätkas äripidamist tema poeg, kes 1835. aastal müüs äri maha ja kolis Riiga.
Ioonreaktsioon
Ioonreaktsioon on ioonidevaheline reaktsioon lahuses, mis kulgeb gaasilise aine, sademe või nõrga elektrolüüdi tekke suunas.
Ioonreaktsioonid kulgevad ioonide kontsentratsiooni vähenemise suunas.
Ioonreaktsiooni toimumise tingimused
Ioonreaktsioon lahuses toimub juhul, kui ioonid seostuvad omavahel iooniliste või kovalentsete sidemetega, moodustades saadusena kas vees vähelahustuva aine või nõrga elektrolüüdi.
Parred
Parred ehk reheparred olid peened latid (palgid), mis olid asetatud rehetoa laealustele aampalkidele ehk taladele (lõsnadele) vilja kuivatamiseks sügisel pärast koristust ja enne viljapeksu.
Villem Reimani 8
Villem Reimani 8 (varem Gonsiori 9) on eluhoone Tallinnas Kompassi asumis Kompassi väljaku serval. Hoone valmis 1957. aastal. See on olnud Tallinna Pedagoogilise Instituudi ühiselamu ja hiljem Eesti Kunstiakadeemia õppehoone. 2021. aasta alguseks rekonstrueeritakse see elu- ja ärihooneks Ambassador.
Parred
Need kujutasid endast mustaks suitsunud ja tahmunud ümarpalke, mille läbimõõt oli umbes 15 cm. Parred asetsesid lahtiselt kahel tugeval pikitalal ja nende arv oli olenevalt rehetoa suurusest 9...18 (keskmiselt 12...15). Neid sai liigutada ning tavaliselt olid nad jaotatud kolmeks või neljaks rühmaks (lauguseks).
Villem Reimani 8
Ajalugu ja arhitektuur
Villem Reimani 8 ehk Tallinna Pedagoogilise Instituudi ühiselamu peaarhitekt oli Alar Kotli. Hoone projekteerimist alustati 1953. aastal, järgides seni kehtinud ja ikka veel aktsepteeritud arhitektuurikaanoneid: kavandati uusklassitsistlikku hoonet. Esialgne projekt nägi ette rikkaliku krohvdekooriga fassaade, kusjuures Lomonossovi (nüüd Gonsiori) tänava poolne fassaad pidi saama kõige rikkalikumalt kaunistatud.
Parred
Igal parrel võis kuivada kolm-neli püstiasendis viljavihkude koormat. Kuivatamise eesmärk oli ära hoida vilja hallitamist. Vilja säilimisele aitas kaasa suits, mis ühtlasi puhastas vilja. Viljavihud pandi kuivama (aheti) lauguste kaupa. Alustati rehetoa rehealusepoolsest osast ja lõpetati ahju ääres. Vilja kuivama panemist nimetati ahtmiseks (Lõuna-Eestis atmine). Parsil kuivavat vilja või ka ühel laugusel kuivavat viljaportsjoni nimetati ahteks (nimetav: ahe).
Ka linnaseid kuivatati parsil.
Villem Reimani 8
Ajalugu ja arhitektuur
Fassaadilahendus, mis 1953. aastal oli saanud põhimõttelise heakskiidu Eesti NSV Ministrite Nõukogu arhitektuuri valitsuselt, tuli 1956. aastal ümber teha. Katusesse peasissepääsu kohale planeeritud ehisviil pidi jääma ehitamata. Samuti ei peetud enam sobivaks läbi kolme korruse ulatuva lodža kaarekujulist lõpetust, algselt kavandatud krohvrustikat, teise korruse akende alla ja kohale kavandatud karniise ja sandrikke. Hoone ehitusel jäi realiseerimata pilastrite liigendus ja kapiteelid, viienda korruse akende kohal ja vahel olevad ehispaneelid ning parapett ja sellega vahelduv balustraad. Sarnaselt fassaadiga valmisid ka interjöörid stalinismile omase dekoorita. Ühiselamutubades kasutati algselt kavandatud parketi asemel laudpõrandaid. Treppidel on paekivist astmed ning kivist piirded puidust käsipuudega.
Parred
Kui partel parajasti vilja ei olnud, olid nad kaheks rühmaks kokku lükatud, nii et nendel sai magada või kuivatada küttepuid, pirde või nõude tegemiseks ette nähtud puid. Magamiseks kasutati parsi juhul, kui kõik ei mahtunud alla magama või tuba ei pidanud sooja. Tavaliselt magasid partel ehk parsil teenijad või nooremad inimesed.
Lääne- ja Põhja-Eestis, kus rehetuba kasutati ka saunana, võidi partel vihelda.
Villem Reimani 8
Ajalugu ja arhitektuur
Lopsakast dekoorist ei realiseeritud praktiliselt midagi peale peasissepääsu dolomiitportaali ja soklikorruse akende samast materjalist raamistuse. Algsetest kavatsustest annavad märku lakoonilised pilastrid ning jõulised karniisid hoone Gonsiori tänava poolsel osal.
Perioodile iseloomulikult on fassaadil kasutatud väärikaid ja kvaliteetseid materjale: terrasiitkrohv, kivikatus, looduskivist portaal ja sokliakende raamistused.
Villem Reimani 8 askeetlik ilme – lakooniline dekoor ning klassitsismile omased proportsioonid – on kõnealusele hoonele iseloomulik. See muudab hoone eripäraseks ja väärtuslikuks.
Villem Reimani 8 hoone oli enne eraettevõttele müümist kasutusel Eesti Kunstiakadeemia õppehoone ja ühiselamuna, kus on elanud mitmed tunnustatud Eesti kunsti- ja kultuuritegelased.
2015. aastal soetas hoone ja kinnistu enampakkumise käigus Endover Kinnisvara.
Eva Lille
Eva Anneli Lille (aastani 1968 Hyvärinen; sündinud 13. mail 1941 Helsingis ) on soome estofiil, Soome-Eesti kultuurisidemete arendaja, eesti kirjanduse soome keelde tõlkija.
1967 lõpetas Eva Lille Helsingi Ülikooli kirjanduse ja etnograafia alal. Aastast 1982 on ta vabakutseline tõlkija.
Eva Lille oli 1982. aastal üks Tuglase Seltsi asutajaid ning tegutses hiljem seltsi sekretäri ja tegevjuhina. Eva Lille aitas oma praktilise tegevuse ja isiklike kontaktidega kaasa soodsa kultuuriõhkkonna kujundamisele Eestis.
Ta oli Soome Instituudi kultuurisekretär Tallinnas. Aastast 1997 oli ta Tallinnas asuva Soome Suursaatkonna pressinõunik.
