cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Man Ray
Kogu elu jooksul andis ta avalikkusele oma eraelust ja päritolust väga vähe teada, näiteks ei tunnistanud ta isegi seda, et on kunagi kandnud muud nime peale Man Ray.
Man Ray sündis Philadelphias Venemaa juudi immigrantide peres vanima lapsena. Tal oli ka vend ja kaks õde. 1897 kolis pere New Yorki. 1912 muutis kogu perekond oma nime Rayks vastusena tollal levinud antisemitismile ja selle nime mõtles välja tema vend. Ühtlasi muutis Emmanuel oma nime ja selleks sai Man.
Man Ray isa töötas rõivavabrikus ja lisaks töötas ta koduski rätsepana. Ema õmbles perekonnale riided ise, kasutades selleks tehases järele jäänud riidest lappe. Kuigi Man Ray soovis end oma perekonna taustast lahti siduda, jättis lapsepõlv siiski tema loomingusse märgatava jälje. Räisepamannekeenid, liistud, õmblusmasinad, nõelad, tikud, niidid ning teised riietuse ja õmblemisega seotud esemed on näha tema loomingus peaaegu igal ajaperioodil ja igas stiilis. Kunstiajaloolased on juhtinud ka tähelepanu tema kollaažide ja maalimistehnikate sarnasusele lapitekkidega.
Pärast keskkooli lõppu pühendus ta maalimisele. 1912 astus ta liberaalanarhistlikku Ferreri kooli. 1915 oli tal esimene isikunäitus. Varased tööd on mõjutatud kubismist. 1918 hakkas ta tegelema fotograafiaga. 1921 läks ta elama Pariisi, kus teda ootasid sõbrad Marcel Duchamp ja Francis Picabia. Duchamp tutvustas teda teiste seas André Bretoni, Louis Aragoni ja Paul Éluardiga. Montparnasse'is tutvus ta veel Henri Matisse'i, Diego Rivera, Piet Mondriani, Salvador Dalí, Max Ernsti, Yves Tanguy, Joan Miró ja paljude teiste kunstnikega. 1922 otsustas ta pühenduda fotograafiale. 1925 võttis ta osa esimesest sürrealistide näitusest Pariisis.
Man Ray lõi ka hulga avangardistlikke lühifilme, mis on tuntud kui Cinéma Puri näited: "Le Retour à la Raison" (2 min, 1923), "Emak-Bakia" (16 min, 1926), "L'Étoile de Mer" (15 min, 1928) ja "Les Mystères du Château du Dé" (20 min, 1929).
Kui puhkes Teine maailmasõda, polnud juutidel Prantsusmaal enam ohutu elada. 1940–1951 elas ta Los Angeleses ja abiellus seal 1946 Rumeenia päritolu juudi tantsija Juliet Browneriga. Samal päeval abiellusid Max Ernst ja Dorothea Tanning ning nad korraldasid ühise pulmapeo. 1963 avaldas ta autobiograafia "Self-Portrait" ("Autoportree").
Ta on maetud Pariisi Montparnasse'i kalmistule. Tema hauakivil on epitaaf "Osavõtmatu, kuid mitte ükskõikne". Kui Browner 1991 suri, maeti ta samasse hauda ja tema epitaaf on "Jälle koos".
Ümbermõõt
Ümbermõõt on matemaatikas pinna ääre pikkus tasandil R2.
Näiteks ringi ümbermõõdu valem on:
, kus U on ringi ümbermõõt, r on ringi raadius ja \pi on konstant pii, mis võrdub 3,141592654...
Teine ringi ümbermõõdu valem on
kus d on ringi diameeter (läbimõõt).
Ehitise välispiiret mööda kulgevat kinnist murdjoont (ka selle pikkust st hoone ümbermõõtu) nimetatakse perimeetriks.
Johann von Brevern
Johann von Brevern sündis Maardu, Kostivere ja Kehra mõisniku Peter von Breverni ja Gertrude Magdalena von Kurselli pojana.
1786–1789 oli ta Eestimaa kubermangu aadlimarssal ja hiljem Eestimaa maanõunik.
Talle kuulusid Kostivere, Kehra, Kiikla ja Iisaku mõis.
Perekond
Johann von Brevern abiellus 1771. aastal Fabian Ernst Stael von Holsteini tütre Anna Elisabethiga (1753–1824). Abielust sündisid:
Ühesuguline õis
Ühesuguline õis ehk lahksuguline õis on õis, kus kasvavad kas ainult tolmukad (tolmukas) või emakad (emakas).
Ludwig III
Ludwig III nime on kandnud:
Lazar Lissitski
Lazar Markovitš Lissitski, tuntud ka kui El Lissitski ja El Lissitzky (22. november 1890 Potšinok – 30. detsember 1941 Moskva) oli juudi päritolu Vene suprematistlik maalikunstnik ja arhitekt, fotograaf ja õppejõud.
Lazar Lissitski oli Bauhausi liige alates selle asutamisest 1919. aastal.
Old Faithful
pisi|Old Faithfuli purse (1948)
Old Faithful on geiser USA-s Yellowstone'i rahvuspargis.
Geiser asub Wyomingi osariigis Tetoni maakonnas. Tema geograafilised koordinaadid on. Ta asub 2240 meetri kõrgusel merepinnast.
Geiser purskab 32–56 (keskmiselt 44) meetri kõrgusele. Ühe purskega paiskab geiser üles 14–32 m³ vett. Purse kestab 1,5–5 minutit, pursete intervall on 45–125 minutit.
Geisrile pani nime poliitik ja maamõõtja Henry Washburn oma 1870. aasta ekspeditsioonil.
Ajapikku on kahe järjestikuse purske keskmine vahe suurenenud. 1939. aastal oli see 66,5 minutit, tänapäeval 90 minutit. Selle põhjus pole teada. On võimalik, et maavärinad on mõjutanud põhjavee taset selles piirkonnas.
Läbi aegade on registreeritud 137 tuhat purset. Nende põhjal kirjeldas Harry Woodward 1938 esimesena pursete vaheaja ja kestuse suhet matemaatiliselt: mida pikem on kahe purske vahe, seda kauem purse kestab.
Tänapäeval Woodwardi mudel enam ei kehti, kuid ajapikku on pursked muutunud paremini ennustatavaks. Old Faithful purskab 65 minutit pärast alla 2,5 minuti kestnud purset või 81 minutit pärast üle 2,5 minuti kestnud purset ja selle mudeli eksimispiir on 10 minutit.
Aastail 1983–1994 mõõdeti geisris vee temperatuuri ja rõhku. 22 m sügavusel oli vee temperatuur 118 °C, samasugune kui 1942. aastal. Purske ajal on ülekuumenenud auru temperatuur kuni 129 °C. Ühtlasi filmiti geisri sees toimuvaid protsesse 13 m sügavusel.
Old Faithful ei ole Geisrite pargis kõige suurem ega kõige kõrgem geiser – see tiitel kuulub geisrile Steamboat, mille pursked on halvasti ennustatavad ja mis purskab keskmiselt paari aasta tagant, kuigi on juhtunud, et ka kolm korda aastas. Old Faithfuli populaarsus seisneb selles, et ta purskab sageli.
Monitor (laev 1862)
pisi|Monitor Monitor oli esimene USA soomuslaev, esimene tema järgi nime saanud laevatüübist Monitor. Laev lasti vette 30. jaanuaril 1862 ja see uppus 31. detsembril 1862.
See oli ülimadala (praktiliselt veepinna kõrguse) parda ja pöörleva suurtükitorniga laev.
