cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rudolph Said-Ruete
Saksa kaupmehe Rudolph Heinrich Reute ja Sansibari printsessi Salama bint Sa'id poeg, teenis Preisi sõjaväes (viimati leitnant 15. suurtükiväe rügemendis) ja mitmesugustes koloniaalettevõtetes. 1932 sai isikliku (mitte päriliku) Sansibari printsi (Sayyd) tiitli. Naturaliseerunud Briti kodanik alates 26. novembrist 1934.
Rummu (Kuusalu)
Küla läbib Tallinna-Narva maantee.
Marie Dorin Habert
Marie Dorin Habert (sündinud 19. juunil 1986 Lyonis) on Prantsusmaa laskesuusataja. Habert on olümpiavõitja ja viiekordne maailmameister.
Laskesuusatamise maailmameistrivõistlustelt on Haber võitnud kokku 17 medalit.
Habert lõpetas karjääri 2018. aasta 18. märtsil, päev pärast naiste teatevõistluse võitu, Oslo jälitussõidu 20. kohaga.
Maailmakarikas
Marie Dorin Habert on esikolmikusse jõudnud 28 korral, millest võitnud 7 ( <FONT COLOR=Purple>seisuga 11. märts 2017</FONT> ).
Rock Hotel
pisi|Rock Hotel esinemas 1997. aastal Foto: Jaan Künnap |340x340px
Ansambli tegevus
Ansambli lõid muusikud, keda ühendas huvi 1950. aastate rock'n'rolli vastu. Keskne asutajaliige oli Heigo Mirka, kelle isiklikku mahukat plaadi- ja lindikogu kuulamas käinud noored muusikud asutasidki uue ansambli. Muusikakogu helindid olid aluseks kaverite loomisel.
Ansambli esimene avalik esinemine toimus 20. oktoobril 1978 kunstiinstituudi tudengite peol, siis esineti veel nimetu kollektiivina. Mängiti neljakesi (Ivo Linna, Heigo Mirka, Andres Põldroo, Harry Kõrvits), puudus klahvpillimängija. Ansambel kutsus ennast toona "rock'n'rolli austajate sektiks". 1979. aasta alguses lõi kampa klahvpillimängija Margus Kappel. Ansamblile nime panemisel võeti esimene pool lähtuvalt rokkmuusikast kui stiilist ja kuna kõik olid mänginud Viru hotelli varietees, siis sealt tuli nime teine pool.
Eesti Televisiooni ekraanil oli ansambel 9. veebruaril 1979 saatesarja "Muinaslood muusikas" saates "Rock". Teledebüüt tehti nime Harry & Rock Hotel all. Sama aasta detsembris esineti ETV ja Yleisradio koostöös valminud saates "Õhtutäht – Iltatähti". Esimesed eestikeelsed lood, "Kikilips" ja "Aeg meid muutnud on" lindistati 1980. aastal. Rock Hoteli kuulsus hakkas kasvama: kui 1979. aastal oli neil 21 esinemist, siis 1982. aastal juba üle 200. Eesti Raadio noortesaate "Soovid, soovid, soovid" kuulajad hääletasid Rock Hoteli viis aastat järjest (1980–1984) Eesti parimaks ansambliks.
Nõukogude Liidus alustati kontsertide andmisega 1981. aastal. Esineti Venemaal, Leedus, Lätis, Moldaavias ja mujal. 1985. ja 1986. aastal võimaldati ansamblil esinemine Moskvas Kesktelevisioonis, mida loeti tollal populaarsuse ja edukuse näitajaks. Esimene välisreis tehti 1987. aastal Angoolasse, 1989. aastal musitseeriti Los Angeleses, 2007. aastal oldi esinejad eestlaste jaanipeol Brüsseli lähedal.
Aastatel 1986–1988 tegi ansamblis kaasa saksofonist Ülari Kirsipuu. Aastatel 1986–1987 esines koos põhikoosseisuga puhkpillikvartett koosseisus Jaan Rajala (trompet), Tarmo Marken (trompet), Ülari Kirsipuu (tenorsaksofon), Sulev Sommer (tenorsaksofon) ja Väino Põllu (tromboon). Puhkpillirühmast loobuti majanduslikel põhjustel.
Oktoobris 2008 tähistas ansambel 30. tegutsemisaastat raamatu ilmumise ja juubeliturneega.
2022. aasta seisuga oli Rock Hotel kõige kauem samas koosseisus mänginud Eesti ansambel. Viimase kontserdi andis Rock Hotel 15. veebruaril 2022 Kõue mõisas.
Elsterheide vald
Elsterheide (ülemsorbi keeles Halštrowska Hola) on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Bautzeni kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Kamenzi kreisi.
