cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Galvaanielement
pisi Galvaanielement on Luigi Galvani järgi nimetuse saanud keemiline vooluallikas, mis muundab keemilist energiat vahetult elektrienergiaks. Esimese niisuguse elemendi ehitas Luigi Galvani katsetest lähtuvalt 1799. aastal Alessandro Volta.
Galvaanielement on ühekordse kasutusega, erinevalt akust ei saa seda uuesti laadida. Seepärast on hakatud galvaanielemente nimetama primaarelementideks, korduvalt laetavaid elemente aga sekundaarelementideks.
Galvaanielement koosneb negatiivsest elektroodist (tavaliselt tsink) ja positiivsest elektroodist (vask, grafiit või metalli oksiid), mis esialgu sukeldati lahtiselt vedelasse elektrolüüti; hilisemates, kinnistes elementides – nn kuivelementides – võeti kasutusele pastataoline elektrolüüt.
Galvaanielemendis tekib elektrivool vooluringi ühendamisel positiivsel elektroodil redutseerumis- ja negatiivsel oksüdeerumisreaktsiooni tulemusel. Elemendi elektromotoorjõud võib olla sõltuvalt elektroodide materjalist ja elektrolüüdi koostisest 0,5–2,5 V. Elemendi voolutugevuse piirväärtus oleneb elektroodide suurusest ja kujust ning keemiliste reaktsioonide kiirusest.
Primaarelementidest on kõige laiemalt kasutusel leeliselektrolüüdiga elemendid – leeliselemendid – ja liitiumelemendid, seda peamiselt suure energiatiheduse ja hea säilivuse pärast. Kasutamist leiavad ka Leclanché elemendist edasiarendatud tsinksüsielemendid (odavamad kui vastavad leeliselemendid), hõbeoksiidelemendid (nööpelementide kujul) ja tsinkõhkelemendid (kasutamiseks kuuldeaparaatides).
Primaarelementidest koostatakse mitmesuguse pingega patareisid (vt tabelit artiklis Primaarelement).
Ajalugu
1780. aastal tegi Luigi Galvani katse, mille käigus ta ühendas omavahel kaks metalli (vase ja tsingi). Seejärel ühendas ta metallid kahest kohast konna jalal oleva närviga. Tulemuseks tõmbus konna jalg kokku. Sellest katsest lähtuvalt ehitas 1799. aastal Alessandro Volta esimese teadaoleva galvaanielemendi.
Galvaanielemendid jaotatakse keemilisteks ja kontsentratsioonilisteks.
Keemilised galvaanielemendid
Keemilised galvaanielemendid võivad olla mitmesuguse ehitusega.
Elektroodid on samas lahuses
See on lihtsaim keemiline element, kus kaks elektroodi on sukeldatud samasse lahusesse, näiteks vesinikelektrood ja elavhõbe/elavhõbekloriidelektrood soolhappe lahuses:
Pt(s)| H2(g) | HCl (aq) | Hg2Cl2(s) | Ag(s)
Poolläbilaskva membraaniga elemendid
Zn(s) | ZnSO4(aq) : CuSO4 | Cu(s)
kus : tähistab potentsiaalihüppega lahustevahelist piirpinda.
Elektrolüütilise sillaga elemendid
Zn(s) | ZnSO4(aq) || CuSO4(aq) | Cu(s)
Kontsentratsioonielemendid
Kontsentratsioonielement on galvaanielement, mis teeb tööd kontsentratsioonigradiendi arvelt. Galvaanielemendis võivad olla nii erineva kontsentratsiooniga lahused kui ka elektroodid. Elemendid võivad töötada pöörduvalt kas anioonide või katioonide suhtes.
Amalgaamelektroodidega kontsentratsioonielement
Galvaanielement koosneb kahest amalgaamelektroodist, mille kaaliumi kontsentratsioon on erinev. Kuna ühel pool on kaaliumi aktiivsus suurem, hakkab seal kaalium lahusesse minema. Kuna kaalium ioonid viivad positiivseid laenguid kaasa, siis saab see elektrood, kus kaalium hakkas lahusesse minema, negatiivse laengu.
Katioonide suhtes pöörduvalt töötav element
Elektroodiruumis (oletame, et paremal pool), kus vesinik ioonide kontsentratsioon on suurem kui teises anumas, on nad kontsentratsioonigradiendi tõttu sunnitud minema elektroodile, eraldub vesinik, elektrood saab positiivse laengu. Elektrivälja suund on paremalt vasakule. Kontsentratsioonigradiendi tõttu toimub difusioon paremalt vasakule (et kontsentratsioonid ühtlustuks), vasak pool saab positiivse laengu. Elektrivälja suund on siin vasakult paremale. Kui on olukord, kus tekkinud elektriväljad on vastupidise suunaga, siis difusioonipotentsiaal vähendab elektrilist potentsiaali ning summaarne rakupotentsiaal antud juhul on elektrilise ja difusioonipotentsiaali vahe. Kui tekkinud elektriväljad on samasuunalised, siis elektriline ja difusioonipotentsiaal liituvad.
Anioonide suhtes pöörduvalt töötav element
Sarnane lugu on katioonide suhtes pöörduvalt töötava elemendiga. Asendame vesinikelektroodi kloriidelektroodiga. Kloriidioonid hakkavad liikuma elektroodile ja paremal anumas olev elektrood saab negatiivse laengu. Elektrivälja suund on vasakult paremale. Kontsentratsioonigradiendi tõttu toimud difusioon vasakult paremale, membraani vasak pool saab seega negatiivse laengu. Elektrivälja suund on paremalt vasakule. Summaarne rakupotentsiaal on elektrokeemilise ja difusioonipotentsiaali vahe. Erinevus katioonide suhtes pöörduvalt töötavale elemendile on lihtsalt see, et parem ja vasak pool vahetavad märki.
Elektrolüütsillaga kontsentratsioonielement
See galvaanielement erineb katioonide ja anioonide suhtes pöörduvalt töötavatest elementidest selle poolest, et tema summaarne rakupotentsiaal võrdub ainult raku elektrilise potentsiaaliga. Elektrolüütiline sild kõrvaldab difusioonipotentsiaali. Sild on täidetud kas küllastunud KCl või KNO3 lahusega. Kõikide nende ioonide (K+, Cl-, NO3-) liikuvused on peaaegu et võrdsed, seega on küllastunud KCl või KNO3 ja mingi elektrolüüdi lahuse piirpinnal esinev potentsiaalihüpe niivõrd väike, et võib arvestamata jätta.
Ülekandeta kontsentratsioonielemendid
Difusioonipotentsiaali on võimalik elimineerida ka nii, kui ühendame omavahel kaks sama koostisega (nt. HCl lahus) kuid erinevate kontsentratsioonidega lahust. Elektroodideks olgu vesinikelektrood, mis töötab pöörduvalt vesinikiooni suhtes ja hõbe/hõbekloriidelektrood, mis töötab pöörduvalt kloriidiooni suhtes. Ülekandeta kontsentratsioonielemendi potentsiaal on kaks korda suurem kui samade lahustega ja elektrolüütsillaga elemendi potentsiaal.