Praegu elab Eva Lille Soomes.
Taasiseseisvunud Eesti esimene viisa anti välja Soomes ja selle saaja oli Eva Lille.
Tõlketegevus
Eva Lille on eesti keelest soome keelde tõlkinud Enn Vetemaa, Lennart Meri, Jaan Krossi ja Eduard Vilde, aga ka Aino Perviku, Eno Raua, Mati Undi, Viivi Luige, Mats Traadi jt teoseid.
Pöörduv reaktsioon
Pöörduv reaktsioon on keemiline reaktsioon, mis toimub samal ajal kahes suunas (otse- ja vastassuunas; edasi ja tagasi). Nõrkade hapete elektrolüütiline dissotsiatsioon vesilahuses on pöörduv reaktsioon. Kui reaktsioonid toimuvad mõlemas suunas sama kiirusega, siis tekib reaktsioonides tasakaal.
Näiteid
Reaktsioon on pöörduv, sest ioonid saavad lahuses omavahelisel kohtumisel uuesti liituda happemolekulideks. Seega esinevad lahuses nii etaanhappe molekulid kui ka tema dissotsiatsioonil tekkinud ioonid. Pöörduva reaktsiooni võrrandis märgitakse kaks vastassuunalist noolt, tähistamaks reaktsiooni kulgemist kahes suunas (pärisuunas kulgeb happe molekuli dissotsiatsioon, vastassuunas – ioonide liitumine molekuliks).
Gela
Gela on linn Itaalias Sitsiilia maakonnas Caltanissetta provintsis.
Gela oli üks tähtsamaid kreeka asundusi Itaalias. Selle rajasid umbes 688 eKr asunikud Kreetalt ja Rhodoselt.
Linnas suri 456 eKr vanakreeka tragöödiakirjanik Aischylos.
Moskva rahuleping (Leedu ja Nõukogude Venemaa)
Moskva rahuleping on 12. juulil 1920 Moskvas Leedu ja Nõukogude Venemaa vahel sõlmitud rahuleping. Lepinguga lõpetati Leedu-Nõukogude Venemaa sõda.
Leping jõustus ratifitseerimiskirjade vahetamisega Moskvas 14. oktoobril 1920.
Snorkel
pisi
Kõrsiklased
Kõrsiklased (Lestidae) on kiililiste seltsi kuuluv putukate sugukond.
Kõrsiklaste hulka kuulub 9 perekonda kokku 153 liigiga.
Euroopas elab selle sugukonna 9 liiki.
Eesti liigid
Eestis on leitud kuus liiki:
Nõrk elektrolüüt
Nõrgad elektrolüüdid on eelkõige nõrgad happed ja nõrgad alused.
Vaata ka
Слабые электролиты
Vesineitsiklased
Vesineitsiklased (Calopterygidae) on kiililiste seltsi kuuluv putukate sugukond.
Sugukonda kuulub 17 perekonda kokku umbes 150 liigiga. Euroopas esineb ainult üks liik. Liigirikkamad perekonnad on
Eestis on esindatud üks perekond vesineitsik kahe liigiga:
Keha on neil metalselt helkiv, tiivad värvilised ja laiad. Tiivad on puhkeolekus asetatud kas selja kohale või veidi avatuna kaldu keha külgedele.
Ivo Orav
Ivo Orav (hüüdnimi Belka, ansamblis Vennaskond ka Ivo Schenkenberg noorem) on eesti muusik ja helilooja. Tõnu Trubetsky andmetel anarhist.
Tegutsenud muude bändide hulgas ka BBBs, PäRaKuKes, Vennaskonnas, The Tuberkuloitedis kitarristi ja trummarina, Imbecillos Clubis, 3 Põrsakest & Metssiga.
Teinud koostööd hiphopbändiga Noizmakaz ja räppar Tommyboyga.
Orav on külalissolist kaveribändis Grunged, kus tehakse Seattle’i grunge-muusikat.
Ivo Orav on ansambli the Belka kitarrist, laulja ja loomejuht ning solist ja laulukirjutaja folk-rokkansamblis August URR.
Ojasääriklased
Ojasääriklased ehk säärikliidriklased (Platycnemididae) on kiililiste seltsi kuuluv putukate sugukond.
Eestis on vähemalt üks liik:
Valgusallikas
Valgusallikas on valgust kiirgav keha. Füüsika mõistena määratletakse valgusallikat kui elektromagnetkiirguse allikat, mis kiirgab energiat inimsilmale nähtavas spektriosas.
Valgusallikad jagunevad loomulikeks allikateks (eelkõige Päike) ja mitut liiki tehisallikateks (vt Lamp),
Energia muundamise seisukohalt eristatakse primaar- ja sekundaarallikaid.
Tehnikas on valgusallikas element või seade, mis on ette nähtud peamiselt valgustuseks või signalisatsiooniks. Valgust tekitav element (üksikosa) on lamp, lambi (või lampide) valguse jaotamise seade on valgusti või prožektor. Valgussignalisatsioonivahendid, valgustid ja prožektorid on üldmõistena valgustusvahendid.
Elektronskeem
Elektronskeem on aatomi elektronkatte ehitust väljendav skeem, mis näitab elektronide arvu elektronkihtides.
Arco Vara
Arco Vara AS (OMX: ARC1T) on 1992. aastal Eestis asutatud rahvusvaheline kinnisvarakontsern, mille põhiturgudeks on Eesti ja Bulgaaria. Arco Vara põhitegevuseks on terviklike elukeskkondade ja nendega seotud ärikinnisvara väljaarendamine. Lisaks teenib kontsern litsentsitulu lepingutest kinnisvarabüroodega, kes osutavad tema kaubamärkide all kinnisvara vahendus- ja hindamisteenuseid Eestis, Lätis ja Bulgaarias.
2022. aastal müüdi Arco Vara poolt arendatavates projektides kokku 72 korterit ja 1 maa (viimati nimetatu müüdi Lätis). Võrdluseks, 2021. aastal müüdi vastavalt 63 korterit ja 2 äripinda.
== Ajalugu ==
Arco Vara börsil
Seisuga 24. aprill 2023 on ettevõttel börsil noteeritud 10 388 367 aktsiat. Ettevõtte turuväärtus oli 18,3 miljonit eurot. Turuväärtuselt on Arco Vara Nasdaq Balti börsi põhinimekirja üks väiksemaid ettevõtteid (vaid Baltika (BLT1T), Panevėžio statybos trestas (PTR1L), PRFoods (PRF1T) ja HansaMatrix (HMX1R) on väiksemad).
2022. aastal vähenes Arco Vara turuväärtus 33%, olles selle näitajaga üks suurema langusega ettevõte Nasdaq Balti börsil. Arco Vara aktsia oli 2022. aastal kauplemisaktiivsuselt Nasdaq Balti börsi suuruselt 28. aktsia.
=== Aktsionärid === Seisuga 31. detsember 2021 on Arco Varal 9163 aktsionäri. 18,4% aktsiatest omavad eraisikud ja 6,3% fondid. Ülejäänud isikud omavad igaüks vähem kui 1,3% Arco Vara aktsiatest.
Alates 2015. aastast on Arco Vara maksnud igal aastal investoritele dividende.
=== Dividendide maksmine ===
IPO
21. juunil 2007 noteeriti pärast aktsiate esmast avalikku pakkumist (IPO) Arco Vara AS aktsiad Tallinna börsi põhinimekirjas. IPO hõlmas 34 450 000 olemasolevat ning uut ettevõtte aktsiat (“Pakutavad Aktsiad”). Ettevõtte aktsionärid OÜ Toletum ja OÜ HM Investeeringud panid müüki kokku kuni 6 950 000 olemasolevat aktsiat ning ettevõte emiteeris kokku kuni 27 500 000 uut aktsiat. Ettevõttel oli õigus enne pakkumishinna kindlaksmääramist suurendada uute Pakutavate Aktsiate arvu kuni 8 000 000 Pakutava Aktsia võrra. IPO toimus 4.–14. juunil 2007.
Esimene kauplemispäev
21. juunil 2007 alustati Tallinna börsil kauplemist Arco Vara ASi (ARC) aktsiatega. Kauplemine algas hinnaga 38 krooni aktsia kohta. Päeva lõpuks langes aktsia hind 37,08 kroonile.
Esimesel kauplemispäeval tehti 345 tehingut ning päeva käibeks kujunes 117 miljonit krooni (7,48 miljonit eurot). Kokku oli esimese kauplemispäeva lõpuks Arco Varal 1830 aktsionäri, kellest 1807 olid Eesti kodanikud. Järgnesid Läti (7) ja Austria (5) kodanikud.
Ükski Hansapanga fond aktsiaid ei ostnud, Ida-Euroopa Kinnisvara Aktsiafondi fondijuht Alvar Roosimaa sõnul oli aktsia ülesmineku võimalus liiga väike.
Õigusprintsiip
Õigusprintsiip ehk õiguspõhimõte on õigusnormide arendamise ja hindamise aluseks olev põhimõte. Õigusprintsiibi mõju ei ole nii sirgjooneline kui õigusnormil.
Näiteks:
Tugev elektrolüüt
Tugev elektrolüüt on elektrolüüt, mis vesilahuses laguneb täielikult ioonideks.
Tugevad elektrolüüdid on soolad, tugevad happed ja alused (leelised).
Vaata ka
Сильные электролиты
Lakmus
pisi|Lakmuspulber Lakmus on samblikest pärit vees lahustuvate värvainete segu, mida kasutatakse happesusindikaatorina.
Happelises lahuses on lakmus punase ja leeliselises lahuses sinise värvusega.
Kassinaerilaadsed
Kassinaerilaadsed (Malvales) on õistaimede selts kaheiduleheliste klassist.
Seltsi kuuluvad peamiselt põõsad ja puud. Enamik sugukondi on kosmopoliitse levilaga troopikas ja subtroopikas. Parasvöötmes on esindatud vähesed liigid. Omapärase faktina tasub märkida, et Madagaskaril on tervelt kolm endeemset kassinaerilaadsete seltsi kuuluvat sugukonda: Sphaerosepalaceae, Sarcolaenaceae ja Diegodendraceae.
Mitmed kassinaerilaadsete seltsi kuuluvad puud on tuntud puidu poolest. Balsapuu puit on näiteks erakordselt kerge, samas kui pärna puit on hinnatud puutöömeistrite seas. Hariliku kakaopuu viljadest saadakse kakao toorainet, koolapähklipuu perekonna esindajate viljad sisaldavad märkimisväärsel hulgal kofeiini.
Kassinaerilaadsete morfoloogia on mitmekesine ning sugukondadel on vähe ühiseid tunnusjooni. Kõige sagedamini esinevateks sarnasteks tunnusteks on sõrmjad lehed ning seemnete spetsiifiline ülesehitus ja keemiline koostis.
Süstemaatika
APG III süsteemi (2009) järgi kuulub seltsi 9 sugukonda umbes 6000 liigiga.
Johannes Martins
Johannes Eduard Martins (25. juuni 1889 Pajusi vald, Viljandimaa – 18. september 1943 Irkutski oblast) oli Eesti sõjaväelane (kolonel, 1935).
Guide des Objets Sonores
"Guide des Objets Sonores" ('teejuht heliobjektideni') on Michel Chioni 1995. aastal ilmunud raamat, milles on antud ülevaade Pierre Schaefferi 1966. aastal ilmunud raamatus "Traité des Objets Musicaux" ('traktaat muusikalistest objektidest', teine, ümbertöötatud versioon ilmus 1977. aastal) kasutatud mõistetest.
Johannes Martins
1938–1940 oli ta Varustusvalitsuse ülem.
14. juunil 1941 arreteeriti NKVD poolt.
Guide des Objets Sonores
Raamatust on olemas ka John Dacki ja Christine Northi 2009. aastal valminud ingliskeelne tõlge pealkirjaga "Guide to Sound Objects"
Pierre Schaefferi mõisted Michle Chioni raamatus "Guide des Objets Sonores"
''Number mõiste ees tähistab paragrahvi nii prantsuse- kui ka ingliskeelses väljaandes. Kirje lõpus on esitatud mõistele vastav artikkel Vikipeedias.''
Sinilatv
Sinilatv (Polemonium L.) on siniladvaliste sugukonda kuuluv rohttaimede perekond.
Perekonda kuulub 50 liiki, mis kasvavad põhjapoolkeral ja Andides, sageli mägedes. Eestis on neist hajusalt levinud üksnes harilik sinilatv (Polemonium caeruleum).
Etümoloogia
Perekonna teaduslik nimetus tuleb kreekakeelsest sõnast "polemos", mis tähendab 'tüli' ja 'riidu'. Nimelt tülitsesid kaks antiikset ravitsejat, Pontosest pärit Poleimon ja Kapadookiast pärit Philetairos selle üle, kumb neist esimesena avastas ühe siniladvaliigi raviomadused.
Iseloomustus
Perekonnas on tavaliselt mitmeaastased, harvem üheaastased taimed suurte ükshaaval kasvavate lehtedega. Taimede kõrgus on 10–120 cm. Õied on helesinised, harvem valged, roosad või tumesinised ja koondunud õisikutesse. Viljaks on mitme seemnega kupar.
Sinilatvadel toituvad sageli liblikaröövikud. Üks neist, Coleophora polemoniella, on selle järgi oma teadusliku nimegi saanud.
Jakobakann
Jakobakann (saksa keeles Jakobakanne, hollandi keeles Jakobakannetje), ka jakobikann on Saksamaal Siegburgis alates 14. sajandist tehtud ja eriti 15.–16. sajandil levinud kõrge sale kivikeraamilise jooginõu tüüp, mille käepide on nõu ülemises osas.
Sõnast
Nimetuse Jakobakanne sai nõu alles 17. sajandil, kui Lõuna-Hollandis asuva Teylingeni lossi (1596–1606) ümberehitusel leiti suures koguses neid valamise- või joogikanne, mida peeti Teylingeni lossis oma elu lõpu veetnud Baieri Jacoba (Jakobäa von Bayern-Straubing, Hainaut' krahvinna Jacqueline, 1401–1436) tehtuteks.
Erki Russow märgib oma töös "Importkeraamika Lääne-Eesti linnades 13.–17. sajandil", et nõutüübi nimetuse eestikeelse vastena kasutatud sõna jakobikann pole täpne tõlge originaalnimetusest ja eestindatud vorm olema pigem jakobakann.
Kirjeldus
Selle 15.–16. sajandi keraamilise joogikannu kere oli kitsa pudelja kujuga, kergelt laienev jalg võis olla ühtlaselt kumera või veidi lainelise servaga. Käepide asus kannu ülaosas. Jakobakann oli valmistatud hallikast kivikeraamilisest massist ja kaetud kollaka-pruunika soolaglasuuriga, välispind oli üleni kaetud potikedral tekitatud horisontaalsete reljeefsete joontega.
Jakobakannude tuntuim tootmiskoht oli Siegburg.
Slavutõtš
Slavutõtš (ukraina Славутич, vene Славутич Slavutitš) on linn Ukrainas. Kuulub halduslikult Kiievi oblastisse, kuid asub Tšernigivi oblastist ümbritsetuna 200 km Kiievist põhja pool Dnepri vasakkalda lähedal. Slavutõtš asutati 1986. aastal Tšornobõli katastroofi eest evakueeritud Prõpjati elanike jaoks. Linnaõigused sai Slavutõtš 1988. aastal.
thumb|püsti|left|Rohelusega ümbritsetud eramajad Tallinna kvartalis Kokku ehitati linna kolmteist kvartalit, mis igaüks olid projekteeritud iga NSV Liidu territooriumi (liiduvabariigi) arhitekti poolt ning nimetatud nende maade pealinnade või regioonikeskuste — vastavalt Bakuu, Belgorodi, Vilniuse, Dobrinini, Jerevani, Kiievi, Leningradi, Moskva, Petseri, Riia, Tallinna, Tbilisi ja Tšernigivi järgi. Sellest johtuvalt on igal kvartalil oma arhitektuurne iseloom ja väljanägemine.
Linnas asuv Tallinna kvartal oli rajatud Eesti ehitajate ja arhitektide poolt; üheks neist oli arhitekt Tiiu Argus, kes osales ka linna planeerimisel. Tallinna kvartalis annavad tooni eramajad, mida ümbritsevad rohelus, puud ja aiamaad.
Alev (perekonnanimi)
Alev on eesti perekonnanimi.
Slavutõtš
Kvartalis on muuhulgas restoran "Старий Таллінн" ("Vana Tallinn").
Linnast läheb raudtee läbi Valgevene ala endise tuumajaama juurde, mis asub 50 km linnast lääne pool.
Alev (perekonnanimi)
Vana perekonnanimi (kirjutatud ka 𝔄𝔩𝔩𝔢𝔴), mida on pandud viies mõisavallas Järva-, Lääne-, Viljandi- ja Võrumaal. Eestistamisel määratud uueks perekonnanimeks isikuile, kelle varasem perekonnanimi oli Adelbert, Adson, Alapert, Allevit, Asberg, Koch ja Tarasevitsh. 2019. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Alev Eestis 83 mehel ja 100 naisel.
Nime kandjaid:
Staatika
Staatika (kreeka δτατικε"tasakaaluõpetus") on klassikalise mehaanika haru, mis uurib:
Staatika põhiteoreem, Varignoni teoreem
Staatika põhiteoreem (Poinsot’ teoreem) on sõnastatud järgmiselt: Iga jäigale kehale rakendatud jõusüsteemi saab asendada taandamistsentrisse rakendatud jõusüsteemi peavektoriga ja jõusüsteemi peamomendiga taandamistsentri suhtes.
Jõusüsteemi tasakaal
Selleks, et paigalseisev või ühtlaselt sirgjooneliselt liikuv keha säilitaks oma paigalseisu või ühtlase sirgjoonelise liikumise, peab sellele rakendatud jõudude resultantjõud ja nende jõudude momentide algebraline summa võrduma nulliga. Formaalsemas sõnastuses on jõusüsteemi tasakaalu tingimused kirja pandud järgmiselt: jõusüsteem on tasakaalus parajasti siis, kui peavektor \mathbf{R} ja mingi punkti O suhtes leitud peamoment on võrdsed nulliga:
Kui keha tasakaalu tingimused on täidetud, siis ei pea keha tingimata paigal seisma. Ta võib liikuda ühtlaselt ja sirgjooneliselt (inertsiaalselt).
Peeter Ruubel
Peeter Ruubel (1. oktoober 1885 Kaarli vald – 24. detsember 1957) oli Eesti advokaat.
1911 lõpetas ta Moskva ülikooli õigusteaduskonna.
1912–1914 ja uuesti aastast 1919 oli ta Tallinnas advokaat. 1915–1918 oli ta Peterburis sõjaväeametnik. Ta oli ka välisministeeriumi juriskonsult ja osales mitmel rahvusvahelisel konverentsil, näiteks 1922. aasta Haagi konverentsil.
Ta oli Noor-Eesti liige. Ta oli Asutava Kogu liige.
Luis Arce
pisi|Luis Arce (2015) Luis Alberto Arce Catacora (sündinud 28. septembril 1963 La Pazis) on Boliivia poliitik, alates 8. novembrist 2020 Boliivia president. Ta kuulub parteisse Movimiento al Socialismo. Ta oli aastatel 2006–2017 ja aastal 2019 Boliivia majandus- ja rahandusminister.
Ta õppis Universidad Mayor de San Andrésis majandusteadust ja sai bakalaureusekraadi. Seejärel õppis ta Warwicki Ülikoolis ja sai majandusteaduse magistri kraadi.
Ta oli 23. jaanuarist 2006 kuni 24. juunini 2017 ja 23. jaanuarist 2019 kuni 10. novembrini 2019 Boliivia majandus- ja rahandusminister.
18. oktoobril 2020 toimunud valimistel kandideeris ta Boliivia presidendiks.
Isiklikku
Tal on kolm last.
Peter Burke
pisi|püsti|Professor Peter Burke aastal 2009. Peter Burke (sündinud 1937 Stanmore'is) on Suurbritannia ajaloolane.
Burke on iiri-juudi päritolu perekonnast ning teenis aega Sri Lankal Briti koloniaalvägedes. Seetõttu olid kultuuridevahelised eripärad talle algusest peale tuttavad ning hiljem, ajaloolaseks saades asus ta oma vaateid edukalt uurimistöös rakendama. Burke on üks uue kultuuriajaloo loojatest ning siiani üks peamiseid teoreetikuid ja praktikuid. Kitsamalt on tema uurimisalaks varauusaegne Itaalia, aga ta on tegelenud ka teiste teemade, näiteks Louis XIV kajastamisega tema kaasaegsetel piltidel, kirjutistes ja rahva kujutlustes.
Roosilaadsed
Roosilaadsed (Rosales) on õistaimede selts kaheiduleheliste klassist.
Peter Burke
Ajalugu kui ühiskondlik mälu
Artiklis "History and Social Memory" esitab Burke ühiskondliku mälu mõiste.
Traditsioonilise arusaama järgi on ajaloolase ülesanne talletada avaliku elu suured teod ja sündmused, et mälestus nendest saaks ajaloos püsida asjaosaliste auks ja kuulsuseks ning õpetuseks tulevastele põlvedele. Tänapäeval ei tundu mälestused ja ajalood enam objektiivsed: need sisaldavad teadlikke ja alateadlikke valikuid, tõlgendusi ja moonutusi, mis on tingitud või mõjutatud nii üksikisikute kui ka ühiskonnagruppide poolt.
Roosilaadsed
Roosilaadsete seltsi kuulub umbes 7700 liiki, mis on jaotatud umbes 260 perekonda. Roosilaadsed jagatakse 9 sugukonnaks, millest suurimad on roosõielised (90 perekonda, 2500 liiki) ja nõgeselised (54 perekonda, 2600 liiki).
Peter Burke
Ajalugu kui ühiskondlik mälu
Émile Durkheimi õpilane Maurice Halbwachs rääkis "mälu ühiskondlikust raamistikust": kuigi mäletajad on üksikisikud, määravad grupid, mis on "mälestusväärne" ja kuidas seda mäletada. Mäletatakse oma grupile olulisi sündmusi, mida pole isiklikult kogetud. Mälu on mineviku kollektiivne rekonstrueerimine. Frederick Bartlett omistas Halbwachsile ekslikult vaate, et grupid mäletavad samas mõttes nagu üksikisikud, ja mõnede Briti ajaloolased omistasid talle ja teistele Prantsuse uurijatele "kollektiivne mentaliteetkollektiivsete mentaliteetide" pidamise üksikisikutest eraldi eksisteerivateks. Marc Bloch juhtis tähelepanu sellele, et on ohtlik moodustada mõisteid, lisades isikupsühholoogia terminile sõna "kollektiivne", nt "kollektiivne mälu"; siiski hakkas ta viimast terminit ise kasutama. Halbwachs tegi rangelt vahet ühiskondlikult konstrueeritud sotsiaalse mälu ja objektiivse kirjapandud ajaloo vahel.
Roosilaadsed
Seltsi kuulub (APG III süsteemi järgi) 9 sugukonda:
Peter Burke
Ajalugu kui ühiskondlik mälu
Paljud uuemad uurimused käsitavad ka ajalookirjutust teatud ühiskonnagruppide kollektiivse mäluna (seda vaadet jagab ka Burke). Ajaloolased on eri aegadel ja eri kohtades pidanud mälestusväärseteks erinevaid asju ning keskendunud vastavalt oma grupi vaateviisile kas sündmustele või struktuuridele, kas suurkujudele või tavainimestele. Seda väljendab termin "ühiskondlik mälu". See termin on problemaatiline, sest ta toetub hägusale analoogiale grupi ja üksikisiku mõtlemise vahel ning tekitab mõiste esemestamise ohu; ometi on ilma selleta raske märgata, kuidas grupid üksikisikute mõtlemist mõjutavad. Teine probleem on ajalooline relativism: minevik (nagu ka olevik) on kättesaadav ainult "kollektiivsete representatsioonide" (st oma kultuuri kategooriate ja skeemide) kaudu.
Roosilaadsed
Cronquisti süsteemi järgi kuulus roosilaadste seltsi veel 23 sugukonda, mis on nüüdseks ümber paigutatud:
Peter Burke
Ajalugu kui ühiskondlik mälu
Mälu peaks ajaloolasi huvitama esiteks sellepärast, et tuleb uurida mälu kui ajalooallika usaldusväärsust. Teiseks on mälu ise ajaloonähtus, nii et võiks rääkida "mäletamise sotsiaalajaloost": uuritakse ühiskondliku mälu valikupõhimõtteid ning nende varieerumist ja muutumist. Need teemad hakkasid ajaloolasi huvitama 1970ndate lõpust, väljapaistvat tööd on teinud Pierre Nora. Mäletamise sotsiaalajalugu küsib, 1) kuidas ühiskondlikke mälestusi edasi antakse ja kuidas need viisid muutuvad, 2) kuidas ühiskondlikke mälestusi kasutatakse ja kuidas see on muutunud, ja 3) kuidas kasutatakse unustamist.
Mälestusi mõjutavad nende edasiandmise ühiskondlik korraldus ning vahenduskanalid. Viimaste seas on 1) suuline pärimus (Jan Vansina), mille juures on hakatud huvituma rohkem narratiivi sümbolilistest aspektidest ja vähem faktiväärtusest, 2) memuaarid ja muud kirjalikud ülestähendused, mis on pigem katsed teiste mälu vormida, ning on mälestuste teisendused (kuid ka suulisel pärimusel on stiliseerimise viisid), 3) kujutised, sealhulgas hauakivid, skulptuurid (monumendid), medalid ja suveniirid, 4) mälestamisrituaalid ja 5) ruum (Halbwachs; ruumi ümberkorraldamine kustutab mälestused ja valmistab ette uue vastuvõtuks; võib-olla siiski suudavad ühiskonnagrupid ja nende mälestused teatud tingimustes kodupaiga hävitamise üle elada). Igal kanalil on tugevad ja nõrgad küljed.
Frederick Bartlett, Aby Warburg, Ernst Gombrich ja Albert Lord räägivad "skeemist", st kalduvusest kujutada (ja mõnikord meenutada) mõnd sündmust teise kaudu (Paul Fussell, "The Great War and Modern Memory"). Varauusajal nähti sündmusi sageli läbi Piibli prillide. Ka Piibel ise on skeeme täis. Nii muutub mäletatav minevik müüdiks, st looks, millel on sümboolne tähendus ja üleelusuurused tegelased. Ajaloolased küsivad, miks müüdid on seotud just teatud isikutega ja teistega mitte. Seda ei saa seletada üksnes tegelike saavutuste ja isikuomadustega. Burke'i arvates on seletuseks see, et isikut peetakse, teadlikult või mitte, sobivaks mõne kehtiva stereotüübiga. Tema kohta hakkavad levima kuulujutud, mis teda moonutavad, näiteks "siluvad" või "teravdavad". Toimuvad ka tihendused ja nihked, mida kirjeldab Sigmund Freudi "Traumdeutung". Inimese elu sulab kokku stereotüübiga. "Kristalliseerumine" seostab rahvajuttude motiivid uue tegelasega.
Raske on öelda, millised on ühiskondliku mälu funktsioonid. Näiteks jurist võib rääkida tavade ja pretsedentide tähtsusest, tänaste tegude legitimeerimisest mineviku kaudu, tunnistajate mälestuste rollist kohtuprotsessis, "muistsetest aegadest peale"-põhimõttest ja sellest, kuidas kiri on muutnud suhtumist mälestustesse kui tõenditesse. Kui monarhi valitsemisajale järgnevad katastroofid, siis on tal head väljavaated kangelaseks saada. Küsitakse ka, miks ühed kultuurid (Hiina, Iirimaa, Poola), meenutavad minevikku rohkem kui teised (India, Inglismaa, Ameerika Ühendriigid). Inglased põevad "struktuurset amneesiat", mida Burke nimetab ühiskondlikuks amneesiaks. Selle seletuseks võiks olla, et võitjatel on vähem põhjust mäletada kui kaotajatel ning need, kelle juured ei ole ohus olnud, võtavad neid enesestmõistetavatena. Iirlased ja poolakad on eredad näited, kuidas rahvuslikku identiteeti määratletakse mineviku, ühiskondliku mälu ja müütide abil. Eric Hobsbawmi järgi on 19. sajandi lõpp "traditsiooni leiutamise" ajastu. See pidi legitimeerima rahvusriigi olemasolu. Selle aja märki kannab ka Émile Durkheimi sotsioloogia, mis rõhutab kogukonda, konsensust ja kokkukuuluvust. Durkheim ja Halbwachs ignoreerivad konflikte ja lahkarvamusi, konflikti mäletamist ja mälestuste konflikti. Oleks viljakas välja töötada pluralistlik käsitlus, mis näitaks, kuidas eri ühiskonnagrupid oma mälestusi kasutavad. Nii nagu Stanley Fish räägib tõlgenduskollektiividest, võib ühiskonnast leida "mälukollektiive". Tuleb küsida, kes tahab, et kes mäletaks mida ja miks ning kelle minevikuversioon läheb kirja ja kuulub säilitamisele. Mitteametlikud mälestused võivad olla ajaloo iseseisvaks tõukejõuks. Ülestõusud hävitavad ametlikke dokumente võib-olla sellepärast, et usutakse, et dokumendid valetavad ja tavalised inimesed mäletavad õigesti.
Ühiskondliku mälu mõistmiseks tasub uurida ka ühiskondlikku amneesiat: millised on unustamise (väljajätmise, mahavaikimise, tõrjumise) reeglid ning küsida, kes tahab, et kes unustaks mida ja miks. Amneesia on seotud "amnestiaga", st konfliktsete mälestuste ametliku kustutamisega ühiskonna terviklikkuse huvides. Entsüklopeediates vaikitakse sündmusi ja isikuid maha. Revolutsioonilistele ja kontrrevolutsioonilistele režiimidele meeldib tänavaid ümber nimetada, kuid mitteametlikud mälestused naljalt ei kustu. Individuaalne ja kollektiivne mälu on analoogsed: Sigmund Freud rääkis "tsensorist" meis enestes analoogselt riikliku tsensuuriga. Peter Berger on arvanud, et me kirjutame oma elulugu aina ümber nagu nõukogude entsüklopeediad. Peale avaliku ja isikliku tsensori on ka kollektiivne mitteavalik tsensor. Kas ka grupid saavad ebamugavaid mälestusi maha salata, ja kui jah, siis kuidas? Minevikku kasutatakse oleviku legitimeerimiseks ja müüdid on institutsioonide "hartad" (Bronisław Malinowski). Ka kirjaga ühiskondades on vastuolusid mõne ühiskonnagrupi kujutluste ja säilinud kirjalike allikate vahel. Näiteks nähakse Martin Lutheris protestantismi ja Émile Durkheimis sotsioloogia rajajat, muutes ettekavatsemata tagajärjed teadlikeks eesmärkideks. Kiri ei peata selliste müütide levikut, kuid säilitab tunnistused, mis müüte õõnestavad. Nendega tuttav olles võidaks vabaneda illusioonist, et minevik on võitlus hea ja kurja, õige ja vale vahel. Müüte ei maksa põlastada, kuid ka mitte sõna-sõnalt võtta. Kiri tugevdab mälu vastupanuvõimet manipulatsioonidele. Ajaloolased peaksid valvama ühiskondliku mälu kappidesse peidetud luukeresid ehk "anomaaliaid" (Thomas Kuhn, "Teadusrevolutsioonide struktuur"). Ajaloolase üks tähtsamaid kohustusi on tuletada meelde asju, mida parema meelega oleks unustatud.
Tuomo Niemelä
Tuomo Niemelä (sündinud 1940) on Soome mükoloog.
Mitu tema seeneraamatut on tõlgitud ka eesti keelde:
Lihtleht
thumb|Lihtlehed Lihtleht on leht, mis koosneb ainult lehelabast ja leherootsust.
Valter Külvet
Valter Külvet (19. veebruar 1964 Õisu, Viljandimaa – 2. juuli 1998 Mäksa vald) oli eesti kergejõustiklane (kümnevõistleja).
Aastal 1982 lõpetas ta Abja Keskkooli, hiljem 1995. aastal Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.
Spordiga hakkas tegelema ta isa juhendusel, aastast 1982 oli Fred Kudu treenitav. Juba 14-aastaselt tuli ta NSV Liidu noortemeistriks kaheksavõistluses.
Ta langes 1998. aasta 2. juulil Emajõe ääres Vjatšeslav Naumotškini ja Genrihh Sarkisjani korraldatud röövmõrva ohvriks.
Saavutused ja karjäär
Valter Külvet oli Eesti meister kümnevõistluses 1981., 1994. ja 1995. ning ka kettaheites 1986. ja 1991. aastal. Ta kuulus ka Eesti meisternelikusse 4x100 m teatejooksus aastatel 1985–1988.
Oma ainsatel olümpiamängudel Sŏulis 1988. aastal kogus Külvet esimesel päeval 4037 punkti, teise päeva avaala 110 m tõkkejooksu aga pidi katkestama jalavigastuse tõttu. Katkestamisega olid lõppenud ka varasemad tiitlivõistlused – Euroopa meistrivõistlused 1986. ja maailmameistrivõistlused 1987. aastal.
Aastal 1992 oli Külvetil Barcelona olümpiamängudeks küll A-norm täidetud, kuid Eestit saadeti esindama siiski Nool ja Nazarov.
John Churchill, esimene Marlborough' hertsog
pisi|John Churchill, esimene Marlborough' hertsog John Churchill, aastast 1702 esimene Marlborough' hertsog (26. mai 1650 – 16. juuni 1722) oli Inglismaa väejuht ja riigimees.
Churchill pärines vaesest aadliperekonnast. Sai Yorki hertsogi, hilisema kuninga James II soosikuna kindrali auastme ja parunitiitli (1685).
Kuulsa revolutsiooni ajal läks üle kuningas William III poole ja sai temalt Marlborough' krahvi tiitli. 1690. aastal surus ta Iirimaal maha jakobiitide mässu.
Omandas kuninganna Anne'i troonile tulles (1702) tänu oma abikaasa Sarah' sõprusele kuningannaga riigiasjus erakordse poliitilise mõju. Toetas viige. Oli Hispaania pärilussõja (1701–1714) ajal Louis XIV vastase koalitsiooni silmapaistvamaid juhte; Churchilli ja Savoia printsi Eugene'i sõjategevus murdsid Prantsusmaa sõjalise ülemvõimu Euroopa mandril. Churchill kõrvaldati riigiametitest Suurbritannias pärast 1711. aastat, kui võimule tulid toorid.
Hispaania pärilussõda
1704. aasta alguses oli Louis XIV hea lootus võita Prantsusmaa-vastane koalitsioon. Kuid pärast Höchstädti lahingut (13. augustil 1704) olukord muutus, sest Marlborough koos prints Eugeniga purustas seal prantslaste ja baierlaste väe: viimased kaotasid kolm neljandikku oma sõduritest. See oli suur võit, mille tagajärjel seni külmavereline Prantsuse kuningas pea kaotas.
Belgias vallutas Marlborough 1706. aastal tormijooksuga hertsog Villeroy kaitseliinid Ramillies' juures. Selle tagajärjel langes suurem osa Belgiast inglaste kätte. Kuid juba 1708. aastal otsustas Louis XIV vallutada Belgia tagasi. Suurel, 110 000-mehelisel väel õnnestus vallutada Gent ja Brüssel, kuid Oudenarde'i piiramisel said prantslased Marlborough' ja prints Eugeni ühendatud väelt lüüa.
Enne kaotust Oudenarde'i juures oli Louis XIV saatnud delegatsiooni Leipzigi lähedale, kus asus Karl XII laager. Viimane oli parajasti oma võimu tipul. Prantslased tahtsid Rootsist endale liitlast teha. Kohale oli saadetud ka Marlborough, kes rikkus prantslaste plaani.
Tartu Ülikooli Kirjastus
Tartu Ülikooli Kirjastus (inglise keeles varem Tartu University Press, alates 2012. aastast University of Tartu Press) on Tartu Ülikooli juures tegutsev kirjastus.
Kirjastuse direktorid on olnud Mart Orav ja Vaiko Tigane, alates 2013. aastast on selle tegevjuht Ülle Ergma. Kirjastuse peatoimetaja on alates 1. märtsist 2012 Ivo Volt.
Kirjastus kirjastab dissertatsioone, teaduskirjandust ja õppekirjandust, samuti teaduslikke sariväljaandeid ja ajakirju. Alates 2012. aastast ilmuvad Tartu Ülikooli Kirjastuse kaubamärgi all ainult eelretsenseeritud õppe- ja teaduspublikatsioonid.
Tartu Ülikooli Kirjastus on Eesti Kirjastuste Liidu liige ning kuulub organisatsioonidesse Association of European University Presses (AEUP), CrossRef ja OAPEN (Open Access Publishing in European Networks).
Hea (album)
"Hea" on ansambli Justament 2015. aasta album. Album anti välja ansambli 35. sünnipäevaks.
Surnud 1998
Siin on loetletud 1998. aastal surnud tuntud inimesi ja loomi.
Kordaja
Kordaja ehk koefitsient on üksliikme konstantne tegur.
Keemiline sümbol
Keemiline sümbol on keemilise elemendi rahvusvaheline ühe- või kahetäheline tähis, mis on tuletatud elemendi nimetusest (tavaliselt ladinakeelsest).
Kolmetähelised tähised antakse ajutiselt elementidele, mis on hiljuti või veel mitte sünteesitud. Need tähised põhinevad elementide aatomnumbritel.
Adson
Adson on perekonnanimi.
Eestis on perekonnanime Adson pandud Tsooru mõisavallas Rõuge kihelkonnas Võrumaal. Nimede eestistamisel on Adsoni-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks määratud Aasa, Agula ja Alev. 2019. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Adson Eestis 31 mehel ja 31 naisel.
Nime kandjaid:
Otho Nemsadze
Otho Nemsadze (gruusia keeles ოთო ნემსაძე; sündinud 18. juunil 1989 Goris) on Gruusia laulja. Ta esindas 2019. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Gruusiat lauluga "Sul tsin iare". Laul ei pääsenud poolfinaalist edasi.
Tondihobulased
Tondihobulased (Aeshnidae) on kiililiste seltsi kuuluv putukate sugukond.
Põhja-Ameerikas elab neid 41 liiki, Saksamaal 14 liiki.
Eesti liigid
Eestis elab kaksteist liiki tondihobulasi.
Laumžėrgis
Ahm
Ahm ehk kaljukass (Gulo gulo) on kärplaste sugukonda ahmi perekonda kuuluv kiskja.
Ahm on kärplaste sugukonna suurim maismaalise eluviisiga loom (üldse suurim on hiidsaarmas (Pteronura brasiliensis)). Enamik teadlasi eristab kaht ahmi alamliiki: G. g. gulo ja G. g. luscus, mõned ka G. g. vancouverensis'.
Levila
Ahmi levila hõlmab osaliselt Skandinaavia, Soome, Karjala ja Põhja-Venemaa, ka Mongoolia, Põhja-Hiina ja Põhja-Ameerika. Enamikus neis piirkondades on tema arvukus väike. Levila piire on ahmi hulkuva eluviisi ja pikkade jahiretkede tõttu väga raske kindlaks määrata. Eestis on ahm haruldane eksikülaline. 20. sajandist on teada vaid viis kinnitatud leidu ning 21. sajandist mitte ühtegi. Ta on sattunud teistessegi Baltimaadesse, Valgevenesse, Ukrainasse, Lääne-Siberi metsasteppi ja mujalegi.
Välimus
Ahm erineb ülejäänud päriskärplastest väliselt üsna palju nii kehaehituse kui ka suuruse poolest, aga kolju ehituse ja eriti hammastiku poolest on ta neile ometigi lähedane.
Ahmid on jässaka ja lühikese kehaga. Nende tüvepikkus on 70–105 cm, saba on 18–23 cm pikk. Tagakäpa pikkus 14–18 cm, kondülobasaalpikkus 128–150 mm. Isendid kaaluvad 9–19 kg. Isasloomad on emastest umbes 30% suuremad. Ahmid sarnanevad väliselt karudega, ehkki neil on suhteliselt pikk saba. Käpad on võimsad ja laiad, pea suhteliselt väike, pisikeste ümarate kõrvadega. Keha massiivsust rõhutab pikk karm sorakil karvastik. Ahmi karvastik on läikiv, piki külgi kulgeb kaks heledat vööti, mis algavad kukla lähedalt ja ulatuvad piki külgi sabani. Põhiliselt on värvus tumepruun, aga see on eri isenditel üsna erinev, samuti vöötide laius, selgus ja värvus. Tema karvad on pikad ja nidusad, vett väga vähe imavad.
Ahmi karusnahk on väga hinnatud, kuna isegi pakases ei kaota see elastsust, eriti tõhus on seda kasutada Arktikas.
Eluviis
Ahm elab kõikjal erakuna. Vaid üksikjuhtudel, näiteks suurema korjuse kallale võib lühikeseks ajaks koguneda mitu isendit. Ahm suudab elada nii lauskmaal kui ka mägedes, nii metsas kui ka tundras. Ahmi individuaalterritoorium võib olla isegi 1500–2000 km² suur.
Peamiselt sööb ahm raibet, näiteks suuremate kiskjate murtud loomade jäänuseid. Harva ründab ta sõralisi ise, kuid kätte saab üksnes haavatud, haigeid ja noori loomi. Ahm ei ole ablas loom, sest sööb korraga märksa vähem kui makku mahuks. Ülejäänud saagi püüab ta mõnda kõrvalisse paika peita. Toitu otsides näitab ahm üles suurt väsimatust, liikuvust, jõudu, osavust ja kavalust.
Ahm on kasulik, sest käitub looduse sanitarina, hävitades nõrku isendeid ja nende laipu.
Vöötkiillased
Vöötkiillased (Cordulegastridae) on kiililiste seltsi kuuluv putukate sugukond.
Eestis on vähemalt üks liik:
Tomáš Dvořák
Tomáš Dvorák (sündinud 11. mail 1972 Zlínis (endine Gottwaldov)) on Tšehhi endine kergejõustiklane (kümnevõistleja). Kolmekordne maailmameister (1997, 1999, 2001).
27px Olümpiamängudel
pronksmedal 8664
Maailmameistrivõistlustel
maailmameister 8837 maailmameister 8744 maailmameister 8902
Sisemaailmameistrivõistlustel
hõbemedal seitsmevõistlus 6169
Euroopa sisemeistrivõistlustel
hõbemedal seitsmevõistlus 6114 Euroopa sisemeister seitsmevõistlus 6424 hõbemedal seitsmevõistlus 6165
Vana Tallinn
Vana Tallinn on Eesti liköör, mida valmistab Liviko alates 1960. aastast. Vana Tallinn on olnud Liviko edukaim eksporttoode, mida müüakse enam kui 30 riigis üle maailma. Vana Tallinn on Eesti tuntumaid sümboleid ja esindustoode.
Vana Tallinna likööri valmistatakse Jamaica rummist, ürtidest ning eksootilistest tsitrusviljadest. Likööri valmistamiseks kasutatakse ainult naturaalseid koostisosi, sealhulgas ehtsat vanillikauna, mis on maailmas üks väärtuslikumaid tooraineid. Täpset retsepti hoiab Liviko saladuses. Likööri valmistamine on töömahukas protsess ja suuresti käsitöö, joogi valmimiseks kulub ligi kuu.
Vana Tallinna likööri iseloomustab sametine eksootiline ja pisut vürtsikas maitse. Aroomis on tunda vanillikauna, tsitruseid, karamelli, toffee’d ja soojendavaid vürtse. Pisut mõrkja maitse ja eksootilise aroomi annab liköörile kaneelikoor.
Vana Tallinna retsepti mõtlesid 1960. aastal välja tsehhijuhataja Bernhard Jürno, tehase meister Jaan Siimo ja liköörimeister Ilse Maar. Valminud 45% vol Vana Tallinna liköör oli 1999. aastani ainus jook Vana Tallinna perekonnas, hiljem lisandusid 40% vol ja 50% vol liköörid.
Vana Tallinna tornikujuline pudel on inspireeritud Tallinna vanalinnast ja kujutab UNESCO maailmapärandi nimistusse kuuluva keskaegse linnamüüri torne.
Vana Tallinn Baltic Sommelier Grand Prix
Likööri Vana Tallinn järgi on saanud nime traditsiooniline Baltimaade parima sommeljee valimise üritus. Vana Tallinn Grand Prix'd korraldab Liviko koostöös Eesti, Läti ja Leedu sommeljeede assotsiatsioonidega alates 2006. aastast. Võistluse eelvoorus testitakse sommeljeede erialaseid teadmisi nii teoorias kui ka praktilisi ülesandeid sooritades. Finaalis tuleb professionaalseid oskusi näidata mitmesuguste üllatusülesannete täitmisel.
Vana Tallinn gala
Vana Tallinn gala on ooperigala, mille traditsioonile panid üheskoos aluse Rahvusooper Estonia ja Liviko. Galakontsertidel esinevad nii Eesti ooperilauljad kui ka rahvusvaheliselt tunnustatud külalissolistid. Ooperigala toimub rahvusooper Estonias ja külalisetendusena Vanemuises.