Vallaosad
Neuwiese (Nowa Łuka), Bergen (Hory), Geierswalde (Lejno), Sabrodt (Zabrod), Klein Partwitz (Bjezdowy), Tätzschwitz (Ptačecy), Nardt (Narć), Bluno (Bluń) ja Seidewinkel (Židźino).
Braunau Inni ääres
Braunau Inni ääres on linn Austria loodeosas Ülem-Austria liidumaal. Linn asetseb umbes 90 kilomeetrit Linzist läänes ja umbes 60 kilomeetrit Salzburgist põhjas, Braunau on väga lähedal Saksamaa piirile. Aastal 2001 elas seal 16 400 inimest.
Braunaus asub ka kuulus 99 meetri kõrgune kirikutorn, mis ehitati sinna juba 15. sajandil. Braunau on kurikuulus ka Adolf Hitleri sünnilinnana. Hitleri sünnikoha lähedale on rajatud ka mälestuskivi natsismiohvritele.
Tänapäeval on Braunaus palju koole, ametikoole ning kõrgkoole, tegeldakse elektroonikatööstusega ja metallurgiaga, ka on arenenud klaasitööstus.
Kohalik jalgpallivõistkond S.V. Braunau jõudis pärast kahte edukat hooaega isegi Austria esimesse liigasse, kuid 2000. aastal tabas jalgpallivõistkonda pankrot. Võistkond taasasutati nimega F.C. Braunau.
Großnaundorfi vald
Großnaundorf on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Bautzeni kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Kamenzi kreisi.
Himmiste (Räpina)
Himmistes on 11. augustil 1992 mõõdetud mitteametlik Eesti kuumarekord 38,0 kraadi. Registreeritud näitu ei ole absoluutse rekordina kinnitatud, kuna on mõõdetud hüdromeetriajaamas.
Großnaundorfi vald
Vallaosad
Großnaundorf ja Mittelbach
Himmiste (Räpina)
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Veriora valda.
Kolgu
Kolgu on küla Harju maakonnas Kuusalu vallas.
Dekadents
Dekadents on (kultuuri) allakäik, langus, mandumine.
Kirjanduses kasutatakse dekadentsi nimetust 19. sajandi lõpu kultuuri- ja kirjandusvoolu kohta, mida iseloomustavad pessimistlik, isegi nihilistlik meeleolu, estetism ja sümbolism. Romantistide naiivne kiindumus loodusesse ja loomulikku heideti kõrvale ning selle asemel hakati idealiseerima kunstlikku ja tehtut. Algselt tarvitasid seda nimetust kriitikud, et halvustada kirjandusringkondades valitsevat uut meeleolu, kuid see võeti peagi uhkusega kirjanike endi poolt kasutusele. Osa kirjanikke said mõjutusi gooti romaanist ja Edgar Allan Poe loomingust.
Eksemplar
Eksemplar (ladina sõnast exemplar ('ärakiri', 'koopia', 'kujutis', 'eeskuju, originaal') on mingisse liiki või komplekti kuuluv üksikese. Seda sõna kasutatakse tavaliselt trükitoote, näiteks raamatu puhul (trükitoote tiraaž on selle eksemplaride kogum või eksemplaride arv). Eksemplaridest räägitakse ka kollektsioneerimisobjektide puhul.
Lause eksemplari nimetatakse lause lausungiks ehk eksemplar-lauseks ehk lauseeksemplariks. Sõna (sõnavormi) eksemplari nimetatakse sõneks.
Großnaundorf
Großnaundorf on asula Saksamaal Saksimaa liidumaal Bautzeni kreisis Großnaundorfi vallas.
Asula on esmamainitud 1309. aastal kui Nuwendorf.
Marineri programm
pisi|[[Mariner 1'te kandva kanderaketi Atlas-Agena 5 start 22. juulil 1962]] Marineri programm on USA kosmoseprogramm, mille raames saadeti kosmosesse sari planeetidevahelisi automaatjaamu Marsi, Veenuse ja Merkuuri uurimiseks.
1962–1973 saadeti kosmosesse 10 Mariner tüüpi automaatjaama massiga kuni 1 tonn.
Mariner 9 oli esimene ümber Marsi tiirelnud tehiskaaslane. Ta ligines sellele kuni 1400 kilomeetri kaugusele.
Kasutades Veenuse gravitatsioonivälja, viidi Mariner 10 (1973) kiirendusmanöövrit rakendades tiirlema ümber Merkuuri; selle ümber tegi ta 3 tiiru ja viimase tiiru ajal jõudis ta|planeedile isegi 320 kilomeetri lähedusele.