Leclanché element
Leclanché elemendi tsinkkesta sees on NH4Cl pasta. Kesta sisemuse keskel asub söepulk, mida ümbritseb MnO2 kiht. Pealt on element hermeetiliselt suletud (näiteks pigiga). Kui selle elemendi tsinkkest hakkab oksüdeeruma, juhitakse tsingil tekkiv elektronide liig voolutarbija kaudu söepulgale ja sealt MnO2-le, mis seetõttu hakkab redutseeruma. Protsessi summaarse võrrandi võib üles tähendada järgmiselt:
Zn + 2MnO2 + 2 NH4Cl → [Zn(NH3)2]Cl2 + 2Mn(O)OH
Protsess kestab seni, kuni suurem osa tsinkkestast on lahustunud ja pasta hakkab läbisöövitatud kesta aukudest välja valguma. See näitab, et element on oma aja ära elanud ja pole võimeline enam vooluallikana toimima, mistõttu muutub ta kasutamiskõlbmatuks. Leclanché elemendi tööpinge on 1,5 V ning tema mahutavus ja tööiga on väikesed. Kuna sellel elemendil on suur sisetakistus, ei saa temalt tugevat voolu. Leclanché ja teisi galvaanielemente kasutatakse väikese võimsusega elektritarbijate jaoks, nagu taskulambid, elektrilised kellad, taskuarvutid, pleierid jne.
Danielli-Jacobi element
Tsink elektrood on ZnSO4 lahuses ja vaskelektrood on CuSO4 lahuses. Lahused on eraldatud poorse vaheseinaga, elektroodid on omavahel elektriliselt ühendatud. Vaskioonid eralduvad lahusest plaadile ning viimane omandab positiivse laengu, tsinkplaadilt eralduvad ioonid lahusesse, mistõttu elektrood omandab negatiivse laengu. Tsink ja vask elektroodide vahele tekib elektrivool, kusjuures tsink on negatiivseks elektroodiks (anood) ja vask on positiivseks elektroodiks (katood).
Elektrokeemiline korrosioon
Elektrokeemiline korrosioon ehk galvaaniline korrosioon on seotud galvaanielemendi tekkega metalli pinnale. Korrosioon toimub, kui kaks erinevat metalli on omavahel ühendatud ja asetatud elektrolüüdilahusesse (nt soolalahus). Teine võimalus galvaanielemendi tekkeks on kui metall puutub kokku kahe erineva kontsentratsiooniga elektrolüüdi lahusega. Sellest tulenev elektrokeemiline potentsiaal põhjustab elektrivoolu, mis omakorda elektrokeemiliselt lahustab vähem püsivama metalli.
Galvaaniline kokkusobivus
Saamaks teada, kas kaks erinevat metalli omavahel kokku sobivad, tuleb arvestada nende anoodindekseid. See on parameeter, mis näitab elektrokeemilise voolu suurust mõõdetava metalli ja kulla vahel. Normaalsetes oludes ei tohiks omavahel ühenduses olevate metallide anoodindeksid erineda teineteisest üle 0,25 V. Kontrollitud oludes, kus temperatuur ja niiskus on teada, võivad anoodindeksid erineda kuni 0,5 V. Ekstreemsetes tingimustes (nt. välitingimused), ei tohi erinevus olla üle 0,15 V. Pannes kokku kaks väga erineva anoodindeksiga metalli elektrolüüdilahusesse, hakkab aktiivsem metall elektrokeemiliselt lahustuma. Anoodindeksid on saadaval tabelina.
Tagajõe
Tagajõe  on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Tudulinna valda.
Asub Tagajõe kaldal.
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 12 inimest.
Raadiovõrk
Raadiovõrk (inglise radionet) on kahe või enama samade parameetritega töötava raadiojaama vahel moodustuv sidevõrk, mille kaudu toimub raadiosageduste vahendusel sidepidamine: informatsiooni edastamine ja vastuvõtmine.
Adolfo Consolini
Aastal 1948 võitis ta Londoni olümpiamängudel kuldmedali ning 1952 Helsingi olümpiamängudel oli ta ameeriklase Sim Inessi järel teine.
1960. aasta Rooma olümpiamängudel oli tema see, kes andis olümpiavande.
MP 40
MP40-ga relvastati peamiselt langevarjurid ja tankimeeskonnad. Neid relvi jagati enamasti ohvitseridele ja allohvitseridele, aga ka ründeallüksuste sõduritele. MP 40-t on kirjeldatud kui suhteliselt väikese tulekiiruse ja vähese tagasilöögiga (hea omadus) püstolkuulipildujat.
HR 6819
pisi|QV Telescopii (keskel) Teleskoobi tähtkujus HR 6819 (ka HD 167128 ja QV Telescopii) on tähesüsteem, mis asub Teleskoobi tähtkujus.
MP 40
MP 40 on välja arendatud MP 38-st, viimase peamisteks puudusteks olid tootmisprotsessi keerukus ja kallidus. MP 38 töötas motoriseeritud üksuste jaoks välja Heinrich Vollmer 1938. aastal. Püstolkuulipildujale võeti palju elemente üle ka MP 18-st ja MP 28-st. Kuna MP40 masstootmiseks kasutati lihtsamat ja odavamat tootmisprotsessi, detailide lehtmetallist stantsimise meetodit, oli relv palju soodsama hinnaga ja väiksema toormaterjali kuluga, sellega oli ka lihtsam ümber käia kui varasemate eelkäijatega. Nimelt oli MP40-t väga kerge lahti võtta ja kokku panna.
HR 6819
HR 6819 asub tähtkuju edelaosas Paabulinnu ja Altari tähtkujude läheduses. See koosneb kahest B-klassi tähest ja mustast august. Süsteem on vaadeldav palja silmaga ning see paistab muutliku tähena, mille näiv tähesuurus varieerub, jäädes vahemikku 5,31 kuni 5,38. See asub Maast 1120 valgusaasta kaugusel ning liigub eemale kiirusel 15 km/s.
Mais 2020 teatas Euroopa Lõunaobservatoorium, et on tähesüsteemist leidnud musta augu. See on teadaolevalt Maale lähim must auk ja esimene, mis asub palja silmaga vaadeldavas tähesüsteemis.
MP 40
Paljud MP40 konstruktsioonivead parandati 1939. aasta Poola invasiooni ajal. MP 40 juures kasutati detailide tootmisel metalltoorikust freesimise asemel laialdaselt stantsimist ja keevitamist. Kokku toodeti MP 40 sõja jooksul kuni miljon eksemplari, enamus sellest tehases Erfurter Maschinefabrik Geipel GmbH (ERMA).
Liitlased nimetasid püstolkuulipildujat Schmeisseriks, kuna pidasid relva konstruktoriks Hugo Schmeisserit. Tegelikult omas Schmeisser ainult MP 40 salve patenti. Schmeisser konstrueeris MP 41, millel oli erinevalt MP 40-st puust kaba ja mis sarnanes vägagi MP 28 relvalaega. MP 41 ei saanud aga kunagi Saksa sõjaväe põhirelvaks, küll kasutasid seda mõned SS üksused ja palju eksemplare müüdi Saksamaa liitlasele Rumeeniale.
Carl Albert Lindström
Carl Albert Lindström (19. detsember 1853 Härnösand – 3. detsember 1910 Stockholm) oli rootsi arst, anatoom ja filatelist.
Tuija Lehtinen
thumb|Tuija Lehtinen Tuija Kirsti Hillevi Lehtinen (sündinud 12. detsembril 1954 Helsingis) on Soome kirjanik.
Verev sõrmkübar
Verev sõrmkübar (Digitalis purpurea L.) on kuni 2 m kõrgune kellukja õiekrooniga mailaseliste sugukonda sõrmkübara perekonda kuuluv kaheaastane rohttaim. Looduslik levikuala asub Lääne- ja Lõuna-Euroopas.
Verevat sõrmkübarat kasutatakse ravim- ning ilutaimena.
Šivaism
Järgijate tunnuseks on kolm horisontaaljoont laubal.
Verev sõrmkübar
Botaaniline kirjeldus
Vereva sõrmkübara kõrgus on 100–200 cm. Taim on pehmekarvane, vahel on lehed pealt paljad. Lehed on lantsetja kujuga, saagja või täkilise servaga. pisi|Digitalis purpurea Purpurpunased, seest valgeservaliste täppidega, kuni valged õied asetsevad varrel longus. Kellukjal õiekroonil on 4-hõlmine ääris, mille ülemine hõlm on pügaldunud.
Kasvukoht
Vereva sõrmkübara looduslik kasvukoht on Lääne- ja Lõuna-Euroopas, kuid on naturaliseerunud ka ida pool ja Ameerikas. Eestis kasvatatakse ilutaimena.
Droog
Droogina kasutatakse lehti (Digitalis purpureae folium). Lehti kogutakse esimesel kasvuaastal juulis või augustis ning uuesti 1–1,5 kuu möödudes. Soodsates kasvutingimustes saab koguda ka kolmanda saagi. Lehed kuivatatakse 10–12 tunni jooksul 55–60 ℃ juures.
Meditsiiniline kasutamine
Vereval sõrmkübaral on südame tööd tugevdav toime ning seda kasutatakse kroonilise südamepuudulikkuse korral. Raviks tohib kasutada vaid tööstuslikult toodetud preparaate, lehtede kasutamine droogina on väga ohtlik. Ravimite manustamisel on väga oluline täpne annustamine, vähese koguse puhul ei avalda need toimet ning üledoseerimisel kuhjuvad südameglükosiidid organismi.
Ohud
Üleannustamisel hakkavad kardioglükosiidid organismi kuhjuma ning esinevad mürgistusnähud. Alguses täheldatakse enesetunde halvenemist, tekivad iiveldus ja oksendamine. Hiljem esinevad südamerütmihäired (tekib ekstrasüstol ehk lisalöök), pulss aeglustub märgatavalt, vererõhk tõuseb, kõrvades tekib kohin, tekivad nägemishäired, hallutsinatsioonid ja psühhoosid, huuled ja suu limaskestad värvuvad siniseks. Raskema mürgistuse puhul nõrgeneb südametegevus veelgi, tekivad krambid ja teadvusekadu ning kui süda süstolis seiskub, saabub surm. Täiskasvanule surmav annus on 2–3 g droogi ehk 2–3 lehte.
Usund ja nõiakunst
Aias kasvavale sõrmkübarale omistatakse aeda ning kogu majapidamist kaitsvat toimet. Walesis valmistatakse sõrmkübarast musta värvi, millega joonistatakse majadele ristimärke. Usutakse, et see takistab kurjade jõudude sisenemist. Samuti seostatakse sõrmkübarat inglitega. Kui käid taimega hästi ümber, saad nende sõbraks ning kui halvasti, siis vaenlaseks.
Nõiakunstis kasutatakse sõrmkübara lehtede põletamisel tekkivat suitsu negatiivsuse hajutamiseks, ruumide puhastamiseks ning kaitseks kurjuse eest. Samuti soodustab see meditatsiooni, kutsub esile nägemusi ning meelitab ligi õnne ja edu.
Krasny Bierahi mõis
pisi|Krasny Bierahi mõisa peahoone Krasny Bierahi mõis (маёнтак Красны Бераг) on endine mõis Valgevenes Homieli oblastis Žłobini rajoonis Krasny Bierahi külanõukogus Krasny Bierahi agrolinnakeses. Mõisa peahoone asub Žyličy asulas. Mõisakompleks on kultuurimälestisena riikliku kaitse all, kaitse all on nii häärber, selle interjöör, juurviljaaed koos selle piirdemüüriga, majapidamishooned kui ka park. Sealne park on ka looduskaitse all.
Ajalugu
pisi|Mõis aastal 1914
Anneksioon
Annekteeritud territooriumil kehtestatakse enamasti annekteeriva riigi seadused ja võim.
Anneksioon erineb okupatsioonist, kuid võib sellest tuleneda.
Ajalugu
Klassikaline rahvusvaheline õigus lubas sõja võitjal vaenlase territooriumi osaliselt või täielikult annekteerida. Alates Itaalia renessansist kuni 1919. aasta Pariisi rahukonverentsini oli anneksioon üldlevinud nähtus, mis kaasnes koloniaalekspansioonidega.
Krasny Bierahi mõis
Ajalugu
Kümme aastat hiljem ostis mõisa Aleksander Bogorodski kolleeg, samuti sõjaväeinsenerina leiba teeniv Michał Konstanty Hattowski. Aastal 1889 kuulus mõisale 847 tiinu maad. Toona tellis mõisnik ka oma uue mõisakompleksi projekti ja alustas pargi rajamist. Uus häärber valmis aastal 1893.
Kui Michał Hattowski aastal 1900 suri, läks mõis tema tütre abikaasa Wincenty Poklewski-Koziełłi valdusse. Algselt oli see omand üksnes formaalsus, sest Michałi lesk Maria elas seal veel neli aastat. Aastal 1905 üritasid kohalikud talumehed mõisa maha põletada, ent Babrujskist kohale tulnud kasakad ajasid rahva laiali. Sealne mõis võõrandati aastal 1917. Ühtlasi riisuti hoone paljaks, aastal 1920 asutati seal aga uus põllumajanduslik kool, kus hakkasid õppima endiste Babrujski ja Azaryčy põllumajanduskoolide õpilased. Sellega seoses tehti hoones ka remonti, tehti korda sealsed ahjud, kaminad, uksed ja aknad.
Teise maailmasõja ajal vallutasid Krasny Bierahi Saksa väed. Mõisa hoonetesse rajati sõjaväehospidal. Sõja järel jätkas seal tegevust kool. Häärber restaureeriti aastatel 1996–2015.
Anneksioon
Ajalugu
Suurriikidel oli tavaks ka omavahel vahetada hõivatud territooriume või ära jagada vastavad mõjusfäärid. Enne Teist maailmasõda paistsid Euroopa omavahelise jagamisega silma Saksamaa ja Nõukogude Liit. Saksamaa korraldas 1938. aastal anšlussi Austrias, liites viimase Saksamaa külge. Molotovi-Ribbentropi pakti salaprotokollide alusel jagasid Saksamaa ja Nõukogude Liit Poola ning Nõukogude Liit sai võimaluse 1940. aastal annekteerida Balti riigid Eesti, Leedu ja Läti. Hiina omakorda hõivas Tiibeti ja Iisrael esitas pretensioonid Palestiina aladele, sh Jeruusalemma linnale.
Krasny Bierahi mõis
Mõisakompleks
pisi|Tiibhoone
Anneksioon
Ajalugu
20. sajandi lõpu tüüpilisi näiteid on Kuveidi annekteerimine 1990. aastal Iraagi poolt. Venemaa annekteeris Ukrainale kuulunud Krimmi 2014. aastal.
Krasny Bierahi mõis
Mõisakompleks
Ühekorruseline tellistest tiibhoone moodustab peahoonega ühtse arhitektuurilise kompositsiooni.
ClamWin
pisi|ClamWin 0.93.1 ClamWin Free Antivirus ehk lihtsalt ClamWin on avatud lähtekoodil põhinev vabatarkvaraline viirusetõrjeprogramm Microsoft Windows 98/Me/2000/XP/2003 ja Vista versioonidele. See annab graafilise kasutajaliidese ClamAV (Clam AntiVirus) viirusetõrje mootorile.
ClamWin on litsentsitud FSF-i GNU Üldise Avaliku Litsentsi (GPL) tingimustel ja on vaba tarkvara. GPL litsentsi all olevat tarkvara saab igaüks kasutada, sealhulgas organisatsioonid (mittetulundusühingud, ettevõtted jt).
Funktsioonid
On olemas kaks laiendust Mozilla Firefox ja SeaMonkey jaoks, mis kasutavad ClamWini, et kontrollida brauseri kaudu tõmmatud failidest arvutiviiruste esinemist:
Vajakajäämised võrreldes omanduslike toodetega
ClamWin ei kontrolli automaatselt faile samal ajal nende lugemise ja kirjutamisega. Selliseid funktsioone saab kasutada aga nuhkvaravastase programmi Winpooch (vaid Windows 2000, XP kuni SP2 (k.a) ja Server 2003) või sarnaste toodete abil. Alates 2007. aasta aprillist WinPoochi enam aktiivselt ei arendata.
Pidades silmas vanu ja aeglasi arvuteid, ei pruugi residentse skanneri puudumine vajakajäämine olla, sest niimoodi saab hoida ressursse vabana olulistemate tegevuste tarvis. Kasutaja enda teadlikkus arvuti kaitsmisel pahavarast peab sellises olukorras olema väga hea.
ClamWiniga varustatud arvutites on oluline hoida arvutis aktiivselt arendatavat nuhkvaratõrjeprogrammi, mis kaitseks Windowsi registrit soovimatute muudatuste eest juhul, kui mõni viirus valla võib minna (vt teksti allpool).
Täiendav meede on puhtast Windowsi registrist varukoopiaid teha või kasutada süsteemitaaste programmi (Windows Me, XP ja uuemad varustatud programmiga Windows System Restore).
ClamWinil puudub nakatunud failide "ravimise" funktsioon, mil failist eemaldatakse viirus ja fail saab seeläbi puhtaks. Kui töökeskkonnas on tegemist tundlike andmetega, on parem seadistada ClamWin nakatunud andmete avastamisel need karantiinikataloogi üle kandma (move to quarantine).
Kuna ClamWin teatab viiruse nime, on võimalik mõne tuntud kommertsviirusetõrje tootja kodulehelt tõmmata eraldi vastavat viirust eemaldav programm ja see siis käiku lasta.
Sobib ka olukord, kus asutusel on vähemalt üks arvuti varustatud kommertsviirusetõrjega ja teistes töötab ClamWin. Juhul, kui ClamWin leiab nakatunud faili, kus on tähtsad andmed, on võimalik see karantiinist kanda üle arvutisse, kus on kasutusel kommertsviirusetõrje ja siis eemaldada failist viirus.
Võimalikud lahendused
Windows 98/Me – nende opsüsteemide jaoks vabavaralist (omanduslik ja tasuta) viirusetõrjetarkvara rohkem ei arendata, viirusedefinitsioone nendele ei täiendata ning toetuse on lõpetanud peamised kommertsviirusetõrjeprogrammide tootjad. Selliste opsüsteemide kasutajal on võimalik edasi töötada vanema viirusetõrjeprogrammiga ja selle kõige hiljutisema võimaliku viirusedefinitsiooniga, et säilitada vanemate viiruste aktiivne seire.
ClamWin täidab siin niši, kuna see on viimane Windows 98/Me jaoks tasuta ja kõigile kasutamiseks saadaolev viirusetõrje, mille viirusedefinitsioone siiani uuendatakse.
Samuti hoitakse praegu ajakohased ka Spybot – Search & Destroy nuhkvaravastase programmi definitsioonid. Küll on see vabavara ning asutustes-ettevõtetes seda tasuta kasutada ei saa. Alternatiiv turvalisuse suurendamiseks on arvutis näiteks teiselt andmekandjalt käivitada peamise opsüsteemina Linux ja vajalikud Windowsi programmid käitada läbi Wine ühildusvuskihi.
Krasny Bierahi mõis
Peahoone
Peahoone arhitekti ei teata. Dokumentides on kirjas üksnes tema perekonnanimi Schröter, nimi esineb ka kujul "akadeemik Schröter" või "K. Schröter". Nii peavad mõned hoone arhitektiks Eugen-Karl Schröterit, kes oli aga toona vaid 17-aastane. Teine kandidaat on Viktor Johann Gottlieb Schröter.
ClamWin
Võimalikud lahendused
Windows 2000 jaoks veel arendatakse omanduslikku (nii vabavaralist kui kommertslikku) viirusetõrjetarkvara või täiendatakse selle viirusedefinitsioone. Kui koduarvutis katab vabavara selle tühiku ära, siis säästliku organisatsiooni (kasvõi pisiettevõtte või mittetulundusühingu) arvutitega on selles opsüsteemis võimalused tasuta aktiivseireks suhteliselt kesised; Windows XP SP3-ga võrreldes on Windows 2000 vähem turvaline ja Windows 2000 jaoks Microsoft enam uuendusi ei tee. Siinjuhul oleks alternatiivseteks lisalahendusteks Linux ja Wine.
Windows XP SP2 ja SP3, Windows Vista ja Windows 7.
Krasny Bierahi mõis
Peahoone
Kahekorruselise hoone vertikaalse liigendatuse tagavad karniisid, hammaslõige, profileeritud tellised, ornamendid. Hoone on rajatud punastest tellistest, ent seda liigendavad kohati kasutatud valge krohv ja rustika, mis ümbritsevad ka hoone aknaid. Viilude tipus asuvad sepistatud metallkaunistused.
ClamWin
Võimalikud lahendused
Nende opsüsteemide tarvis tehtud Microsofti vabavara katab ClamWini puudused osaliselt või täielikult; mõnedel juhtudel tasemeni, kus ClamWini jaoks otsest vajadust pole.
Krasny Bierahi mõis
Interjöör
Hoone interjöör on säilinud. Ballisaal oli kujundatud Louis XVI ajastu kohaselt, ent lossis oli ka teisi saale. Tegemist on ainsa mõisaga Valgevene aladel, kus on kasutatud Alhambrast inspireeritud araabia stiili. Saalide kujunduses oli kasutatud gooti stiili, renessanssi, hiina stiili, ühe saali kujunduselemendiks oli rocaille. Buduaare ehtisid hinnalised lühtrid. Saalid kujundas Peterburi restauraator Aleksandr Boravski.
Interjööri iseloomustavad inglise fajanss, pronksist kaunistused, Veneetsia kristall, prantsuse portselan. Häärberis asub hulgaliselt portreemaale, millest mõnede vene autorite tööd on originaalid, ent suurem osa on kuulsate maalikunstnike teoste koopiad.
ClamWin
Võimalikud lahendused
Olukorras, kus väikeettevõtte PC-arvutite arv ületab Microsoft Security Essentialsi litsentsi määra (kuni 10 arvutit), saab kasutada kombinatsiooni ClamWin/Windows Defender; lisaks opsüsteemide efektiivne administreerimine (piiratud kasutajaõigused, kaughaldus) ja süsteemide tõhus ajakohastamine (automaatne uuendamine).
Välislingid
ClamAV
Anneksioon
Ajalugu
Anneksioon on rahvusvahelise õiguse järgi keelatud. See põhimõte on fikseeritud ka mitmes ÜRO deklaratsioonis (1965, 1970, 1974). ÜRO põhikirja artikkel 2 keelab mis tahes ähvarduse või vägivalla kasutamise, mis on suunatud mõne riigi territoriaalse terviklikkuse vastu.
Kui Nõukogude Liit 1940. aastal annekteeris Eesti, Läti ja Leedu, siis paljud riigid ei hakanud seda kunagi tunnustama.
Krasny Bierahi mõis
Interjöör
Hoone koridorid on kujundatud anfilaadidena.
Park
pisi|Tiik mõisa pargis
Lossi juures asub Inglise park. Selle kujundas Varssavi peaaednik Franciszek Szanior. Pargi pindala on 10 hektarit, seda ümbritseb uusgooti stiilis väravaga piirdemüür. Pargiga külgneb samuti müüriga piiratud 11 hektari suurune juurviljaaed. Praegune park rajati varasema korrapärase planeeringuga pargi asemele, millest on säilinud boskett.
Pargis asusid tiigid ja lehtlad. Sealsed rajad viisid faasanifarmi juurde, piirdemüürideni, jõe äärde. Pargi keskel asub väljak läbimõõduga 40 meetrit.
Parki on istutatud lehiseid, nulge, valgepööke. Seal kasvavad punane kuusk ja suurelehine pärn.
Altdorf
thumb Altdorf on linn Šveitsis, Uri kantoni halduskeskus. Asub 458 m kõrgusel Vierwaldstättersee lõunakalda ja Reussi jõe suudme lähedal.
Gifu
thumb Gifu (jaapani 岐阜; haldusüksusena 岐阜市 (Gifu-shi)) on linn Jaapanis, Gifu prefektuuri keskus. Asub Nagara jõe ääres. Gifu asub Jaapani keskosas ja tal on olnud tähtis roll Jaapani ajaloos.
Linnas on 1949. aastal asutatud Gifu ülikool.
Linna läbivad Tōkaidō raudtee põhiliin ja Takayama põhiliin.
Kinka mäel asub Gifu loss, mis taastati 1950ndatel. Gifu tuntuimad pühamud on Inaba pühamu, Kogane pühamu ja Kashimori pühamu.
AxCMS.net
AxCMS.net oli üks esimesi sisuhaldusprogramme, mis põhines .NET-tehnoloogial. Seda arendas Saksa ettevõte Axinom.
AxCMS.net on tasuta, mitmekeelne, piiramatul hulgal kasutajaid, haldajaid ja administraatoreid hõlmav veebisisuhaldur. Praeguseks on selle uusim versioon 9.0, mis avaldati 9. septembril 2009.
Axinom kinnitab oma veebilehel, et AxCMS.net-i kasutavad teiste seas Microsoft, Siemens, Deutsche Telekom ja Staedtler.
Andres Saag
Andres Saag (sündinud 21. novembril 1955) on eesti botaanik (lihhenoloog).
Elulugu
Andres Saag on teenistuja poeg.
Saag lõpetas 1974. aastal Tartu 5. Keskkooli ja 1979 Tartu Riikliku Ülikooli ökoloogia erialal. Ta oli aastatel 1979–81 ENSV Metsamajanduse ja Looduskaitse Teadusliku Uurimise Instituudi looduskaitselabori vaneminsener, 1981–92 TÜ ökosüsteemide labori (hilisema bioindikatsiooni labori) vaneminsener, nooremteadur ja teadur, 1993–97 botaanika ja ökoloogia instituudi mükoloogia õppetooli teadur, alates 1998. aastast vanemteadur.
Teadustöö
1994–98 oli ta TÜ doktorant ning 1998. aastal kaitses filosoofiadoktori kraadi botaanikas ja mükoloogias väitekirjaga "Evolutionary relationships in some cetrarioid genera (lichenized Ascomycota)".
Saagi peamised uurimisvaldkonnad on olnud samblike süstemaatika ja selle teoreetilised probleemid ning Eesti samblikuliikide levik. Ta on loonud TÜ samblikekogude andmebaasi. Ta on olnud sarja Folia Cryptogamica Estonica kaastoimetaja (1997–2005) ja peatoimetaja (alates 2006. aastast), samuti üks rahvusvahelise lihhenoloogide sümpoosioni IAL5 korraldajaist (sümpoosion toimus Tartus 2004. aastal, sellel oli u 250 osavõtjat 35 riigist). Ta on avaldanud üle 50 teadustrükise, sh on ta olnud 2 monograafia kaasautor ja -toimetaja.
Nitritid
Nitritid on lämmastikushappe soolad. Nitrit ioon keemilise valemiga NO2− on anioon sümmeetriliste N-O sidemetega. Terve O-N-O molekul moodustab 120° nurga. Protoneerimisel on saaduseks nõrk hape. Nitritit saab oksüdeerida või redutseerida ning tulemus oleneb oksüdeerijast/redutseerijast. Nitrit on ka ligand, mis suudab siduda metalle viit erinevat moodi. Nitrit on ka oluline biokeemias lämmastikmonooksiidi allikana. Orgaanilises keemias esineb NO2 rühm happe estrites ja nitro ühendites. Enamik nitriteid on vees lahustuvad ja mürgised. Looduses tekivad nitritid eeskätt bioloogilise reduktsiooni vaheühendeina, seetõttu neid loodustingimustes enamasti suurtes kontsentratsioonides ei leidu.
Giuseppe Piazzi
thumb Giuseppe Piazzi [džuz'epe pj'atsi] (7. juuli 1746 Ponte in Valtellina – 22. juuli 1826 Napoli) oli itaalia matemaatik, astronoom ja teoloog, teatiini munk, Palermo tähetorni rajaja, Cerese avastaja.
Ta oli väga õpetatud mees, kes kirjutas elegantses ladina keeles ning valdas prantsuse ja inglise keelt.
Elu ja tegevus
Piazzi õppis Brera jesuiitide koolis Milanos, kuhu oli äsja rajatud tähetorn. Milanos astus ta teatiinide ordusse. Tema noviitsiaeg lõppes Milano Sant'Antonio kloostris. Ta õppis oma ordu õppeasutustes Milanos, Torinos, Roomas ja Genovas teoloogiat, filosoofiat, matemaatikat, füüsikat ja astronoomiat muuhulgas Girolamo Tiraboschi, Giovan Battista Beccaria, isa Le Seuri ja isa Framcesco Jacquieri käe all ning huvitus kahe viimase juures õppides matemaatikast ja astronoomiast. Tema teadusliku hariduse üksikasjad ei ole teada. Roomas elas ta ordu majas Sant'Andrea della Valle kiriku lähedal.
Ta õpetas mõne aja filosoofiat Genovas ning juulis 1770 kutsuti ta matemaatika õppetooli vastrajatud Malta ülikoolis. Detsembris 1773 läks ta Ravennasse, kus ta sai seal Collegio dei Nobili filosoofia ja matemaatika dotsendiks. Sinna jäi ta 1779. aasta alguseni. Ta oli mõned kuud munk ja jutlustaja Cremonas. Aastast 1779 oli ta Roomas dogmaatika professor (tema kolleegiks oli seal muuhulgas Barnabá Chiaramonti (tulevane paavst Pius VII).