Sai tuntuks 9. märtsil 1862 peetud esimese soomuslaevadevahelise merelahingu (Ameerika Riikide Konföderatsiooni Virginia vastu) järel.
Kelme
Kelme ehk serooskest ehk serooskelme ehk seroosne kelme (tunica serosa ehk serosa) on inimesel ja loomadel mõningaid kehaõõsi vooderdav ja mõningaid elundeid kattev õhuke rakukiht.
Inimesel on:
Talvesõda (film)
Lähemalt räägib see film Soome jalaväe 23. rügemendist, mis koosneb ainult Lõuna-Pohjanmaa meestest.
Film esilinastus Soomes ja Rootsis üheaegselt 30. novembril 1989, sellega tähistati ühtlasi ka viiekümne aasta möödumist Talvesõja algusest. Sõda kestis 30. novembrist 1939 kuni 13. märtsini 1940.
Filmis on kasutatud väga palju Teise maailmasõja aegset sõjatehnikat, näiteks kergetanke T-26, kiirpommitajaid Tupolev SB, Polikarpov I-16 ja 37 mm PstK/36 tankitõrjesuurtükki.
Osatäitjad
Lavastaja Pekka Parikka kandideeris Berliini filmifestivalil Kuldkarule kui parim filmilavastaja 1990. aastal.
Sama aasta Soome filmiauhindade jagamisel võitis "Talvesõda" kuus Jussi auhinda järgmistes kategooriates:
Telesarjad
Film on jaotatud ka viieosaliseks draamasarjaks, mille ühe seeria pikkus on umbkaudu 55 minutit. See draamasari on jooksnud Soome Televisioonis 1991. ja 1999. aastal. Kolmandat korda oli see eetris 2009. aasta sügisel.
Mahābhārata
"Mahābhārata" on vanaindia eepos, maailmakirjanduse üks mahukamaid luuleteoseid. pisi|Kuruksetra lahing Eepos koosneb kokku umbes 106 000. paarisvärsist, mis jagunevad 18 osaks. Värsivormi, milles eepos on kirja pandud, nimetatakse šlokaks. Tänapäeval tuntakse eepose teksti XV/XVI sajandi käsikirjade põhjal, tema tegelikku tekkeaega täpselt ei teata. Arvatakse, et "Mahābhārata" kujunes ühtseks tervikuks ajavahemikus IV sajand eKr–IV sajand pKr. Vanemates osades sisaldub ainest, mis esineb juba veedades, kuid põhiliselt on eepose ainestik täiesti uudne.
Usuline taustsüsteem
pisi|Shantanu näeb Gangese jõe kaldal imekaunist naist Ka eepose usuline maailmapilt on veedadest täiesti erinev. Eeposte ajastul sai hinduism selliseks, nagu see on tänapäeval. Veedade jumalad minetasid tähtsuse, tähtsaks muutusid veedade kõrvaltegelane Višnu ning täiesti tundmatud Šiva ja Brahma. Kujunes käsitlus Višnu taassündidest ehk avataaradest. Olulisemad neist olid Krišna ja Rāma. Eepos kuulub hinduismi kirjavara hulka. Seda ei peeta küll ilmutuseks (šruti "kuulmine") nagu veedasid, aga siiski pühaks pärimuseks (smriti "mäletamine").
Krishna lugu
"Mahābhārata" osa on "Bhagavadgītā", kuulus poeem, mida peetakse eepose olulisimaks osaks ning mis on seetõttu olnud avaldatud ka eraldi teosena.
Kadri Karp
Kadri Karp (sündinud 21. jaanuaril 1958) on eesti aiandusteadlane ja Eesti Maaülikooli professor.
Ta lõpetas aastal 1976 Tartu 5. Keskkooli ja aastal 1982 Eesti Põllumajanduse Akadeemia. Aastatel 1992–1995 oli ta Eesti Põllumajandusülikoolis magistrantuuris ja aastatel 1998–2001 samas doktorantuuris. Aastal 2001 kaitses ta doktoriväitekirja teemal "Agrotehniliste võtete ja sordi mõju mesimuraka (Rubus arcticus) ja aedmaasika (Fragaria ananassa) taime kasvule ja saagile", doktoritöö juhendaja oli Ao Pae.
Ta töötab Eesti Maaülikooli Põllumajandus- ja keskkonnainstituudi aiandusosakonna juhatajana.
Kahesuguline õis
pisi|Gladioolil on kahelisugulised õied Kahesuguline õis on õis, kus kasvavad nii emakad (emakas) kui tolmukad.
Taipei
Taipei (ka Taibei) on linn Taiwani saare põhjaosas.
Alates Hiina Vabariigi valitsuse evakueerumisest Taiwanile 1949. aastal on Taipei Hiina Vabariigi ajutine pealinn.
Taibeis asub pilvelõhkuja Taipei 101, mis 2007. aastani oli maailma kõrgeim hoone.
Bioom
Bioomide klassifitseerimise aluseks võib võtta näiteks taimede eluvorme (puud, põõsad, rohi), taimede lehetüüpe (laialehine, okkad) jm karakteristikuid.
Möösia
thumb|300px|Provintsid Moesia Inferior (paremal) ja Moesia Superior (vasakul) esile tõstetud thumb|300px|Moesia Inferior (esile tõstetud) thumb|300px|Moesia Superior (esile tõstetud) thumb|300px|Möösia provintsid ja Põhja-Balkan [[Hilisantiikaeg|hilisantiikajal]] 300px|thumb|Möösia, sealhulgas Musta mere äärsed linnad [[Tyras, Olbia]] thumb|
Möösia (ladina: Moesia, Mœsia, kreeka; Μοισία) oli antiikne piirkond ja hiljem Rooma provints, mis paiknes Balkanil Doonaust lõunas. See hõlmas enamuse tänapäeva Kesk-Serbia ja Kosovo territooriumist ning tänapäeva Põhja-Makedoonia põhjaosa (Moesia Superior), Põhja-Bulgaaria ja Põhja-Dobrudža (Moesia Inferior).
Geograafia
Antiiksetes geograafiaallikates külgnes Möösia lõunas Haemuse (Balkan) ja Scarduse (Šar) mägedega, läänes Drinuse (Drina) jõega, põhjas Donarise (Doonau) jõega ja idas Euxinega (Must meri).
Ajalugu
Piirkonnas elasid peamiselt traaklased, daaklased (trako-daaklased), illüürlased ja trako-illüürlased. Piirkonnale on nime andnud möösid, trako-daakia rahvas, kes elasid siin enne Rooma vallutust.
Aastal 75 eKr viis Makedoonia prokonsul Gaius Scribonius Curio armee Doonauni ja saavutas võidu elanike üle, kelle lõpuks alistas Marcus Licinius Crassus, triumviri pojapoeg ja hiljem ka Makedoonia prokonsul Augustuse valitsemisajal u. aastal 29 eKr. Kuid piirkonda ei korraldatud provintsiks kuni Augustuse valitsemise viimaste aastateni; aastast 6 pKr on märge selle kubernerist Aulus Caecina Severusest. Provintsina oli Möösia keiserliku konsulaarlegaadi alluvuses (kelle kontrolli all olid tõenäoliselt ka Ahhaia ja Makedoonia).