Marineri edasiarendusteks olid Viking 1 ja Viking 2 (mõlemad 1975), mis laskusid ka Marsi pinnale ning edastasid andmeid vastavalt 1982. ja 1980. aastani.
Ka viimase ajal on kosmosesse saadetud Mariner-tüüpi täiustatud automaatjaamu.
Eksemplar-lause
Eksemplar-lause ehk lauseeksemplar on lause selles mõttes, nagu me ütleme: "Esimese lause keskel jäi ta toppama" või: "Tahvli peal olev lause on halvasti kirjutatud".
Lause selles mõttes on teataval ajal hääldatavate häälikute või teatud kohas teataval ajal kirja pandud märkide kogum. Eksemplarlauset võib võtta ka füüsilise objektina, mis koosneb tindi-, grafiidi- või kriidimolekulidest tahvlil või paberil või punktidest arvutiekraanil, (kirjapandud lause korra) või helilainetest (hääldatud lause korral).
Eksemplarlauset nimetatakse ka lause lausungiks.
Vilsandi küla
Vilsandi on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas. Küla territoorium hõlmab Vilsandi saart ja seda ümbritsevaid saari, millest suurimad on Käkimaa ja Noogimaa.
Ajalugu
pisi|Vilsandi küla Vilsandi saare on asustanud 18. sajandil saarlased, kes saadeti sinna mõisamaid valvama. 1809. aastal on märgitud Vilsandil neli talu ja üheksa kalurihütti. Vanim põline eesti perekond on ilmselt 1796. aastal Karala mõisast Laido-nimelisele kohale saadetud inimesed, kes 1826. aastast kannavad perekonnanime Mender (hüütud ka Mänder). Aastal 1860 elas aga saarel juba 18 peret.
Oma panuse saare asustamisse on andnud ka hollandi laevnik Johann Doll, kelle laev 1703. aastal Vilsandi lähedal põhja läks ning kes pärast seda koos tütar Liisaga (surnud 28. märtsil 1763) saarele elama jäi. Hollandlane ristis saare Felslandiks, mis tähendab tõlkes kaljusaart. Perekonnanime Doll järgi nime saanud Tolli talu oligi algul ainuke 1,0925 ha (80 tiinu) suurune täismajapidamisega vabatalu kogu saarel. Mõisamaade ümberkorraldamisega tuli saarele aga rahvast juurde ning 1934. aasta rahvaloenduse järgi 32 majapidamise ja 169 elaniku peamiseks elatusallikaks oli merendus ja kalapüük.
Enne sõda oli Vilsandis 8 mootorpaati, 6 suuremat purjepaati ja 36 sõudepaati.
1944. aastal lahkus saarelt 96 inimest. Üks põgenes veel 1956. aastal ja teine 1959. 12 talu jäi täiesti tühjaks, saarele jäi 46 inimest. Aastail 1944–1948 suri saarel 10 inimest. Üks mees hukkus 1944. aastal rindel. Põgenikest leidis 72 inimest varjupaiga Rootsis, 11 USA-s, 2 Saksamaal ja 12 Kanadas.
Karula kihelkond
Kihelkond asutati 14. sajandil. Kihelkonnakirik oli Karula kirik.
Kihelkonna alad tänapäeval
Kihelkonna alade enamik jääb tänapäeval Valga maakonda, välja arvatud hõreda asustusega alad kihelkonna idaosas, mis jäävad Võru maakonda Antsla ja Rõuge valda, ja kihelkonna kaguosa, mis jääb Läti Valka piirkonda. Kihelkonna tuumik moodustab endise Karula valla. Mõned külad kihelkonna edelaservast kuuluvad ka Taheva valda.
Sven Kuntu
Sven Kuntu (4. aprill 1968 – 27. oktoober 2007) oli eesti helilooja, laulja, muusik, etendaja ja lavastaja.
1980ndate lõpus tegutses ta VAT Teatris ja 1990ndate algul Von Krahli Teatris näitlejana. Lisaks töötas ta Eesti Raadio noortesaadete toimetuses.
Teatris otsis ja sünteesis Kuntu väsimatult, olgu tulemuseks siis kontsert-tants "Kaaren", muusikaline dekoratsioonidraama "Tundekasvatus" või performance-etendus "Miks Eesti mehed ei tantsi?". Huvitav roll sündis VAT Teatri lavastuses "Kolumats", kus ta esitas isikupärasel viisil inglise kabareepunkgrupi Tiger Lillies muusikat. Sven Kuntu viimase kümnendi loominguline tegevus ei mahtunud enam ühegi konkreetse institutsiooni ega eraldi kunstiliigi raamidesse. Pooleli jäi töö muusikalise lavastusega "Seeneooper", mis pidi esietenduma 2007. aasta suvel Rakveres, rahvusvahelisel teatrifestivalil Baltoscandal.
Sven Kuntu pani aluse aastatel 1990–2008 tegutsenud Eriti Kurva Muusika Ansamblile, mille juht ja peamine laulutekstide kirjutaja ta ühtlasi oli.
Sven Kuntu looming on seotud ka ansambli "Pantokraator" tegevusega – ta osales Pantokraatori 1990. aastal ilmunud debüütplaadi "Pantokraator I" laulu "Sundimatu jutustus tõelisest kevadest" sünni juures. Sama laul ilmus ka 2000. aasta CD-albumi "Jäi servi seisma..." seitsmenda loona. Laulu sõnadel on kokku kolm autorit ning teised sõnade autorid peale Kuntu olid Lauri Saatpalu ja Andres Varustin. Pantokraator pühendas oma 2009. aastal ilmunud albumil "Tormidesööjad" ühe loo ka Sven Kuntule ("Pilvedesse sõidan paadi").
Sven Kuntu tekste on laulusõnadena kasutanud veel teisedki esinejad. Näiteks ansambel JääBoiler kasutas oma 2001. aasta albumi "Nii ongi" laulu "Kuu" tekstina Kuntu luuletust "Sinust" (väikeste muudatustega). Kuntul ilmus ka pisike luulekogu "Aega ei ole"(2005). Seda levitati EKMA kontsertidel, ning laulutekstide ja paari luuletuse kõrval oli seal fotosid bändi varajasest kontserttegevusest.
Al-Fayyūm
Al-Fayyūm on linn Egiptuses Al-Fayyūmi oaasis, Al-Fayyūmi kubernerkonna keskus.
Knut H. Ulltveit
Knut H. Ulltveit oli Norra poliitik Tööparteist. Ta oli Gjerstadi valla vanem neljal korral aastatel 1967–1975 ja 1983–1991.
Knut H. Ulltveit võitles Brokelandsheia arendamise eest.
Hara (Kuusalu)
Hara on küla Harju maakonnas Kuusalu vallas. Asub Hara lahe rannikul.
Tsaariajal rajati külla tolli ja piirivalve jaoks Hara kordon. Piirivalve tegutses samas ka Eesti Vabariigi ja okupatsioonide ajal. Tänapäeval on sellest säilinud tsaariaegne kordoni peahoone ning arvukalt mahajäetud ja rüüstatud Nõukogudeaegseid ehitisi küla loodeserval.
Nõukogude kolmanda okupatsiooni ajal rajatud Suurpea mereväebaas Hara lahe rannikul hõlmas osaliselt ka Hara küla põhjaosa ning Hara külasadama. Sellest on jäänud tänapäeval betoonstendid Hara lahel ja mereväelinnak küla põhjaosas.
Küla territooriumil asub Eesti suuruselt kolmas rändrahn Majakivi.
Hara küla asub Kuusalu kirikukihelkonnas. Hara (har või hara tähendab rootsi keeles rannaäärset kari või madalikku)
Ajalugu
1580. aastal Hara küla veel ei loetleta, üks talu oli Virve küla all. 1637. aastal oli see talu juba eraldi küla, seega võib Hara küla rajamise paigutada 16. sajandi lõppu. 17. sajandi lõpul oli Hara külas kümme talu. 1687 nimetati Haaki Heik, Pü Jürgen, Puh Jürgen. 1712 ja 1716 oli kolm talu (Hara, Puh, Hacki), 1732 viis. 18. sajandi lõpuks kasvas Haras talude arv jälle umbes kümneni, lisaks vabadikupered. 19. sajandi lõpuks oli 41 talu, piki randa kaheksa kilomeetri ulatuses, 1938 61 talu.
Hara saarel paiknes vanasti ka talu. Haras asuv Haagi talu loeti 18. sajandi lõpust kuni 19. sajandi keskpaigani omaette külaks. Lohja küla loeti omaette külana. Lohja järvest on nime saanud Lohja pered, sh Lohja kõrts. Külast idas, poole kilomeetri kaugusel mandrist väina taga on Hara saar. Saare ja mandri vahel on olnud sadamakoht.
Sõjaväeosa on rajatud küla tihedast taluõuede osast põhja poole. Samas on paiknenud läbi aegade ka Hara küla sadam. Asustuse muutusi kirjeldab seletuskirja lisas esitatud Hara küla kaart (andmebaasis andmekiht eluhooned), millelt saab jälgida küla kujunemist üksiktalu kaupa. Kaardile on märgitud talukohtade rajamise ajajärk. Koha vanust näitab põhihoone värv (punane tinglikult tsaariaegne, sinine sõdadevahelise vabariigi aegne, roheline hilisem ja lilla tsaariaegne, mida ei ole märgitud topograafilisel kaardil – pikem seletus peatükis 4.1.).