Tähetorni rajamine ja töö tähetornis
Märtsis 1781 kutsuti ta Palermo akadeemia kõrgema matemaatika ("subliimse arvutuse") õppetooli. 19. jaanuaril 1787 nimetati ta sealsamas astronoomiaprofessoriks ning ta sai oma ettepanekul Sitsiilia asekuningalt Caramanico vürstilt Francesco Tomaso d'Aquinolt raha Palermo tähetorni rajamiseks. Selle direktorina pidi ta hankima vajalikud instrumendid. Palermo oli kõigist senistest Euroopa observatooriumidest lõunapoolsem, mis pidi võimaldama vaadelda taevapiirkondi, mis põhja pool pole nähtavad.
Et tähetorn rajada, viibis ta 1787–1789 Pariisis ja Inglismaal, tutvudes kaasaegsete vaatlusmeetoditega ja hankides vajalikke instrumente. Pariisis õppis ta 1787 astronoomi ja kirjaniku Pariisis Jérôme Lalande'i juures. Inglismaal töötas ta 1788. aastast Nevil Maskelyne'i. Ta tutvus ka Šveitsi horoloogi Emeryga, Wallostoniga ja Sir William Herschel, kes oli seitsme aasta eest avastanud planeedi Uraan. Herschelit külastades kukkus ta tema reflektori redelilt ja murdis käeluu. Samuti tutvus ta kuulsa Londoni instrumendimeistri Jesse Ramsdeniga, kellelt ta tellis oma instrumendid. Oli teada, et viimane kipub tellimuste täitmisega hiljaks jääma. Tal õnnestus tolle aja kohta ainulaadne viietolline astronoomiline vertikaalring augustiks 1789 valmis ehitada ainult tänu sellele, et Piazzi ise viibis tema töökojas, kuni kõik valmis sai. Ramsden jättis töö kaks korda pooleli. See instrument võimaldas mõõta asimuuti mikromeetermikroskoobiga ja nurkkõrgust kahe diameetriliselt vastamisi asetseva mikroskoobiga. Aastal 1789 saadeti see suur vertikaalring mõõtemikroskoopidega, tahhümeeterteodoliidi ja muu aparatuuriga Palermosse. Seal paigutati need kuningapalee torni tippu. 1. juulil 1790 oli tähetorni ametlik avamine ning Piazzi sai selle direktoriks.
Vaatlused algasid mais 1791. Piazzi oli soodsa olukorras, sest ta töötas kõige lõunapoolsemas tähetornis hea kliimaga paigas ning tal oli kõige parem aparatuur. Esimesed vaatlustulemused avaldati juba 1792. Varsti suutis Piazzi täpsustada ekliptika kallet, valguse aberratsiooni, troopilise aasta pikkust ja kinnistähtede aastaparallakse.
Aastal 1800 vaatles Piazzi ühena esimestest Kuu siirdenähtusi (transient lunar phenomena).
Ta pidas vajalikuks kontrollida olemasolevaid tähekatalooge ning määrata täpselt kindlaks tähtede asendid. Aastal 1803 avaldas ta nimekirja, kus oli 6784 tähte, ja 1814 teise kataloogi, kus oli 7646 tähte. Ta vaatles ühe tähe asendit eri öödel ning suutis asendi kindlaks määrata mõne kaaresekundi täpsusega.
Tema töö andis astronoomidele julgust hakata taas tegelema tähtede aastaparallaksidega: see oli jäänud soiku pärast 1730. aastat, kui selgus, et parallaks ei saa palju ületada ühte kaaresekundit. Kõik Piazzi enda katsed määrata määrata Põhjanaela, Veega ja α Lyrae aastaparallaksi nurjusid.
Piazzi uuris ühena esimestest ka rea tähtede omaliikumist ja näitas, et omaliikumise olemasolu ei ole erand, vaid reegel. Näiteks mõõtis ta tähtsa kaksiktähe 61 Cygnis omaliikumist, mis osutus ebatavaliselt kiireks.
Aastal 1812 sai Piazzi ülesandeks viia Sitsiilia kaalud ja mõõdud üle meetermõõdustikule.
Aastal 1817 sai ta Mõlema Sitsiilia observatooriumide peadirektoriks ning tema eriülesanne oli valmis saada Capodimonte tähetorn, mille rajamist Napolisse oli alates 1807. aastast ette valmistanud kuningas Ferdinando ja hiljem Joachim Murat. Alates 1812. aastast oli Piazzi selle töö juures olnud. Capodimonte tähetorn, mis valmis 1818, sai oma paljude uuendustega ning tehniliste ja arhitektuuriliste lahendustega eeskujuks paljudele 19. sajandi tähetornidele.
Cerese avastamine
Uraani avastamine William Herscheli poolt 1781 innustas astronoome otsima veel üht planeeti. Uraan osutus olevat kaugusel, mida ennustas Bode seadus. Seetõttu otsiti planeeti, mis Bode seaduse põhjal pidi asuma Marsi ja Jupiteri vahel. Juba Kepler oli rääkinud imelikust tühimikust nende kahe planeedi orbiitide vahel. Rühm saksa astronoome, kellest kõige tuntum oli Heinrich Wilhelm Mathias Olbers, olid otsustanud taeva põhjalikult läbi otsida ning planeedi üles leida, juhul kui ta üldse olemas on. Projekti juhtis noor parun Franz von Zach ning selle ettevalmistamiseks koguneti 1800 Lilienthali. Piazzi ei osalenud projektis, kuid oli sellest teadlik, sest Zach oli ka temale selles osalemiseks kutse saatnud. 1. jaanuari ööl 1801 avastas Piazzi üht tähekataloogis märgitud tähte otsides uue taevakeha. Algul arvas ta, et see on täht, kuid ta osutus kinnistähtede suhtes liikuvaks. Liikumine oli tähtede suhtes algul retrograadne, hiljem otsene. Piazzi veendus, et tegemist on uue planeediga (ta nimetas seda uueks täheks).
Ta kirjutas mõni kuu hiljem oma päevikusse: "Palermo Kuninglikus Tähetornis esimesel jaanuaril avastatud uue tähe vaatluste tulemused – Palermo 1801. Juba üheksa aastat töötades mitmesugustesse kataloogidesse kogutud otsisin käesoleva aasta esimese jaanuari õhtul paljude muude seas 87. tähte abbé La Caille' sodiaagitähtede kataloogist. Nägin seega, et talle eelnes üks teine täht, mida ma harjumuse kohaselt tahtsin veel vaadelda, seda enam, et see ei takistanud põhivaatlust. Tema valgus oli nõrgavõitu ja Jupiteri värvi, kuid sarnanes paljude teistega, mis üldiselt paigutatakse kaheksandasse suurusjärku. Sellepärast ei tekkinud mul tema loomuses mingit kahtlust. Teise kuupäeva õhtul ma kordasin vaatlusi, ning leides, et ta pole ei aja poolest ega kauguse poolest seniidist vastavuses, kahtlustasin ma algul viga eelmises vaatluses; pärastpoole tekkis mul kerge kahtlustus, et see võib olla uus täht. Kolmanda kuupäeva õhtul muutus minu kahtlustus kindluseks, sest ma veendusin, et see pole kinnistäht. Siiski ootasin ma enne selle teatavakstegemist ootasin ma siiski 4. kuupäeva õhtuni, mil mul oli heameel näha, et ta oli liikunud sama seaduse järgi nagu eelmistel päevadel. Neljandast kümnendani oli taevas pilvine. Kümnenda õhtul paistis ta mulle teleskoobis ümbritsetuna neljast ligikaudu sama tähesuurusega tähest. Olles teadmatuses sellest, milline on uus täht, vaatlesin ma neid kõiki nii täpselt kui võimalik, ning pärast nende vaatluste võrdlemist teistega, mis ma tegin üheteistkümnenda õhtul, eristasin ma liikumise järgi hõlpsasti oma tähe teistest. Nüüd aga tahtsin ma väga näha teda meridiaanist väljas, et uurida teda ja mõtelda tema üle rahulikemas tingimustes. Ent hoolimata minu ja minu assistendi Niccola Cacciatore ja sellesse kuninglikku kabelisse kuuluva Niccola Carioti (kellel mõlemal on terav nägemine ning on taeva alal väga asjatundlikud), ei olnud ei ööteleskoobi abil ega teise, akromaatilise 4-tollise avaga teleskoobi abil võimalik seda eristada paljudest teistest, mille seas ta liikus. Sellepärast pidin ma rahulduma tema nägemisega meridiaanil lühikese kahe minuti jooksul, st aja jooksul, mis tal kulus teleskoobi vaatevälja läbimiseks, sest teised vaatlused, mis olid samal ajal käsil, ei lubanud instrumendi nihutamist oma asendist. Et muuta vaatlusi kindlamaks, vaatles vahepeal sel ajal, kui mina vaatlesin ringiga, Niccola Carioti tahhümeeterteodoliidiga. Taevas oli nii hägune ja sageli pilvine, et vaatlused katkesid kuni 11. veebruarini; kui täht oli jõudnud Päikesele nii lähedale, ei olnud teda meridiaanist üleminekul enam võimalik näha. Ma kavatsesin teda asimuudi abil otsida meridiaanist väljas; et ma aga jäin 13. veebruaril haigeks, ei saanud ma enam rohkem vaatlusi teha. Ent need, mis tehti, on hoolimata sellest, et nad ei ole üksteisest vajalikul kaugusel, et me veenduksime, milline on tähe tegelik kulg taevas, minu arvates siiski piisavad, et me teaksime tema loomust, nagu võib näha tulemustest, mis ma nendest tuletasin."
Kokku mõõtis ta taevakeha asendit 1. jaanuarist kuni 11. veebruarini 24 ööl, kuid täpseid vaatlusi enamasti teha ei saanud ning ta kirjutas mõne asendi juurde "kahtlane" või "väga ebakindel".
pisi|Uue taevakeha avastamisest teatava publikatsiooni tiitelleht. Hoolimata oma oletusest, et tegu on planeediga, võttis ta konservatiivse hoiaku ning teatas uuest taevakehast kui komeedist. Kirjas Milano astronoomile Barnaba Orianile rääkis ta oma kahtlustustest järgmiste sõnadega: "Ma teatasin sellest tähest kui komeedist, ent kuna teda ei saada mingi udusus ning pealegi kuna tema liikumine on nii aeglane ja üsna ühtlane, tuli mulle mitu korda pähe, et see võib olla midagi paremat kui komeet. Kuid ma vältisin hoolikalt selle oletuse avalikkuse ette toomist." Kirjad koos vaatluste täieliku kirjeldusega saatis ta ka Jérôme Lalande'ile Pariisi ja Johann Elert Bodele Berliini, kuid kirjades teistele rääkis ta ainult komeedist, kuigi ütles selgelt välja, et komeedil puudub udusus ja saba.
Pärast 11. veebruari, kui taevakeha enam vaadelda ei saanud, püüdis Piazzi määrata tema orbiiti, kuigi ta ei olnud sellistes arvutustes väga tugev. Algul katsetas ta komeedile omast paraboolset orbiiti, kuid kahel korral ei sobinud kolme vaatluse põhjal leitud parabool teiste vaatlustega kokku. Ta kirjutab: "Paraboolihüpoteesilt läksin üle ringjoonehüpoteesile; ja teinud mõned oletused, leidsin ma kaks raadiust, 2,7067 ja 2,6862, millest kumbki esindas kõiki vaatlusi palju paremini kui parabool. Et planeedid kulgevad mööda suurema või väiksema ekstsentrilisusega ellipseid, mitte mööda ringjooni, siis tuleb uskuda, et meie oma ei hälbi sellest reeglist. Seega oleksin ma pidanud oma arvutusi jätkama ellipsitega, ent kuna vaadeldud kaar on väga väike, oleksid tulemused väga ebakindlad ning töö pikk ja vaevaline. Seetõttu ma eelistasin ringjoont (...) Vaadeldud pikkuste kooskõla arvutatud pikkustega ringjoonehüpoteesi puhul, taevakeha liikumine sodiaagis, millest ta kaldub pisut kõrvale ainult suurematel laiustel ning tema asend Marsi ja Jupiteri vahel ei jäta kahtlust, et see uus täht on tõeline planeet (...)."
Selleks et kaotatud planeeti hiljem üles leida, oli Piazzi meelest kõige perspektiivikam avastada mõni varasem vaatlus, kus teda oli peetud täheks. Ta arvas, et tegemist võis olla Bode poolt 1772 vaadeldud taevakehaga ning et ta võib esineda ka la Caille' või Tobias Mayeri tähekataloogis: "Nende kahe astronoomi sodiaagitähtede kataloogis on mõnda vaadeldud ainult üks kord ja neid ei ole ma üles leidnud, kuigi ma olen neid otsinud mitu korda ja mitmel puhul. Kui Göttingenis on alles Mayeri originaalvaatlused ja Pariisis la Caile' omad, siis on võimalik, et nad heidavad sellele asjale mõnevõrra valgust. Oma töö kinnistähtede asendist (...) lõpetan ma kadunud tähtede kataloogiga, mis teeb selle uurimise palju hõlpsamaks."
Oriani ja Bode uskusid kohe, et ongi tegemist otsitava uue planeediga, kuid Piazzil endal hakkasid tekkima kahtlused. Ta oli hinnanud uue taevakeha Maast suuremaks, ent udustel öödel hakkas ta tunduma palju väiksemana, nii et Piazzi hakkas arvama, et ta eemaldub kiiresti ning on seega ikkagi komeet: "Kui tähe mõõtmed ja heledus hakkasid pärast kahekümne kolmandat märgatavalt vähenema, siis ma polnud kindel, kas see tuleb panna selle arvele, et ta kiiresti Maast eemaldub, või atmosfääri seisundi arvele (see muutus pärast seda veel tumedamaks ja hägusemaks), hakkasin ma tema loomuses kahtlema ning koguni uskuma, et tegemist on planeedi, mitte komeediga."
Aprillis, kui tal ei olnud haiguse tõttu võimalik olnud taevakeha orbiidi määramise kallal rohkem töötada, saatis ta Orianile, Bodele ja Lalande'ile kõik oma vaatlused koos kahtlustusega, et ikkagi võib olla tegemist komeediga.
Et selle taevakeha orbiiti olemasolevate meetoditega välja arvutada ei saanud, kasutas noor matemaatik Carl Friedrich Gauss uut (vähimruutude meetodil põhinevat) orbiidi arvutamise meetodit, mis võimaldas kolme täpse vaatluse põhjal taevakeha uuesti üles leida. Gauss saatis oma arvutused Franz von Zachile, kes 31. detsembril 1801 või 1. jaanuaril 1802 taasavastas kadunud taevakeha. Mõne päevaga määras William Herschel oma suure reflektoriga taevakeha mikromeetrilise diameetri ning Gaussi arvutustele tuginedes kauguse järgi tema tegeliku läbimõõdu, milleks osutus Hercheli järgi 260...320 km, hiljem kasvas hinnang 780 kilomeetrini (tänapäeval 914...930 km). Piazzi oletus oli õige: tegu polnud komeediga, vaid pigem väikese planeediga, mille tiirlemisperiood on 4,61 aastat ja keskmine kaugus Päikesest 2,767 astronoomilist ühikut (413,9 miljonit kilomeetrit). Et tema orbiit vastas Gaussi arvutustele, siis käitus ta nagu planeet, millest järeldati, et tegu on planeediga. Osutus ka, et ta asub peaaegu täpselt seal, kus Bode seadusega ennustatud planeet pidi olema.
Piazzi pani talle nimeks "Ceres Ferdinandea" vanarooma ja sitsiilia teraviljajumalanna Cerese ning Sitsiilia kuninga Ferdinando III (Napoli kuningas Ferdinando IV, 1816. aastast mõlema Sitsiilia kuningas Ferdinando I). Hiljem jäeti nime teine osa ära, sest ta polnud poliitilistel põhjustel teistele Euroopa riikidele vastuvõetav.
Ceres sai oma sümboli 7px ning järgmisel poolel sajandil nimetati astronoomilistes publikatsioonides teda planeediks.
Osutus, et sarnaseid taevakehi on väga palju. Väikeste mõõtmete tõttu ei ole nad teleskoobis eristatavad tähtedest. Seetõttu nimetas William Herschel nad asteroidideks. Ceres osutus esimeseks ja suurimaks asteroidiks asteroidide vöös. Aastal 1802 avastas Olbers uue sarnase planeedi Pallas, aastal 1804 avastas Karl Ludwig Harding Juno ja 1807 Olbers Vesta. Peale Cerese on kõigil läbimõõt alla 500 km. Palja silmaga on mõnikord nähtav Vesta. On arvatud, et Herschel tahtis hoida planeetide avastamise au endale ja sellepärast ei tahtnud väikesi taevakehi planeetideks nimetada. Seega ei avastanud Piazzi planeeti, vaid asteroidid (väikeplaneedid). Piazzi eluajal oli teada ainult ülalnimetatud neli asteroidi. Aastal 2006 kvalifitseeriti Ceres aga kääbusplaneediks.
Raamatud
thumb
Bernhard Caspar Otto von Stackelberg
Parun Bernhard Caspar Otto von Stackelberg (28. veebruar (vkj 16. veebruar) 1841 Pärnu – 8. august (vkj 27. juuli) 1898 Hermani mõis) oli Liivimaa mõisnik.
Giuseppe Piazzi
Tunnustus
Prantsuse Instituut määras talle mõlema tähekataloogi eest auhinna.
Bernhard Caspar Otto von Stackelberg
Ta päris isalt Adavere, Imavere, Hermani ja Võrevere mõisa.
Giuseppe Piazzi
Tunnustus
1923. aastal pandi 1000. asteroidile tema auks nimeks 1000 Piazzia.
Bernhard Caspar Otto von Stackelberg
Nende mõisate müümise järel kolis Stackelberg Hermani mõisa, kus ta ka 1898. aastal suri. Ta maeti perekonnakalmistule Adaveres.
Rahvapärimusi
Rahvajuttude järgi olnud parun kõva naistemees, kes pidanud palju armukesi. Kui neist tüdinud, siis pannud mõnele mõisaametnikule mehele. Stackelberg korraldanud mõisa juures jaanipidusid ja lasknud naistel üle lõkke hüpata. Kelle seelik kõige kõrgemale tõusnud, see saanud kingituseks siidrätiku.
Kord jäänud mustlased Imavere mõisa maadele laagrisse. Stackelberg nõudis seepeale, et laagri omavolilise püstitamise eest peavad mustlased tema nähes sugu tegema.
Stackelberg olnud lihtne mees, kes saanud hästi talupoegadega läbi, ning käinud nende pidudel ja pulmades.
Paruni matusepäeval möllas kohutav äiksesetorm ning vihmasadu, millist ka vanemad inimesed polnud näinud. Selle peale olid inimesed öelnud, et nüüd hull parun sõitis tulise tõllaga põrgusse.
Bernhard Caspar Otto von Stackelberg abiellus 1865. aastal paruness Lucie Alice von Roseniga (1846–1915). Abielust sündisid:
1886. aastal abiellus ta Marie Emma von Schulziga (1856–1889).
1892. aastal abiellus ta eestlanna Anna Jõega.
Füsikalism
Füsikalism on filosoofiline positsioon, mille kohaselt kõik on füüsiline (või füüsikaline). Reaalsuse moodustavad füüsikalised objektid ja nende füüsikalised omadused.
See võib tähendada, et kõik taandub füüsikalisele või kõik kaasub füüsikalisega.
Füsikalismi variandid erinevad muu hulgas selle poolest, mida mõista reaalsuse ja füüsikalisuse all ja mida sisaldab "kõik" (kas ka abstraktseid objekte?).
Kõige sagedamini räägitakse füsikalismist vaimufilosoofia kontekstis: vaim on füüsiline.
Füsikalism ja materialism
Sageli samastatakse füsikalism materialismiga.
Sõna "füsikalism" võtsid kasutusele Otto Neurath (1931) ja Rudolf Carnap (1932). Carl Hempel (1949) jt on tõlgendanud nende seisukohta nii, et iga väide on samatähenduslik mõne füüsikalise väitega. Seevastu materialism on traditsiooniliselt olnud metafüüsiline seisukoht, mis ei puuduta keelt, vaid maailma ennast. Neurath ja Carnap ei tahtnud esitada metafüüsikalist teesi juba sellepärast, et nad pidasid metafüüsikat mõttetuseks. Praegu aga on loogiline positivism kõrvale heidetud ning keeleliste ja metafüüsiliste väidete ranget eristust ei peeta enam tingimata vajalikuks. Neid termineid võidakse mõista siiski mitmes suhtes eritähenduslikena ka muil põhjusil. Esiteks võidakse füsikalismi puhul silmas pidada spetsiaalselt füüsika ja teiste teadusharude vahelist suhet, teiseks võidakse selle sõna valikuga mõista anda, et kõik füüsikaline ei ole mateeria (õigemini aine).
Reduktsionistlik füsikalism
Loogilised positivistid püüdsid rajada teaduste ühtsuse sellele, et kõik teadusharud kuidagi taanduvad füüsikale. Sellise reduktsionistliku vaate järgi saab teiste teaduse iga väite tõlkida füüsika väiteks, mis on selle väitega ekstensionaalselt samaväärne. Samamoodi taandatakse teooriad ja seletused. Taandamine võib toimuda hierarhiliselt: näiteks sotsioloogia taandatakse psühholoogiale, psühholoogia neuroteadusele, neuroteadus keemiale ning keemia füüsikale.