Kasti_vasallilinnus
Asend kaitseliinis ja paigutus maastikul
Kaitseliini paiknemisel on vähemalt suvel oluline roll ka ühendusteedel. Lõunapoolset ja põhjapoolset Läänemaad ühendas 2 "põhimaanteed" ja 3 väiksemat ühendusteed (täpselt, nagu praegugi). Pärnu poolt tuli maantee mööda Pärnjõge (Sauga) Areni, läbis Kõrve kihelkonna ja jõudis Jädivere ja Kivi-Vigala juurde, kus jagunes kaheks. Põhja poole läks tee edasi läbi Kose (Päärdu), Velise ja Valgu mööda tihedasti asustatud ja põldudeks haritud Velise jõe kaldaid. Valgus hargnes tee kolmeks: suurem tee läks vasakule edasi Vanamõisa ja Jaaniveski kaudu läbi Kasti ja Haimre (või Kastist Telliste mõisa kaudu Orgitale) Märjamaa kihelkonnakiriku juurde (kus oli samuti suurem teederist ja kuhu jooksid kokku paljude mõisate ja maavalduste piirid), paremale keeras väiksem tee Valgu mõisa tagant üle veskisilla Nurtu ja Nõlva poole edasi Kõrve kihelkonda. Teeristist otse edasi läks enamjaolt taliteena kasutatav (suvel ka põuasel ajal) teerada üle Tõrasoo Harjusse, Järvakandi mõisa, kust sai edasi Raikkülla ja Raplasse või Kehtnasse. Märjamaalt läks "põhimaantee" edasi läbi Orgita, Vaimõisa, Lümandu ja Ruussalu Harjusse Nissi ja sealt edasi Keila kaudu Tallinnasse. Lümandust läks väike tee ka vasakule, Koluvere poole. Märjamaa kiriku juurest läks suurem tee Märjamaa mõisani, kust keeras vasakule ja kulges Sipa juurest läbi koolmekoha Kasari jõel Koluverre ja sealt edasi Haapsallu. Ka Jädiverest ja Kivi-Vigalast lääne poole (tee kaheks jagunemise kohalt) läks nähtavasti suuremat sorti maantee läbi Sikenkose (Vana-Vigala) ja Teenuse Sillale ja Koluverre. Märjamaalt viis ka lõuna poole väiksem tee, mis kulges Paeküla kaudu läbi Tolli mõisa juures oleva koolmekoha Teenusele. Märjamaalt veidi põhja poole jäävast Orgita külast (hilisem Orgita mõis) Tallinna–Pärnu maanteel keeras paremale väiksem maantee, mis läks läbi Pühatu, Harju-Kabala ja Kuusiku Raplasse. Võimaliku ühendustee olemasolu Koselt (Päärdu) läbi Konuvere Paekülla on veel ebaselge. Sealt võis minna mõni väiksem rada, mis pidi olema küll kohati raskesti läbitav, kuna vahepeal oli hõre asustus, madal soine maa ja paksud metsad (Liivi sõja ajast on seal (Vigala jõel) küll mainitud 1563 Konuvere mõisat Milleni ühendustee võis minna ka piki Vigala jõge). Lisaks tuli ületada kaks suurt jõge. Kui nüüd eespool toodut arvesse võttes paigutada Tallinna–Pärnu trass (nagu me seda tänapäeval nimetame) "põhimaantee" kulgemise kohta, näeme, et kõik Läänemaa idapoolse kaitseliini linnused asusid tollase Tallinna–Pärnu maantee ääres, kujutades endist otsekui nn. teetõkkelinnused. Kõigele lisaks kahtlustatakse vasallilinnuse olemasolu ka Vaimõisa härrastemaja juures, mis jääb samuti maantee äärde. Fahrensbachidele kuulunud Vaimõisa oletatava vasallilinnuse ja Üxküllidele kuulunud Lümandu vahe on 3 km. Võimalik, et need linnused olid nõrgemad ja asetsesid seetõttu lähestikku. (Kui nii, siis jäävad kolm nõrgemat kindlustatud tugipunkti – Märjamaa kindluskirik, Lümandu ja Vaimõisa väikelinnused, Kasti linnuse n-ö vasakule tiivale ning tugevamad Velise ja Vigala paremale tiivale.) Ka kihelkonnakirik Märjamaal oli kindluskirik. Väärib märkimist, et nii 1560, kui ka 1575. aasta suvel ja sügisel kasutasid venelased just eelpoolmainitud trajektoori Märjamaa ümbruses linnuseid ja mõisaid purustades ja rüüstates. Ilmselt oli see suvel liikumiseks sobivaim marsruut. Talvel muidugi, kui sood, jõed ja järved olid külmunud, võidi suvine teedevõrk üldse kõrvale jätta ning palju otsesemaid taliteid kasutada. Võib-olla võeti kaitseliini äärmistes linnustes kaupmeestelt piiskopimaade läbimise või ka kaupade hoiustamise eest mingit tolli. Mõjukate hansakaubanduse juhtlinnade lähedusesasumisele vaatamata oli ju piiskopiriik vormiliselt ikkagi iseseisev riik.