Maastik ja teedevõrk
Pikk läänest ida suunas paari kilomeetri ulatuses mererannal välja venitatud ahelküla Loksa ja Hara saare ning sadama vahel. Küla keskosas teeb vana tee sisemaa suunas kaare, jättes asustuse põhja poole. Teest saavad alguse põllu – ja heinamaad, mis siiludena ulatuvad mereni, kuhu koonduvad ka taluõued, mis pika ja jätkuva ketina paigutuvad kahele poole looklevat rannateed. Igal talul oli side merega, mõnedel otsetee võrgukuuride ja paatideni, teistelt kulgesid ühendusteed männimetsa ja luidete vahel läbi naabrikruntide. Erakordselt vaateline paik, kus meri lokus kodutanuma all ja kultuuriline pärimus sidus põlisasuka traditsiooniliste tegevustega rannas ja maal, roigasaiad ja paekivimüüri jagasid laikudeks ja triipudeks, kohtudes taamal taas korra põlismetsadega. Nõukogude okupatsiooni ajal sõjaväe baas, mille sõjasadam, neljakorruselised kortermajad ja kapsamaad kujundavad külailmet teise ja samatugeva impulsina.
Küla struktuur ja tüpoloogia
Küla mere ääres, kulgeb ahelana piki rannateed, rohkearvulised talud loovad pildi kunagisest töökeskkonnast ja suhtlemisalast maa ja mere vahel. Idas puutub kokku Loksa asulaga, läänes ulatub kuni teise maailmasõjani asustatud Hara saareni, mis Nõukogude okupatsiooniväe poolt muudeti allveelaevade baasiks. Täna terase ja betooni monstraalsed varemed ühe Eesti sügavama ja kaunima lahe kaldal. Küla põhjaosas sõjaväelinnak. Rannas maha jäetud piirivalve ja sõjaväe kasarmud. Talude piirkonnas on tegemist suures osas I tüüpi külaga, mida on täiendatud mõõdukalt kogu ulatuses pidevalt hilisema perioodi jooksul.
Arhitektuuriline analüüs ja karakter
Vanemad hooned pärinevad 19. sajandist (Alle, Tagapõllu ja Uus-Tagapõllu talu, neist viimases säilinud vana rehielamu, mõlemal neist arvukalt kõrvalhooneid). Alle terviklik kompleks arhailiste aknapiludega elamu ning algupärase aida ja laudaga kerkib esile ühe jõulisema Lahemaa elava pärlina. Tagapõllu tõuseb esile oma avara õue ja selle ümber koonduvate ühe pikihoonena ehitatud aitade ja lautade, sauna-aida ja palkidest lehmalaudaga. Uued mõõdukate proportsioonide ja mõõtmetega elumajad pärinevad Eesti Vabariigi ajast, kandes endas rannaasustusele iseloomulikku pitserit, kujundades koos samalaadiliselt jätkuva hoonestusega fooni üksikutele vanematele kõrvalhoonetele, mille iga ja ehitusmaterjal (paraku küll mitte säilivus), lubab küla arhitektuuri siduda 19. sajandi etnograafilise pärandi ja selle jätkuvate traditsioonidega 20. sajandi 20. aastatel. Arhailisemaid talusid on Alle ja Sillaotsa, mis koos Tõrvaahju ja mõnede teiste näidetega on kinnituseks arhitektuuri konservatiivsest ja paikkondlikust käekirjast. Verandamotiiv pakub sideme Eesti Vabariigi aegse arhitektuurikihistusega, mille märksõnadeks on valgus, vabadus ja avarad vaated. Seda kõike rannaküladele iseloomulikus vormis ja arhitektuuris (Juurika, Välja, Seljaku jt). Omaette monumendina tõuseb esile Lauri Eintreu võimas kahekorruselise verandaga häärber, mis koos silmapaistvalt vanade kõrvalhoonetega küla keskosas on näiteks keskmisest kõrgemale ulatuvatest arhitektuurilistest ambitsioonidest.
Miljöö ja tunnetuslik analüüs
Üldpilt segane ja vastuoluline, kus puutuvad kokku põline külaelu ja sellest alles jäänud suhteliselt väikesed ja lihtsad, osalt 19. sajandist pärinevad hooned, Eesti Vabariigi ajal ehitatud kalurimajad, lahtised õued, talumajad ja Nõukogude okupatsiooni aegne militaartsoon. Paljud kohad on rikutud viimaste aastate suvitusinimeste Lahemaale sisse imbumise käigus, mille tunnistuseks on nii suured seina lõigatud aknad, uued ja sobimatud verandad, silmatorkavalt veidrad ümberehitused (Soone) kui kohati valitsev mõtteline ja praktiline kaos (Liivaku). Mitmele poole on ehitatud sobimatuid freespalkidest elamuid (Külaotsa).
Hargla kihelkond
Hargla kihelkond (lühend Har; võru keeles Harglõ, saksa keeles Kirchspiel Harjel) oli ajalooline kihelkond Võrumaa lääneosas jaTartu ja Võru kreisis Liivimaa kubermangus.
Hara (Kuusalu)
Väärtused
a) Maastik ja loodus. Väga väärtuslik, mille kokkuvõtteks on pikk ja ahvatlevalt kaunis rannajoon, rannamännik ja piki teed kulgev ahelküla.
b) Vanus. Planeeringu põhistruktuur vastab küla 18.-19. sajandil alguse saanud arenguloogikale, mida on korrastatud 1860. aastate krundistamise kui Eesti Vabariigi aegse ehitustegevuse käigus.
c) Struktuur ja tüpoloogia. Ahelküla mere ääres, mille põhiliseks väärtuseks on pigem ajalooline struktuur kui hoonestus ja selle tüpoloogia.
Hargla kihelkond
Piirkonna ajalugu
Kihelkond asutati 1694. aastal Urvaste ja Koivaliina kihelkonna (Gaujiena) äärealade baasil.
Klaus von Streithorst
Klaus von Streithorst (ka Claes, Claus; surnud 1579) oli Liivimaa ordu liige ja viimane Grobina foogt.
Hargla kihelkond
Hargla kihelkonna mõisad
Kihelkonnas paiknes 8 mõisat – 1 kirikumõis ning 6 rüütlimõisast peamõisat koos 1 kõrvalmõisaga. Lisaks veel 9 karjamõisat.
Klaus von Streithorst
Klausi vanemad olid Hermann von Streithorst ja Gertrud von Bornhausen. Tema vend Heinrich oli samuti Liivimaa ordu liige. Ta sündis Streithorstis Hunteburgi lähedal. Tema suguvõsa kuulus Osnabrücki kandi väikeaadli hulka ega omanud kuigi suurt tähtsust.
Aastatel 1539–1550 oli Streithorst Tallinna linnusekomtuuriks (Hauskomtur). 1551. aastal sai temast aga Grobina foogt, Kuramaal. 1560. aastal pidi ta ametist lahkuma, sest foogtkond panditi Preisimaa hertsogiriigile.
Pärast Liivimaa orduriigi lagunemist abiellus ta 1562. aastal Anna von Oldenbockumiga (Altenbockumiga), sai Kuramaal mitmeid läänivaldusi ja elas Kuramaal. 1571. aastal naasis ta Vestfaali, kus kaheksa aastat hiljem ka suri.
Hargla kihelkond
Hargla kihelkonna vallad
1922. aastal kuulusid Hargla kihelkonda Laanemetsa, Taheva, Mõniste, Saru ja Vastse-Roosa vald.
Vastseliina kihelkond
pisi|[[Vastseliina kirik]]
Vastseliina kihelkond (lühend Vas; võru keeles Vahtsõliina kihlkund, saksa keeles Kirchspiel Neuhausen) on ajalooline kihelkond Võrumaa idaosas ja Tartu ja Võru kreisis Liivimaa kubermangus.
Jõevaara
Jõevaara on küla Põlva maakonnas Räpina vallas. Küla kuulus Räpina kihelkonda.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Veriora valda.
Ajalugu
1866 oli Pääsna külas Võhandu paremkaldal krunditud kolm Vaara nimelist talu. Et need asusid Pääsna tuumikust üle jõe, hakati seda külaosa varakult kutsuma Jõevaara külaks. 1977 –1998 oli Jõevaara ametlikult Mõtsavaara küla osa.
1998. aasta asulareformiga eraldati Jõevaara küla Metsavaarast.
Endise Veriora valla alal kutsutakse Jõevaara küla endistviisi ka lihtsalt Pääsnaks.
Tüüp-lause
Kui grammatikud räägivad lausetest, siis nad peavad tavaliselt silmas tüüp-lauseid. Lause selles mõttes on täielik häälikute või kirjamärkide muster, millel on tähendus.
Kui lauses muuta kas või üht sõna või sõnade omavahelist järjestust, siis saadakse kohe teine tüüp-lause.
Eri ajal eri isikute poolt lausutud või eri kohtadesse kirja pandud laused (eksemplarlaused), mis sisaldavad samu sõnu (tüüp-sõnu) samas järjestuses, on ühe tüüp-lause eksemplarid.
Area 51
pisi|Area 51 piirkonna kaart Area 51 (eesti keeles "Ala 51") on umbes 155 km² suurune piirkond poolkõrbes Ameerika Ühendriikide lääneosas Nevada osariigis Lincolni maakonnas, kus asuvad USA salajased sõjalised objektid ning mida vandenõuteoreetikud ja ufohuvilised peavad paigaks, kus varjatakse ja uuritakse Maale jõudnud Maa-väliste tsivilisatsioonide esindajaid ja nende tehnikat.
1950. aastate algul kuivanud soolajärve Groom Lake'i ehk Groomi järve äärde rajatud lennubaasi esimene ametlik nimi oli Watertown Strip. 1959. aastal pani Aatomienergia Komisjon piirkonnale nimeks Area 51. Praegune ametlik nimetus on Õhujõudude katselennukeskuse 3. eriüksus (Detachment 3 of the Air Force Flight Test Center). Ameerika Ühendriikide valitsuse dokumentides kasutatakse ka nimetusi "operating location near Groom Lake, Nevada" (Groom Lake'i tegevuskoht Nevadas) või "test facility at Groom Lake, Nev." (katsepolügoon Groom Lake'is Nevadas). Piirkonnal on palju hüüdnimesid – esimeste katselendurite poolt antud Ranch või Paradise Ranch, samuti Dreamland raadiosides kasutatava koodi järgi jt.
Area 51 moodustab osa Nellise õhujõudude baasist, kus katsetatakse ja uuritakse uut või teistelt riikidelt ärandatud sõjatehnikat. Läheduses asub Nevada tuumapolügoon, kus on katsetatud tuumapomme.
Area 51-s on satelliidifotode järgi otsustades üks rohkem kui 9 km pikkune kasutusest välja jäetud maandumisrada ning kaks kasutusel olevat, millest üks on veidi üle 3,5 kilomeetri ja teine üle 1,5 kilomeetri pikk. Arvatavalt töötab objektil umbes 2000 inimest, kellest pooled elavad kohapeal ja pooled käivad tööl Las Vegasest.
Väidetavalt on alates aastast kõik presidendid allkirjastanud erimääruse, mis kehtestab, et sellel alal ei kehti USA seadused ja ühelgi USA riigiasutusel ega ametiisikul (sh president) ei ole õigust seda objekti kontrollida. pisi
Ameerika Ühendriikide valitsus ei tunnista ega ka eita ametlikult piirkonna olemasolu. Mõned USA õhujõudude avalikud veebilehed siiski nimetavad Groom Lake'i õhubaasi. Ametlikel kaartidel Area 51 tähistatud ei ole või esineb eristamata osana föderaalses alluvuses olevast keelutsoonist. Juurdepääs nii maalt kui õhust on rangelt valvatud. 1991. aastal USA õhuvägi piiras piirkonnas ulatuslikud alad okastraadiga ja keelas sinna ligipääsu. Keelutsooni jäid osaliselt ka eramaad ja indiaanlaste reservaadid, kuid USA valitsusele Nevada föderaalkohtu vahendusel esitatud kaebused jäid vastuseta.
1995. aastal kaebas üle 200 Groom Lake'i katsepolügoonil töötanud isiku ühe New Yorgi advokaadibüroo vahendusel kohtusse Ameerika Ühendriikide valitsuse, süüdistades neid töötervishoidu, keskkonnakaitset ja immigratsiooni puudutavate seaduste korduvas eiramises. Dokumentidest selgus, et ajavahemikul umbes 1950–1991 oli Groom Lake'i alale toimetatud mürgiseid ja radioaktiivseid jäätmeid, mis seal põletati või maeti, põhjustades töötajatele terviserikkeid. Aastaks 2002 nõustus valitsus maksma hagejatele kahjutasu ja tagama nende tervisekindlustuse. Selle kohtuasja tulemusena tunnistas USA valitsus 1990. aastate lõpus esimest korda ametlikult oma seotust selle piirkonna ja seal toimuvaga. Kohtuprotsess ei pälvinud aga ulatuslikku meediakajastust.
Erinevad alternatiivuurijad on Groom Lake'i piirkonda, sh Area 51 ammu silmas pidanud. Väidetavalt on videole jäädvustatud lennumasinaid tegemas manöövreid, mida tuntud aeronautika ei võimalda.
Kaks levinumat vandenõuteooriat seoses Area 51-ga väidavad, et seal varjatakse ja uuritakse tulnukaid ja nende tehnikat (näiteks väidetava Roswelli juhtumi käigus kogutud materjale) või et seal on Kuu keskkonna simulaator, kus muuhulgas filmiti Apollo 11 kuundumise kaadrid.
Osa infost Area 51 kohta pärineb Robert Scott Lazarilt, kes väidab end olevat töötanud Area 51 naabruses salajasel objektil S4, kus ta uuris tulnukate lennuaparaati, mis kasutas kütusena elementi 115. Kriitikute sõnul ei ole Lazar füüsika vallas pädev ega oma ka tegelikult teaduskraade, mida ta väidab endal olevat.
Jõeveere
Jõeveere (ka: Vastse-Koiola) on küla Põlva maakonnas Räpina vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Veriora valda.
Külas on asunud Vastse-Koiola mõis.
Johann von Erwitte
Johann von Erwitte oli Liivi ordu liige, Narva ja Vasknarva foogt.
Tema vanemad olid Dietrich von Erwitte zu Welschenbeck ja Elisabeth von Landsberg. Ta sündis Welschenbeckis Arnsbergi lähedal. Tema suguvõsa oli üks mõjukamaid Vestfaalis.
Võimalik, et Johanni on märgitud ilmikuna juba aastatel 1480–1486, ent see pole päris kindel. 1524. aastal oli ta Narvas linnusekomtuuriks (Hauskomtur) ning 1533. aastal sai samas foogtiks. 1545. aastal nimetati ta aga Vasknarva foogtiks, kelleks ta oli järgmised viis aastat. Seejärel teated temast lõppevad.
Kristlus
Kristlus ehk ristiusk on monoteistlik usund, mille keskmeks on Jeesus Kristuse elu ja õpetused. Kristlased usuvad, et Jeesus on Jumala poeg ning Vanas Testamendis ennustatud messias. Kristlased käsitlevad Uue Testamendi raamatuid kui üleskirjutisi Jeesuse kuulutatud rõõmusõnumist.
Ligikaudu 2,1 miljardi järgijaga (2001. aasta andmete põhjal) on kristlus suurim maailmareligioon. Kristlus on valitsevaks religiooniks Euroopas, Ameerikas, Lõuna-Aafrikas, Filipiinidel ja Okeaanias. Kristlus kasvab jõudsalt ka Aasias, eriti Hiinas ja Lõuna-Koreas.
Nimetus "kristlane" (kreeka keeles Χριστιανός) tähendab 'Kristusele kuuluvat' või 'Kristuse pooldajat' ning seda kasutati esimest korda Antiookia (praegune Antakya) jüngrite puhul (Apostlite teod 11:26 ). Termini "kristlus" (kreeka keeles Χριστιανισμός) vanim säilinud kirjapandud kasutus on kolmandalt Antiookia piiskopilt või patriarhilt Ignatiuselt.
Algkristlus
, Varakristlus Jeesuse õpetust levitasid eelkõige tema järgijad, kes moodustasid algse kiriku (algkristlus). Algkristlus, 30. aastast pKr kuni 150. aastani pKr oli aeg esimeste koguduste moodustumisest Juuda ja Galilea maakondades kuni koguduste levimiseni üle Rooma impeeriumi idaosa ja Iraani (Partia) impeeriumi lääneosa suurematesse linnadesse. Sellel ajal valmisid olulised tekstid, mis hiljem Uue Testamendi koosseisu arvati ja tähtsamad kirjad, mis leiti Nag Hammadist.
Algkristlased laenasid juutlusest ja antiikkultuurist väljendusvormid ja sisu. Algkristlased, Jeruusalemma algkoguduses ja Galilea algkogudustes tuginesid juudi tarkuskirjandusele ja kreeka-rooma filosoofilisele kirjandusele. Algkristlased võtsid omaks palju juutluse ja antiikkultuuri väärtushinnanguid, olles lahutamatult seotud judaistlike juurte ning hellenistliku kultuuriga. Esimeste aastakümnete kristluse algusest tunnistav vanim tekstilõik on 1Kr 15:3–7. Selles on kaks arengusuunda: Peetrus, "12" ja 500 ning Jaakobus ja "apostlid". Arvatavalt Jaakobus ja apostlid tegutsesid Jeruusalemmas (ja Juuda maakonnas) ning Peetrus ja "12" Galileas. Kristuse õpetust levitasid eelkõige Jeesuse apostlid, kellest tähtsaimad on Peetrus, Johannes ja hilisem liitunu Paulus. pisi|300px|[[Rooma keisririik 395. aastal]] