cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jonas Jonasson
Jonasson sai tuntuks rahvusvaheliseks menukiks muutunud debüütromaaniga "Hundraåringen som klev ut genom fönstret och försvann" (2009; eesti keeles "Saja-aastane, kes hüppas aknast välja ja kadus", tõlkinud Kadri Papp, Tallinn: Varrak, 2012). Raamatu peategelane on Allan Karlsson, kes otsustab oma 100. sünnipäeval salaja vanadekodust lahkuda. Ta ronib oma toa aknast välja ning suundub linnakese bussijaama, kus varastab talle hoiule jäetud kohvri. Kuna kohvris on uimastiärimeeste raha, hargneb edasi põnev seiklus. Paralleelselt jutustatakse Allan Karlssoni varasemat elulugu, mis on ülikirev – ilmneb, et Karlsson on oma elu jooksul sattunud olema võtmepositsioonis nii mitmegi ajaloolise sündmuse juures ning kohtunud paljude mõjukate inimestega (nende hulgas Harry Truman, Winston Churchill jt). Raamat on tõlgitud rohkem kui 30 keelde ning selle põhjal valmis 2013. aastal režissöör Felix Herngreni film.
Jonassoni teine romaan, "Analfabeten som kunde räkna" (e.k. "Kirjaoskamatu, kes päästis Rootsi kuninga"), ilmus rootsi keeles septembris 2013 ning tõlgiti kohe ka mitmesse keelde. Raamatu keskmes on Lõuna-Aafrika naise ja tema kaaslaste seiklused Lõuna-Aafrika Vabariigis ja Rootsis.
Heukewalde
Heukewalde on vald Saksamaal Tüüringis Altenburger Landi kreisis. See kuulub Oberes Sprottentali vallaliitu.
Kuusalu rahvamaja
Kuusalu rahvamaja on rahvamaja Harju maakonnas Kuusalu vallas Kuusalu asulas.
Rahvamaja ehitati 1905 ja tollal oli see Kuusalu Karskuse Seltsi Seeme seltsimaja. 1905 läks maja Kuusalu Põllumeeste Seltsile.
Oiu sild
Oiu sild on sild Tänassilma jõel, Tartu – Viljandi – Kilingi-Nõmme maantee ‎49. kilomeetril. Sild asub Oiu külas Tänassilma jõe suudme ligidal, umbes 0,5 km kaugusel Võrtsjärvest.
Lushani maakond (Sichuan)
thumb Lushani maakond (芦山县; Lushan Xian (Lúshān Xiàn)) on maakond (3. järgu haldusüksus) Hiinas Sichuani provintsis Ya'an Shi's Ya'anist põhjas.
Pindala on 1364 km², elanike arv on umbes 120 000 (1999. aastal 121 899).
Keskus on Luyangi suurvald (芦阳镇).
Sihtnumber on 625600.
Haldusjaotus
Maakond koosneb viiest suurvallast ja neljast vallast.
Naujakiemis
Linnaosa kohal asus varem samanimeline küla. Selle alad liideti Vilniusega aastal 1996.
Degeniai
Degeniai (poola keeles Deginie) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna edelaosas Paneriai valla territooriumil. Degeniai piirneb loodes Naujakiemisega, põhjas Aukštieji Paneriaiga, lõunas aga Vaidotaiga.
Linnaosa kohal asus varem samanimeline huutor. Selle alad liideti Vilniusega aastal 1996.
Sailly-sur-la-Lys
pisi|Sailly-sur-la-Lysi kirik
November 2015
November 2015, kroonika
Sailly-sur-la-Lys
Sailly-sur-la-Lys (lääneflaami: Zelleken) on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
November 2015
2015. aasta november algas pühapäeval ja lõpeb 30 ööpäeva hiljem esmaspäeval.
Sailly-sur-la-Lys
Sailly-sur-la-Lys on suur põllumajandus- ja kergetööstusküla, asub umbes 14 km Béthune'ist kirdes ja 19 km Lille'ist lääneloodes, teede D945 ja D66 ristumiskoha ümbruses. Valla lääne- ja põhjapiiri moodustab suuresti Lysi jõgi.
Tartu Jaan Poska Gümnaasium
Tartu Jaan Poska Gümnaasium on gümnaasium Tartus.
Sailly-sur-la-Lys
pisi|tühi|
Vaatamisväärsused
thumb|Sailly-sur-la-Lysi praostla
Tartu Jaan Poska Gümnaasium
Gümnaasiumi asutamine otsustati Tartu linnavolikogus 2011. aasta aprillis. Kool moodustati Tartu Mart Reiniku Gümnaasiumi gümnaasiumiastme põhjal.
Daniel Amartey
Daniel Amartey (sündinud 21. detsembril 1994 Accras) on Ghana jalgpallur, kes mängib kaitsja või poolkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Leicester City ja Ghana jalgpallikoondises.
Tartu Jaan Poska Gümnaasium
Kool asub ajaloolises Tartu rahu majas aadressil Vanemuise 35.
Daniel Amartey
2013. aastal liitus ta Rootsi kõrgliiga klubiga Djurgårdens IF. Ta suundus Rootsi Ghana võistkonna International Alliesi juurest, kus ta oli jäänud silma Djurgårdensi peatreener Magnus Pehrssonile.
Tartu Jaan Poska Gümnaasium
Kooli direktor on 2021. aasta augustist Mari Roostik. Enne teda oli kooli direktor Helmer Jõgi.
Daniel Amartey
Aastatel 2014–2016 mängis Amartey Taani kõrgliiga klubis FC København.
Suffolki maakond
thumb|Vana Suffolki maakonna kohtumaja Bostonis
Tartu Jaan Poska Gümnaasium
Õppekorraldus
Tartu Jaan Poska Gümnaasiumis saavad õpilased enda õppekava koostada ise läbi valikkursuste, seega traditsioonilised õppesuunad puuduvad. Koolis õpetatakse ligikaudu 140 valikkursust, millest õpilane valib vähemalt 19. Kool pakub nii koolimajas toimuvaid valikainekursusi kui ka võimalust osaleda kursustel majast väljas. Valikkursused toimuvad nii perioodõppes kui ka praktikumidena. Valikkursusena saab õppida näiteks psühholoogiat, loogikat, filosoofiat, astrofüüsikat, programmeerimist keeles Python ning prantsuse, hispaania, soome ja jaapani keelt. Valikkursuste puhul teeb Tartu Jaan Poska Gümnaasium koostööd teiste Eesti õppeasutustega, sealhulgas Tartu Ülikooli, Tallinna Tehnikaülikooli ja Eesti Maaülikooliga.
Daniel Amartey
2016. aasta jaanuaris sõlmis ta nelja ja poole aasta pikkuse lepingu Leicester Cityga. Hooajal 2015–16 pääses ta Inglismaa kõrgliigas väljakule viies mängus ning tuli samal hooajal klubiga Inglismaa meistriks. Esimese värava lõi ta Inglismaa kõrgliigas 17. detsembril 2016 mängus Stoke City vastu.
Sailly-sur-la-Lys
Vaatamisväärsused
Praostla on kindlustatud hoone, mis asub kihelkonnakalmistu ääres Lysi lähedal. See hõlmab vangla ja kohtute jäänuseid. Ehitist täiendab neitsi Maarjale pühitsetud kabel. Väravat, mis purustati 16. sajandil ja taastati 1612. aastal, kaitsevad kaks akendega torni. Enne Prantsuse revolutsiooni esindas praost Saint-Vaasti abti kõigis tsiviil- ja kohtuasjades.
Daniel Amartey
2017. aastal valiti Amartey Ghana aasta jalgpalluriks.
Suffolki maakond
Suffolki maakond (Suffolk County) on maakond USA-s Massachusettsi osariigis.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Boston.
Maakonna pindala on 311 km². Veepindala on 160 km².
Jānis Garancis
Jānis Garancis (sündinud 10. juulil 1944 Riias) on Läti päritolu Eesti balletitantsija ja tantsupedagoog.
1962. aastal lõpetas ta Riia Koreograafiakooli. Aastatel 1962–1967 oli ta Riia ooperi- ja balletiteatri balletisolist, 1967–1993 Estonia balletisolist. Ta on tantsinud ka Viru varietees. 1993. aastast tegutsenud balletiõpetajana. 1993–1996 oli balletiõpetaja Soome eraballetikoolides. 1999. aastast õpetas tantsu Rakvere muusika- ja kunstikoolis Kaur.
Isiklikku
Ta on aastast 1969 abielus Aime Leisiga. Nende tütar Kristiina Garancis on teatrikriitik ja psühhoterapeut.
Suffolki maakond
Ajalugu
Suffolki maakond moodustati 10. mail 1643. aastal.
1999. aastal kaotati maakonna maavalitsus, mis tähendab, et maakond eksisteerib nüüdisajal ainult osariigivalitsuse administratiivallüksusena ning statistilistel eesmärkidel.
Sailly-sur-la-Lys
Vaatamisväärsused
Sailly-sur-la-Lysi sõpruslinn on Carnforth Inglismaal.
Nuno Mendes
Nuno Alexandre Tavares Mendes (sündinud 19. juunil 2002 Sintras) on Portugali jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Prantsusmaa kõrgliigaklubis Paris Saint-Germain ja Portugali jalgpallikoondises.
2012. aastal liitus ta Portugali klubi Lissaboni Sportingu noortekadeemiaga. Portugali kõrgliigas debüteeris Nunes Sportingu meeskonnas 2020. aasta juunis. Ta kujunes kiiresti vaatamata noorele eale Sportingu põhikoosseisu liikmeks. 4. oktoobril 2020 lõi ta mängus Portimonense vastu oma esimese värava Portugali kõrgliigas. Hooajal 2020–21 tuli ta Sportinguga Portugali meistriks ning Mendes valiti Portugali liigahooaja sümboolsesse koosseisu.
2021. aasta augustis läks ta Sportingust laenule Paris Saint-Germaini. Prantsusmaa kõrgliigas debüteeris ta 11. septembril mängus Clermont' vastu. Neli päeva hiljem debüteeris ta UEFA Meistrite Liigas. Hooajal 2021–22 tuli Mendes Paris Saint-Germainiga Prantsusmaa meistriks, lisaks valiti Mendes liigahooaja sümboolsesse koosseisu. Hooaja lõpus sõlmis ta klubiga püsiva nelja-aastase lepingu. Prantsusmaa kõrgliigas lõi ta esimese värava 3. septembril 2022 mängus Nantes'i vastu. Sama aasta 2. novembril lõi ta Meistrite Liiga alagrupimängus värava Torino Juventuse vastu.
Portugali jalgpallikoondises debüteeris Mendes 24. märtsil 2021 MM-i valikmängus Aserbaidžaani vastu. Ta valiti 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel osalevasse Portugali koondisse, kuid vigastuse tõttu ta seal üheski mängus ei osalenud.
Viljandi valla vapp
pisi|Viljandi valla vapp Viljandi valla vapp on Viljandi maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Viljandi valla vapp.
Vapi kujunduse autor on Tõnno Habicht.
Põhjendus
Viljandi linna vapiroosil asetsev linaõis väljendab linna ja maapiirkonna tihedat seotust. Eesmärgiks on mõtestatud koostöö ühise tuleviku nimel. Sinine värvus sümboliseerub seotus Viljandiga, linapõlldude seotus Mulgimaaga, tahtekindlus, vaimsus, noorus, lootus, pilvitu taevas ja positiivsus.
Kuldne värvus sümboliseerub seotus Viljandi ja Viljandimaaga, jõukus, päike laiuvad viljaväljad, keskele kokkul tulevad 4 kuldset kujundit moodustavad kaheksakanna – viide Eesti pärimuskultuuri edasikandvale tugevale kogukonnale; viis kuldset odaotsa viitavad paikkonna kuulsusrikkale muinasajale. Valge värvus sümboliseerub seotus Viljandiga, Viljandi vapiroosi, millel sinine linaõis, väljendab ühtsust ja koostööd, valgustatus.
Eesti 2021. aasta rahvaloendus
'''Eesti 2021. aasta rahvaloendus (lühendatult REL2021, varem REGREL''') oli loendusmomendiga 31. detsembril 2021 kell 00:00 varahommikul kohaliku aja järgi Eestis toimunud rahva- ja eluruumide loendus. Rahvaloendus toimus kombineeritud meetodil. Enamik vajalikke andmeid saadi riiklike andmekogude info alusel. Lisatunnuste andmed koguti 28. detsembrist 2021 22. jaanuarini 2022 juhuvalimi kaudu 60 000 vastajaga tehtud valikküsitlusega. Rahvaloendust korraldas Statistikaamet.
2021. aasta rahvaloendus oli kaheteistkümnes loendus Eesti alal. Varasemad rahvaloendused toimusid 1881., 1897., 1922., 1934., 1941., 1959., 1970., 1979., 1989., 2000 ja 2011. aastal.
Taust
Eelmine rahva- ja eluruumide loendus korraldati 2011. aastal.
Vabariigi valitsus moodustas vastavalt riikliku statistika seadusele 7. augustil 2014 Vabariigi Valitsuse loenduskomisjoni, mis teeb valitsusele ja valitsusasutustele ettepanekuid loenduse tegemisega seonduvate õigusaktide ettevalmistamiseks, annab arvamusi vastavate õigusaktide eelnõude kohta; koordineerib loenduse korraldamist riigivalitsemisorganite tasemel, suunab riigi- ja omavalitsusasutuste koostööd loenduse korraldamisel; kooskõlastab loenduse tegemise ajakava ja jälgib selle täitmist; analüüsib loenduse korraldamisega seotud kulude vajadusi ja täidab muid valitsuse sätestatud loendusega seotud ülesandeid. Komisjoni esimees on rahandusminister.
Rahvaloendus oli algselt plaanitud läbi viia 31. detsembril 2020 ja selle ametlik lühend oli REGREL.
Loendusel kasutatavad registrid
Rahvaloenduse andmete kogumiseks kasutati 29 registrit:
Prooviloendused
Rahvaloenduse eel toimus kaks prooviloendust: loendusmomendiga 31. detsembril 2015 ja 31. detsembril 2018. Teise prooviloenduse tunnused 'amet' ja 'töökoha asukoht' kontrolliti 31. juulil 2019. Statistikaamet korraldas 30. detsembrist 2020 31. jaanuarini 2021 rahvaloenduse peaproovi kaheosalise testküsitlusega: elektroonilise loenduse ja küsitlusloendusega.
Esimese prooviloenduse tulemused
Loendusel kasutati 24 registri andmeid. Loendus hõlmas 1 315 944 isikut, kellest tavaleibkondadesse määrati 1 254 705 inimest ja asutusleibkondadesse 12 320 inimest. Loendusel tuvastati omavalitsusüksuse täpsusega elukohaga inimeste osatähtsus, mis on suurim Valga maakonnas ja väikseim Hiiu maakonnas. Loendusel hinnati puuduvate väärtuste osatähtsust, suurim probleem oli registreeritud ja tegeliku elukoha erinevus.
Teise prooviloenduse tulemused
Loendusel kasutati üldkogumite ja loendustunnuste moodustamiseks 25 registrit. Prooviloenduse üldkogumiks oli 1 324 820 elanikku, 540 491 tavaleibkonda (345 966 perekonda) ja 723 483 eluruumi (neist 543 417 asustatud). Suurim probleem loendustulemustes oli eluruumide määratlemine ehitusaja järgi. https://andmed.stat.ee/et/stat/rahvaloendus__rel2021__rahvastiku-demograafilised-ja-etno-kultuurilised-naitajad__kodakondsus/RL21421/table/tableViewLayout2
Prooviküsitluse tulemused
Küsitluse vastamismäär oli 87% ja loendusel osales üle 1600 vastaja. Veebi teel vastati testküsitlusele veidi vähem kui pooltelt valimisse kuulunud aadressidelt. Küsitlejad loendasid ülejäänud valimisse sattunud isikud, 205 tühja eluruumi ja 81 eluruumi, mille elanikega ei õnnestunud kontakti saada. 18 juhul keelduti küsitlusele vastamast.
Põhiloenduse tulemused
Eestis elas 31. detsembri 2021 seisuga alaliselt 1 331 824 inimest, kellest 47,6 protsenti moodustasid mehed ja 52,4 protsenti naised. Eesti elanike keskmine vanus oli 42,2 eluaastat. Tööealise elanikkonna hulk oli vähenenud 2,7 protsenti. 61,2 protsenti elanikest elas linnades.
Rahvastiku koosseisus moodustasid eestlased 69,4 protsenti (919 711), venelased 23,7 protsenti (315 252), ukrainlased 2,1 protsenti (27 828), valgevenelased 0,87 protsenti (11 606), soomlased 0,64 protsenti (8543), lätlased 0,29 protsenti (3827), sakslased 0,2 protsenti (2701) ja leedulased 0,16 protsenti (2097). Erinevaid rahvusi elas Eestis kokku 211.
Eesti kodanikud moodustasid 84,7% alalistest elanikest (1 128 433 inimest). Venemaa kodanikke oli 81 695 (6,13%) ja kodakondsuseta elanikke 66 592 (5,0%).
Kriitika
Vaid registripõhine rahvaloendus ei kajastaks registriväliseid tunnuseid, näiteks eluruumide tehnilisi tunnuseid, religioosset kuuluvust, migratsiooni, tervist ja iseõpitud võõrkeeli.
36 teadlast (Jüri Allik, Raul Eamets, Allan Puur, Luule Sakkeus, jt) esitasid 3. detsembril 2019 valitsusele märgukirja, milles soovisid kombineeritud rahvaloenduse korraldamist ja toonitasid registripõhise rahvaloenduse korraldamise puuduseid. Teadlaste hinnangul pole rahvaloendus piisavalt täpne ja usaldusväärne. Inimese elukoha teave registrites on ebatäpne, mitmed olulised loendustunnused prognoositakse matemaatiliste mudelite, mitte vaatluse abil, valimiuuring läheb vastuollu loenduse aluspõhimõttega ehk teabe kogumisega ühiskonna kõigi liikmete kohta, sest valimiuuringutega kaasneb alati esindusviga, kuna valimisse sattunute omadused ei peegelda kogu rahvastikku täpselt.
Ussilakk (perekond)
Ussilakk (Paris) on upsuõieliste sugukonda kuuluv õistaimede perekond.
Eestis kasvab üks sellesse perekonda kuuluv pärismaine liik: harilik ussilakk (Paris quadrifolia).
August Kingo
August Juhan Kingo VR I/3 (ka August Johan(n) Kingu; 28. märts 1894 Audru vald, Pärnumaa – 21. september 1965 Tallinn) oli eesti ettevõtja.
Ta lõpetas 1912. aastal Pärnu Aleksandri Gümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1912–1913 Tartu Ülikoolis arstiteaduskonnas ja 1935–1936 õigusteaduskonnas majandust.
Ta võttis vabatahtlikuna osa Esimesest maailmasõjast ja vabadussõjast. Ta teenis 1918. aasta lõpust suurtükiväelasena Eesti rahvaväes, oli 1919. aastal 1. suurtükiväepolgu 2. patarei ülem.
Koos Richard Eldringiga (1871–1925) asutas 1925. aastal kudumistööstuse, mis peale äripartneri ootamatut surma registreeriti ümber August Kingo Mehaanilise Kudumise Tööstuseks, mis tegutses algul Paldiskis (oktoobrini 1927), siis Tallinnas Koplis (kuni 18.11.1929, mil läks pankrotti).
Kingo võttis osa vapside liikumisest, oli "Võitluse" ärijuht, mille eest ka 1934. ja 1935. aastal vanglas istus.
Kingo vahistati 30. märtsil 1948 ja mõisteti 10. juulil 1948 VNFSV KrK §58-1a järgi süüdi.
Grant Hackett
Grant George Hackett (sündinud 9. mail 1980) on Austraalia endine ujuja, kes on meeste 1500 meetri vabaujumise võitnud nii 2000. aasta suveolümpiamängudel Sydneys kui ka 2004. aasta suveolümpiamängudel Ateenas.
NRT
NRT või nrt võib tähendada järgmist:
Grant Hackett
See saavutus on viinud selleni, et teda peetakse ajaloo üheks suurimaks 1500 m distantsi ujujaks. Samuti võitis ta Sydneys kuldmedali 4 × 200 m vabaujumise teateujumises. Teda hinnati hästi tema mitmekülgsuse pärast ja ta on ujunud maailmarekordi 200 m, 800 m ja 1500 m vabaujumises. Ta domineeris kümmekond aastat 800 m ja 1500 meetri vabaujumises, jäädes võitmatuks 1998. aastast kuni 2005. aasta maailmameistrivõistlusteni. Kokku on ta võitnud 10 maailmameistrivõistluste kuldmedalit.
Hackett oli Austraalia ujumismeeskonna kapten alates ajast 2005. aastal kuni karjääri lõpetamiseni 2008. aastal.
Tallinna Kalakombinaat
Tallinna Kalakombinaat (vene keeles Таллинский рыбокомбинат) oli Eesti NSV kalatööstusettevõte
Grant Hackett
Esmakordselt saavutas Hackett oma rahvusvahelise võidu 1997. aasta Pan Pacificu meistrivõistlustel, kus ta võitis esimest korda 1500 meetri vabaujumise. Ta võitis ka 400 m vabaujumise, saavutades oma esimese võidu kuulsa Ian Thorpe'i üle rahvusvahelisel võistlusel.
Tallinna Kalakombinaat
Ettevõte asutati 1945. aastal mitmest väikekäitisest ning kandis aja jooksul erinevaid nimetusi 1945–1947 Eesti NSV Toiduainete tööstuse Rahvakomissariaadi Kalatööstuse Peavalitsuse Tallinna Kalakombinaat (mille koosseisus oli 5 konservitööstust ja Harjumaal asuvad kalavastuvõtupunktid). Aastatel 1947–1953 Eesti NSV Kalatööstuse Ministeeriumi Tallinna Kalakombinaat.
Grant Hackett
1998. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta taas 1500 m, kuid oli teine Thorpe'i järel 400 m vabaujumises. Samuti võitis ta koos Thorpe'i, Michael Klimi ja Daniel Kowalskiga 4 × 200 m vabaujumise teatevõistluse, alustades kuueaastast võiduujumist Ameerika Ühendriikide võistkonnaga. Neid tulemusi korrati Kuala Lumpuris 1998. aastal Rahvaste Ühenduse mängudel. Aastatel 1997–2007 oli ta võitmatu 1500 m vabaujumises, võites selle kõigil suurematel võistlustel, sealhulgas maailmameistrivõistlustel, Pan-Pacificu meistrivõistlustel, olümpiamängudel, Rahvaste Ühenduse ja Austraalia meistrivõistlustel.
Tallinna Kalakombinaat
Aastatel 1947–1956 artell Konserv ja aastatel  1953–1954 Eesti NSV Kerge- ja Toiduainete Tööstuse Ministeeriumi Kalatööstuse Peavalitsuse Tallinna Kalakombinaat ja  1954–1958 Eesti NSV Kalatööstuse Ministeeriumi Tallinna Kalakombinaat. 1952–1955 Tallinna Külmhoone, 1953–1959 Tallinna Mootor- Kalapüügijaam ja 1958-1988 ENSV MN Kalatööstuse Valitsuse Tallinna Kalakombinaat.
Grant Hackett
1999. aastal saavutas Hackett oma esimese maailmarekordi, ületades ootamatult Giorgio Lamberti 200 m vabaujumise maailmarekordi, juhtides samal ajal oma klubi teatevõistkonna Austraalia meistrivõistlustel võiduni. Ian Thorpe ületas selle rekordi hiljem samal aastal Sydneys Pan Pacificu meistrivõistlustel 1999. aastal, ehkki Hackett ujus ise oma vanast rekordist kiiremini. Hackett võitis samal võistlusel 1500 m vabaujumise ning koos Thorpe'i, Klimi ja Bill Kirbyga ujuti uus maailmarekord 4 × 200 m vabaujumises.
Tallinna Kalakombinaat
Aastatel 1988–1991 NSVL Kalamajanduse Ministeeriumi Tallinna Kalakombinaat.
Grant Hackett
2000. aastal olümpiamängudel Sydneys oli Hackett 1500 m vabaujumises ülekaalukaim lemmik ja suursoosik ning üritas Thorpe'iga võistelda 200 m ja 400 m vabaujumises. Haigestumise tõttu jäi ta aga oma parematele aegadele alla ning lõpetas nendel võistlustel vastavalt kaheksanda ja seitsmendana. 4 × 200 m vabaujumises oli ta eelvõistluses kvartetist kõige aeglasem ja teda asendades finaalis Todd Pearson. Selleks ajaks, kui jõudis kätte 1500 m vabaujumine, oli Hackett poolfinaalist pääsenud finaali kolmanda ajaga. Soosikuks oli finaalis tõusnud teine austraallane Kieren Perkins. Tohutu surve tingimustes kasutas Hackett ründavamat ja kiiret ujumist ning suutis kulla saamiseks endast anda kõik. 2001. aasta maailmameistrivõistlustel Fukuokas oli Hackett oma karjääri tipus. Ta püstitas 200 m, 400 m, 800 m ja 1500 m vabaujumise võistlustel isikliku rekordi, saavutades Thorpe'i järel teised kohad nii 400 m kui 800 m vabaujumises ning mõlemal alal püstitati maailmarekord. Koos Thorpe'i, Klimi ja Kirbyga parandasid nad varasemat maailmarekordit 4 × 200 m vabaltujumises. 1500 m vabaujumises ründas Hackett kohe, püsis Perkinsi maailmarekordist tublisti ees ning ületas selle 7 sekundiga ja tuli teist korda sel distantsil maailmameistriks. Barcelonas toimunud 2003. aasta maailmameistrivõistlustel noppis Hackett viis medalit; kolm kulda, hõbedat ja pronksi. Hackett hõivas individuaalseid medaleid 200, 400, 800 ja 1500 vabaltujumises esimest korda rahvusvahelistel võistlustel, ei suutnud Hackett isiklikke parimaid aegu murda. 2004. aastal olümpiamängudel Ateenas võitis 196 cm pikkune ja 89,8 kg raskune Hackett 1500 meetri vabaujumise kerge füüsilise jõu ja vastupidavuse abil. Ta näitas seda Sydneys, kui ta võitis hoolimata sellest, et ta oli vaid osaliselt haigusest toibunud, ja taas Ateenas, kui ta ületas ujujate (Larsen Jenseni ja David Daviesi) väljakutsed – hoolimata vaid osaliselt toiminud kopsust. See selgus pärast ujumist 400 m vabaujumises, saades Thorpe'i järel hõbeda ja puudulikku sooritust individuaalses 200 m vabaujumises, millele järgnes ebakindel ujumine 4 × 200 m vabaujumise finaalis, kui ta oli 1,66 sekundit aeglasem oma parimast ajast. Tema aeglane ujumine 1500 m vabaujumise eelujumises viis ta finaali kolmanda ajaga, tekitades muret Austraalia meeskonnas. Pärast olümpiamänge selgus, et üks tema kopsudest oli osaliselt kahjustunud, mistõttu tema kopsu töömaht vähenes 25%.
Tallinna Kalakombinaat
Kalakombinaati varustasid toorainega peamiselt Kirovi-nimeline kalurikolhoos ja „Majaka“ kalurikolhoos. 1957. aastal ehitati Kalaranda Tallinna Kalakombinaadi hooned.
1990-ndate alguses erastati Tallinna Kalakombinaat töökollektiivile, alates 1991. aastast oli kombinaadi omanik AS Maseko. Masekole kuulusid tehased Tallinnas, Pärnus, Narvas ja Virtsus.
Kurtna külamaja
Kurtna külamaja on kultuurikeskus Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas Kurtna asulas. Asutust haldab MTÜ Nelikand.
Urmas Sõõrumaa
pisi|Urmas Sõõrumaa, 2013 Foto: Jaan Künnap Urmas Sõõrumaa (sündinud 29. novembril 1961 Kohila külanõukogus) on Eesti ettevõtja, 2016. aastast Eesti Olümpiakomitee president.
Haridus- ja töökäik
Ta on lõpetanud Hageri algkooli ja Kohila keskkooli. Aastal 1980 lõpetas ta Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi autode tehnilise teenindamise ja remondi erialal ja 2000 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
Aastatel 1980–1981 teenis ta Eesti NSV Siseministeeriumi Riikliku Autoinspektsiooni Valitsuse liiklusjärelevalve erirühmas liiklusmilitsionäärina.
Aastatel 1981–1983 läbis ta ajateenistuse Nõukogude relvajõududes, teenides sisevägede reamehena.
Aastail 1983–1991 teenis ta Eesti NSV Siseministeeriumi miilitsa üksikdivisjonis juhtivinspektorina.
Ta on Eesti Olümpiakomitee täitevkomitee liige. 2016. aasta 15. aprillil valiti ta Eesti Olümpiakomitee presidendiks.
Äri- ja heategevus
Aastal 1991 asutas ta turvateenuste ettevõtte Julgestusteenistuse AS ESS, hiljem on ta olnud sama ettevõtte järglaste AS-i ESS ja Falck Eesti juhatuse esimees.
Pärast osaluse müümist turvaettevõttes Falck Eesti ja selle juhi kohalt lahkumist on ta tegutsenud kinnisvara valdkonnas ettevõtete US Invest ja Manutent kaudu. Lisaks sellele on ta olnud ESS Kinnisvarahoolduse, ESS Kinnisvara ja Hermann Reiside suuraktsionär ning Audentese Erakooli aktsionär.
Eesti Päevaleht on nimetanud teda Eesti mõjukaimaks ettevõtjaks.
Märtsis 2016 oli ta AS U.S. Investi nõukogu esimees (alates 1999), USS Ukraine nõukogu esimees (alates 2007), USS Security Eesti AS nõukogu esimees (alates 2010), OÜ U.S. Real Estate'i ja OÜ Rotermanni Grupi nõukogu esimees (alates 2001), OÜ Tondi Tennisekeskuse nõukogu liige, AS Audentese nõukogu liige, AS Eesti Raudtee nõukogu liige.
Esimese eesti ärimehena asutas ta Tartu Ülikooli Sihtasutuse juurde omanimelise stipendiumi, mille eesmärk on toetada õigusteaduskonna silmapaistvaid üliõpilasi nende õppe- ja teadustöös, erialastel reisidel ja välismaal stažeerimisel. Igal aastal antakse välja kaks 1600 euro suurust stipendiumi.
Tema omandusse kuulus Väo elektrijaam, aga 2009. aastal ta müüs oma osaluse Dalkiale.
2012. aastal kirjutas ta kirjanik Allan Keian i noorte kriminaalromaanile "Kuidas rikkaks saada?" eessõna.
2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimised
2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Edgar Savisaare valimisliidu ja Tegusa Tallinna nimekirjas ning sai 734 häält.
Isiklikku
Tema pikkaajaline elukaaslane oli Kätlin Maran. Sõõrumaa ja Maran olid koos alates 2001. aastast ning ühisest suhtest on neil kaks last.
Enda 60. juubelil tutvustas ta enda uut elukaaslast Alisa (Alice) Melik. Noor naine on Sõõrumaast 36 aastat noorem.
Agenda Parva
"Agenda Parva" on aastal 1622 Braunsbergis (praegu Poola linn Braniewo) trükitud raamat, mis on esimene lõunaeestimurdelist teksti sisaldav säilinud teos.
Raamat oli kirjutatud Liivimaa preestritele. Raamatus on katoliku liturgia juures vajalikke lauseid läti, eesti, poola ja saksa keeles.
Clay maakond (Illinois)
Clay maakond (Clay County) on maakond Ameerika Ühendriikides Illinoisi osariigis.
Maakonna halduskeskus on Louisville.
Ajalugu
Maakond moodustati 1824. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 13 815.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Saint-Floris
pisi|Saint-Floris' vallamaja
Saint-Floris (lääneflaami: Sint-Floris) on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Saint-Floris on väike põllumajandusküla, mis asub u. 14 km Béthune'ist põhjas ja 48 km Lille'ist läänes, maantee D186 ääres. Kanaliseeritud Lysi jõgi voolab läbi valla, moodustades osa piirist Nordi departemanguga.
pisi|tühi|
Fulpmes
Fulpmes on küla ja vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Stubaitalis Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 937 m kõrgusel merepinnast.
Valla pindala on 16,77 km².
1. jaanuaril 2016 elas seal 4281 inimest.
Fulpmes on rauatootmise keskus piirkonnas ja see asub Schlick 2000 suusapiirkonna jalamil.
Naabervallad on Neustift im Stubaital läänes ning Telfes ja Mieders idas.
Fulpmes on Innsbruckist lähtuva kitsarööpmelise raudtee Stubaitalbahn lõppjaam.
Turve
Turve (saksa keeles Geleit) oli keskajal võimuorgani (näiteks rae) või -isiku (näiteks maahärra) poolt turbekirjaga või relvastatud saatesalgaga teelisele tagatud kaitse.
Tallinna raad pidas turvatud isikute üle arvet, koostades Tallinna turberaamatuid.
Aukštelkai
Aukštelkaid mainiti kirjalikes allikates esimest korda aastal 1557. Aastal 1915 asutati sinna algkool. Nõukogude ajal oli küla kohaliku kolhoosi keskasulaks.
Kullametsa seltsimaja
Kullametsa seltsimaja on kultuurikeskus Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Kullametsa külas. Asutust haldab Kullametsa Külaselts.
Boksburg
Boksburg on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis Ekurhuleni linnaringkonnas.
Boksburg on asutatud 1887. aastal seoses kullakaevanduste rajamisega ümbruskonnas. Linnaõigused sai Boksburg 1903. aastal.
Alates 2000. aasta detsembrist ei ole Boksburg enam iseseisev haldusüksus, vaid kuulub Ekurhuleni linnaringkonna koosseisu.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Boksburgi elanikest mustanahalisi aafriklasi 56,71%, valgeid 28,38%, värvilisi 11,63%, India või Aasia päritolu inimesi 2,47% ja teisi 0,81%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 28,46% inimesi, inglise keelt 18,63%, suulu keelt 14,83%, pedi keelt 9,09%, koosa keelt 8,21%, sotho keelt 7,41%, tsonga keelt 4,25%, tsvana keelt 1,99%, ndebele keelt 1,45%, venda keelt 1,17%, svaasi keelt 1,17%, viipekeelt 0,30% ja teisi keeli 3,03%.
Ere Kokkonen
thumb|Ere Kokkonen Erkki Olavi Kokkonen (7. juuli 1938 Savonlinna – 16. oktoober 2008 Helsingi) oli soome filmi-, tele- ja teatrilavastaja, stsenarist ja näitleja.
Ere Kokkonen alustas tööd režissöörina 1961. aastal telekanalis Mainos-TV (praegune MTV3). Aastatel 1965–1968 tegutses ta Yleisradio teleteatris; alates 1974. aastast juhtis ligi kümme aastat MTV3 meelelahutustoimetust; aastatel 1991–1995 juhtis Yleisradio kultuuritoimetust.
Aastatel 1966–2004 lavastas Ere Kokkonen kokku 33 filmi. Tuntud on eelkõige tema koostöö Spede Pasasega ning tema Arto Paasilinna teoste ekraniseeringud. Ta mängis väga paljudes filmides ka ise näitlejana.
Ere Kokkonen lavastas ka televisiooni jaoks nii komöödiaid kui ka draamasid. Ta lavastas ka teatris, muu hulgas tema enda 1995. aastal asutatud Komediateatteri Arenas. 1987. aastal asutas ta filmistuudio Ere Kokkonen Oy, mis tootis nii filme kui ka telesarju.
Tunnustus
Ere Kokkonen sai 2001. aasta teletöö eest Telvise auhinna.
Izjumi veresaun
15. septembril 2022, pärast seda kui Ukraina väed vallutasid Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse Izjumi tagasi, leiti linna lähedalt metsast mitu massihauda kus oli vähemalt 440 surnukeha. Haudades olid inimeste surnukehad, kelle Venemaa väed tapsid. Ukraina valitsus usub, et lahingus Izjumi ja sellele järgnenud Venemaa okupatsiooni ajal sai surma üle 1000 inimese.
Ukraina uurijate sõnul avastati ühest paigast 447 surnukeha, sealhulgas 414 tsiviilisiku surnukeha (215 meest, 194 naist, 5 last) ja 22 sõjaväelast. Enamikul hukkunutel olid vägivaldse surma tunnused ja 30-l olid jäljed piinamisest ja hukkamisest, sealhulgas köied kaelas, seotud käed, jäsemete murd ja suguelundite amputatsioon; teised võisid olla surnud pommirünnakute ja tervishoiuteenuste puudumise tõttu.
26. septembril ütles Ukraina president Volodõmõr Zelenskõi, et leiti veel kaks ühishauda "sadade inimestega".
Taust
Pärast 24. veebruaril 2022 Venemaa sissetungi algust Ukrainasse algas 2022. aasta märtsis lahing Izjumi linna kontrolli pärast. Linn on tähtis transpordisõlm ja Venemaa sõjavägi tahtis Izjumi vallutada, et nende väed Harkivi oblastis saaksid ühenduse Donbassi piirkonnas olevate vägedega. 1. aprillil kinnitas Ukraina sõjavägi, et Izjum on Venemaa kontrolli all.
Pärast Ukraina vasturünnaku algust augusti lõpus Hersonis alustasid Ukraina väed samaaegset vasturünnakut septembri alguses riigi kirdeosas Harkivi oblastis. Pärast ootamatut tungimist sügavale Venemaa liinidesse sai Ukraina 9. septembriks tagasi sadu ruutkilomeetreid territooriumi. 10. septembril 2022 vallutasid Ukraina väed linna Harkivi vastupealetungi käigus tagasi.
Raportid
15. septembril 2022, pärast Vene vägede Harkivi vastupealetungi käigus linnast välja tõrjumist, leiti Izjumi lähedalt metsast suur hulk enamasti märgistamata haudu. Puude keskel oli sadu lihtsate puuristidega haudu, enamik neist oli tähistatud ainult numbritega, samal ajal kui ühel suuremal haual oli marker, mis ütles, et see sisaldab vähemalt 17 Ukraina sõduri surnukeha. 16. septembriks olid uurijad avastanud enam kui 445 hauda nii tsiviilisikute kui ka sõdurite haudadest, kusjuures osa kohtade tuvastamisest ja asukohast aitas kaasa kohaliku matusebüroo juht Tamara Volodõmõrovna. Volodõmõrovna oli saanud okupatsioonivägedelt korralduse märkida hauad ainult numbritega ning märkida nii numbrid kui ka isikute nimed päevikusse.
Kohalikud tuletõrjujad kutsuti aitama inimsäilmeid kohapealt välja tooma. Üks neist teatas, et pärast surnukeha väljakaevamist peetakse vaikusehetk, enne kui säilmeid kiiresti uuritakse omaduste või esemete tuvastamiseks. Seejärel pannakse need kotti ja transporditakse täpsema kohtuekspertiisi jaoks surnukuuri.
Väikese osa inimohvritest põhjustas suurtükituli ja tervishoiu puudumine. Ametivõimude sõnul olid mõne surnukeha käed selja taha seotud ja neil olid piinamise tunnused. Harkivi oblasti kuberner Oleh Sõnjehubov ütles:
"'Täna välja kaevatud surnukehadest oli 99 protsendil vägivaldse surma tunnused. Seal on mitu surnukeha, kelle käed on selja taha seotud ja üks inimene on maetud köis ümber kaela. Ilmselgelt neid inimesi piinati ja hukati. Maetute hulgas oon ka lapsi.'"
Okupatsiooni üle elanud elanikud ütlesid, et venelased võtsid sihikule konkreetseid isikuid ja neil olid juba nimekirjad nendest kohalikest, kes olid sõjaväes, sõjaväelaste perekondadest või inimestest, kes olid aastatel 2014–2022 toimunud Donbassi sõja veteranid. Samuti ütlesid nad, et ohvreid valides terroriseerisid nad linnaelanikke alasti läbiotsimistega avalikult tänaval. Volodõmõrovna ütles, et tal oli lubatud matta territoriaalkaitse liikmeid ja mõningaid sõdureid, kuid enamikku Ukraina sõdurite ohvreid tal ei lubatud matta ja ta ei teadnud, kus surnukehad asuvad.
Uurimine
ÜRO teatas, et saadab Izjumi jälgijad.
Ukraina uurijate andmetel avastati 447 surnukeha: 414 tsiviilisiku surnukeha (215 meest, 194 naist, 5 last), 22 sõjaväelast ja 11 surnukeha, kelle sugu ei olnud 23. septembri seisuga veel kindlaks tehtud. Enamikul hukkunutel olid vägivaldse surma tunnused ning 30-l olid jäljed piinamisest ja hukkamisest, sealhulgas köied kaelas, seotud käed, jäsemete murd ja suguelundite amputatsioon.
Reaktsioonid
Ukraina president Volodõmõr Zelenskõi võrdles avastust Butša veresaunaga, kui ametnikud alustasid kohtuekspertiisi uurimist. Sündmuskohal töötavad inimesed on protsessist ja emotsioonidest jagu saanud ning üks ütles ajakirjanikele, et usutavasti vajavad nad tulevikus vaimse tervise abi, kuna töö jääb nendega igaveseks.
Venemaa vastas massilise desinformatsiooni kampaaniaga sotsiaalmeedias, mille eesmärk oli diskrediteerida leide kui "lääne väljamõeldisi" või väita, et tapetud tsiviilisikud olid tegelikult Ukraina sõdurid. Kui ajakirjanikud küsisid Zelenskõi väidete kohta, väitis Kremli pressiesindaja Dmitri Peskov, et nii Izjumi kui ka Butša veresaun on "valed".
Hispaania välisministeerium "mõistis veresauna hukka" ametlikus avalduses ning kutsus üles austama rahvusvahelist humanitaarõigust ja uurima toimepandud kuritegusid. Prantsusmaa president Emmanuel Macron mõistis hukka Venemaa okupatsiooni ajal toime pandud Izjumi julmused. John Kirby Valge Maja riiklikust julgeolekunõukogust ütles, et "kahjuks vastab see puudusele ja jõhkrusele, mida Venemaa relvajõud juhivad sõda Ukraina ja Ukraina rahva vastu."
Kardinal Konrad Krajewski sõitis Zaporižžjasse, kuhu ta oli toimetanud humanitaarabi, et ühineda Harkivi-Zaporižžja piiskopkonna piiskopi Pavlo Hontšarukiga, et esitada palveid lahkunute ja tööliste eest.
Kirju liilia
Kirju liilia (Lilium martagon) on liilialiste sugukonda arvatud taimeliik.
Taime kasvatatakse Eestis ilutaimena. Harva taim ka metsistub ja naturaliseerub.
Jakov Zeldovitš
Ta oli 1965. aastast Moskva Riikliku Ülikooli professor. Tema teadushuvid haarasid väga laia spektrit teadusmaastikul. Ta on teinud silmapaistvaid uurimusi keemilises füüsikas, põlemise teoorias, teoreetilises astrofüüsikas ja kosmoloogias, lööklaine ja detonatsiooni füüsikas, füüsikalise keemias, tuumafüüsikas ning osakestefüüsikas. Ta oli aatomi- ja vesinikupommi loojaid Nõukogude Liidus. Teda loetakse astrofüüsikute ja kosmoloogide koolkonna loojaks Nõukogude Liidus. Ta juhtis kuni surmani kahte teadusnõukogu: põlemisprobleemide ja kosmoloogia alal. Jakov Zeldovitš on maetud Moskvas Novodevitšje kalmistule.
Haridus- ja töökäik
Ta oli teaduse imelaps. 18-aastaselt asus ta tööle Leningradis asuvas NSVL TA Keemilise Füüsika Instituudis. 19-aastaselt hakkas ta trükis avaldama esimesi teadustöid. Ta on õppinud kaugõppes Leningradi Riikliku Ülikooli füüsika-matemaatika teaduskonnas ja Leningradi Polütehnilise Instituudi füüsika-mehaanika teaduskonnas, kuid kumbagi neist ta ei lõpetanud. Kõrgkoolidiplomi puudumine siiski ei saanud takistuseks pääseda tal 1934. aastal Keemilise füüsika instituudi aspirantuuri.
1936. aastal kaitses ta füüsika-matemaatikateaduste kandidaadi ja 1939. aastal füüsika-matemaatikadoktori kraadi (doktoriväitekiri "Lämmastiku oksüdeerumine põlemisel" ). 1946. aastal anti talle professori kutse.
1964 asus ta juhtima NSV Liidu Teaduste Akadeemia Rakendusmatemaatika Instituudi astrofüüsika osakonda. Aastatel 1983–1987 juhtis ta NSVL TA Füüsikaprobleemide Instituudi teooriaosakonda. Ühtlasi oli ta 1965–1987 Moskva Riikliku Ülikooli professor.
Enne tuumapommi
Samal ajal doktoritööga põlemise teoorias jõudis Zeldovitš fundamentaalsete tulemusteni uraanituumade lagundamise alal. Koos Juli Haritoniga lõid nad aastail 1939–1940 tuumade ahelreaktsiooni teooria. Muuhulgas väitsid nad oma arvutuste põhjal, et ahelreaktsiooni esilekutsumiseks aeglastel neutronitel on vaja 2,5 tonni uraani ja 15 tonni rasket vett. Kurioosumina kõlab, et need põhjapanevad tööd sündisid plaaniväliselt, see tähendab uraani lagunemist uuriti pärast tööd.
Põhitööna uuris Zeldovitš adsorptsiooni, katalüüsi, faasisiirdeid, hüdrodünaamikat ja kõige tähtsama uurimisalana põlemise ja detonatsiooni teooriat ning selle rakendamist rakettide ballistikas.
Põlemise ja detonatsiooniteooria uuringutele järgnesid lööklainete ja kõrge temperatuuri hüdrodünaamika uuringud ja sellekohased katsed. Praeguseks on need teadustööd saanud teaduse klassikaks.
Tuumapomm
Aastal 1943 formeeriti Moskvas täiesti salajane laboratoorium nr 2, mida asus juhtima Igor Kurtšatov. Eksperimentaalsete uuringute ja arendustöö baasiks valiti välja Nižni Novgorodi oblastis paiknev Sarovi väikelinn. Algul mõnekümne töötajaga aatomilinnakusse hakati 1946. aastal koondama riigi väljapaistvaimaid füüsikuid. Siia tuli üle Kurtšatovi laboratooriumi nr 2 põhikoosseis, sealhulgas Zeldovitš. Sarov oli välismaailma jaoks kinnine linn. Ka Sarovi sees olid suletud laboratooriumid ja tootmisüksused. Eriti vastutusrikkal kohal töötajatele, nagu Juli Hariton ja Jakov Zeldovitš, olid määratud asendajad-dublandid, kes pidid õnnetuse korral tööd jätkama. Neil endil oli keelatud lennukit kasutada, kõikjal saatsid neid KGB ihukaitsjad.
Esimese Nõukogude Liidu aatomipommi katsetamine toimus Semipalatinski polügoonil Kasahstanis 29. augustil 1949. 22-kilotonnine pomm lõhati 30-meetrise metalltorni otsas.
Samal katsepolügoonil lõhati ka esimene nõukogude vesnikupomm – 12. augustil 1953. 400-kilotonnine pomm oli lõhkamiseks kinnitatud terastorni külge 30 meetri kõrgusel maapinnast.
Esimest kaheastmelist termotuumapommi katsetati 22. novembril 1955, samuti Semipalatinski polügoonil. Kolmemegatonnise nimivõimsusega pomm visati alla 12 kilomeetri kõrguselt 870 kilomeetrise tunnikiirusega lendavalt pommitajalt. Langevarjuga varustatud pomm lõhkes ettenähtult 1500 meetri kõrgusel.
Kõigi kolme eelpool mainitud tuumakatsetuse eduka läbiviimise eest autasustati NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi salajase otsusega suurt hulka projektis osalenuid kõrgete riiklike autasudega. Nende salajaste otsuste alusel on kõigil kolmel korral Jakov Zeldovitš pälvinud sotsialistliku töö kangelase aunimetuse (1949, 1954 ja 1956). Ning kõigil kolmel juhul oli otsuses lakooniline märkus: "erakordsete teenete eest riigi ees eriülesande täitmisel".
Osakestefüüsika
Juba 1950. aastatel kaldusid Jakov Zeldovitši teaduslikud huvid osakestefüüsika valdkonda. Ta oli üks esimesi, kes formuleeris täpselt barüonarvu mõiste ja barüonide jäävuse seaduse. Tal on teadustöid nii nõrga kui ka tugeva vastastikmõju füüsikas. Aastast 1959 pärineb Zeldovitši töö, milles ta uuris võimalusi tugeva ja nõrga vastastikmõju teooria esitamiseks ühtsetest alustest lähtudes. (Kaht vastastikmõju ühendav elektronõrk vastastikmõju teooria loodi kümmekond aastat hiljem.)
Astrofüüsika
Zeldovitš on uurinud tähtede evolutsiooni katastroofistaadiume ja kvasareid.
Ta on arendanud ülisuure massiga tähtede vananemise teooriat ja uurinud igakülgselt musti auke, mis tekivad, kui ülisuure massiga täht raskusjõu mõjul kokku variseb. Seejuures kollabeerumisel tekkinud kuum gaas kiirgab röntgenikiirgust, mis osaliselt langeb auku. Zeldovitš juhtis ka tähelepanu selle nähtuse kasutamisvõimalustele mustade aukude avastamiseks.
1962 näitas Zeldovitš, et mitte ainult massiivne täht, vaid ka väike masskeha võib kollabeeruda, kui see keha omab küllalt suurt tihedust. 1970 jõudis Zeldovitš järeldusele, et pöörlev must auk on võimeline spontaanselt kiirgama elektromagnetlaineid. Mõlemad need tulemused aitasid kaasa Stephen Hawkingi mustade aukude kvantaurustumise nähtuse avastamisele.
Kosmoloogia
Zeldovitš uuris Universumi evolutsiooni väga varajast aega ning Universumi praeguse struktuuri kujunemist. Ta lõi paisuva Universumi kuuma plasma ja kiirguse vastastikuse mõju teooria ning reliktkiirguse väikese ulatusega fluktatsioonide teooria.
Zeldovitš on oma ideedega rikastanud galaktikate, galaktikaparvede ja superparvede tekkimise teooriat.
Zeldovitši kõige olulisemaks kosmoloogia-alaseks tööks sai Universumi suuremastaabilise struktuuri tekkimise mittelineaarse teooria loomine, mis on tuntud ka kui "pannkoogiteooria". Ta osutas võimalusele, et esimesed mittelineaarsed objektid, mis tekkisid Universumis, olid tasandilised "pannkoogid", mille edasine dünaamika viiski praegu vaadeldava struktuurini.
Zeldovitš ja Eesti
pisi|Nõukogude astronoomid Jakov Zeldovitš (paremal) ja [[Iossif Šklovski, kes mõlemad valiti 1970. aastail USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks]]
Zeldovitš naasis tsiviilteadusse 1960. aastate algul. Alates 1962 oli ta sagedane külaline Eestis. Juba esimesel külastusaastal juhtis ta Tõraveres toimunud kosmoloogia suvekooli, mis tollal oli esimene paljude seesuguste seminaride reas. Moskva teoreetikud tulid meelsasti Eestisse, siinne vabam õhkkond ja läänelikum keskkond oli neile suureks vahelduseks Moskva saginaga võrreldes. Nii oli sagedane külaline ka Jossif Šklovski, paljude originaalsete ideede autor ja üks nüüdisaegse astrofüüsika rajajaid.
1972 algas Jakov Zeldovitšil tihe koostöö Jaan Einasto töögrupiga Tõravere observatooriumist. Einasto uurimisrühma töö seisnes Zeldovitši ennustatud Universumi struktuuri olemasolu kinnitamises või ümberlükkamises välisgalaktilise vaatlusliku astronoomia abil.
Konverents "Universumi makrostruktuur" Tallinnas
1975 arutasid Jaan Einasto ja Jakov Zeldovitš ulatuslikuma konverentsi korraldamise võimalikkust kosmoloogia uute probleemide arutamiseks, milles osaleksid ka ingliskeelse teadusmaailma esindajad. Konverentsi teemaks valiti "Universumi makrostruktuur". Sellise konverentsi idee leidis Rahvusvahelise Astronoomia Liidu heakskiidu. Zeldovitši ettepanekul sai konverentsi kohaks Tallinn.
Nagu hiljem selgus, oli see konverents läbimurdeks Eesti astronoomide tegevusele rahvusvahelises ulatuses.
Ajakiri Nature: "Suured tühikud universumis"
1982 ilmus ajakirjas Nature Jakov Zeldovitši, Jaan Einasto ja Sergei Šandarini ühisartikkel "Suured tühikud universumis". Artiklis esitati kõik seni tuntud argumendid rakustruktuuri ja galaktikakettide kasuks, ka hiljutised tulemused, mis olid saadud klasteranalüüsi abil. Edasi käsitleti struktuuri tekke erinevaid mudeleid, toodi välja kõigi mudelite probleemsed kohad, kaasa arvatud Zeldovitši enda pannkoogimudeli omad. Einosto on hiljem (2001) meenutanud oma "Tumeda aine loos", et eriti raske oli autoritel kirjutada seda osa artiklist, mis puudutas pannkoogiteooriat, sest tollal Zeldovitš veel ei jaganud Einasto ja tema Tõravere töögrupi poolt pannkoogimudeli suhtes tehtud kriitilisi märkusi.
Artikli kokkuvõtvas osas kirjutasid autorid, et "pole õige küsida, milline teooria on õige; peaksime hoopis küsima, millised protsessid viisid struktuuri tekkeni". Tagantjärele hindab Einasto artikli kordaläinuks, mida tõendab ka rohkearvuline tsiteeringute arv.
Raamat "Minu Universum"
Zeldovitši erilist suhtumist Eestisse kinnitab ka fakt, et 1990 ilmunud raamat "Minu Universum" anti välja ainult eesti keeles. Autor põhjendab seda raamatu eessõnas nii: "Seda minu otsust tuleb lugejal võtta eelkõige sügava lugupidamise avaldusena minu Eesti kolleegide vastu." .
Kui Jakov Zeldovitš suri detsembris 1987, oli raamatu käsikiri juba kirjastusse antud. Kirjastus Valgus andis käsikirja ladumisele 1988. aastal. Möödus veel aasta, enne kui kirjastus laotud teksti trükikotta saatis. Lugejateni jõudis raamat alles 1990. aastal. Trükiti 8000 eksemplari ja raamatut müüdi hinnaga 55 kopikat.
Tunnustus
pisi|140px| Kolm kuldmedalit "Sirp ja Vasar"
Huvitavaid fakte
1961. aasta Nobeli auhinna laureaat Rudolf Mössbauer tahtis esitada Jakov Zeldovitši Nobeli auhinna saamiseks, kuid ta polnud kindel, kas teha seda füüsika- või keemiaauhinna kategoorias, sest Zeldovitš oli hiilgav teadlane mõlemas valdkonnas.
Briti füüsik Stephen Hawking arvas, enne kui ta Zeldovitšiga isiklikult tuttavaks sai, et "Zeldovitš" on teadlasgrupi pseudonüüm nagu Pariisis tegutsenud matemaatikute grupp Bourbaki varjunime all; niivõrd rohkearvuline oli Zeldovitši nimega seotud teadussaavutuste hulk. . Kohtumisel Zeldovitšiga nentis Hawking: "Nüüd ma näen, et erinevalt Bourbakist olete teie reaalne inimene, aga mitte terve rühma koondnimetus."
Vene füüsik Lev Landau on rääkinud, et kui Enrico Fermi välja arvata, siis ta ei tea ühtki teist ideedest nii pakatavat füüsikut kui seda on Zeldovitš.
1982. aastal pidas Zeldovitš Ateenas Rahvusvahelise Astronoomia Liidu kongressil loengu universumi struktuurist ja selle tekkest. See oli esimene kord, kui tal võimaldati sõita mõnda lääneriiki.
Kryčaŭ
pisi|left|Tsemendivabrik Kryčaŭ (transkribeerituna Krõtšav, poola keeles Krzyczew, leedu keeles Kryčavas või Kričevas) on linn Valgevenes Mahiloŭ oblastis, Kryčaŭ rajooni halduskeskus. Kryčaŭ asub Mahiloŭ linnast 104 kilomeetri kaugusel Soži jõe kaldal. Linn on tähtis raudteesõlm, sealt hargnevad raudteed Orša, Mahiloŭ, Roslaŭ ja Uneča suunas.
Haridust annavad üheksa kooli, lütseum, spordikool ja kunstikool. Linnas on neli kultuurimaja ja neli raamatukogu. Linnas on toiduainetetööstus ja keemiatööstus, seal töödeldakse puitu ja valmistatakse ehitusmaterjale (raudbetoonist elemente, tsementi).
Vaatamisväärsusteks on koduloomuuseum, osaliselt säilinud vanalinn (XIX sajandi lõpp – XX sajandi algus), linnamägi (XI–XVIII sajand), XVIII sajandil ehitatud viinavabrik, XIX sajandi keskpaigas rajatud hobupostijaama hoone, XIX sajandil ehitatud pastoraat, Grigori Potjomkinile kuulunud loss (1778–1787) ja õigeusu kirikud (1838 ja 1930. aastad).
Ajalugu
Linna on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1136. Kuni XIV sajandini kuulus asula Smolenski vürstiriiki.
Aastal 1358 vallutas linna Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriik. Algselt allus see Mstislavskitele, aastal 1440 sai selle omanikuks aga Lengvenis. XV sajandil hakkas see kuuluma Vilno vojevoodkonda ja sellest sai suurvürstide valdus. Aastail 1507, 1508 ja 1564 rüüstasid linna Moskva väed.