cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
August Gottfried Christoph Hildemann
Päritolu ja haridustee
Hildemann sündis Saksi-Weimari hertsogiriigis Weimari lähedal Kalbsriedi külas kohaliku pastori Johann Christoph Hildemanni ja tema abikaasa Sophia Dorothea (sündinud Reichardt) pojana. Aastatel 1774–1777 õppis Allstedti linnakoolis ja 1777–1783 Rosslebeni kloostrikoolis. 10. mail 1783 immatrikuleeriti Jena ülikooli, kus õppis 1787. aastani. Pärast ülikoolistuudiumi lõppu oli 1788−1790 Saksamaal koduõpetaja.
Koduõpetaja Eestimaal
1791. aastal rändas ta Eestimaale ja oli kuni 1794. aastani õuemeister (koduõpetaja) Pühatu ja Lümandu mõisaomaniku von Schonerti juures. Seejärel oli lühikest aega koduõpetaja Tallinnas kolleegiuminõunik von Gerneti perekonnas (1794). 1795−1802 oli koduõpetajaks Matsalu ja Saastna mõisniku rittmeister Wilhelm von Stackelbergi juures.
Karja pastor
1802. aastal asus ta elama Saaremaale, kus temast sai järgmisel aastal Karja pastori von Willmanni adjunkt. 1804. aastal abiellus ta viimase tütrega. Abipastor oli ta kuni oma äia surmani 1819. aastal, mil temast sai järgmine Karja õpetaja. Alates aastast 1822 oli ta ühtlasi Saaremaa konsistooriumi assessor.
Isiklikku
Tema abikaasa Karoline Charlotte isa Friedrich Wilhelm von Willmann (1746−1819) oli enne teda Karja Katariina koguduse õpetaja, samuti ka abikaasa vanaisa Hermann Daniel Bonge. Tal oli viis poega ja kaks tütart.
Ozolkalni
Ozolkalni on küla (mazciems) Lätis Ogre piirkonna Rembate vallas.
Küla asub valla kaguosas Lielvārde linna piiril. Ozolkalni asub valla keskusest Rembatest 4,5, piirkonna keskusest Ogrest 19 ja Riiast 55 kilomeetri kaugusel.
Achilleas
pisi|Vaade Kymi sadamale, kai ääres seisev suurem laev on Achilleas Achilleas, kreeka keeles Αχιλλέας on kreeka laevafirmale Skyros Shipping Company kuuluv laev, mis ehitati Jaapanis aastal 1987 ja restaureeriti kreeklaste poolt aastal 2004. Laev võeti Kreekas kasutusele märtsis 2005.
Ozolkalni
Aastatel 2002–2021 jäi asula Ķegumsi piirkonda. Aastal 2022 oli külas 44 elanikku.
Achilleas
Laeva Achilleas kerepikkus on 90,40 meetrit ja laius 16,60 meetril. Laev mahutab maksimaalselt 600 reisijat ja autotekil on ruumi 160 sõidukile. Laev ühendab Kymi sadamat Skýrose saarega, olles üks viis, kuidas Mandri-Kreekast Skýrosele pääseb.
Saflooriõli
Saflooriõli on õli, mida toodetakse värvisafloori (Carthamus tinctorius) õlirikastest seemnistest. Kasutatakse toiduvalmistamisel, kosmeetikas, toiduainetetööstuses ja kunstitarbena.
Omadused
Saflooriõli on erinevalt paljudest taimsetest õlidest lõhna ja maitseta, rafineerimata õli on värvuselt kuldkollane, rafineeritud õli kahvatukollane. Toiteväärtuselt sarnaneb päevalilleõliga. Võrreldes teiste taimsete toiduks kasutatavate õlidega on saflooriõlil kõrgem suitsupunkt.
Õli sisaldab palju mono- ja polüküllastamata rasvhappeid (oleiinhape, linoleiinhape) ning oomega-3- ja oomega-6-rasvhappeid. Sisaldab palju K-vitamiini, mis aitab kaltsiumil luudesse ja hammastesse talletuda, samuti antioksüdanti E-vitamiini, mis aitab peletada vähktõbe ning puhastab organismi mürkainetest. .
Põllumajanduses eristatakse kaht värvohaka vormi, millest saadakse eri tüüpi õli. Üks on rikas monoküllastamata rasvhappeist, nagu oleiinhape (vormi nimetatakse inglise keeles oleic safflower), ja teine sisaldab rohkem polüküllastamata rasvhappeid, nagu linoleiinhape (inglise keeles on see vorm linoleic safflower või lino safflower). Oleiinhapperikkamat saflooriõli soovitatakse kasutada toiduks, linoleiinhapet rohkem sisaldavat kasutatakse õlivärvides.
Kasutamine
Kuna saflooriõlil puudub oma maitse ja lõhn, kasutatakse seda näiteks salatikastmena. Kõrge suitsupunkti tõttu on ka praadimisõliks sobiv, näiteks frittimisel.
Saflooriõli kasutatakse toiduainetetööstuses margariini tootmisel.
Kosmeetikas kasutatakse saflooriõli massaažiõlina ja nahahoolduses, see on kerge ning hästiimenduv õli, mis pehmendab ja niisutab kuiva nahka, jätmata sellele rasvast kihti. See sobib hästi rasuse ja aknelise naha hooldamiseks, sest ei ummista poore. Vähendab naha niiskusekadu ja taastab selle elastsuse, aktiveerib nahaalust vereringet. Kasutatakse ka juuste hooldamiseks, kuna toidab juukseid ning annab neile tagasi läike.
Saflooriõli põletikuvastase toime tõttu kasutatakse välispidiselt ka tõsisemate nahaprobleemide, näiteks rosaatsea või ekseemi korral. Leevendab punetust ja valu. Saflooriõli kuulub ka paljude välispidiste naharavimite koostisse.
Värvisafloorist toodetud õli kasutatakse ka õlimaalis ja õlivärvide sideainena. Võrreldes linaseemneõliga on saflooriõli vähem kollase tooniga. Õlivärvide koostises aitab heledatel värvipigmentidel säilitada tooni puhtust ja vähendada värvuse muutumist. Saflooriõli lisab värvidele läiget ja läbipaistvust.
Narva keraamika
Seda on liigitatud kolmeks: Kagu-Eesti, Põhja-Eesti ja Lääne-Eesti saarte tüübiks. Nõusid oli peamiselt kahte tüüpi: väiksemad liuataolised nõud ning suured, teravatipulised ja munakujulised potid. Nõusid valmistati kitsastest, enamasti vaid 1,5 cm laiustest savilintidest. Ornamenti esines nõudel puhuti, enamasti ebakorrapäraste kammitaoliste vajutustena. Seetõttu erines see oluliselt hilisemast kammkeraamikast, kus ornamendid olid korrapärased.
Mooste Elühelü
Esimene festival toimus 1999.
Leeu-Gamka
Leeu-Gamka on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Kesk-Karoo ringkonnas.
Asula on saanud alguse 1879. aastal rajatud raudteejaamast.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Leeu-Gamka elanikest värvilisi 91,3%, mustanahalisi aafriklasi 4,1%, valgeid 2,3%, India või Aasia päritolu inimesi 1,0% ja teisi 1,2%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 94,9% inimestest, inglise keelt 2,5%, koosa keelt 1,2% ja teisi keeli 1,4%. ,
Lapsekäru
Lapsekäru või lihtsalt käru on lahtine ratastega sõiduk väikelapse transportimiseks.
Kärus transporditakse tavaliselt last alates vanusest, kus ta suudab iseseisvalt istuda, kuni umbes kolme aasta vanuseni. Laps on kärus istuvas asendis, tavaliselt näoga sõidusuunas, kuid käru võib võimaldada ka seljatoe laskmist lamavasse asendisse ja lükkamiseks mõeldud käepideme(te) asendi muutmist, et laps istuks seljaga sõidusuunas. Laps on kinnitatud turvarihmadega.
Kärul võib olla neli või kolm ratast, mis võivad olla varustatud piduritega. Käru lisavarustuses võivad olla tasku asjade hoidmiseks, kaarvari pea kohal ja vihmakate.
Käru võib mahutada ka rohkem kui ühe lapse, sel juhul on istmed paigutatud kas kõrvuti või üksteise taha.
Postiasutus
Postiasutus ehk sideasutus on põhiliselt posti- ja muid sideteenuseid osutav asutus.
Postiasutused on postkontorid, postijaamad, postitöötlemiskeskused, postipunktid,.
Paul Sepp (maalikunstnik)
Paul Sepp (27. aprill 1874 Saadjärve vald – 3. september 1953 Tartu) oli eesti maalikunstnik ja pedagoog.
Ta oli Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingu asutajaid 1922. aastal ja selle esimene esimees ja Eesti Kunstnikkude Liidu asutaja 1923. aastal.
Elukäik
Paul Sepp sündis Saadjärve vallas Küünimuru talu saunas. Omandas alghariduse Kärkna kihelkonnakoolis. Õppis aastatel 1889–1895 Riia Vaimulikus Seminaris, kust sai kunstialased algoskused. Järgmised aasta töötas Riias musterkooli õpetajana ning 1896 kolis Peterburi. Töötas seal õigeusu koguduse köstrina ning 1897. aastal alustas õpinguid Peterburi Kunstiakadeemiasse, kus õppis Ilja Repini meistriklassis. Läbis samas ka pedagoogikakursused ning muinasteaduste instituudi arheoloogia kursused.
Oli Peterburis elades tegev kohalikus eesti seltsielus, olles üks Eesti Üliõpilaste Seltsi ellukutsujaid ning kolme aasta jooksul ka seltsi esimees. Töötas Peterburis ka Postimehe kirjasaatjana ning kunstinäituste arvustajana. Tegutses varjunimede Lont, - ja, - e-, - p ja P.S. all. 1905. aastal põgenes Paul Sepp Soome ning läks sealt edasi Dünaburgi (Daugavpilsi) ja Minski reaalkoolidesse kunstiõpetajaks. Peagi kutsuti ta Vilniuse kunstikooli direktori kohale.
1917. aasta revolutsiooni sündmuste keerises tuli Paul Sepp Eestisse, Tallinna Reaalkooli direktori Nikolai Kanni kutsel reaalkooli joonistusõpetajaks. 1919. aastal valiti ta Tallinna 8. Õhtukeskkooli (hiljem Ühisgümnaasiumi) juhatajaks. Vabadussõja ajal oli Paul Sepp "Ühistöö" juhatuse liige. 15 aasta vältel oli Sepp Tallinna Õpetajate Seminaris, pedagoogilistel kursustel ja pedagoogiumis metoodikaõpetajaks kunstiaineis. 10 aastat oli ta Tallinna linnavolikogu liige ja linna saadik haridusnõukogus, lühemat aega linnavolikogu juhataja abi ja Tallinna Linna Pedagoogilise Muuseumi nõukogu liige. Pensionile läks 1935. aastal, mil pöördus tagasi kodukanti Äksi lähedale ning pühendus loomingule.
Looming
Paul Sepp paistis silma hea organisaatorina. Ta on Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingu esimene juhataja, Eesti Kunstnike Liidu mitmekordne esimees jne. Nooruses tegeles Jakob Hurda ülekutsel rahvalaulude ja mõistatuste kogumisega.
Maalikunstnikuna oli Paul Sepp portretist ja maastikumaalija. Suur hulk välismaal teostatud töid ka sinna jäi. On teada, et kaks akadeemias valminud, väikese ja suure hõbeaurahaga hinnatud akti, jäid Peterburi. Kodumaal osales ta peamiselt Eesti Kunstnike Liidu korraldatud näitustel. Üksikud teosed omandas kultuurkapital avalikele asutustele.
Postkontor
Postkontor (nõukogude ajal sidejaoskond) on põhiliselt posti- ja muid sideteenuseid osutav postiasutus.
Eesti postkontoreid
~
Samo
Samo asutas esimese teadaoleva slaavi hõimude poliitilise liidu, tuntud kui Samo riik (kuningriik või hõimuliit), mis ulatus Sileesiast tänapäeva Sloveeniani, valitsedes seda aastast 623 kuni oma surmani aastal 658. Fredegari kroonika, ainsa tolleaegne allika järgi oli Samo Frangi kaupmees, kes ühendas mitmed slaavi hõimud naabruses asunud avaaride röövretkede ja vägivalla vastu, näidates lahingus üles sellist vaprust ja juhtimisoskust, et ta valiti "slaavlaste kuningaks". Aastal 631 kaitses Samo edukalt oma riiki Frangi riigi vastu kolmepäevases Wogastisburgi lahingus.
Territooriumid kuningas Samo võimu all
pisi|350px|Slaavi territooriumite piirid kuningas Samo valitsemise all aastal 631 Arheoloogilised leiud näitavad, et riik paiknes tänapäeva Moravas, Slovakkias, Alam-Austrias ja Sloveenias. Slovaki ajaloolase Richard Marsina järgi on ebatõenäoline, et Samo hõimuliidu keskus oli tänapäeva Slovakkia territooriumil. Hilisemate Morava ja Nitra vürstkondade asustus (vaata Suur-Määri riik) on sageli kattuv sellega, mis oli Samo riigi ajal. Kuna ei ole otseseid dokumente slaavi hõimude, nende nimede või poliitilise organisatsiooni kohta 6. ja 7. sajandi vahel ega ka ühtegi konkreetset ürikut järgnenud 150 aastast, pole ka ajaloolisi tõendeid mingistki seosest Samo kuningriigi ja slovakkide kujunemise vahel.
Čechy, Lausitz Elbel ja Karantaania said riigi osadeks arvatavasti 630. aastatel. Kuigi slaavlased suutsid kuningas Samo juhtimisel võita kõiki avaaride rünnakuid, sundisid slaavlaste konfliktid Frangi kaupmeestega, milles kaupmehed tapeti ja kaubad rööviti, neid frankide vastu võitlema.
Valitsemine
Kõige kuulsam sündmus Samo kärjääris oli tema võit Dagobert I Frangi kuningliku armee üle aastal 631 või 632. Provotseerituna tegevusse "vägivaldse riiu poolt avaaride või hunnide Pannoonia kuningriigis" oma 9. aastal (631–632), viis Dagobert kolm armeed vendide vastu, suurim oli ta enda Austraasia armee. Frangid suundusid Wogastisburgi (ladina: castrum Wogastisburc), tundmatusse kohta, mis tähendas "Vogasti kindlust/linnust". Suurem osa sissepiiratud armeedest tapeti, ülejäänud väed põgenesid, jättes maha vedelema relvi ja muud varustust. Pärast vendide võitu tungis Samo mitu korda Frangi Tüüringisse ja rüüstas seda. Sorbide vürst Derwan hülgas frangid ja "asetas enda ja oma rahva Samo riigi alla".
Päritolu
350px|pisi|Slaavlased ja avaarid u 650. aastal Peamine kirjalik teave Samo ja tema riigi kohta on Fredegarii Chronicon, 7. sajandi keskpaigas (u. 660) kirjutatud Frangi kroonika. Kuigi teooriaid mitmest autorist on küllaga, on mõiste ühest ja ainsast "Fredegarist" tänapäeval akadeemiliselt tavaline. Fredegarile omistatakse lühiülevaade vendidest, kus leidub parimat ja ainsat tolleaegset teavet Samo kohta. Fredegari järgi oli "Samo frank sünnilt [või rahvuselt] Senon[ag]ia provintsist", mis võib olla tänapäeva Soignies Belgias või Sens Prantsusmaal. Kuigi ta oli Frangi päritolu, nõudis Samo Dagobert I (frankide kuningas) saadikult (Sicharius), et see paneks enne tema lossi sisenemist slaavi rõivad.
Kõik teised allikad Samo kohta tulenevad Fredegarist ja on palju hilisemad. Gesta Dagoberti I regis Francorum ("Frankide kuninga Dagobert I teod") kirjutati 9. sajandi esimesel kolmandikul. Conversio Bagoariorum et Carantanorum ("Baierlaste ja karantaanialaste ristiusku pööramine") Salzburgist (Baieri vaimuli keskus) kirjutati aastal 871-72 ja on väga ühepoolne allikas, nagu selle nimi viitab. Peamiselt Conversio järgi oli Samo Karantaania kaupmees.
Vendide kirjelduse koostamisel kasutatud "Fredegar" allikad on teadmata. Mõned õpetlased on rünnanud kogu kirjeldust kui väljamõeldist, kuid Fredegar näitab kriitilist suhtumist ja detailseid teadmisi, mis viitab vastupidisele. On võimalik, et tal oli pealtnägija Sichariuse isikus, kes oli Dagobert I saadik slaavlaste juures. Fredegari järgi on "vendid" olnud pikka aega avaaride alamad ja befulci. Befulci on mõiste, mis on suguluses sõnaga fulcfree teoses Edictum Rothari, mis tähendab "usaldatud [valvama]", vanaülemsaksa tüvest felhan, falh, fulgum ja keskülemsaksa tüvest bevelhen. Fredegar näib olevat kujutanud vende sõjalise üksusena avaaride juures. Ilmselt põhineb tema kirjeldus "põlistel" vendi kirjeldustel. Fredegar on kirja pannud loo vendide origo gentis (rahva juurtest). Vendid olid slaavlased, kuid Samo oli ainus vendide kuningas, vähemalt Fredegari silmis.
On ka vihjatud, et Fredegari allikad võisid olla kristlike misjonäride ettekanded, eriti Columbanuse ja Luxeuil' kloostri jüngrite. Kui see on nii, võib see selgitada, miks ta on märkimisväärselt vaba paganlike slaavlaste tavalistest stereotüüpidest: ta oli vendidega tuttav kui just paganliku rahvaga.
Kevadümin
Kevadümin (varasema nimega Laululind) on ülesaaremaaline noorte solistide konkurss.
Konkurssi korraldab Ester Soe. Võistlusel osalevad solistid vanuses 3–19.
François Flahault
François Flahault (sündinud 1943) on prantsuse antropoloog ja filosoof.
Biograafiad (Vi)
Biograafiad (Vi) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Vi".
Madisoni maakond (Mississippi)
Madisoni maakond (Madison County) on maakond Ameerika Ühendriikides Mississippi osariigis.
Maakonna halduskeskus on Canton.
Ajalugu
Maakond moodustati 1828. aastal.
Rahvastik
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Tallinna Kirjanduskeskus
Tallinna Kirjanduskeskus on loodud 2. jaanuaril 2017 ning koondab Eesti kirjanike A. H. Tammsaare ja Eduard Vilde pärandit. Kirjanduskeskus haldab Tammsaare ja Vilde muuseumi ning osaleb Tallinna kirjanduselu mitmekesistamisel.
Keskus on endale eesmärgiks seadnud linna kirjanduspärandi kaardistamise (mälestustahvlid, monumendid) laiemalt, samuti on asutuse missiooniks Tallinnaga oluliselt seotud kirjanike uurimine ja nende mälestuse jäädvustamine, Tallinna kuvandi käsitlemine eesti (ja ka välis-) kirjanduses, rahvusvaheliste suhete arendamine jne.
Tallinna Kirjanduskeskus on Tallinna Kultuuriameti allasutus. Keskuse direktor on Maarja Vaino.
Johannes Anderson
Johannes Hermann Anderson (10. september 1889 Tartu – 17. september 1981 Stockholm) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant) ja advokaat.
7. Jalaväepolgu ülem Vabadussõjas (1919. aasta märtsist-augustini).
Elulugu ja teenistuskäik
Sündis 1889. aastal Tartus. Lõpetas Tartu Reaalkooli.
1911 lõpetas Vladimiri Sõjakooli.
Viimane teenistuskoht Vene armees oli 410. polgu roodu ja kuulipilduja komando ülem kapteni aukraadis.
pisi|2. jalaväepolgu I pataljoni ülem kapten Johannes Anderson Vabadussõja ajal Petseris, paremalt esimene (4. märts 1919)
Eesti Vabadussõjas
Kapten Anderson osales Vabadussõjas 2. Jalaväepolgu ülema adjutandi, ülema abi ja 2. Jalaväepolgu I pataljoni ülemana.
Seejärel 7. Jalaväepolgu ülem (17. märtsist kuni 18. augustini 1919), pärast seda Tartu kooliõpilaste pataljoni ülem ja Vabadussõja lõpus Kaitseliidu ülema abi.
Eesti Vabariigis
1923-27 teenis Piirivalve Valitsuses.
Õppis 1923–1927 teenistuse kõrvalt Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, mille lõpetas 1927. aastal. Ja 1944. aastal õppis arstiteaduskonnas. Aastatel 1927–1933 oli vandeadvokaat Aleksei Sorokini abi ja alates 1933 vandeadvokaat Tallinnas.
Pagenduses
1944. aastal põgenes Rootsi, kus pidas koos oma venna Elmar Andersoniga juriidilist bürood.
Marioni maakond (Mississippi)
Marioni maakond (Marion County) on maakond Ameerika Ühendriikides Mississippi osariigis.
Maakonna halduskeskus on Columbia.
Ajalugu
Maakond moodustati 1811. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 27 088.
Leibkond
Leibkond on majapidamisüksus, mille moodustavad ühise eelarvega ja koos majapidamisotsuseid langetavad inimesed (enamasti ühe perekonna liikmed). Leibkond võib koosneda ka ainult ühest inimesest.
Statistikaameti järgi on leibkond "ühises eluruumis elavad inimesed, kes jagavad toidu- ja raharessursse".
Eestis on leibkondi umbes 600 000. Leibkonna keskmine suurus on 2,3 liiget.
Graužupes
Graužupes on küla (mazciems) Lätis Ogre piirkonna Rembate vallas.
Küla asub valla kaguosas Daugava jõe kaldal Lielvārde linna piiril. Graužupes asub valla keskusest Rembatest 7, piirkonna keskusest Ogrest 24 ja Riiast 51 kilomeetri kaugusel. Küla läbib maantee A6
Aastatel 2002–2021 jäi asula Ķegumsi piirkonda.
Ussripik
Ussripik ehk ussjätke ehk apendiks (ladina keeles appendix vermiformis) on inimeste kõhuõõnes umbsoole alumises osas paiknev ussripikusuudmest algav rudimentaarne jätke (torujas moodustis).
Ussripikut tuntakse ka pimesoolena.
Ussripiku areng, anatoomia, asend, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad indiviiditi erineda.
Ussripikul eristatakse sarnaselt seedekanaliga kolme kesta:
Ussripik võib olla sirge või kõver ja ulatuda soolest välja mis tahes suunas.
Lümfoidkude
Ussripik liigitatakse lümfisüsteemi GALT-iks ehk sooltega seotud lümfikoeks.
Ussripiku seinas paiknevad koondlümfifolliikulid. Ussripiku sees on aga rohkelt lümfisooni, milles liikuv lümf suunatakse lümfisoonte kaudu rinna (ductus thoracicus) lümfijuhasse.
Patoloogia
Ussripiku pahaloomulised kasvajad klassifitseeritakse jämesoolevähina.
Ajaloolist
Saksa anatoom Robert Ernst Eduard Wiedersheim (1848–1923) avaldas 1893. aastal nn jäänukelundite loetelu (list of vestigial organs), kuhu oli lisatud ka apendiks.
Unkalauad
pisi|Unkalaudade ja -[[Unkaauk|auguga rehielamu]] Unkalauad on õlgede või rooga kaetud Eesti rehielamu kelpkatuse kummaski otsas asuva unkaaugu ülaservale löödud ristamisi asetsevad lauapaarid.
Muinasajal leidus sarnaseid unkalaudu pea kõikjal Euroopas. Võrreldes naaberrahvastega on eesti unkalauad kujundatud märksa lihtsamalt ja napimalt, kuid on sellistena kooskõlas hoone lihtsate ja jõuliste vormidega.
Unkalauad mütoloogias
Unkalauad on tihedalt seotud mütoloogiaga. Arvati, et unkaaugu kaudu pääsevad majja välismaailma vaenulikud jõud nagu pahad vaimud, kratid jms. Risti asetsevad unkalauad pidid selle kurja sissepääsemist takistama. Unkalaudadesse ja unkaaugu kattelaudadesse lõigati erinevaid maagilisi kaitsemärke. pisi|150px|Visu Latvijai embleem Unkalaudade otsad vooliti linnu- või hobusepea või sarve kujuliseks. Vahel pandi sinna juurde veel igaks juhuks hobuse pealuu. See on seletatav sellega, et hobune oli paljude rahvaste juures ohvriloomaks ja ta kaitses pahade vaimude eest.
Esmalt andis nende asend kõrgel katuseharjal kogu hoonet kaitsva tähenduse, mis muutus eriti mõjusaks kaitsemärkide lõikamisega kattelaudadessse ja unkalaudade otstesse. Unkaaugu kattelaudadesse lõigati (õhu- ja valgusavadeks) risti, ketta, kolmnurga, südame jm üldtuntud sümboolseid motiive. Üle harja ulatuvate unkalaudade otsad lõigati stiliseeritult hobuse- ja linnupea või sarve kujuliseks. Eestlane uskus, et nende märkidega hoitakse majast eemal haigused, õnnetused, vargused, et need toovad maja kodakondsetele õnne. Sarnaseid unkalaudu esines muiste kõikjal Euroopas. Võrreldes naaberrahvastega on eesti unkalauad kujundatud märksa lihtsamalt ja napimalt.
Unkalauad sümbolina
Unkalaudade sümboolikat on näiteks kasutanud oma logodes ka Läti rahvuslik erakond Visu Latvijai ja Tiit Madissoni poolt 2009 taasloodud ERSP.
Unkalaudades võib näha ka kahte risti asetatud L-ruuni 8px| (laguz või lagu). L-ruun sümboliseerib voolavuse jõudu; tegu on energiaga, mis paneb tööle tõusud ja mõõnad. Igapäevases elus soodustab L-ruun abielu sõlmimist, lahusoleku lõppu ja lahkarvamustest ülesaamist.
Genfi Ülikool
pisi|Vanim õppehoone, Uni Bastions
Genfi Ülikool on ülikool Šveitsis Genfis.
Ülikooli asutas 1559. aastal usureformaator Johann Calvin. Kuni 17. sajandini oli ülikool keskendunud teoloogiale, valgustusajastul hakkas religioossus vähenema ning 1873. aastal muutus ülikool ametlikult ilmalikuks.
Tänapäeval on Genfi ülikool õppijate arvult riigis suuruselt teine. Üliõpilasi on ligi 15 000.
Teaduskondi on kaheksa.
Pailĭni provints
Pailĭni provints on 1. järgu haldusüksus Kambodžas. Asub riigi lääneosas ja piirneb Taiga.
2001. aastani oli osa Bătdâmbângi provintsist. Seejärel oli kuni 2008. aastal provintsiks nimetamiseni provintsiväline omavalitsusüksus.
Dibeng
Dibeng on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis John Taolo Gaetsewe ringkonnas Gamagara vallas.
Pailĭni provints
Pärast punakhmeeride valitsuse kukutamist 1979. aastal jäi Pailĭn kuni 1997. aastani nende tugipunktiks, kus varjasid end Pol Poth ja teised punakhmeeride juhid.
Dibeng
Dibeng on asutatud 1907. aastal, linnaõigused sai 1951. aastal.
Pailĭni provints
Haldusjaotus
Provints jaguneb kaheks ringkonnaks:
Dibeng
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Dibengi elanikest mustanahalisi aafriklasi 62,16%, värvilisi 29,96%, valgeid 6,49%, India või Aasia päritolu inimesi 0,47% ja teisi 0,93%. Tsvana keelt pidas emakeeleks 48,55% inimesi, afrikaani keelt 46,08%, inglise keelt 1,42% ja suulu keelt 1,01%.
Kõpu paisjärv
Kõpu paisjärv (ka Kõpu keskuse 2 tiiki) on paisjärv Sakala kõrgustiku läänesas, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Kõpu alevikus.
Järve pindala on 1,8 ha, keskmine sügavus 1,62 m, suurim sügavus 1,76 m, valgla suurus 3,3 km², kaldajoone pikkus 643 m ja vee maht 18 000 m³. Järv koosneb kahest osast, ülemise osa kõrgus merepinnast on 62 m ja alumise osa kõrgus 59,5 m. Järv on paisutatud Kooliojale ning kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu.
Rannaturism
Rannaturism on turismi alaliik, mis keskendub eelkõige rannikualadele ja spetsiifilisemalt randadele.
Kontseptsioonilt ei ole rannaturism kuigi vana turismi alaliik, vaid on välja kujunenud viimaste aastasadade jooksul. Kuurordi tüüpi sihtkohana on rannad peaaegu võrreldavad tänapäeva turismi algusega. Seda põhjusel, et rannad ei olnud atraktiivsed puhkuse sihtkohad kuni 19. sajandini. Alles 21. sajandil on nad muutunud puhkusekohtadeks, kus lõõgastuda.
Rannaturismi ajalugu
Tänapäevane rannaturism sai alguse 18. sajandil Inglismaal, kus meresuplust peeti tervendavate omadustega meditsiiniliseks protseduuriks. Seejärel muutus rannaturismi kõige olulisemaks aspektiks rannikumaastik, mis väljendus tollases kunstis ja kultuuris. Lääne ühiskonda meelitas seevastu mere-äärsete seltskondade mitteformaalsus ja harjumused. Hiljem kujunesid rannapuhkuste osaks ka meelelahutusprogrammid, spaad ja kasiinod. 18. sajandi lõpust kuni 19. sajandi alguseni levisid rannakuurordid üle kogu Euroopa ning kõikjal Ameerika Ühendriikides. Seejärel kogusid need populaarsust Okeaanias, Lõuna-Aafrika ja Ladina-Ameerika maades ning jõudsid lõpuks ka Aasiasse.
Aja jooksul toimusid nii rannapuhkuse keskkonnas, regulatsioonides kui ka moes muutused, mis olid tingitud sellest, et rannapuhkus ei tähendanud enam teraapiat, vaid eesmärgiks oli pigem lõõgastumine ja päevitamine. Rannad ja rannapuhkus omandasid tasapisi meelelahutuslikku ja positiivset tähendust, ent ka seda mitte alati. Rannikukuurordid andsid kohati alust mitmesuguste konfliktide tekkeks, millest üks oli rassiline alaväärtustamine. Näiteks olid Lõuna-Aafrikas mõned rannad mõeldud vaid valgele rassile. Islamimaades eraldati kohalike rannad turistide omadest, kuid seda pigem rahumeelsetel ning usu ja traditsioonidega seotud põhjustel. Sarnaselt Euroopaga arenesid merekuurordid ka Põhja-Ameerikas, ent need polnud pooltki nii läbimõeldud kui Suurbritannia kuurordid.
Põhja-Ameerika rannaturismi kohta hakati avaldama ülevaateid 1940. aastatel, mil uuriti esmakordselt spaade külastatavust. 1967. aastal viidi läbi ka üks uurimistöö terviseotsijatest Kagu-Ameerikas. Nendele kahele uurimistööle järgnenud uuringud on paraku olnud väga killustunud ning on pigem juhtumiuuringud, mis ei toetu varasemale kirjandusele. Uuringud on olnud rohkem seotud rahvusparkidega kui turismiuuringutega, sest paljud tuntud kuumaveeallikad Põhja-Ameerikas paiknevad nüüdseks rahvusparkideks kujunenud aladel, näiteks Arkansas Hot Springs, Yellowstone ja Banff.
Mõlemal pool Atlandi ookeani on tekkinud arvukalt teadlasi, kes on võrrelnud Euroopa ja Ameerika rannaturismi. Need kaks kontinenti ei arenenud isoleeritult, mistõttu on võimalik, et osadel Ameerika spaakultuuri aspektidel on euroopalikud juured.
Rannaturismi olemus ja eripära
Rannaturism on hooajaline turismiliik, mille peamine ressurss on rannad. Rannaturismi kvaliteet sõltub sellest, kuidas randasid väärtustatakse. Randade väärtustamine peab peegeldama turistide eelistusi ning olema kooskõlas jätkusuutliku arengu printsiipidega. Ainult nii on võimalik saavutada turistide rahulolu ja majanduslikku kasu.
Laias laastus saab rannad jagada kaheks:
Rannaturismi kontekstis saab rannad jagada viieks:
Rannad on maailmas suur sissetulekuallikas. Näiteks on Horvaatia valitsus tundnud huvi randade optimaalsema kasutamise üle, et saavutada kaks suurt eesmärki: tõsta turistide rahulolu ja majanduslikku kasu. Selleks on loodud programm, et luua sihtrühmapõhiseid randasid: randu peredele, rannas paiknevaid linnapromenaade, meelelahutusega randu noortele, romantilisi randu, spordivõimalustega randu, randu surfaritele, sukeldujatele, adrenaliinirandu, nudistide randu, koerterandu, peorandu, looduslikke randu, kultuuri- ja kuurort- või hotellirandu.
Rannaturism on osa massiturismist, millel on nii positiivsed kui ka negatiivsed tagajärjed. Positiivsed tagajärjed on enamasti majanduslikud. Paljudele riikidele maailmas on turism väga kasulik, eelkõige Lõuna-Euroopa, Lähis-Ida, Aafrika, Kagu-Aasia ja Kesk-Ameerika riikidele. Turism loob töökohti ja on majanduslikult väga kasulik.
Rannaturismi negatiivseteks tagajärgedeks on keskkondlikud mõjud: looduskeskkonna hävimine ehitustööde pärast, liigne veekasutus, randade reostamine prügiga jt.
Rannaturism ja selle levik tänapäeva maailmas
Rannaturism on enamasti hooajaline ja sõltub suuresti kliimast. Rannaturism sai alguse Inglismaal, kust see levis edasi Lõuna-Prantsusmaale Vahemere äärde. Tänapäeval on see turismiliik levinud üle maailma, eriti soojema kliimaga piirkondades. Majutuse veebileht Expedia avaldas aruande, kus toodi välja kõige populaarsemad rannaturismi sihtkohad brittide seas 2016. aastal. Populaarseimad sihtkohad brittidele olid Austraalia ja Okeaania, Kariibi mere piirkond, Vahemeri, Lõuna-Aafrika ja ka Läänemeri.
Miks rannaturismi harrastatakse?
Randade olulisus on välja kujunenud ajaloo jooksul. Antiikajast kuni 18. sajandini on rannad tekitanud inimestes hirmu ja ärevust. Rand oli ohtlik, metsik loodus, kus juhtusid laevaõnnetused ja toimusid looduskatastroofid. 19. sajandi alguses hakkas see hoiak tasapisi muutuma: linnadesse tekkisid tööstusrajoonid ja rannad pakkusid võimalust nendest eemale saada. Rannad muutusid looduses olemise ja enese avastamise paikadeks. Kui varem tähendas rannas olemine vaesust ja abitust, siis nüüd tervist ja mõnu. Ingliskeelne sõna vacation tähendas varem sunniviisilist töölt puudumist, nüüd aga soovitud vaheldust.
Rannaturism Eestis
Eesti asukoha tõttu on siinse rannaturismihooaja pikkus väga piiratud ja jääb üldiselt kolme suvekuu sisse. Kõige populaarsemad rannas puhkamise sihtkohad 2011. aastal olid Pärnu linn ja maakond ning ka Ida-Virumaa, kusjuures Pärnu jagas Tallinnaga 20–29-aastaste seas lausa üleüldist külastatavuse esikohta. Kui keskmiselt on Eesti eri piirkondade siseturismi kõige suurem põhjus sugulaste ja tuttavate külastamine, siis Pärnu on siin sihtkohana erand. Ka Tallinn on oma mereäärse asukohaga arvestatav rannaturismi tõmbelinn ning ka sinna kogunetakse muu hulgas rannapuhkust nautima.
Kui võrrelda Eesti siseturistide eelistusi välisturistide eelistustega, siis esineb selge erinevus rannaturismi seisukohalt. Nimelt tuli eestlastel Eestis reisides rannas puhkamist ette lausa poole vähem kui välisturistidel Eestis reisides. Samas ainult ranna külastamise eesmärgiga reisimist üle Eesti oli eestlaste seas vaid natuke vähem kui välisturistide seas.
2013. aastal läbi viidud suviste sisereiside uuringu põhjal tuuakse välja, et 15–19-aastaste Eesti päritolu elanike levinuim tegevus sisereisidel oli rannas puhkamine, 20–29-aastaste seas rannas puhkamise populaarsus pigem vähenes.
Tujurikkuja
"Tujurikkuja" oli meelelahutuslik telesaade, mille tootjaks on Catapult Films ja mis oli ETV eetris 2008.–2015. aasta vana-aastaõhtul. Saates pilati Eesti ühiskonnaga seotut.
2012. aastal sai saate meeskond Kultuuriveduri auhinna.
Hartswater
Hartswater on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis Frances Baardi ringkonnas, Phokwane valla halduskeskus.
Hartswater on asutatud 1948. aastal, linnaõigused sai 1960. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Hartswateri elanikest mustanahalisi aafriklasi 56,33%, värvilisi 30,20%, valgeid 11,96%, India või Aasia päritolu inimesi 0,55% ja teisi 0,96%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 47,77%, tsvana keelt 37,88%, inglise keelt 7,84%, koosa keelt 1,79% ja sotho keelt 1,06%.
MacOS Mojave
macOS Mojave (versioon 10.14) on operatsioonisüsteemi macOS 15. väljalase, mis avalikustati 4. juuni 2018 ning ilmus 24. september 2018.
macOS Mojave on macOS High Sierra järglane ning see on nimetatud Ameerika Ühendriikide mäestiku järgi Californias.
macOS Mojave järglane on macOS Catalina.
Operatsioonisüsteemi on lisatud tume teema, mis muudab operatsioonisüsteemi värvid tumedaks.
Lisatud on rakendused Home, Voice Memo ja News (töötab ainult Ameerika Ühendriikides, Suurbritannias ja Austraalias), mis on juba varem iOS operatsioonisüsteemis olnud.
Operatsioonisüsteem on tehtud turvalisemaks. Kui rakendus tahab kasutada veebikaamerat, mikrofoni või kasutaja andmeid, küsitakse selleks kasutajalt luba.
Toetatud süsteemid
Kõik Macintoshi arvutid, mis on valmistatud 2012 või hiljem, väljaarvatud 2010. aasta Mac Pro.
Salajõe Allika rändrahnud
Salajõe Allika rändrahnud on kaks rändrahnu Läänemaal Lääne-Nigula vallas Salajõe külas. Rahnud jäävad umbes 60–130 m kaugusele Liiva-Rehe teest ja umbes 400 m kaugusele Harju-Risti–Riguldi–Võntküla teest. Umbes 500 m edelasse jääb Silma looduskaitseala. Rahnude geograafilised koordinaadid on.
Rahnud võeti kaitse alla aastal 1937. Rahnude seisukord on hea.
Rahnude mõõdud on :
Rahnud on tuntud ka nimedega "Allika talu rahn" (7,0×5,5×3,9 m, ümbermõõt 19,6 m) ja "Kasemetsa talu rahn" (6,8×4,4×3,4 m, ümbermõõt 17,6 m).
Rahnudele on kehtestatud piiranguvöönd 50 m (1,39 ha).
Salajõe Allika rändrahnude keskkonnaregistri kood on KLO4000913.
Allika rahnu iseloomustus
Allika rahn on püstiste külgedega ümar, kuid väga ebatasase pinnaga tugevasti sammaldunud rahn. Põhjaosas kamardunud ja peal kasvab harilik kukehari. Rahnu ümber on kuhjatud põllukive. Rändrahn võib pärineda Neugrundi meteoriidikraatrist.
Kasemetsa rahnu iseloomustus
Kasemetsa rahn on piklik ebatasase pinnaga tugevasti murenev ja sammaldunud rahn. Põhja- ja läänekülg võsastunud. Edelanurga juures kasvab suur jämedatüveline saar. Rahnu ümber on kuhjatud põllukive. Rändrahn võib pärineda Neugrundi meteoriidikraatrist.
Vaheloomad
pisi|[[ripstomplased|Ripstomplane Dicyema macrocephalum nematogeenses staadiumis.]] Vaheloomad (Mesozoa) on rühm kuni 2 mm pikkusi ussitaolisi mereselgroogsete parasiite.
Tänapäeval seda nimetust taksoni nimetusena tavaliselt ei kasutata. Vaheloomad kuuluvad vilasktomploomade ja vööttomploomade hõimkonda (mõnikord arvatakse nende hulka ka plaatloomad ja Monoblastozoa).
Nomenklatuur
Nimetus tuleb sellest, et vaheloomi nähti ainuraksete ja hulkraksete vahepealsetena.
Süstemaatika
Varem vaadeldi neid eraldi põhikonna ja hõimkonnana. Neid klassifitseeriti nii :
Mõned uurijad vaatlesid vaheloomi alamriigi Agnotozoa ainsa hõimkonnana.
Molekulaaruuringud on näidanud, et tegu on polüfüleetilise rühmaga.
Thomas Cavalier-Smith on väitnud, et vähemalt mõned vaheloomad ei ole mitte loomad, vaid protistid.
Evolutsioon
Pole selge, kas nad on taandarenenud lameussid või basaalne hulkraksete rühm.
Tänapäeval paigutatakse vaheloomad hõimkondadesse Dicyemida (vilasktomploomad) ja Orthonectida (vööttomploomad), mõnikord arvatakse nende hulka ka Placozoa (plaatloomad) ja Monoblastozoa.
Samliku kool
Samliku kool oli kool Pärnu maakonnas Vändra vallas Samliku külas. See tegutses aastatel 1868–1998.
Ajalugu
Samliku vallakool asutati 1868. aastal ja samal aastal ehitati ka koolimaja, mis õnnistati 27. oktoobril 1868. Maa ja ehitusmaterjali kinkis Uue-Vändra mõisnik kindralmajor Friedrich von Ditmar. Samliku koolimaja asus Pärnu jõe ääres, mõni kilomeeter Kurgjalt ülesvoolu. Juba koolimaja õnnistamisel rõhutati eriliselt selle kaunist asukohta, nõnda ei saanud sündmusel viibinud ajalehe Eesti Postimees kirjasaatja jätta hüüatamata: "Ja missuke illus koht! Kõrgel jõe kaldal, silleda aasa ärel, kauni kasiku serval!" Vanas Samliku koolimajas toimus õppetöö 1934. aasta kevadeni, siis hoone lammutati ja kõlblik materjal kasutati ära uue koolimaja ehitamisel.
Uue-Vändra vald planeeris Samliku uut koolimaja alates 1928. aastast, mil hakati eraldama raha hoone ehituskapitali. Töid alustati 3. mail ja hoone pühitseti 30. septembril 1934. Osa töid siiski jätkus: katusekorruse internaat ja õpetaja korter ehitati välja 1935. aastal, seinad vooderdati 1936. aastal. Maja loeti täiesti valmis olevaks 1937. aastal, kui said tehtud ka krohvimis- ja värvimistööd, sindelkatus oli Rootsi punaseks värvitud juba hoone õnnistamise ajaks. Samliku kool töötas kuni 1998. aastani, mil see suleti õpilaste vähesuse tõttu. Praegu on hoone kasutusel matkamajana, kus korraldatakse kanuuretki Pärnu jõel.
Nimemuutused
Samliku kool on olnud:
Praegune tegevus
Praegu on koolimaja koduks pereettevõttele. Majast mööduval Pärnu jõel korraldatakse veematku kanuude ja kanuuparvedega ning ümberkaudsetes metsades-soodes jalgsimatku. Maja juures on telkimisvõimalus ja saun.
2019. aasta kevadel ilmus helialbum "Samliku", mille salvestasid Samliku koolimaja endisaegsetes klassiruumides kolm muusikut kolmest paigast: Paul Godwin Põhja-Ameerikast, Miguel Noya Venezuelast ja Robert Jürjendal Eestist.
Marshalli maakond (Mississippi)
Marshalli maakond (Marshall County) on maakond Ameerika Ühendriikides Mississippi osariigis.
Maakonna halduskeskus on Holly Springs.
Ajalugu
Maakond moodustati 1836. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 37 144.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Tallinna Kirjanike Maja
Tallinna Kirjanike Maja on Tallinna vanalinnas aadressil Harju 1 asuv hoone. Seda kasutab Eesti Kirjanike Liit. August ja Heili Volbergi koostöös projekteeritud kirjanike maja ehitati Harju tänava purukspommitatud alale. 5. detsembril 1962 valminud hoone puhul on järgitud tollal populaarset Skandinaavia modernistliku arhitektuuri esteetikat, mis ei kujutanud endast ainult külma funktsionalismi, vaid traditsiooniliste elementide segu modernistliku vormiga. Põhjamaade modernism tähtsustas looduslike materjalide kasutust ja ümbritseva keskkonnaga arvestamist.
Eesti Kalurite Koondis
Eesti Kalurite Koondis on Rootsis tegutsenud väliseesti kalandusorganisatsioon.
Tallinna Kirjanike Maja
Arhitektuur
Hoone pikk fassaad on kaetud traditsioonilisel viisil terrasiitkrohviga. Modernistliku elemendina jooksevad fassaadil sümmeetriliselt akende read. Kolme korruse ulatuses paiknesid tavapärasest suuremad korterid (3–4-toalised) koos kirjutustubadega. Tubade vaade oli orienteeritud Niguliste kiriku haljasalale.
Vanalinna keskaegse miljööga ühendas hoonet teravnurkne viilkatus. Üldpaanis oli aga tegemist ümbritsevast keskkonnast selgelt eristuva hoonega. Suured klaaspinnad andsid keskaegsete hoonete kõrval kontrastse ilme. Sulaajastul rehabiliteeritud tarbimiskultuurile viitavad hoone esimese korruse laiad vitriinaknad. Omal ajal paiknes selles raamatukauplus Lugemisvara.
Eesti Kalurite Koondis
Organisatsioon andis välja ka trükiseid:
Tallinna Kirjanike Maja
Arhitektuur
Peafassaadi rangele korrapärale vastanduvad Niguliste tänava nurgal asümmeetrilised aknad. Sellel poolel asusid Eesti Kirjanike Liidu kabinetiruumid ja koosolekusaal.
Vana-Posti tänava nurk on aga, vastupidi, ehitud avarate akendega, mis ühendavad kolmel korrusel asunud kuulsat Pegasuse kohvikut.
Kirjanike maja modernistliku ilme sobimatus vanalinna üldilmega leidis hiljem teravat kriitikat. Kuid 1950. aastate lõpus, kui hoonet ehitati, ei mõeldud veel sellele ning arhitekt oli arvestanud, et Harju tänava Niguliste kiriku poolne külg leiab peagi hoonestamist. Siis ei oleks olnud näha vanalinna ilmega sobimatut suurt ühtlast fassaadipinda, nagu praegu.
Hoone fassaadil on Juhan Smuuli bareljeef.
Interjöör
Kirjanike maja oli jaotatud mitme otstarbega hooneks, mis pidi mahutama kortereid, maamatukauplust, kirjanike liidu ruume ja kohvikut. Interjööri kujundamine jagati ära sisearhitektide vahel, kes modernistliku vormikeelt kasutades tõid esile värskena mõjuvaid ruumilahendusi.
Kirjanike liidu ja selle trükiväljaannete toimetuste ruumide interjöörid kavandas sisearhitekt Vello Asi. Nii koosolekusaal kui ka kabinettide ruumid olid kujundatud lihtsate, kuid tugevalt mõjuvate värvikontrastidega: must lagi, valged seinad ja punane mööbel.
Saal on jäänud Eesti kultuurilukku olulise kirjanduselukeskusena. 1960. aastatel toimusid musta laega saalis Voldemar Panso tubateatrid, millel oli oluline koht tolleaegses teatriuuenduses.
Efektselt lahendati ka kirjanike maja fuajee, mida sisehoovist valgustavad sümmeetriliselt paigutatud ümmargused aknad.
Kohvik Pegasus
Kirjanike maja kõige populaarsema paiga, Pegasuse kohviku kujundasid kolm võimekat sisearhitekti Väino Tamm, Leila Pärtelpoeg ja Allan Murdmaa.
Noorte ja loovintelligentsi meelispaigana oli Pegasus oluline kirjandus- ja kunstielukeskus. Kohvikus korraldati arvukalt näitusi, mis esitasid tolle aja kõige uuenduslikumat loomingut. Eesti popkunsti arenguloos on olulise tähtsusega Pegasuses 1969. aastal toimunud SOUP-rühmituse näitus, kus noored Ando Keskküla, Andres Tolts, Leonhard Lapin ja teised esitasid esimest korda oma kõmulisi teoseid. Järgmisel aastal astuti avalikkuse ette koos Kaljo Põllu juhitud Visaritega. Kohviku uuenduslikust miljööst inspireerituna valmis Leohard Lapinil koomiks "Benno Bladikorni elurõõm, arvamused ja mõttetu surm kohvikus "Pelargia"" (1–10 pilti, 1970, Eesti Kunstimuuseum).
Tuntud elanikke
Eno Raua ja Aino Perviku poeg Mihkel Raud on elamist Tallinna kirjanike majas kirjeldanud järgmiselt: "Karvased ja sulelised, üks öökivamaajavama välimusega kui teine, voorisid mööda Harju tänava elitaarse maja neljanda paraadna treppe üles-alla nagu vaaraosipelgad, kes külmutuskapist välja unustatud saia sisse oma tibatillukesi käike uuristavad. Õlut ja viina segamini juues lõugasid nad väljakannatamatu valjusega ning muusika, mida see jäle jõuk kakskümmend neli tundi ööpäevas kõrvulukustava volüümiga kuulas, polnud mingi Arvo Pärt. Oh ei. Arvo Pärt ei olnud see kohe päris kindlasti."
Glāžšķūnis
Glāžšķūnis (ka Glāzšķūnis) on küla (vidējciems) Lätis Ogre piirkonna Rembate vallas.
Küla asub valla põhjaosas Ogre jõe kaldal. Sinna jäävad Dārznieki ja Glāžšķūnise bussipeatused.
Aastatel 2002–2021 jäi asula Ķegumsi piirkonda.
Luis Jorge Prieto
Luis Jorge Prieto (28. november 1926 – 31. märts 1996) oli Argentina keeleteadlane ja semiootik.
Alates 1969. aastast oli ta Genfi Ülikooli üldkeeleteaduse professor. Oma töödes jätkas ta Ferdinand de Saussure'i ja Praha ringi traditsioone.
Haridus ja akadeemiline tegevus
Prieto omandas kõrghariduse võrdleva filoloogia alal, kaitstes 1955. aastal doktoriväitekirja hispaania keele fonoloogiast. Aastatel 1957–1960 ja 1967–1973 elas ta Prantsusmaal, töötades Prantsuse Riiklikus Uurimiskeskuses, Vincennesi ülikoolis ja Šveitsis Genfi ülikoolis. Esimesest Prantsusmaa-perioodist sai alguse ta koostöö mitmete nimekate prantsuse ja hiljem ka itaalia humanitaaridega, ennekõike filoloog André Martinetʼga. Paaril korral proovis Prieto naasta Argentinasse, kus talle pakuti Buenos Airese Ülikoolis semiootikaprofessori kohta. Paraku jäi poliitiliste olude tõttu Prieto sealviibimine põgusaks. 1973. aastal kolis ta lõplikult Genfi.
Seem
Tähtis on Prieto jaoks ka seemi mõiste. Prieto töödes võib seemi mõista kui kompleksset märki ehk ühel eesmärgil omavahel liidetud iseseisva tähendusega märkide kogumit. Seemi mõiste tuleb semantikast, kus see tähendab reeglina väikseimat tähendust kandvat üksust. Siiski on seemi mõiste ümber segadust ja möödarääkimisi. Lingvist Eric Buyssensi jaoks, kes oli üks termini loojaist, vastas seem pigem sellele, mida teised lingvistid pidasid lauseks või kõneaktiks (Eco 1984: 22). Prieto, nagu juba öeldud, mõistis seemi sarnaselt Buyssensile; seem on tema jaoks enam-vähem võrdne ühes kommunikatsiooniaktis edastatud teatega (Nöth 1995: 214).
Koodide tüpoloogia
Toetudes André Martinetʼ teooriale loomulikku keelt jt märgisüsteeme iseloomustavast topeltartikulatsioonist (märgisüsteem koosneb kaht tüüpi elementide "kihist" või hulgast: 1) iseseisva tähendusega elemendid, näiteks foneemidest moodustatud sõna või 0-de ja 1-de rea kujule kodeeritud mõiste, 2) iseseisva tähenduseta, kuid tähendust eristava võimega elemendid, näiteks foneemid või 0 ja 1 digitaalses süsteemis) lõi Prieto koodide tüpoloogia, milles eristas nelja tüüpi koode:
Tähtsamad publikatsioonid
Prieto tähtsaimate publikatsioonide hulka kuuluvad:
Piksekaitse
Piksekaitse ehk välgutõrje hõlmab võtteid ja vahendeid, mis kaitsevad ehitisi välguvoolu kahjustava toime eest.
Piksekaitse on tulekahju vältimiseks hoonele, hoonesse ja hoonega seotud territooriumile paigaldatud välgu otsetabamuste ja metallist tehnosüsteemide kaudu hoonesse siseneva või seal tekkiva välgu elektromagnetilise impulsi eest kaitsev seadmete kogum.
Selleks on võimalik kasutada ehitise metallkatust või metallist tarindiosi, mis kindlalt maandatakse. Enamasti aga paigaldatakse ehitise kohale või kõrvale metallist välgupüüdur(id), milleks võib olla püstne varras (piksevarras) või rõhtne tross. Välgupüüdurite mõõtmed ja paigutus valitakse nii, et moodustuks piisava ulatusega kaitsetsoon.
Veneetsia geto
Ajalugu
Veneetsia geto oli esimene geto ning kuigi see rajati 1516. aastal, oli poliitilisi piiranguid juutide õigustele ja elukohtadele Veneetsias rakendatud juba varem.
Alates sellest hetkest oli juutidel keelatud linnas elada mujal kui selleks ette nähtud getos, mis oli ümbritsetud vahipostidega väravatega ning kust keegi ei tohtinud päikeseloojangust kuni -tõusuni lahkuda. Siiski olid juutide käes linnas edukad ametikohad kaupmeeste, arstide, liigkasuvõtjate ja muude ametite esindajatena.
Piirangud juutide igapäevaelule kestsid rohkem kui 270 aastat, kuni Napoleon Bonaparte Veneetsia vabariigi 1797. aastal vallutas. Ta lasi kõrvaldada väravad ja andis kõigile elanikele vabaduse elada seal, kus nad ise soovivad.
Nime päritolu
pisi|[[Cannaregio asukoht Veneetsias]] Termini "geto" näol on tegemist laensõnaga itaalia keelest, mis omakorda tuleb veneetsiakeelsest sõnast ghèto ("räbu") ja mida kasutati viitamaks sulatuskojale, kus räbu ladustati ning mis asus samal saarel kuhu juutide elukohad määrati. Teise seletuse järgi pärineb nimi itaaliakeelsest sõnast borghetto, mis on vähendussõna sõnast "linnaosa" (itaalia keeles borgo).
Asukoht ja geograafia
pisi|Ponte de Gheto Novo Geto on piirkond Veneetsia Cannaregio linnaosas (sestieres), mis jaguneb omakorda uueks (Ghetto Nuovo) ja selle kõrval olevaks vanaks getoks (Ghetto Vecchio). Need geto osade nimed on aga eksitavad ja viitavad hoopis ajale, mil seda ala kasutasid sulatuskohad (uuem ja vanem ladustamiskoht): juutide seal elamise seisukohast on Ghetto Nuovo tegelikult vanem elukoht kui Ghetto Vecchio.
Kultuur
pisi|Vahemere idarannikult tulnud juutide sünagoog Kuigi geto oli koduks suurele hulgale juutidele, ei assimileerunud Veneetsia geto elanikkond kunagi sel määral, et oleks moodustunud üks kindel Veneetsia juutide etniline rühm. Viiest sealsest sünagoogist neli olid selgelt jagunenud vastavalt etnilisele kuuluvusele: olemas olid eraldi sünagoogid Saksamaa (Scuola Grande Tedesca), Itaalia (Scuola Italiana), Hispaania/Portugali (Scuola Spagnola) päritolu juutide ja Levandi päritolu Sefaradi juutide (Scola Levantina) kogukondadele. Viies sünagoog Scuola Canton oli nelja selle ehitamist rahastanud perekonna, kellest üks oli perekond Fano, erasünagoog.
Geto piirides läbi ajaloo kõneldud keelte hulka kuuluvad veneetsia, itaalia, juudi-hispaania, juudi-araabia, prantsuse ja saksa keeled. Lisaks kasutatakse tänapäevani heebrea keel lisaks usutalitustele ka kujunduses, pühendustes ja ametlikel eesmärkidel, nagu näiteks abielulepingute koostamisel. Suure hulga inglise keelt kõnelevate turistide tõttu kõneldakse tänapäeval poodides ja muuseumis laialdaselt ka inglise keelt.