cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elliot Page
Isiklik elu
14. veebruaril 2014 tunnistas Elliot Page avalikult oma homoseksuaalsust kõnes inimõiguste kampaania "Aeg arenguks" ("Time to Thrive") konverentsil Las Vegases. 2020. aasta detsembrist on transsooline ja alustas soovahetusprotseduuri.
Lõplik hulk
Lõpliku hulga võib samaväärselt defineerida kui hulga, mis pole võrdvõimas ühegi oma pärisalamhulgaga.
Pikk Hermann
thumb|Pikk Hermann, vaade loodest, 2013.
Lõplik hulk
Definitsioon
Hulka S nimetatakse lõplikuks, kui ta on tühihulk või kui leidub bijektsioon mõne naturaalarvu n korral. Arvu n nimetatakse hulga S võimsuseks.
Pikk Hermann
Pikk Hermann on Tallinnas Toompeal asuva Toompea linnuse edelatorn. See paikneb Eesti Vabariigi parlamendi Riigikogu hoone läheduses ning torni tipus lehvib Eesti lipp.
Lõplik hulk
Definitsioon
Tühja hulga arvamine lõplikuks hulgaks on kokkuleppe küsimus.
Pikk Hermann
Lipu heiskamine
Riigilipp heisatakse igal päikesetõusul (mitte varem kui kell 7.00) ning langetatakse igal päikeseloojangul. Lipu heiskamisel kasutatakse muusikalise signatuurina Eesti hümni algusfraase ning langetamisel Gustav Ernesaksa Lydia Koidula sõnadele loodud laulu "Mu isamaa on minu arm" katkendi põhjal loodud signatuuri. Kuni aastani 2009 mängiti lipu langetamisel laulu "Mu isamaa armas".
Kõik tornis lehvinud lipud nummerdatakse, neile lisatakse tornis lehvimise aeg ning need säilitatakse Riigikogu väärikate kingitustena. Lippe on kingitud eestluse säilitajatele, olümpiavõitjatele ja maailmaränduritele.
Ajalugu
Torni esimene osa ehitati aastatel 1360–1370 ning seda täiendati 16. sajandil, mil torn sai oma praeguse kõrguse: 45,6 meetrit.
Esimest korda heisati sinimustvalge lipp Pika Hermanni torni 12. novembril 1918, juba enne seda, kui Eesti Ajutine Valitsus määras sinimustvalge riigilipuks.
Keskmiselt kulus aastas 15 lippu hinnaga kokku 420 krooni. Sügiseti, tormide ja sadude ajal räbaldus lipp sageli ühe päeva jooksul, hea suveilmaga pidas vastu kuni neli nädalat. Kokkuhoiu eesmärgil parandati kannatada saanud lippe.
Saksa okupatsiooni vägede lahkudes tõmmati veel Eesti lipp korraks lehvima, kuid see asendati 22. septembril 1944 Nõukogude vägede Tallinna jõudmisel punaplaguga. Taas tõusis sinimustvalge Pika Hermanni tippu Eesti Vabariigi aastapäeval, 24. veebruaril 1989.
Substantiivifraas
Substantiivifraasiks nimetatakse nimisõnafraasi, mille peasõnaks on nimisõna ja laiendiks on täiend. Näiteks: ema põll (nimisõna põll on fraasi peasõna)
Nimisõnafraasi on kaht tüüpi:
Eesti keel
Substantiivifraas võib nagu nimisõnagi olla lauses
Minu isa  (nimisõnafraas, edaspidi NP, alus) ostis poest uue ülikonna  (NP, sihitis);
Eelmisel talvel  (NP, määrus) käisid meie lõpukursuse üliõpilased  (NP, alus) Rootsi pealinnas Stockholmis (NP, määrus);
Rootsi pealinnas (NP, lisand) Stockholmis.
Leo Metsar
thumb|Vasakult: Leo Metsar, [[Abel Nagelmaa ja Ilmar Talve. 8. juunil 2004 Tartu Kirjanike Majas.]] Leo Metsar (kuni 17.06.1936 Leo Mollok; 27. aprill 1924 Tartu – 4. august 2010) oli eesti kirjanik ja tõlkija.
Lõpetas 1948. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloolasena. Aastatel 1958–1963 oli ajalehe Edasi kirjanduskaastööline, seejärel vabakutseline.
Looming
Kirjutas psühholoogilise kallakuga romaane ja ajaloofilosoofilise romaanidiloogia. Tõlkinud paarkümmend tšehhi ja slovaki proosateost. Aastal 1981 sai Podjavorinská ja 1984 V. Nezvali auhinna.
Uderna mõis
pisi|Mõisa peahoone pisi|Mõisa park
Uderna mõis (saksa keeles Uddern) oli rüütlimõis Rõngu kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb kunagise mõisa territoorium Elva valda Tartu maakonnas.
Ajalugu
Uderna mõisat on esmamainitud 1486. aastal, mil see kuulus Tiesenhausenitele. Läbi ajaloo on mõisal olnud hulk omanikke. Uderna mõis on kuulunud nii Volskytele, Sbinskytele kui ka Günsterbergidele.
Viimane omanik enne 1919. aasta võõrandamist oli Oskar Matthias Fuchs.
Biograafiad (J)
Biograafiad (J)
See loend loetleb Vikipeedias olemasolevaid ja kavatsetavaid biograafiaid isikutest, kelle nimi algab J-tähega.
Je
Vaata Biograafiad (Je)
Jo
Vaata Biograafiad (Jo)
Ju
Vaata Biograafiad (Ju)
Catherine Cookson
Elukäik
Cookson sündis Kirde-Inglismaa tööstuslinnas South Shieldsis vaese vallasema lapsena. 20. sajandi alguse Inglismaal oli selline päritolu ühiskonna silmis suureks puuduseks. Palju aastaid uskus Cookson, et ta on väikelapsena hüljatud ning pidas ema oma vanemaks õeks. Ta sai hädapärase hariduse ning asus noores eas teenijana tööle rikaste perekondade juures. Need varajased kogemused lõhest rikka kõrgklassi ning vaese töölisklassi vahel said tema romaanide inspiratsiooni allikaks. Cookson kolis Lõuna-Inglismaale ning abiellus 34 aasta vanuses kohaliku kooliõpetajaga.
Ülevaade loomingust
Abikaasa pealekäimisel ning rohkem vaba aega omades hakkas Cookson kirjutama elust Kirde-Inglismaal. 1950. aastal avaldati tema romaan "Kate Hannigan", noorest neiust, kellel tema omaga sarnane elukäik. Peatselt omandasid Cooksoni teosed tööstusliku Inglismaa sotsiaalajaloo kroonikate maine. 1968.aastal võitis tema romaan "Ümartorn" parima kohalikust elust pajatava teose auhinna. Kuigi Cooksoni raamatutes jutustatakse ühe kindla paiga lugusid, omandasid tema raamatud rahvausvahelise tuntuse. Tänaseks on neid tõlgitud paljudesse keeltesse ning need on tõusnud paljude raamatuedetabelite tippu.
Kelaatumine
thumb|200px|Vees on sageli [[EDTA-nimeline ühend moodustunud metallikelaadi; joonisel tähistab "M" suvalist metalliiooni]] Kelaatumine on keemiline reaktsioon, mille tagajärjel tekivad kompleksühendid, mida nimetatakse kelaatideks. Kelaatumine toimub harilikult metalliiooni ja orgaanilise ühendi (mille üldnimetus on ligand) vahel, kusjuures viimane on metalliiooniga ühenduses vähemalt kahe sidemega.
Kelaatumisel on tekkinud näiteks klorofüll, kus metalliiooniks on Mg2+.
Vaata ka
Chelatligand Enekompleksa kombinaĵo
Puhatu soostik
Puhatu soostik asub Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas. Soostiku pindala on 57 079 hektarit (arvestamata mineraalmaasaari), hõlmates ligikaudu 1/3 Alutaguse madaliku alast.
Soostik ulatub Peipsi põhjakaldalt Auvere-Narva jooneni. Puhatu soostik on tekkinud järvealade ja mineraalmaa soostumisel. Soolaamade arv ulatub seal sajani.
Soostik toitub sademetest ja põhjaveest. Soostiku keskmes asub hulgaliselt väiksemaid järvi, millest suurim on Puhatu järv.
Aastast 1999 on Puhatu sooala koos Poruni ürgmetsaga looduskaitse all. Soostiku lõunaosas asub Agusalu looduskaitseala (2711 ha).
Frederik
Frederik on mehenimi.
Seda on kandnud järgmised kuningad ja printsid:
Malam Bacai Sanhá
Malam Bacai Sanhá (5. mai 1947 – 9. jaanuar 2012) oli Guinea-Bissau poliitik, 8. septembrist 2009 kuni surmani Guinea-Bissau president.
14. maist 1999 kuni 17. veebruarini 2000 oli Malam Bacai Sanhá Guinea-Bissau presidendi kohusetäitja. Ta oli muu hulgas minister ning parlamendi esimees.
26. juulil 2009 oli Malam Bacai Sanhá erakorraliste presidendivalimiste teises voorus vastamisi endise presidendi Kumba Ialága ning valiti 63 protsendilise toetusega Guinea-Bissau presidendiks.
Põrn
pisi|Kala põrna eemaldamine toksikoloogiliseks analüüsiks Põrn (ladina keeles splen, lien) on selgroogsete (sealhulgas inimese) kõhuõõnes paiknev immuunelund. Põrn osaleb vereloomes.
Madudel
Madude põrn on väike punaka värvusega elund. Põrn paikneb neil sapipõie ja pankrease vahel. Maopoegadel toimub elundis vereloome (punalibled, T-rakud) ja täiskasvanud madudel punaliblede lagundamine ning vere hoiustamine (depoopõrn).
Osade autorite arvates on 50–70% põrna lümfotsüütidest siiski pärit harkelundist.
Osadel madudel on põrn pankreasega niivõrd seotud, et kaht elundit nimetatakse põrn-pankreaseks (inglise splenopancreas).
Põrna varustab verega põrnaarter (arteria splenica). Põrnaarter sisaldab valget põrnapulpi (pulpa lineis alba) (lümfoidkude). Madudel puudub punane põrnapulp.
Inimestel
Inimestel paikneb põrn kõhuõõne vasakus ülaosas. See asetseb ühe küljega vastu diafragmat, teisega vastu mao põhja ja vastu vasakut neeru. Väljast ümbritseb teda kõhukelme. Põrn on pehme pudeda konsistentsiga piklik tumepunane elund, mis kaalub 150–200g.
Inimestel võib esineda lisaks põrnale ka lisapõrn.
Põrn mängib olulist rolli inimese immuunsüsteemis. Põrnas moodustuvate lümfotsüütide funktsiooniks on organismi kaitsmine nakkuste vastu. Põrnas lagundatakse punaliblesid.
Inimestel seostatakse põrnaga näiteks selliseid haiguslikke seisundeid nagu põrnasuurenemus, splenohepatomegaalia, splenopaatia, põrnapõletik (spleniit), põrnavähk jms.
Baha'u'llah
pisi|Bahá'u'lláh' pühamu Baha’u’llah, araabia keeles 'Jumala auhiilgus', on tiitel, mille võttis endale bahá'í usu algataja, Mírzá Husayn-´Álí (1817-1892).
Sündinud 19. sajandi Pärsia kõrgest soost perekonnas, loobus Bahá’u’lláh poliitilisest positsioonist, mida talle noormehena pakuti ja otsustas kasutada oma varandust vaeste ja viletsate eest hoolitsemiseks. Ta hakkas Shirazist pärit noore kaupmehe Bábi ('värav') järgijaks. Báb väitis end olevat Pärsia ühiskonda muutma määratud uue religiooni kandja. Báb kuulutas ette teise Jumala sõnumitooja peatset tulekut, kes täidab judaismi, kristluse, islami ja teiste peamiste maailma religioonide ennustused, juhatades sisse rahu ja õigluse ajastu kõigile inimestele. Kui riigivõimud Bábi 1852. aastal hukkasid, pöördusid paljud tema liikumise pooldajad, bábid, juhatuse saamiseks Bahá’u’lláh’ poole.
Aastal 1852 Teheranis bábina tegutsemise pärast vangis olles sai Bahá’u’lláh esimest korda teateid Bábi ettekuulutatud missioonist. Pärast vanglast vabanemist saadeti ta pagendusse Bagdadi ja 1863. aastal teatas ta, et on Jumala kauaoodatud sõnumitooja. Enamik bábisid aktsepteeris seda teadet ja nii sündis bahá’í kogudus.
Neljakümne pagenduses veedetud aasta jooksul, küll Pärsia ja Osmanite riigi võimude käes, Bagdadis, Konstantinoopolis, Adrianoopolis ja lõpuks Osmanite riigi kurjategijate karistuskohas Akkos Palestiinas (praegune Iisrael) 1868. aastal, avaldas Bahá’u’lláh enam kui 100 köidet Jumalast inspireeritud müstilisi teoseid, eetilisi ja ühiskonnaõpetusi, seadusi ja korraldusi. Ta pöördus ka oma aja kuningate ja valitsejate, sh Pärsia šahhi, Osmanite sultani, paavst Pius IX, Saksa keisri Wilhelm I, kuninganna Victoria, Austria keisri Franz Joseph I, Napoleon III ja Lääne valitsusjuhtide poole, teatades neile oma ilmutusest. Ta manitses neid valitsema oma alamaid õigluse ja kaastundega ning hoiatas, et vastasel juhul kaotavad nad oma võimu.
Bahá’u’lláh’ läkituse põhipunktidena võib kokkuvõtlikult nimetada ülemaailmset ühtsust ja õiglust. Ta õpetas, et on vaid üks Jumal, kes on avaldanud oma tahet mitmete jumalike õpetajate kaudu, nagu Aabraham, Mooses, Jeesus, Muhamed, Krišna, Buddha ja Zarathustra. Vaatamata sellele, et nende poolt asutatud suurte religioonide ühiskondlikud õpetused erinevad sõltuvalt nende ilmutamise ajast ja kohast, on kõigi uskude vaimne olemus sama: kõigi inimeste eesmärk on tunda ja kummardada oma Loojat. Sel ajastul on inimkond võimeline tunnistama Jumala, religiooni ja inimkonna ainsust. Bahá’u’lláh õpetas samuti, et mehed ja naised on õiguslikult võrdsed, et teaduse ja religiooni õpetused on omavahel kooskõlas, et äärmuslik vaesus ja rikkus tuleb kaotada, haridus peab olema ülemaailmne ja kohustuslik, ning et tuleb valida üks ülemaailmne abikeel, hõlbustamaks rahvusvahelist suhtlemist ja üksteise mõistmist.
Oma surma eel 1892. aastal kandis Bahá’u’lláh hoolt bahá’í koguduse juhtimise järjepidevuse eest, kindlustamaks selle ühtsust ja kaitsmaks seda lõhenemise eest. Tema vanim poeg ´Abbás Effendi (kes võttis endale tiitliks ‘Abdu’l-Bahá, mis tähendab 'Jumala auhiilguse teener') nimetati bahá’í usu juhiks ja ainsaks Bahá’u’lláh’ kirjutiste volitatud tõlgendajaks. See tegu võimaldas bahá’í kogudusel läbida oma olemasolu esimese sajandi kindla rikkumata ühtsusega, vaatamata selle välistele ja sisemistele väljakutsetele.
Kelaadid
Kelaadid ehk kelaatühendid on tsüklilised orgaanilised kompleksühendid, mis on tekkinud kelaatumise tagajärjel.
Kelaatide tsentraalioon (tavaliselt metalliioon) on koordinatiivse sidemega ühenduses orgaanilise kõrvalrühmaga (ligandiga).
Seos
Seos (ladina keeles nexus, saksa keeles Verknüpfung) on objektide vastastikune tingitus või sõltuvus, mille puhul ühe objekti olemasolu, puudumine või muutumine on teise objekti olemasolu, puudumise või muutumise eelduseks.
Kelaadid
Kelaadid on paljud organismides esinevad biomolekulid, nt klorofüll, hemoglobiin.
Seos
Alexander Gottlieb Baumgarteni järgi on seos "predikaat, millega miski on alus või järelm või mõlemad." ("Metafüüsika", § 14)
Immanuel Kant defineerib "Puhta mõistuse kriitikas" seose sellise ühendusena (Verbindung; mitmekesise sünteesina), mille puhul mitmekesine kuulub paratamatult kokku. Niisugune seos on näiteks aktsidentsi ja substantsi või tagajärje ja põhjuse vahel.
George Gottfried Marpurg
George (ka Georg) Gottfried Marpurg (6. märts 1755 Langensalza, Tüüringi, Saksamaa – 10. november 1835 Rõuge) oli Eesti koolikirjanik ja vaimulik.
Marpurg sündis Langensalzas, Tüüringis (praeguse haldusjaotuse ja nimede korral Bad Langensalzas, Unstrut-Hainich-Kreisis, Tüüringi liidumaal). Ta õppis Langensalza linnakoolis, peale linnakooli lõpetamist õppis ta aastatel 1773–1777 (immatrikuleeriti 1. oktoobril 1773) Leipzigi ülikoolis. Aastast 1777 töötas ta Riias von Grote juures koduõpetajana. Aastatel 1780–1782 töötas ta Tartus kooliõpetajana. Ordineeriti 30. jaanuaril 1782 Riias õpetajaks.
Aastatel 1782–1811 oli ta Vastseliina Katariina koguduse õpetaja, samuti teenis ta hooldajana aastatel 1782–1783 ja 1791 luterlikku kogudust Pihkvas ning hooldas aastatel 1795–1798 Võru Katariina kogudust. Aastatel 1811–1835 oli ta (introdutseeriti 17. septembril/29. septembril) Rõuge Maarja koguduse õpetaja.
Looming
Avaldanud saksa- ja lõunaeestikeelseid vaimulikke ning kooliraamatuid.
Kibuna jaama tee
Kibuna jaama tee (registrinumber 11384 ) on kõrvalmaantee Saue vallas.
Tee pikkus on 2,7 km. Tee saab alguse Riisipere–Vasalemma tee 11. kilomeetril Munalaskme külas. Tee kulgeb läbi Kibuna küla ja lõpeb Kibuna raudteepeatuse juures.
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga kaks truupi.
Teega ristub 2. kilomeetril Laitse–Kibuna tee.
Bussipeatusi teele ei jää.
Tee on kruusatee. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Lümf
Lümf ehk lümfivedelik (lad lympha) on enamiku selgroogsete lümfiteedes olev kehavedelik, mis kulgeb tsentraalselt ja valgub ülemisse õõnesveenisüsteemi.
Lümfi biokeemiline koostis, histoloogia ja patoloogiad võivad suuresti erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.
Lümfis puuduvad harilikult erütrotsüüdid ja trombotsüüdid, leidub leukotsüüte. See koosneb rakkudevahelisest koevedelikust, verevalkudest, lümfiplasmast ja lümfotsüütidest.
Lümfi funktsioon kattub lümfisüsteemi kui terviku funktsioonidega, seega sisaldab see ka eri kehapiirkondadest kanduvaid baktereid, viirusi, kasvaja- ja vähirakke jpm. Lümf osaleb ainevahetusprotsessides, transportides rasvlahustuvaid aineid, sealhulgas pika ahelaga rasvhappeid, triglütseriide, kolesterooli estreid, mõnda ksenobiootikumi (näiteks DDT), lipoproteiinikerakesi ja rasvlahustuvaid vitamiine, nagu A-, D-, E- ja K-vitamiin.
Kesknärvisüsteemis lümf puudub ja seda asendab liikvor.
Lümfiteedes
Lümfivool lümfiteedes oleneb paljudest füüsikalis-keemilistest ja bioloogilistest teguritest. Nii voolab näiteks rinnajuhast rahuolekus läbi tunnis umbkaudu 100 ml lümfi. Lümfiringlus kiireneb pärast sööki, haiguslike seisundite ja lihastöö ajal. Lümfivoolu mõjutavad ka soolte peristaltika, südame talitlus, rinnaõõnesisene negatiivne rõhk, lihaste kontraheerumine, hingamine ja temperatuur, aga ka ravimid, vaba hemoglobiin, hapniku radikaalid ja ringlevad tsütokiinid.
Lümfivoolu tagavad inimestel lümfiklapikute klapisegmendid (ingl lymphangion), paljudel teistel loomadel aga lümfisüdamed, mis kontraheeruvad harilikult 10–15 korda minutis.
Lümfisõlmedes
Lümf liigub enamikul imetajatel lümfisõlmedes üsna sarnaselt. Lümfi liigutavad lümfisõlme koorest läbi aferentsed lümfisooned. Edasi liigub lümf läbi lümfisõlme ja väljub elundist eferentsetes lümfisoontes lümfisõlme värati kaudu.
Erandiks on sigade lümfisõlmed, neil siseneb lümf aferentsetes lümfisoontes värati kaudu ja väljub elundist eferentsetes lümfisoontes lümfisõlme koore kaudu.
Lümfi liigitus
Lümfi võib liigitada lümfisõlmede või lümfitüvede paiknemise kaudu, näiteks maolümf ja rinnalümf. Lümfikapillaaridesse kogunevat lümfi nimetatakse primaarlümfiks.
Maksalümf
Arvatakse, et maks komplekteerib lümfi suurtes kogustes (kuni 50% lümfist) ja rinnajuha läbib 25–50% lümfist.
Maksalümfi valgusisaldus on üldjoontes sama mis verel.
Lümfikapillaarid paiknevad maksasagarikest väljaspool.
Lümfiringehäired
Inimestel seostatakse lümfiringlusega (lümfi ringlusega, seiskumisega ja/või väljumisega) mitmeid patoloogilisi seisundeid, nagu lümfostaas, lümfangiektaasia, lümfipais, lümfogeenne turse, lümfijooks, elefantiaas, küloosne astsiit, külotooraks jt.
Muu
Lümfaatiline (lad lymphaticus) võib tähendada lümfi, lümfikoesse või lümfiteedesse puutuvat.
Pärast maohammustust soovitatakse võimalikult vähe liikuda ja hammustatud jäset paigal hoida, et maomürk ei saaks levida lümfaatiliselt.
Herzeleid
"Herzeleid" (saksa keeles: südamevalu) on saksa ansambli Rammstein esimene album. See anti välja 29. septembril 1995.
Singlid olid "Du riechst so gut" (1995) ja "Seemann" (1996) ning Austraalias ka "Asche zu Asche".
Sepultura
Ajalugu
Ansambli asutasid Belo Horizontes 1984. aastal vennad Max ja Igor Cavalera. Läbimurdealbumiks kujunes 1987. aastal ilmunud bändi teine album "Schizophrenia". 1993 ilmunud albumil "Chaos A.D." oli esimest korda mõjutusi hardcore-muusikast. Aastal 1996 ilmunud albumil "Roots" on lisaks hardcore ' ile mõjutusi ka Brasiilia indiaanlaste rahvamuusikast. 1996. aastal lahkus bändist laulja Max Cavalera ning asutas oma bändi Soulfly. Teda asendas ameeriklane Derrick Green, kelle ajal on bändi muusikaline stiil liikunud hardcore punk ' i suunas.
1381
1381. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad - 1380. aastad - 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad 1430. aastad
Gruusia Apostlik Autokefaalne Õigeusu Kirik
Gruusia Apostlik Autokefaalne Õigeusu Kirik ehk Gruusia patriarhaat on üks maailma vanimaid kristlikke kirikuid, mille alusepanijaks peetakse 1. sajandil tegutsenud apostel Andreast. Alates 5. sajandist on Gruusia kirik autokefaalne.
Gruusia põhiseadus tunnistab Gruusia Õigeusu Kiriku erilist rolli, kuigi kuulutab kiriku ja võimu lahusust.
Gruusia kirik kasutab tänini Juliuse kalendrit.
Juan de Borbón
Juan de Borbóni nime all on tuntud kaks aadlikut, kes pretendeerisid Hispaania troonile. Mõlemad on ka ise kasutanud või on nende kohta kasutatud nime Juan III.
Suure-Jaani muusikafestival
pisi|300px|Suure-Jaani Muusikafestivali "Päikesetõusukontsert" 23. juunil 2011 Hüpassaare rabasaarel Suure-Jaani muusikafestival on heliloojatele Kappidele pühendatud festival Suure-Jaanis ja Põhja-Sakala vallas, mida korraldatakse alates 1998. aastast jaanipäeva eel – 17.–23. juunil. Traditsioonilistele kontsertidele lisanduvad kontsert-etendused, foto- ja kunstinäitused, lõunatunnid, kus loovisikud räägivad oma tegemistest, vaimulik laulupäev, aiakohvikute päev ning palju muud.
Aastast 2007 toimuvad eri instrumente (tšello, trompet, orel, metsasarv, klaver, ...) mängivate noorte interpreetide ja lauljate (Mart Saare nimeline lauljate konkurss) konkursid. Toimunud on ka Villem Kapi nimeline heliloomingu konkurss "Uus laul".
Festivali korraldab Põhja-Sakala vald koostöös Rahvusvahelise Artur Kapi Ühinguga. Koostööd tehakse ka Eesti Muusika- ja Teatriakadeemiaga – pikaaegne koostööpartner oli Eesti Kontsert.
Festivali algatasid omaaegne Suure-Jaani kultuurimaja direktor Tiiu Siim ja Eesti Kontserdi produtsent organist Andres Uibo. viimane on ka festivali kunstiline juht. Tiiu Siim oli festivali Suure-Jaani-poolseks peakorraldajaks aastatel 1998–2003, 2004–2007 tegi seda tööd Maret Aaboja, aastatel 2008–2012 ja 2015–2017 Anneli Kundla, aastatel 2013–2014 Kätlin Kink, aastal 2018 Priit Toobal ning aastast 2019 Aire Levand.
Suure-Jaani muusikafestivali traditsioonilisteks kontserdikohtadeks on Suure-Jaani Johannese kirik, heliloojate Kappide majamuuseum, Olustvere loss ja leivakoda, Hüpassaare rabasaar, Suure-Jaani Peeter-Pauli kirik, Suure-Jaani Gümnaasiumi aula ja suur saal, Kondase maja sinine saal, kohvik Arturi Juures. Esinemispaigad on olnud ka tuletõrjetorn, jahimaja, Lõhavere linnamägi, Lahmuse mõis, Lubjassaare talumuuseum, Olustvere viljahoidla, Energia talu teemaja, Vanaõue puhkekeskus, Vastemõisa viljahoidla, Tääksi veski, Lahmuse veski jpm.
Kõige rohkem huvilisi toob kohale "Päikesetõusukontsert", mis toimub 23. juuni öösel kell 3 Soomaal Hüpassaare rabasaarel, kus muusikale lisaks saab nautida kaunist päikesetõusu – "Päikesetõusukontsert" lõpeb traditsiooniliselt päikesetõusu ajal Edvard Griegi "Hommikumeeleoluga" süidist "Peer Gynt".
Jaan Männik
pisi|Jaan Männik esinemas [[Isamaa ja Res Publica liit|IRLi suurkogul Foto: Ave Maria Mõistlik, 6. juuni 2015 ]] Jaan Sven Männik (sündinud 15. aprillil 1945 Rootsis) on Eesti ärijuht ja poliitik, endine Eesti Panga nõukogu esimees. Tal on kahe riigi kodakondsus (Eesti ja Rootsi).
Haridus
Jaan Männik on lõpetanud Örebro keskkooli 1963 ja Lundi Tehnikaülikooli masinaehituse erialal 1971.
Töökäik
Jaan Männik on töötanud Torontos Anglo Traders Ltd-s planeerimisspetsialistina 1972–1973, Alfa-Laval AB-s 1973, Rootsi energiaametis hankespetsialistina 1974–1975, KMW-s insenerina 1975–1978, Alfa-Laval AB-s 1978–1986, Rootsi Kaitsejõudude Instituudis juhtivkonsultandina 1986–1989 ning Telia AB Stockholmi piirkonna investeeringute järelevalves 1989–1991.
Ta osales Eesti valitsuse ja Telia vahel ASi Eesti Telefon moodustamise läbirääkimistel 1991–1992. Seejärel töötas ASi Eesti Telefon Tallinna piirkonna direktorina 1993–1995, ASi Eesti Telefon juhatuse esimehena 1997–2000 ning ASi Eesti Telekom juhatuse esimehena 2000–2007.
Alates 2007. aastast oli ta Eesti Arengufondi ja Estonian Airi nõukogu liige. 13. mail 2008 nimetas Riigikogu 62 poolthäälega Jaan Männiku Eesti Panga nõukogu esimeheks, tema ametiaeg algas 13. juunil 2008 ja lõppes 12. juunil 2013.
Poliitiline tegevus
Eesti 2006. aasta presidendivalimistel oli Jaan Männik üks erakonna Res Publica kandidaate.
2013. aastal hakkas ta tegema ettevalmistusi uue erakonna loomiseks.
Alates 20. maist 2015 oli Jaan Männik Isamaa ja Res Publica Liidu liige. Ta kandideeris 6. juunil 2015 peetud suurkogul erakonna esimeheks, kuid jäi häältega 210:685 alla Margus Tsahknale. Ta lahkus erakonnast 20. septembril 2016. 12. augustil 2021 astus ta taas Isamaa liikmeks.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 2 (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosad) 52 häält ning ei osutunud valituks.
1382
1382. aasta
Jaan Männik
Isiklikku
Jaan Männik on korporatsiooni Ugala vilistlane.
1382
Aastakümned: 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad - 1380. aastad - 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad 1430. aastad
Yukiya Amano
thumb|Yukiya Amano (2010) Yukiya Amano (jaapani keeles 天野之弥 Amano Yukiya; 9. mail 1947 Kanagawa prefektuur – 18. juuli 2019) oli Jaapani diplomaat, Rahvusvahelise Aatomienergia Agentuuri peadirektor (2009–2019).
Yukiya Amano õppis Tōkyō Ülikoolis õigusteadust. 1973–1975 õppis ta Prantsusmaa ülikoolides. Ta valdas jaapani, prantsuse ja inglise keelt.
1972 asus ta tööle Jaapani välisministeeriumis ning spetsialiseerus desarmeerimisele ja tuumarelvade leviku tõkestamisele. Ta on töötanud Jaapani saatkonnas Vientiane'is, Washingtonis ja Brüsselis, kuulunud Jaapani delegatsiooni Genfis relvitustamiskonverentsil ning olnud Jaapani kindralkonsul Marseille's.
Ta esindas Jaapanit valitsuse eksperdina ÜRO raketiteemalisel arutelul aprillis 2001 ning relvitustamise ja relvastuse leviku tõkestamise alase teavitamise ÜRO ekspertrühmas juulis 2001. 2002. aasta augustis määrati ta relvastuskontrolli ja teadussuhete osakonna peadirektoriks. 2004. aasta augustis määrati ta relvitustamise, relvastuskontrolli ja teaduse osakonna peadirektoriks. Nendes ametites osales ta paljudel rahvusvahelistel läbirääkimistel, näiteks tuumarelvastuse leviku tõkestamise lepingu, laiaulatusliku tuumarelvakatsetuste tõkestamise lepingu, bioloogiliste relvade konventsiooni ratifitseerimisprotokolli, tavarelvastuse piiramise lepingu lisa ja ballistiliste rakettide leviku tõkestamise rahvusvahelise lepingu väljatöötamisel.
Aastatel 2005–2009 oli ta Jaapani suursaadik Rahvusvahelise Aatomienergia Agentuuri juures.
1380
1380. aasta
Aastakümned: 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad - 1380. aastad - 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad 1420. aastad 1430. aastad
Aastad: 1375 1376 1377 1378 1379 - 1380 - 1381 1382 1383 1384 1385
Püha Vaim
Püha Vaim on transtsendentaalne kogemus kristluses ning ilming kristlikus kirjanduses ja kunstis. Ikonograafiliselt kujutatakse Püha Vaimu sagedasti valge tuvina, ülevalt langeva valgusena vm viisil.
Kristluses on Püha Vaim üks Jumala aspekte või avaldumisvorme, kolmainsuse üks isik (Jumal - Püha Vaim). Püha Vaim kehastus Jeesuses ning on ennast ilmutanud veel paljude pühakute kaudu.
Geotermaalenergia
pisi|Palinpinoni geotermaalelektrijaam Sitio Nasulos Filipiinidel Geotermaalenergia ehk geotermiline energia ehk maapõueenergia on Maa siseenergia. See on maapõues peamiselt (80% ulatuses) looduslike radioaktiivsete elementide lagunedes tekkiv ja aegade jooksul kivimitesse salvestunud soojusenergia ning ülejäänud 20% ulatuses Maa tekkimise käigus kivimitesse salvestunud energia.
Tavaliselt kuni 200 m sügavuseni esinevat maapõueenergiat käsitletakse maapinnalähedase geotermaalenergiana. Selles sügavuses on temperatuur liiga madal, et soojust kasutada otsekütteks või elektri tootmiseks. Ümbritseva energia ammutamiseks või talletamiseks rakendatakse maasoojussüsteeme.
Geofüüsika seda haru, mis käsitleb Maa ja maakoore soojusrežiimi, nimetatakse geotermikaks.
Järjest sügavamale Maa keskpunkti poole minnes tõuseb sealsete kivimite temperatuur. Vahekaugust, mille võrra sügavamale minnes maakoore temperatuur 1 °C võrra tõuseb, nimetatakse geotermiliseks astmeks. Keskmiselt on geotermiline aste 33 m. Selle vastand on geotermiline gradient, mis näitab kivimite temperatuuri tõusukiirust Maa keskme poole liikudes. See on keskmiselt 0,03 °/m.
Kuigi geotermaalenergiat leidub ulatuslikul alal, kasutatakse seda vaid vähestes riikides: USA-s, Islandil, Itaalias, Prantsusmaal, Jaapanis, Filipiinidel, Uus-Meremaal jm. Märkimisväärselt suur on geotermaalenergia osa Islandi energiabilansis, moodustades umbes 40%.
Geotermaalenergia on kulutõhus, usaldusväärne ja jätkusuutlik. Võrreldes fossiilkütustega, on maasisese energia kasutamise mõju keskkonnale väike. Ent jooksvad kulutused tootmisele ja transpordile on üsna kõrged, sest tarbimispiirkonnad jäävad tootmiskohtadest sageli kaugele.
Fred Sinowatz
thumb|right|Fred Sinowatz Fred Sinowatz (5. veebruar 1929 Neufeld an der Leutha – 11. august 2008 Viin) oli Austria sotsialistlik poliitik, aastatel 1983–1986 Austria liidukantsler.
Horvaadi päritolu Sinowatz sündis tööliste perekonnas ning õppis keskkooli lõpetamise järel Viini Ülikoolis ajalugu, germanistikat ja ajakirjandust. Ülikooliõpingud lõpetas ta 1953. aastal filosoofiadoktori kraadiga ajaloo alal. Karjääri alustas ta Burgenlandi liidumaa valitsusametnikuna.
Sinowatz oli Austria Sotsiaaldemokraatliku Partei liige ja astus 1957 kohalikku poliitikasse oma sünnikoha Neufeld an der Leutha vallavolikogu liikmena. Aastal 1961 valiti ta Burgenlandi liidumaa parlamendi liikmeks ja Sotsiaaldemokraatliku Partei Burgenlandi organisatsiooni sekretäriks.
Üleriigilisse poliitikasse siirdus Sinowatz 1971, saades Austria parlamendi alamkoja liikmeks ning ühtlasi Austria haridus- ja kultuuriministriks. Aastal 1981 sai temast ka Austria asekantsler. Kõigil neil ametikohtadel töötas ta aastani 1983, mil ta valiti Austria liidukantsleriks ehk valitsusjuhiks. Tema valitsusaega iseloomustas poliitiline ebastabiilsus ja arvukad skandaalid. Sinowatz astus tagasi pärast konservatiiv Kurt Waldheimi presidendiks valimist, kelle minevikku Sturmabteilungi koosseisus oli ta korduvalt valimiskampaania ajal kritiseerinud.
Aastatel 1983–1988 oli ta Austria Sotsiaaldemokraatliku Partei esimees. Pärast oma ametiaja lõppu lahkus ta poliitikast.
Aarja rass
pisi|Päikeseratas on olnud kasutusel aarja rassi sümbolina Aarja rass ehk aaria rass oli Euroopa poliitilises ja kultuurilises diskursuses 19. sajandi lõpul ja 20. sajandi esimesel poolel levinud mõiste, mis põhines ideel, et indoeuroopa algkeele kõnelejad moodustasid eraldi rassi. Selle idee tuntuim rakendaja natsionaalsotsialistlik ideoloogia pidas aarjalaste puhtaimateks esindajateks põhjaeurooplasi.
Bernard Kouchner
thumb|Bernard Kouchner (2008) Bernard Kouchner (sündinud 1. novembril 1939 Avignonis) on Prantsusmaa poliitik, diplomaat ja arst.
2007. aasta maist kuni 2010. aasta novembrini oli Kouchner Prantsusmaa välis- ja Euroopa asjade minister François Filloni juhitud parempoolsete ülekaaluga valitsuses. Kuni 2007. aastani oli Kouchner Sotsialistliku Partei liige.
Kouchner on organisatsiooni Piirideta Arstid (Médecins Sans Frontières) kaasasutaja. See organisatsioon on pälvinud Nobeli rahuauhinna.
Kouchner mõistis hukka paavsti Benedictus XVI seisukoha, et kondoomide kasutamine raskendab võitlust AIDS-iga Aafrikas. Kouchner nimetas paavsti seisukohti "vastupidiseks sallivusele ja mõistmisele".
Vana-Vigala Hirvepark
Hirvepark on rajatud aastatel 1791–1795 Vana-Vigala mõisa poolt vesise heinamaa ning maanteeveerul asunud kraavitatud mõisapõllu kohale. Rajamist lõpetati 1832. aastal aednik Hans Lintrupi plaanide järgi. Ajavahemikus 1835–1870 laiendati parki, täiendades seda A. Middendorffi poolt ekspeditsioonidelt kaasa toodud eksootidega, nagu ajaani kuusk, dalekarlia kask, kollane hobukastan, mandžuuria pähklipuu jne. Osalt oli ka varem seal puistu. 19. sajandil püüti kujundada loodusliku ilmega maastikuparki.
Pargis asub piklik tiik, milles on kaks väikest saart ilupuudega. Ühel tiigisaarel asub omapärase monumendina üksteise peale laotuna 13 veskikivi. Legendi järgi suudeti sellega peatada kummitava mõisaproua tegevus. 2005. aastal sattus monument vandalismiohvriks, mille käigus lõhuti osa veskikive.
Pargis on üle 60 puu- ja põõsaliigi. Suurem osa võõrliikidest (siberi lehised, valgenulud, palsamnulud, tammed jt) on istutatud parki 1832. aastal. Võõrliikidega aitas parki täiendada ka loodusteadlane Alexander Theodor von Middendorff. Sellest ajast pärineb ka Hirvepargis asuv Eesti vanim lehisekultuur. Lehiseid istutati ka naabruses olevasse Vana-Vigala mõisa parki ning alleedena maantee äärde (Eesti pikimad alleed). Pargis paiknesid erinevate puuliikide kultuurid omaette istandustena (nt elupuude rühm).
1980. aastate lõpul ja 1990. aastate algul puhastati kohalike aktivistide poolt Hirvepargi Jädivere–Silla maantee äärne osa, millele anti puisniidu ilme. On puhastatud ka tee veskikivimonumendiga tiigisaarele, kuhu on rajatud lõkkeplats. Muu osa pargist on metsistunud.
Sotsialistide-Föderalistide Partei
Sotsialistide-Föderalistide Partei (vene Партия социалистов-федералистов (Partija sotsialistov-federalistov), ka Must Ümberjaotus ("Чёрный передел" ("Tšornõi peredel") oli bakuninlik partei, mille juhid olid Paul Axelrod, Georgi Plehhanov, Vera Zassulitš jt. Partei, mis asutati 1879. aastal, keskus asus Peterburis, rühmad tegutsesid Moskvas, Kiievis, Odessas, Kaasanis jmt. linnades. Sotsialistide-Föderalistide Partei pooldas Zemlja i Volja programmi ja taktikat, eitas poliitilise võitluse vajadust ja taunis terroritaktikat.
Synclavier
Synclavier on varajane New England Digitali (lõpetas tegevuse 1991) toodetud digitaalne FM-süntesaator ja sämpler. Kuigi Synclavieri peetakse üldiselt digitaalseks pilliks, on osa heliprotsessist aparaadil siiski analoogne.
Synclavier mõjutas ja mõjutab senini muusikuid (instrumenti kasutatakse siiani filmimuusika ja helikujundajate (sound designer), muusikaprodutsentide ja elektroonilise muusika arsenalis), kuna oli juba väljatulekuaastal 1975 niivõrd ajast ees nii oma mitmekülgsuse, eesrindliku tehnoloogia ja tänapäevani iseloomuliku helikeele poolest.
Rose Francine Rogombé
Rose Francine Rogombé (sünninimi Rose Francine Etomba; 20. september 1942 Lambaréné – 10. aprill 2015) oli Gaboni poliitik.
Ta oli 10. juunist kuni 16. oktoobrini 2009 Gaboni presidendi kohusetäitja.
Rose Francine Rogombé oli hariduselt jurist ja teoloog. Ta kuulus Gaboni Demokraatlikku Parteisse.
Jaanuaris 2009 valiti Rose Francine Rogombé senati liikmeks ja veebruaris senati esimeheks.
Pärast kauaaegse presidendi Omar Bongo surma sai Rose Francine Rogombést Gaboni esimene naispresident.
Marstrandi vabasadam
Marstrandi vabasadam oli suuresti autonoomne saartel asunud territoorium 18. sajandi lõpu Rootsis, kuningate Gustav III ja Gustav IV Adolf valitsemisajal. Marstrand kui vabasadam oli kavandatud suuresti Itaalia porto franco eeskujul ja selle kuulutas 1775. aastal välja kuningas Gustav III. Marstrandist sai nii seadusliku kui ebaseadusliku äritegevuse linlik keskus, poliitiliste ja religioossete teisitimõtlejate pelgupaik ja tagaotsitavate kurjategijate peidukoht.
Taust
pisi|350px|Marstrand [[Taani päritolu sõjakaardil aastast 1719]]
Saarel asunud keskaegne Marstrandi linn endises Norra Bohusläni provintsis sai Rootsi omaks pärast 1658. aasta Roskilde rahulepingu sõlmimist. Samal aastal rajatud võimsa Carlsteni linnuse näol oli tegemist sadama kohal domineerima hakanud karistuskindlustusega. 18. sajandi keskpaigas tõi piirkonna "heeringaaegadest" (Atlandi heeringa hooajaline tulv peaaegu piiramatutes kogustes) suurim kaasa Marstrandi majanduse õitsengu. Marstrandist sai hiiglasuure heeringatööstuse, mis mõneks ajaks muutus rauatööstuse järel Rootsi suuruselt teiseks ekspordiartikliks, peamine kauplemiskoht.
Marstrandis asuva vabasadama ideel oli pikk ajalugu. Riigi poolt sanktsioneeritud kaaperdamise tausta tõttu muutus Marstrand 18. sajandi alguses ka võimaliku piraatide varjupaiga asukohaks. Kuningas Karl XII, kes veetis suurema osa oma valitsemisajast (1697–1718) Põhjasõjas kõigi naaberriikidega sõdides, sai Madagaskarilt lähtuvatel piraatidelt pakkumise asustada mõned neist ümber Rootsi. Vastutasuks liitunuks nende laevad Rootsi mereväega ja lisaks pidid maha jäävad piraadid moodustama Madagaskaril Rootsi koloonia. Kuigi sellest ei saanud suurt asja, lõi pakutud projekt aluse edasisteks eksperimentaalseteks ideedeks Marstrandil.
Esimene ettepanek Rootsi vabasadama (algsel Itaalia mudelil põhinev porto franco, mis hiljem laienes kogu Lääne-Euroopasse) loomiseks tehti aastal 1712, samuti Karl XII valitsemisajal, kuid seda seoses Slite asulaga Gotlandil. Aastal 1747, kesk Vabadusaja parlamentaarset kaost ülemvõimu pärast Riksdagis, tegid mõned Marstrandi kodanikud esimese endapoolse ettepaneku nende linnale vabasadama privileegide andmise kohta. Selleni viinud arengute käigus olid kodanikud püüdnud saada oma ideele toetust, näiteks püüdes veenda sellal piirkonnas reisinud kuulsat loodusteadlast Carl von Linnéd (kes oli tuntud autarkiavastane) nende ürituse heaks lobitööd tegema. Ettepaneku toetajate hulgas olid ka mitmed Rootsi Ida-India Kompanii juhtfiguurid, näiteks Arvidsson'i kaupmehed (kellel oli Marstrandis investeeringuid) ja Ida-India Kompanii nõunikuna Göteborgis elav Qingi dünastia bürokraat Pon Quyqua.
Selle nurjudes tehti järgmised ettepanekud aastatel 1762 ja 1771 ning mõlemal korral pandi ette Marstrandi, juba mainitud Slite ning Visby (Gotlandi pealinn ja keskajal oluline Läänemere kaubalinn) ühine vabasadama staatus. Aastal 1775 kandis plaan viimaks vilja ja seda osalt tänu Prantsusmaa kuninga Louis XV eelnevate aastate püüdlustele mõjutada noort kroonprintsi Gustavit ideed soosima, kuna see oli kasulik Prantsusmaa majanduslikele huvidele. Aastal 1772 algatas noor kuningas Gustav III Prantsusmaa toetusel 1772. aasta revolutsiooni: veretu riigipöörde, mis kukutas Riksdagi ning pani alguse valgustatud absolutismi poole püüdlevale valitsemisele.
Porto Franco
1775. aasta 15. augustil kuulutas Ekolsundi lossis dokumendi koostanud kuningas Gustav III välja Marstrandi vabasadama asutamise harta. Dokumendi kontrasigneeris kuninga rahandusminister ja anti-merkantilistlike reformide pooldaja Johan Liljencrantz, kes oli ettepanekut 1774. aastal koos kuningas Louis XV ja Rootsi Ida-India Kompaniiga toetanud. Pool aastat pärast seda deklaratsiooni tegi kommertskolleegium teatavaks vabasadama täpsed administratiivsed üksikasjad.
Tänu oma seotusele vabasadama loomisega sai Gustav III Marstrandi ülemklassi seas tohutult populaarseks ja see oli ilmne tema poja (hilisem kuningas Gustav IV Adolf) auks korraldatud suurejoonelistes pidustuses aastal 1778. Kui autokraatne kuningas, kellel oli Rootsis palju poliitilisi vastaseid, aastal 1784 Marstrandi külastas, tervitasid teda soojalt kolonel Müller (Carlsteni linnuse komandant), major Ekström, linnakodanike nõukogu ja paljud jõukad kaupmehed.
Aastal 1784 omandas Gustav III Prantsusmaaga sõlmitud kaubanduslike kokkulepete tulemusena Kariibi meres asuva koloonia, Saint-Barthélemy saare, ja sidus seeläbi Rootsi orjakaubandusega, millel oli sidemeid ka Bohusläni heeringatööstusega. Aastani 1878 Rootsi omandusse jäänud saar kuulutati Marstrandi vabasadamast inspireerituna ja suuresti samu põhimõtteid kasutades porto francoks.
Kaubandus
Kauba maksustamisest vaba saatmine Marstrandi tõi sinna palju välismaiseid laevu üle kogu maailmajao. Sinna tulid kokku prantslaste, hispaanlaste ja brittide laevad kõrvuti suurte Ida-India kompaniide laevadega. 1770. aastate lõpus oli kaubandus nii ulatuslik, et linna maabumissilda tuli märgatavalt laiendada. Ameerika iseseisvussõja ajal seisis seal tosinate kaupa Ameerika kaubalaevasid ja tänu Rootsi neutraalsele, kuid sõbralikule suhtumisele tekkivatesse Ameerika Ühendriikidesse, muutus Atlandi-ülene kaubandus neile ülimalt tulutoovaks. Koos massiivse heeringatööstusega tegi see Marstrandi kodanikud väga jõukateks.
Lisaks vabale kaubavahetusele võeti kasutusele ka elukutse valimise vabadus. Vabasadamas kaotati vana sunduslike gildide süsteem ja see tähendas seda, et iga elanik võis piiranguteta töötada ükskõik, millisel soovitud tegevusalal. Samuti ei olnud turg hindade kujundamise osas reguleeritud. Ei olnud mingit maksustamist, välja arvatud teatud maksud toidul ja joogil.
Valitsemine
Kui juriidiliste asjade üle valvas Marstrandi vabasadamas magistraatide kogu, siis korda hoidis Carlsteni linnuse komandant, kellel oli kolooniate eeskujul kindralkuberneri tiitel. Magistraatidel, kelle ülesandeks oli kindlustada Rootsi seaduse järgimine, ei olnud võimu teha otsuseid ilma linnakodanike nõukoguta ja olulisemates asjades pidid otsused üle vaatama ka Marstrandi elanikud.
Ühiskond
pisi|250px|Carlsteni linnuse Fredriksborgi kindlus, Rootsi esimese sünagoogi asukoht
Tänu porto franco staatusele tõusis Marstrandi rahvaarv kiiresti, kasvades 1760. aastate 700 elanikult aastaks 1788 1700 elanikuni, kellest pooled olid immigrandid. Lisaks sellele oli Marstrandis suur rändav elanikkond. Kuigi elanikest suurem osa pärines kas mujalt Bohuslänist, lähedalasuvast Göteborgist või pealinnast Stockholmist, oli esindatud iga Rootsi maakond. Lisaks oli linnas oluline välismaine vähemus. Finantskapitali linna toomiseks soodustati sisserännet nii Rootsist kui ka mujalt Euroopast – kui inimesed tõid Marstrandi varasid ja elasid seal kaks aastat, said nad kodanikeks. Üldiselt aga jäi enamik inimesi Marstrandi mõneks aastaks ja üksikud tõid kaasa ka oma pered. Ühe anonüümse luuletaja sõnade järgi võis Marstrandi vabasadamas kuulda igat keelt ja murrakut.
Osana kuningas Gustav III hartast anti Gustav III ja Louis XV omavaheliste nõupidamiste järel Marstrandi elanikele täielik usuvabadus, mis oli haruldane range Rootsi kiriku poolt domineeritud riigis. Seetõttu rändas Marstrandi palju juute, kes said kasu nii kaubandusel olevate piirangute puudumisest kui ka võimalusest vabalt judaismi praktiseerida. Algselt oli peamiselt tegemist jõukate Rootsi Ida-India Kompaniiga koostööd teinud kaupmeestega, kuid hiljem tulid Marstrandi ka juudi soost käsitöölised ja väiksemad kaupmehed. Esimesed juudi soost inimesed Marstrandis olid Moses Salomon ja Elias Magnus, kes asusid sinna elama 1779. aastal. 1780. aastate alguses saabus sinna arvukalt juute Hamburgist ja see ajendas linna sünagoogi ehitamist – tegemist oli ühtlasi esimese sünagoogiga Rootsis. Pärast seda, kui kuningas Gustav III selleks loa andis, üüriti vastselt loodud juutide kogudusele religioossetel eesmärkidel kasutamiseks välja osa Carlsteni linnusest. Hiljem kasutati ühte teist linnas endas asunud hoonet. Kuna sealsetel juutidel ei olnud oma rabi, juhtis kogudust kantor (hazzan). Marstrandi juutide kogudus koosnes ligikaudu 60 seal alaliselt elavast inimesest, kuid koos ajutiselt seal elavate juutidega kasvas arv üle saja. Pärast vabasadama ajajärgu lõppu kolisid pea kõik linna juudid Göteborgi, moodustades sealse kaasaegse juutide koguduse tuumiku.
Marstrandi saabusid ka paljud poliitilised põgenikud. Sealhulgas eriti Prantsuse revolutsiooni eest põgenejad: revolutsiooni puhkemine aastal 1789 ja sellele järgnenud sündmused tõid kaasa suure välismaal elavate prantslaste, nii pagendatud aristokraatide kui teisitimõtlejatest vabariiklaste, kogukonna tekke. Prantsusmaa kuningliku perekonnaga tihedasti seotud Gustav III, kes oli investeerinud suuri summasid revolutsioonivastasesse liikumisse, kahtlemata tervitas neid. Paljudel oli rikkusi ning nad tõid selle endaga kaasa. Mõned neist jäid Rootsi alatiseks ning teised elasid seal inkognito valenimesid kandes ja kas naasid koju või lahkusid muudesse sihtkohtadesse.
Kurjategijad
Suuresti tänu kaubanduse vabale liikumisele ja leebetele eeskirjadele sai Marstrand (eriti vaimulikkonna seas) tuntuks patu kantsina. Selles oli ka mõningast tõtt, kuna Gustav III enda sõnadega kirja pandud vabasadama harta sätestas, et sellest pidi saama pelgupaik igasugustele kurjategijatele. Seni kuni nende kuritegu ei puutunud selliseid kategooriaid nagu "au ja elu", pakuti neile täielikku seaduslikku kaitset. See põhjustas võlgnike ja teiste finantskurjategijate, kes tõid sageli kaasa oma varastatud tulud, vabasadamasse kolimise voo. Saabumisel said need "põgenikud" kodanike nõukogult ametlikud tunnistused, millega jäädvustati nende korrarikkumine ja anti luba saarel elada. Mõnikord juhtus, et silmapaistvate heeringakaubandusega tegelevate asutuste töötajad saabusid Marstrandi koos suure summa rahaga, mida plaaniti kasutada kohalikeks investeeringuteks, kuid töötajad panid end kiiresti tunnistuse saamiseks kirja, kõndides seega vabalt rahaga minema.
Eesti Ettevõtluskõrgkool Mainor
Eesti Ettevõtluskõrgkool Mainor (kuni 30. novembrini 2010 Mainori Majanduskool ) on Eesti eraõiguslik rakenduskõrgkool, mis alustas tegevust 1992. aastal. Kõrgkool on spetsialiseerunud ettevõtluse ja disainiga seotud erialadele.
Õppekeskused asuvad Tallinnas, Tartus ja Narvas.
Kõrgkoolis õpib 1600 üliõpilast. Tegemist Eesti suurima rakenduskõrgkooliga, samuti Eesti suurima erakõrgkooliga.
Mainoris on võimalik õppida nii rakenduskõrghariduse kui ka magistriõppe tasemel. Koolil on õpetamisõigus ärinduse-halduse ja kunstide õppekavagruppides. Õpet viiakse läbi eesti, inglise ja vene keeles.
Kõrgkooli akadeemiline struktuur on jagatud erialapõhiselt.
Eesti Ettevõtluskõrgkool Mainor on Ülemiste City ärilinnaku arendaja. Ülemiste City asutati 2005. aastal eesmärgiga ehitada endise Dvigateli tehase 33-hektarilisele territooriumile nüüdisaegne linnaosa.
Rektorid
Kõrgkooli rektorid on teiste seas olnud Mati Lukas (2005–2010), Krista Tuulik (2010–2015) ja Ülo Pärnits (2003–2005, 2015–2016). Pärast Ülo Pärnitsa surma oli rektori kohusetäitjana kooli õppeprorektor Eneken Titov. Alates 2018. aasta sügisest on rektor Mait Rungi. Kõrgkooli tegevjuht on Kristjan Oad.
Sinivaal
pisi|Sinivaal võrdluses delfiini ja inimesega Sinivaal (Balaenoptera musculus) on vaguvaallaste sugukonda vaguvaalade (Balaenoptera) perekonda kuuluv mereimetaja, suurim kiusvaalaline ja suurim kunagi Maal elanud imetaja.
Mõnede väidete kohaselt on sinivaal suurim kunagi maakeral elanud loom. Sinivaal on kuni 30 meetrit pikk ja võib kaaluda kuni 200 tonni. Isasloom on emasest tavaliselt väiksem. Suurima teaduslike meetoditega mõõdetud isendi pikkus oli 33,6 m (1922).
Tema ladinakeelne nimi musculus tähendab 'lihaseline', kuid juhtumisi ka 'hiireke'.
Levik
Sinivaal elab kõikides maailmamere avaosades, välja arvatud rannikumeres ja troopilistes vetes.
Kirjeldus
Sinivaala selg on tumehall sinaka varjundiga, küljed ja kõht helesinised. Heledad laigud vaala kehal on nahaparasiitide kahjustused.
Tal ei ole hambaid, vaala suus on kiused nagu omamoodi lamellkardin.
Toitumine
Sinivaal toitub antarktilistes vetes hiilgevähilistest (krillist), arktilistes vetes väiksematest koorikloomadest. Ta sööb ka aerjalalisi ja muud zooplanktonit. Täiskasvanud sinivaal võib süüa kuni 40 miljonit krilli päevas. Vaal toitub aladel, kus krille kõige rohkem leidub, ja sööb neid päevas kuni 3,6 tonni. Koos krilliga neelab ta kalmaare, koorikloomi ja väikseid kalu, aga sihilikult ta neid ei söö. Sinivaala päevane energiavajadus on umbes 1 500 000 kcal. Päeval toitub ta rohkem kui saja meetri sügavusel, öösiti veepinnal.
Eluviis
Isendid hoiduvad üksinda, harvem kahe-kolmekaupa.
Lühikest aega võib sinivaal ujuda kiirusega kuni 40 km/h, arendades selleks võimsust 500 hj. Sukeldumisrekordiks on täheldatud 36 minutit, 20 minutit kestev sukeldumine on sagedane, 10 minutit on keskmine.
Paljunemine
Emane sinivaal saab suguküpseks 4.–5. eluaastal, isane 8.–10. eluaastal.
Emane sünnitab 2–3 aasta tagant 6–8 meetri pikkuse järglase. Vaalapoeg imeb päevas umbes 90-200 liitrit emapiima. Sündides kaalub vaal umbes 2,7 tonni – sama palju kui täiskasvanud jõehobu. Järglast on tarvis imetada 7–8 kuud ja selle aja jooksul kasvab ta poole pikemaks. Iga päev joob väike vaal 400 liitrit piima ja võtab päevas juurde 90 kg. Poolteiseaastane vaal on juba 20 meetrit pikk.