Aastal 86 pKr käskis Daakia kuningas Duras oma vägedel rünnata Rooma Möösiat. Pärast seda rünnakut saabus Rooma keiser Domitianus isiklikult Möösiasse ja reorganiseeris selle aastal 87 pKr kaheks provintsiks, mida eraldas Cebrus (Ciabrus) jõgi: läänes Moesia Superior - Ülem-Möösia, (tähendusega ülesvoolu) ja idas Moesia Inferior - Alam-Möösia (ka Ripa Thracia), (alates Doonau suudmest ülesvoolu). Kumbagi valitsesid keiserlik konsulaarlegaat ja prokuraator.
Peamised linnad Ülem-Möösias: Singidunum (Belgrad), Viminacium (mõnikord municipium Aelium; nüüd Kostolac), Remesiana (Bela Palanka), Bononia (Vidin), Ratiaria (Artšar) ja Scupi (Skopje); Alam-Möösias: Oescus (colonia Ulpia, Gigen), Novae (Svištovi lähedal, Theoderich Suure pealikupaik), Nicopolis ad Istrum (Nikup; tegelikult Jantra jõe ääres), Marcianopolis (Devnja), Odessos (Varna) ja Tomis (Constanța; kuhu luuletaja Publius Ovidius Naso oli pagendatud). Kaks viimast olid Kreeka linnad, mis moodustasid pentapolise koos Histria, Mesembria (Nessebar) ja Apollonia (Sozopol).
Möösiast alustas Domitianus tulevaste kampaaniate kavandamist Daakiasse ja 87. aastal alustas ta tugevat pealetungi Daakiale, käskides kindral Cornelius Fuscusel rünnata. See tõttu viis Fuscus 87. aasta suvel 5 või 6 leegionit üle Doonau. Kampaania daaklaste vastu lõppes ilma otsustava tulemuseta ning Daakia kuningas Decebalus eiras karjuvalt rahutingimusi (89 pKr), mis olid sõja lõpul kokku lepitud.
Hiljem saabus Möösiasse keiser Trajanus ja käivitas u. 101. aasta märtsis–mais oma esimese sõjalise kampaania Daakia kuningriiki, liikudes Doonau põhjakaldale ja võites Daakia armeed Tapae juures, Karpaatide mäekurus (vaata Teine Tapae lahing). Kuid Trajanuse väed olid lahingus väntsutada saanud ja ta pani kampaania jätkamise aastaks seisma, et tervendada vägesid, tugevdada ja ümber rühmitada. Järgmisel talvel käivitas kuningas Decebalus vasturünnaku üle Doonau rohkem allavoolu, kuid see löödi tagasi. Trajanuse armee edenes Daakia territooriumile ja sundis kuningas Decebalust aasta hiljem talle alluma.
Trajanus tuli Rooma tagasi triumfiga ja sai tiitli Dacicus. Võidu mälestuseks püstitati Tropaeum Traiani. Kuid Decebalus võttis aastal 105 ette sissetungi Rooma territooriumile, püüdes mõnd hõimu jõest põhjas keisririigi vastu õhutada. Trajanus liikus taas välja ja pärast seda, kui Apollodoros Damaskusest ehitas talle suure silla üle Doonau, vallutas ta aastal 106 osa Daakiast (vaata ka Teine Daakia sõda).
Millalgi 272. aasta paiku sündis Möösia linnas Naissuses või Nissas (nüüd Niš Serbias) tulevane keiser Constantinus Suur.
Pärast seda, kui Aurelianus (270–275) loovutas Daakia gootidele ja kolis Rooma kodanikud endisest provintsist Doonaust lõunasse, sai Möösia keskosa nimeks Daakia Aureliana (hiljem jagunes: Daakia Ripensis ja Daakia Mediterranea).
Piiriprovintsina tugevdati Möösiat jaamade ja kindlustega, mis püstitati piki Doonau lõunakallast, ning kaitseks sküütide ja sarmaatide vastu ehitati Axiopolise ja Tomise vahele müür. Moesia Secunda garnisoni kuulusid Legio I Italica ja Legio XI Claudia, samuti sõltumatud jalaväeüksused, ratsaväeüksused ja jõeflotillid. Notitia Dignitatum loetleb selle üksusi ja baase 390. aastatel. Scythia Minor üksused olid Legio I Iovia ja Legio II Herculia.
Pärast aastat 238 pKr tungisid Möösiasse sageli või rüüstasid Daakia karpid ja idagermaani hõim goodid, kes tungisid Möösiasse aastal 250. Hunnide tugeva surve all ületasid goodid Valensi valitsemisajal (376) taas Doonau ja asusid tema loal Möösiasse. Pärast nende sinnaasumist tekkisid peagi tülid ja goodid võitsid Fritigerni juhtimisel Valensit suures Adrianoopoli lahingus. Need goodid on tuntud kui möösiagoodid, kelle jaoks Wulfila tegi goodikeelse piiblitõlke.
Slaavlased liidus avaaridega tungisid Möösiasse ja hävitasid enamuse sellest aastatel 583-587 Avaari–Bütsantsi sõdades. 7. sajandil asustati Möösia slaavlastega. Bulgaarid, saabudes Kesk-Aasiast, vallutasid Alam-Möösia 7. sajandi lõpul. 8. sajandil kaotas Bütsants ka Ülem-Möösia territooriumi Esimesele Bulgaaria tsaaririigile.
Shimane prefektuur
Shimane prefektuur on Jaapani prefektuur Honshū saare lõunaosas. Asub Jaapani mere kaldal.
Loodus
Shimane prefektuuri kuuluvad Oki saared. Suurimad järved on Shinji ja Nakaumi järv.
Sümbolid
Shimane prefektuuri tunnuslind on laululuik (Cygnus cygnus), tunnuspuu on Thunbergi mänd (Pinus thunbergii) ja tunnuslill põõsaspojeng (Paeonia suffruticosa).
Valgemetsa raudteepeatus
pisi|Valgemetsa raudteejaam (2018) Valgemetsa raudteepeatus on raudteepeatus Põlvamaal Põlva vallas Valgemetsal. Avamisel jäi peatus Vastse-Kuuste valda.
Valgemetsal peatuvad Elroni reisirongid liinil Tartu–Koidula. Peatuses asub üks lühike (35 m) perroon, mille tõttu toimub väljumine ja sisenemine rongi ainult läbi C-ala.
Vastse-Kuuste raudteejaam
Vastse-Kuuste raudteejaam on raudteejaam Tartu–Koidula raudteelõigul Põlvamaal Põlva vallas Vastse-Kuustes.
Jaamas peatuvad Elroni reisirongid liinil Tartu–Koidula (suveperioodil Tartu–Piusa). Peatuses asub üks lühike (35 m) perroon, mistõttu rongist väljumine ja rongi sisenemine toimub ainult rongi C-ala kaudu.
Jaamas asub lisaks peateele kaks kõrvalteed ja võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine.
Ajalugu
pisi|vasakul|Vastse-Kuuste algne jaamahoone, 1930. aastad pisi|Vastse-Kuuste raudteejaama perroon 2013. aastal Vastse-Kuuste raudteejaam rajati koos laiarööpmelise Tartu–Petseri raudteega 1931. aastal. Avamisel jäi jaam Vastse-Kuuste valda.
Vastse-Kuuste jaamahoone oli algselt kahekorruseline funktsionalistlikus stiilis kivihoone, mis valmis 1934. aasta sügisel tõenäoliselt Hendrik Otlooti projekti järgi. Jaamahoonet iseloomustab ülimadal lamekatus ning asümmeetriline pikifassaad, mille tekitas osaline teine korrus. Hoone hävis II maailmasõjas. Sõjajärgsel perioodil jaamahoonena kasutatud kahekorruseline vertikaalse laudisega puithoone oli ehitatud raudteetööliste elamuks ja koosnes toona neljast ühetoalisest korterist. Tänu kahele eraldi sissepääsule oli hoone I korrus kergesti kohandatav ootesaaliks ja ametiruumideks, mida tõenäoliselt kasutati selleks ka 1930. aastate alguses, kui kivist jaamahoone ei olnud veel valminud.
Praegu seisab Tartu-Koidula raudtee idaküljel asuv endine raudteetööliste elamu tühjalt ja laguneb, hoonest kagusuunas jääb ka endine jaama kaubaait, laadimisplatvorm ja käimla.
2001. aastani eelnes Vastse-Kuustele Tartu suunalt Laane raudteepeatus.
Ludwig IV
Ludwig IV nime all on tuntud:
Kivisildnik
pisi|Sven Kivisildnik esinemas [[Eesti Kirjanike Liit|Kirjanike Liidu hoones Harju 1 laupäeva pärastlõunasel lastekal]] pisi|[[Leonhard Lapin ja kivisildnik rahvusvahelise luulepäeva luulemaratonil Tallinna Keskraamatukogus 21. märtsil 2014]] pisi|Kivisildnik 2012. aasta veebruaris Kulka kirjanduse sihtkapitali aastaauhinna nominentide tutvustusesinemisel Tartus. Kivisildnik (kodanikunimi Sven Sildnik; sündinud 3. jaanuaril 1964 Rakveres) on Eesti kirjanik ja poliitik.
Lõpetanud Rakvere 1. keskkooli 1982. Õppinud Eesti Põllumajanduse Akadeemias (1982–1986, agronoomia), Tartu Ülikoolis (1986–1989, ajakirjandus) ja Tartu Teoloogia Akadeemias (1990–1991), millest viimase kohta on ütelnud: "Ma tavaliselt väidan, et õppisin seal homileetikat, matusekõnede pidamist."
Eesti Iseseisvuspartei (EIP) 18. aprillil 2015 toimunud üldkoosolekul valiti ta erakonna esimeheks. Aastatel 2006–2009 Eesti Iseseisvuspartei peasekretär ja 2009–2015 erakonna aseesimees. 18. aprillil 2015 toimunud üldkoosolekul valiti ta erakonna esimeheks. Ta lahkus Eesti Iseseisvusparteist ja astus EKRE liikmeks 4. oktoobril 2022
On avaldanud arvamuslugusid EKRE uudisteportaalis Uued Uudised.
kivisildnik - "See on minu logo. See on kärss, see on seakärss. See on seakeeramisest. "Siga keerama" – see on selline väljend (virumaa). See on mu toodetele omane, et seal keeratakse siga"
Isiklikku
Ta on abielus ja tal on kaks last: poeg ja tütar.
Pavel (Dmitrovski)
Pavel (kodanikunimega Pavel Grigorjevitš Dmitrovski; vene keeles Павел Григорьевич Дмитровский; 15. jaanuar 1872 Bolšaja Belozerka küla, Melitopoli maakond, Krimm – 2. veebruar 1946 Tallinn) oli vene rahvusest õigeusu vaimulik, kes tegutses alates 1918. aastast Eestis. Ta oli aastatel 1937–1942 Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Narva ja Irboska piiskop, 1942–1945 Vene Õigeusu Kiriku Narva ülempiiskop ja 1945–1946 Vene Õigeusu Kiriku Tallinna ja Eesti ülempiiskop.
Päritolu ja noorus
Ta sündis eri andmetel kas diakoni või köstri perekonnas. Lõpetanud algkooli, jätkas ta õpinguid Simferopoli vaimulikus koolis ja Tauria õigeusu vaimulikus seminaris, mille lõpetas esimese järguga 1893. aastal.
Pärast seminari lõpetamist töötas köstrina Mihhailovka külas Peaingel Miikaeli kirikus ja oli kohalikus koolis õpetaja. Septembris 1895 viidi Pavel Dmitrovski üle oma koduküla Bolšaja Belozerka kooli juhatajaks. Ta abiellus 1896. aasta alguses ning pühitseti sama aasta 5. mail diakoniks. Juba järgmisel päeval, 6. mail pühitseti ta preestriks ja määrati Astrahanka küla Pühade Borissi ja Glebi kiriku eesseisjaks.
Aastal 1899 viidi ta naise haiguse tõttu üle Zuja kogudusse Simferopoli maakonnas. Lisaks preestriametile kuulus ta seal Simferopoli õppenõukogusse ja oli õpetaja mitmes koolis.
Teenistus Venemaal
Aastatel 1908–1911 õppis ta vabakuulajana Peterburi Vaimulikus Akadeemias, lõpetades seal neli kursust. Aastast 1911 teenis ta preestrina Ivanovskoje külakogudust Jamburgi maakonnas.
Esimese maailmasõja aastatel viidi ta üle sõjaväeteenistusse. 23. aprillist 1915 8. augustini 1918 oli ta mereväevaimulikuks Balti laevastiku koosseisu kuulunud õppelaeval "Narodovolets". Seoses kommunistlike võimude otsusega laevastik laiali saata, lahkus ta omal soovil teenistusest. Kuna "Narodovolets" asus sel ajal Soome lahel, otsustas isa Pavel elama jääda Eestisse.
Teenistus Eestis
Eestis elas Pavel Dmitrovski Narvas, kus ta oli algul Kreenholmi Ülestõusmise kiriku preester. Aastal 1919 nimetati ta Narva Issanda Muutmise katedraali teiseks preestriks ja hiljem eesseisjaks. Paralleelselt oli ta Narva piiskopkonna nõukogu liige ja tegutses õpetajana Narva Vene Gümnaasiumis. Aastal 1926 ülendati isa Pavel ülempreestriks.
3. oktoobril 1937 pühitseti ta Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Narva ja Irboska piiskopkonna Narva ja Irboska piiskopiks ning ta võttis üle kaua aega ilma eestseisjata olnud piiskopkonna. Tema pühitsemise viisid läbi Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Aleksander, Läti metropoliit Augustin, Soome peapiiskop Herman ja Petseri ülempiiskop Nikolai. Kuna talle allutati ka senine Irboska piiskopkond, on mõned allikad nimetanud teda Narva ja Irboska piiskopiks.
Pärast Eesti okupeerimist NSV Liidu poolt 1940. aastal hakkas üha enam vene päritolu vaimulikke taotlema Eesti õigeusu koguduste ühinemist Moskva patriarhaadiga, millele valdav osa eesti vaimulikest ja Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku juhtkonnast vastu seisid. Ka piiskop Pavel pidas õigemaks ühtsuse taastamist Vene Õigeusu Kirikuga.
Augustis 1942 läks piiskop Pavel koos talle alluva kahekümne nelja õigeusu kogudusega Vene Õigeusu Kiriku poolt Baltimaades ametisse seatud eksarh Sergiuse alluvusse. Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku metropoliit Aleksander tagandas ta seepeale piiskopiametist, kuid piiskop Pavel registreeris oma piiskopkonna Vene Õigeusu Kiriku eksarhaadi alluvusse ümber. Kuna Saksa okupatsioonivõimud tunnistasid mõlema kiriku tegevuse Eesti aladel legaalseks, jäigi sõja ajal eksisteerima kaks paralleelstruktuuri.
21. detsembril 1942 ülendati ta eksarh Sergiuse poolt Narva ülempiiskopiks.
Aastal 1943 mõistis Moskva ja kogu Venemaa patriarh Sergius piiskop Paveli hukka Saksamaa okupatsioonivõime toetavate avalduste eest. Hiljem kahetses ta patriarhi ees koostööd Saksa võimudega.
Pärast Nõukogude võimu taaskehtestamist Eesti aladel esines ta 1944. aastal üleskutsega tunnistada Moskva ja kogu Venemaa patriarhi ülemvõimu Eesti õigeusu kiriku üle. Olles metropoliit Aleksandri pagulusse minemise järel kõrgeim Eestisse jäänud ja ainus tegutsev õigeusu piiskop, juhtis ta Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku likvideerimist kodumaal ja koguduste vormistamist Moskva patriarhaadi Eesti piiskopkonna kogudusteks.
Jaanuaris-veebruaris 1945 osales piiskop Pavel Vene Õigeusu Kiriku täiskogul Moskvas, kus valiti patriarhiks Aleksius I. Eri andmetel kas 12. aprillil või 16. aprillil 1945 nimetati ta ise Moskva Patriarhaadi Tallinna ja Eesti piiskopkonna ülempiiskopiks.
21.–23. novembrini 1945 Moskvas toimunud kirikukogul halvenes piiskop Paveli tervis ja ta sai infarkti. Sellest ajast alates jäigi tema tervis kehvaks ja ööl vastu 2. veebruari 1946 suri ta Tallinnas teise infarkti tagajärjel.
Piiskop Pavel maeti 6. veebruaril 1946. Matusetalituse viis Aleksander Nevski katedraalis läbi Leningradi metropoliit Grigori. Piiskop Pavel Dmitrovski maeti Tallinna Aleksander Nevski kalmistule.
Hinnangud tegevusele
Pavel Dmitrovski tegevust Eestis perioodil 1942–1946 on hinnatud väga erinevalt.
Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku seisukohalt on tegu ühe võtmeisikuga Eesti õigeusu kogukonna vägivaldselt katkestatud kanoonilise ühtsuse taastamisel Moskva Patriarhaadiga ja see kirik mainib ülempiiskop Pavelit oma mälestusväärsete hingekarjaste seas.
Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku seisukohalt on tegu inimesega, kes tegutses alates 1942. aastast sihilikult kohaliku kirikuvõimu vastu ja lõpetas kolm aastat hiljem kiriku tegevuse Eestis. Nimelt kinnitas just ülempiiskop Pavel oma allkirjaga 5. märtsil 1945 Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Metropoolia Sinodi likvideerimise ja moodustas vastavalt patriarh Aleksius I juhistele selle asemele Vene Õigeusu Kiriku Tallinna ja Eesti piiskopkonna nõukogu. Samuti nõudis ta Eestisse jäänud Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku sinodi liikmetelt kirikulõhe tekitamise pärast patukahetsusavaldust ja mõjutas kõiki õigeusu kogudusi alla kirjutama patukahetsusaktile.
Ülempiiskop Pavel Dmitrovski ajal kehtestati Eesti aladel Vene Õigeusu Kiriku põhimäärus, mis andis seni mitmed sinodi kompetentsi kuulunud küsimused piiskopi otsustada ja jättis vaimulike ülendamise hoopis patriarhi otsustada.
Kõigile nendele sammudele negatiivse või positiivse hinnangu andmine sõltub eelkõige sellest, kas Eesti õigeusu kogukonna minekut Konstantinoopoli oikumeenilise patriarhi jurisdiktsiooni alla 1923. aastal pidada kanooniliselt seaduslikuks või mitte. Siiani ühine seisukoht selles küsimuses puudub.
Naine vaagnaga
pisi pisi "Naine vaagnaga" ehk "Eva" on Tallinnas Tornide väljakul asuv purskkaev.
Kirjeldus
Kuju on kinnitatud nelinurksele postamendile, mille laiema ülaosa all on dekoratiivne voluut. Purskkaevu sisemist kogumisbasseini ümbritseb ringikujuliselt 110 sentimeetri kõrgune graniitrake, välisküljel ühtlaste vahedega asetseva nelja väikese vett purskava pronksist kalapeaga. Need täidavad veega välise, 77 sentimeetri laiuse basseini, mida ümbritseb 25 sentimeetri kõrgune graniitrake.
Ajalugu
Raudsepp olevat saanud enda käsutusse Keskvanglast uue juurdeehitise kohalt väljalõhutud kaevu (püstitatud aastatel 1842–1847 Kaitsekasarmu jaoks) graniitrakked, millest ta tegi purskkaevu ümbrise.
Raudsepp tegi 1934. aastal ka kipsist fontäänifiguuri, mille ta esitas Kunstihoone avanäitusele. Naise keha võluvat plastilisust ja ilmekust käsitledes püüdis seda lahendada dekoratiivses laadis.
Tolleaegne Tallinna peaarhitekt Herbert Johanson olevat teinud Raudsepale ettepaneku figuuri loomiseks purskkaevule väikesel skvääril Tornide väljakul (purskkaev koos raketega oli juba olemas). Sinna näis kujuri arvates paremini paigutuvat juba olemasolev purskkaevu kavand, mis oli olnud väljas Kunstihoone avanäitusel.
Ludwig V
Ludwig V nime all on tuntud:
Kelme (kaubamärk)
Kelme on 1977. aastal loodud hispaania firmale "Industrias del calzado y prendas deportivas S.L." kuuluv kaubamärk. Peamiselt toodetakse selle kaubamärgi all spordijalatseid. "Kelme" riideid kandis hispaania koondis 1992. aasta Barcelona olümpiamängudel
Välislingid
http://www.kelme.com/
Kelmė
Kelmė|pisi Kelmė on linn Leedus, Kelmė rajooni halduskeskus. Asub Kražantė jõe kaldal merepinnast 128 meetri kõrgusel. Linna vana saksakeelne nimetus on Kelm, poolakeelne aga Kielmy.
Vaatamisväärsusteks on Kelmė mõisa hoonetekompleks, uusgooti siilis katoliku kirik (1901–1912), aastal 1615 valminud kalvinistide kirik ja luteri kirik.
Elanike arv
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kelmė elanikest leedulasi 98,44% ja venelasi 1,03%.
Ajalugu
Esmamainimise aeg on teadmata. Oletatakse, et asulat on mainitud 1295. aastal nimega Kymel või Kimel; teise teooria järgi 1386. aastal nimega Stabuncaln, Stabekalne, 1395. aastal ka Stabekalmen. Kindlamalt saab asulaga seostada mainimist 1410. aastal.
Aastal 1416 püstitati sinna esimene kirik. Aastal 1511 tekkis selle juurde turuplats. XVI sajandil on esmamainiud ka sealset mõisa. Aastal 1526 sai Kelmėst alev. Aastal 1615 valmis sealse kalvinistide koguduse kirik, selle juures hakkas tegutsema ka kool. Aastail 1655 ja 1701 rüüstasid alevit Rootsi väed.
Teise maailmasõja ajal hukkasid Saksa okupatsiooniväed 450 asulas elanud juuti. Pärast sõda tegutsesid asula ümbruses Leedu metsavennad. Linnaõigused sai aastal 1947.
Tuntud elanikke
pisi|püsti|Morris Ginsberg
Kelme (täpsustus)
Sõnal "kelme" on mitu tähendust.
Raad
pisi|[[Hansa Liit|Hansa Liidu pealinna Lübecki raekoda]] Raad (saksa Rat 'nõu, nõukogu') ehk magistraat oli keskajast pärinev kollegiaalne linna võimu-, valitsus-, esindus- ja kohtuorgan. Rae istungite toimumise paika tuntakse raehoone ehk raekojana.
Eesti linnade raed
Põhja-Eesti linnad (Tallinn, Rakvere, kuni 1585. aastani Narva ja 17. sajandist ka Haapsalu) tegutsesid Lübecki linnaõiguse, Lõuna-Eesti omad Riia linnaõiguse ja Narva raad alates 1585. aastast Rootsi linnaõiguse järgi. Õigused olid üsna sarnased. pisi|[[Tallinna Raekoda]] Tallinnas tekkis raad 13. sajandi keskpaiku. Tallinna rae koosseisu kuulusid 19. sajandil neli bürgermeistrit, sündik ja neliteist raehärrat. Tartu rae koosseisu kuulus kaks bürgermeistrit ja seitse raehärrat, kellest üks oli ka sündik. Rae eesistujat nimetati justiits- ja teist bürgermeistrit kommertsbürgermeistriks.
Pärnu rae koosseisu kuulusid kaks bürgermeistrit ja kuus raehärrat. Üht bürgermeistrit nimetati justiits- ja teist kommertsbürgermeistriks.
Võru rae koosseisu kuulusid bürgermeister ja kolm raehärrat.
Viljandi rae koosseisu kuulusid bürgermeister, kolm raehärrat ja sündik.
Haapsalu rae koosseisu kuulusid bürgermeister ja kolm raehärrat, kellest vanim pidas kohtufoogti ametit.
Narva rae koosseisu kuulusid kaks bürgermeistrit ja kaheksa raehärrat. Üht bürgermeistrit nimetati justiits-, teist kommerts- ja politseibürgermeistriks. Raad koosnes bürgermeistritest ja raehärradest, kelleks olid linnas kinnisvara omavad mõjukamad linnakodanikud, enamasti suurkaupmehed või literaadid, ja juristiharidusega sündikust.
Raehärrade arv on kõikuv, vahel kuulus rae koosseisu ka teisi ametiisikuid. Raeamet oli enamasti palgata auamet; vakantseid kohti täitsid olemasolevad raeliikmed koopteerimise teel.
Algselt oli rael kaks koosseisu: Korraldatud oli see nii, et üks tegeles ühel aastal, teine järgmisel aastal, nii et puhkav koosseis sai tegelda oma elatise teenimisega.
Rae ülesanded: Algul nad piirdusid majandusliku küsimuste lahendamisega- turukorraldamisega, maa- alade andmisega kauplustele. Hiljem lisandus kohtupidamine tsiviil- ja kriminaalasjus, kus põrgati kokku foogtivõimuga, mille tulemusena muudeti hiljem foogt linna alamkohtunikuks. Rae ülesanne oli ka kaubanduse- ja tööstuse eest hoolitsemine. Kodanikul pidi õigus olema endale leiba teenida. Rae ülesanne oli ka kirikute eest hoolitsemine ning halduses oli teatud sihtkapital nn.jumalalaegas. Kuulusid sinna teatud maa- alad, mida hooldas linn.
Balti Provintsiaalseadustiku kehtestamisega 1. jaanuaril 1846 jäi linnamagistraatide tegevuse õiguslikuks aluseks vaid provintsiaalõigus, millesse olid tegelikult koondatud kõik nende linnade endised õigused ja privileegid. Provintsiaalseadustik ei viinud veel linnade valitsemist ühisele alusele, iga linna kohta oli selles eraldi peatükk. Provintsiaalseadustiku järgi koosnes magistraat bürgermeistritest, raehärradest ja sündikuist ja nende arv sõltus linna suurusest. Rae liikmed valiti eluks ajaks (soovi korral võis sellest ametist ka tagasi astuda) ja vabanenud kohad täitis raad ise. Valimised kinnitas kubermanguvalitsus.
Linna rae kompetentsi kuulusid kõik linna asjad nii administratiiv-, kohtu-, kooli- kui isegi kiriklikul alal. Raad täitis linna ametid, andis kodanikuõiguse ja vajadusel passi, kinnitas gildide ja tsunftide põhikirjad ning nende oldermannid, teostas järelevalvet kõigi linna asutuste, alamkohtute, linna sissetulekute ja väljaminekute, linna varade valitsemise, riigile makstavate maksude laekumise ja sõjaväelaste majutamise üle.
Raad teostas koos gildidega linna sissetulekute ja väljaminekute ning linna varanduste valitsemise järelevalvet, koostas saatkondi monarhide jt juurde. Kaubanduse ja tööstuse alal võis magistraat välja anda sundmäärusi, valvas mõõtude ja kaalude õigsuse järele (vt. Tallinna vaekoda, Kuressaare vaekoda), andis kauplemislubasid, avas ja lõpetas laadad, teostas järelevalvet tsunftide üle, kinnitas tsunftide ja gildide uued põhikirjad, muutis ja täiendas olemasolevaid, määras hindu, võis maksustada üleliigset luksust. Magistraat kontrollis tuletõrjeasutusi, teostas linna vanglate ja vahialuste järelevalvet, andis välja passe. Magistraadi ülesannete hulka kuulus oksjonite lubamine, varade arestimine ja sekvestri alla panemine, notariaaltehingud, sünnitunnistuste väljaandmine, kinnistusasjad.
Linnaseadus, linnavolikogu ja linnavalitsus
1870. aastast kehtestatud Venemaa Keisririigi linnaseadusega jäi magistraadile vaid kohtu funktsioon. Läänemere kubermangude linnades kehtestati linnaseadus 1877, va Narva, (mis kuulus Venemaa Keisririigi Peterburi kubermangu) juba 1873. aastal.
Raadi asendavaks linnavalitsusorganiks sai duuma (linnavolikogu), kes valis enda seast 4-liikmelise linnavalitsuse. Muutus ka senine valimisõigus, mis anti nüüd kõigile Vene keisririigi alamaile, kes olid vähemalt 25-aastased, elanud linnas vähemalt 2 aastat, omasid linnas kinnisvara või ettevõtet. Valijad jagati varanduse (linnale makstavate maksude suuruse) alusel 3 klassi. Tähtsamate otsuste puhul vajalik häälteenamus 51 protsenti.
Hackfleischverordnung
Hackfleischverordnung (lühend HflV) tõlkes 'Hakklihaseadus' on Saksamaal kehtiv eraldi seadus hakkliha ja hakklihatoodete käitlemise kohta. Seaduse eesmärk on tagada vaid värske ja riknemata kauba jõudmine tarbijani, mis hakkliha kui väga kergesti halvaks mineva toiduaine juures on kuuldavasti keerukam kui teiste lihasaaduste puhul.
Ludwig VI
Ludwig VI nimelised valitsejad:
Hüüp
Hüüp (Botaurus stellaris) on haigurlaste sugukonda kuuluv lind.
Eestis pesitseb ta peamiselt lääneosas, vähearvukas. Hüübi pesitsusaegset arvukust Eestis hinnatakse 300–500 paarile, talvist arvukust 0–5 isendile. Pesitsusaegset arvukust Euroopas hinnatakse 37 600–66 400 paarile.
Välimus
Hüüpide sulestik on sooja helepruuni värvi ja mustadega tähnidega. Mustadest tähnidest moodustuvad linnu kaelale vöödid. Hüüpidel on erilised puuderudusuled, mis kasvavad lakkamatult ning ei lange maha, vaid pudenevad peeneks pulbriks, millega linnud saavad oma sulestiku puhastada. Linnul on pruunikas jäme ja terav nokk, must haberiba ja mustjas pealagi.
Pesitsusalad ja arvukus
Hüübid on väikesearvulised haudelinnud, kelle levila ulatub Euroopast (välja arvatud Iirimaa, Island, Norra, Soome põhjaosa ja Rootsi põhjaosa) ja Aasia kesk-ja idaosast Põhja-Aafrikani. Omaette populatsioon hüüpe pesitseb ka Lõuna-Aafrikas.
Eestis hinnatakse hüübi pesitsusaegseks arvukuseks 300–500 paari, Euroopas 37600–66400 paari.
Aastatel 1970–1990 langes enamikus Euroopa riikides hüüpide arvukus. Peale seda on küll arvukus stabiliseerunud ning ka mitmetes riikides tõusnud, kuid languse-eelse ajaga võrreldes pole suudetud arvukust taastada.
Talvitumine
vasakul|pisi|Hüüp lendamas Hüübid on rändlinnud, kes talvituvad Vahemere ääres, Ida-Aafrikas ja Kesk-Aafrikas. Kaukaasias aga pesitseb populatsioon hüüpe, kes on paigalinnud ning mujale talvituma ei lenda.
Eestis pesitsevad hüübid alates märtsi lõpust või aprilli algusest kuni oktoobri lõpuni või novembri alguseni. Oktoobri lõpus või novembri alguses lennatakse talvitumisaladele. Eestisse tagasi saabumine sõltub varakevade ilmast. Mõned linnud (kuni viis isendit) on talvel ka Lääne-Eestis või saartel toime tulnud.
Elupaigad ja eluviis
Kuna hüüpidele meeldib ennast varjata merelahtede või järvede roostikes, leidub neid enamjaolt suurtes roomassiivides – Lääne-Eesti ja Saaremaa lahtedes.
Ohu korral sirutab lind kaela välja, et meenutada kuivanud roovarte vihku. Seda hüübi poosi nimetatakse “vaiasendiks”.
Sigimine
Pesitsemine toimub kevadel. Isaslindudel on tavaliselt mitu kaaslast. Kaaslaste arv sõltub põhiliselt sellest, et kui suur ja hea territoorium isaslinnul on ning kas ta seda ka teiste eest kaitsta suudab. Üle nelja kaaslase isaslinnul enamasti ei ole.
Hüübid saabuvad aastaid samasse pesitsuskohta. Pesitsuskoht on kõrkja-ja pillirootihnikutes, mis vahelduvad vaba vee laikudega. Esialgu saabuvad pesapaigale isaslinnud, kes hakkavad hüüdlema. Kuna isaslinnud hüüdlevad kogu pesitsusaja (ligi kolm kuud), on hüüd algul mõeldud emaslindude meelitamiseks, kuid hiljem rohkem territooriumi kaitsmise eesmärgiks. Hüüd on madal kume huigatus, mida on kuulda mitme kilomeetri kaugusele.
Pesa
Algselt ehitab isaslind nn “mängupesa”, kuid ei ole teada, kas ta ka tõelise pesade ehitamisel aitab. Pesad valmistab emaslind lahtisest pilliroost ja muudest veetaimedest. Kuni poolemeetrine, lohakas pesa asub kas veest välja ulatuvatel mätastel või madalas vees kalda ääres.
Munad ja pojad
Aprilli lõpus või mais muneb emaslind 5–6 rohekat muna. Munemisperiood venib väga pikaks, sest munemiste vahe on pikk. Kulub 2–3 päeva, enne kui järgmine muna munemisküpseks saab. Kohe pärast esimese muna munemist hakkab emaslind hauduma. Pojad hakkavad kooruma 25–26 päeva pärast, vastavalt munemise järjekorrale.
Emaslind toob asialgu poegadele poolseeditud toitu, kuid kahe-kolme nädala pärast lahkuvad pojad pesast ning järgnevad oma emale. Peale seda kulub lennuvõimeliseks saamiseks veel ligi viis nädalat. vasakul|pisi|Hüübi toit
Toitumine
Hüüp toitub kaladest, konnadest, veeputukatest, kui ka mõnikord kuni mügrisuurustest imetajatest. Peamiselt on hüüp siiski kalatoiduline: sööb kokre, linaskit, ahvenat, haugi ning eriti. Noorlinde toidetakse kullestega.
Küürakil roo vahel kõndides ja madalat vett uurides otsib hüüp toitu. Vahel seisab ta lagedama veeala servas ning ootab kala lähenemist, et siis kiirelt kala rünnata.
Kaitse
Hüüp kuulub kaitsealuste liikide II kategooriasse. Peamisteks ohtudeks on rooalade liiga intensiivne majandamine ning piisava suurusega roomassiivide puudumine. Samuti on ohuks hüüpide häirimine pesitsusperioodil.
Rahvusvaheliselt on hüüp küll soodsas seisundis, kuid arvukus aina langeb.
Rahvapärased nimetused
Hüüpide rahvapärasted nimetused on roohärg, sookurat, ööhirmutaja, öölind, soiulind, küüp, järverüüpaja, mereümp, möhistaja, kõrkjalind, merihärg.
Vanarahva uskumused
pisi|Hüüp kõnnib Hollandis jääl (2010) On pakutud, et hüüp võis olla vanades eestlastes kõige enam hirmu tekitanud lind. Usuti, et kui see lind kuhugi elama asus, siis kaasnes sellega peagi õnnetus.
Hüübi valju, kuid madal ja kärisev hääl meenutab pudelisse puhumise tekitatud heli. Kuna inimesed ei näinud, et kust see hirmutav hääl tuleb, siis peeti linnu häälitsusi surnud inimese luu tekitatuks.
Suuremõisa mõis
Suuremõisa mõis oli mitme mõisa nimi Eestis.
Skeletilihased
Skeletilihased on osa selgroogsete lihastikust. Skeletilihaste ülesanne on liigutada skeleti osi ja kindlustada sel teel keha ja selle üksikosade liikumine. Algavad luult, ületavad liigese ja kinnituvad teisele luule pehmete kudede kaudu.
Skeletilihaste tööd reguleerib somaatiline närvisüsteem.
Muscle strié
Brașov
Brașov (ungari keeles Brassó, saksa keeles Kronstadt) on linn Rumeenias Transilvaanias, Brașovi maakonna keskus.
Brașov on elanike arvult seitsmes linn Rumeenias.
Linna tuntuimad ehitised on gooti stiilis Must kirik (Biserica Neagră) ja raekoda.
Brașovis toodetakse MAN AG veoautosid.
Linna jalgpalliklubi on FC Brașov.
Magnus Ingesson
Maailmameistrivõistlused
2001 Lahtis
2003 Val di Fiemmes
Jana laht
thumb|Jana lahe asukoht thumb|Saared Jana lahes Jana laht (vene Янский залив) on laht Laptevite mere kaguosas Buor-Haja ja Ebeljahi lahe vahel. Laht on saanud nime Jana jõe järgi.
Suure osa Jana lahe rannikust moodustab Jana jõe delta, mille pindala on 10 200 km². Laht on kaetud jääga umbes üheksa kuud aastas.
Lahes paikneb mitu saart, millest suurim on Jaroki saar. Lahes asuvad ka Makari saar ja Šeloni saared.
Sapp
Inimesel
Sappi eritub maksast ööpäev läbi.
Sapi eritumise kiirust mõjutavad nii humoraalne kui ka neuraalne regulatsioon.
Sapi koostis
Sapi koostis on loomaliigiti ja ka indiviiditi erinev, olenedes nii pärilikest teguritest kui ka söödavast toidust ja selle kogustest.
Sapil on oluline roll enterohepaatilises tsirkulatsioonis (sool-värativeen-maks-sapp-sool) ja tsirkulatsioon saab toimuda seni kuni soolesisaldistes leidub rasva.
Ludwig VIII
Ludwig VIII nime kandnud monarhid:
Sapp
Sapi koostis
Sapp seedeensüüme oluliselt ei sisalda. Maksasagarike poolt kolesteroolist valmistatavad sapisoolad (sapphapete soolad) on aga lipiidide seedimiseks vältimatud.
Sapp sisaldab rohkesti kolesterooli.
Sapp kulinaarias
Loomasapp leiab kulinaarias vähe kasutust, kuna sapipõie seedenõre on kibeda maitsega. Seetõttu tuleks kalu rookides või loomade sisikonda eemaldades sapipõis eemaldada ettevaatlikult, et selle vedelik ei valguks laiali.
Osades kultuurides valmistatakse madude sapist (inglise snake bilewine) koos alkoholiga erilist jooki, millel usutakse olevat ravitoime.
Ludwig VII
Ludwig VII nimelised monarhid:
Ludwig IX
Ludwig IX nimelised monrahid:
Vostok 1
Vostok 1 (Восток-1) ehk Vostok (Восток) oli Nõukogude Liidu kosmoselaev seeriast Vostok, esimene mehitatud Maa tehiskaaslane.
12. aprillil 1961 sooritas kosmonaut Juri Gagarin sellega esimese kosmoselennu, tehes ühe tiiru Maa-lähedasel orbiidil.
Vostok
Vostok [vast'okk] (vene keeles 'ida') on mitme asja nimi.
Ludwig X
Ludwig X nimelised monarhid:
Einsteinium
Einsteinium on keemiline element järjenumbriga 99.
Kõik einsteiniumi isotoobid on radioaktiivsed. Pikima elueaga isotoobi massiarv on 252 ja poolestusaeg on 472 ööpäeva.
Omadustelt on einsteinium aktinoid.
Einsteinium avastati 1952. aastal.
Johann Kokla
Johann Kokla lõpetas Tallinnas linnakooli. Pärast kooli lõpetamist 1909. aastal asus Kokla tööle ametnikuna Märjamaa posti-telegraafikontoris. Kuid varsti lahkus ta seal ning läks põllutööle. Maist novembrini 1914 oli ta Haapsalu 2. politseijaoskonna noorem kirjatoimetaja (asjaajaja).
Aastal 1926 loodud Lääne-Saare prefektuuri juhtis ta kuni oma surmani 30. märtsil 1933.
Vorst
thumb|Vorste Vorst on lihatoode, mis algupäraselt kujutab enesest maitsestatud, enamasti nitriti sisaldavaid, keedusoolaga soolatud hakkliha- või tangupudru-seguga täidetud sooli. Tänapäeval asendatakse sooled tihti odavamate, mitmesugustest kunstmaterjalidest kestadega.
Vorstid jagunevad keeduvorstideks, suitsuvorstideks ja toorvorstideks. Esimesi keedetakse või kuumutatakse valmistamise käigus, viimased valmivad pikemat aega kas bakterite toimel (salaami) või neid kuivatatakse, suitsuvorste suitsutatakse.
Suurema läbimõõduga kõva sisuga vorste tarbitakse viilutatuna, näiteks võileivakattena.
Omaette vorstid on pehme, pasteeditaolise määritava sisuga (maksavorst).
Eriti rikkalikult leidub vorstisorte Saksa köögis, keskaegsest alamsaksa keelest pärineb ka eesti sõna 'vorst'.
Eesti Siseaudiitorite Ühing
Eesti Siseaudiitorite Ühing (ESAÜ) on 2000. aastal loodud siseaudiitoreid ja siseauditihuvilisi ühendav mittetulundusühing.
ESAÜ on rahvusvahelise Siseaudiitorite Instituudi (Institute of Internal Auditors – IIA) liikmesorganisatsioon alates 17. juunist 2000. IIA tähistas 2016. aastal 75. aastapäeva. IIA-l on enam kui 170 riigis üle 185 000 liikme. ESAÜ on ka Euroopa Siseaudiitorite Ühingute Liidu (The European Confederation of Institutes of Internal Auditing – ECIIA) liikmesorganisatsioon alates 6. juulist 2007.
Organisatsioon
Eesti Siseaudiitorite Ühing on kasvav ja elujõuline ning majanduslikult hästi toimiv MTÜ. ESAÜ tegevust juhib ja esindab 5–7-liikmeline juhatus. ESAÜ igapäevast tegevust korraldab tegevjuht.
Vabaühendusena järgib ESAÜ kodanikuühenduste eetilise tegevuse üldtunnustatud põhimõtteid vastavalt vabaühenduste eetikakoodeksile. Vabaühendusena väärtustab ESAÜ ausust, võrdsust, väärikust, avatust, solidaarsust, koostöömeelsust, mitmekesisust ja usaldusväärsust ning tegutseb nendest väärtustest lähtudes. ESAÜ koostöö põhineb heatahtlikul partnerlusel, vastastikusel lugupidamisel ja tunnustamisel. Ühing annab oma tegevusega panuse turvalise, tasakaalustatud ja hooliva ühiskonna kujundamisse.
ESAÜ vahendab Eestis IIA rahvusvaheliste siseauditi sertifikaatide ja siseriikliku atesteerimise teavet. Siseaudiitoreid innustatakse tegema kutseeksameid, et näidata oma pädevust ning omandada IIA kutsesertifikaat. IIA pakub laia valikut kutsesertifikaate: Certfied Internal Auditor (CIA), Certfied Government Audit Practitioner (CGAP), Certified Control Self-Assessment Auditor (CCSA) ja Certified Financial Sector Auditor (CFSA).
Liikmed
Ühingul on asutaja-, tegev-, üliõpilas-, au- ja toetajaliikmed. Ühingu liikmed peavad vastama rahvusvahelise katusorganisatsiooni The Institute of Internal Auditors - IIA - nõuetele (Rules of Eligibility for Membership). ESAÜ ühendab üle 270 professionaalse siseaudiitori ja siseauditist huvitatud muu eriala spetsialisti. Paljud liikmed on ühingusse kuulunud 10 ja enam aastat. Ühingus on esindatud pea 100 organisatsiooni, sh kõik ministeeriumid (v.a Välisministeerium), suuremad pangad, riigi äriühingud, kindlustusseltsid, audiitorettevõtjad.
2017. aasta lõpu seisuga on enam kui sajal ühingu liikmel vähemalt üks kutsesertifikaat (CIA, CGAP, CCSA või CFSA).
Norra meretagused alad
pisi|250x250px| Norra Kuningriik ja mõned selle praegustest meretagustest aladest See on nimekiri Norra Kuningriigi praegustest ja endistest territoriaalsetest valdustest.
Praegused meretagused alad
Norra terviklikud piirkonnad, mis on inkorporeerimata alad:
Svalbardi suhtes kehtivad Svalbardi lepingu sätted. Svalbard ja Jan Mayen on mõnikord kategooriatesse jaotamiseks rühmitatud.
Norra praegused sõltlased asuvad lõunapooluse piirkonnas:
Kaart
keskel|pisi|600x600px| Norra ja selle meretaguste alade asukoht
Endised sõltlased ja kodumaa
pisi|250x250px| Norra kuningriik on kõige suurema alaga umbes 1265 pisi|250x250px| Norra Kuningriik (872–1397) oma kodumaa, sõltlaste ja valdustega pisi|302x302px| Norra kuningriik ja tema endine [[kodumaa enne 1645. aastat ]] Nn Suur-Norra hõlmab järgmisi üksusi: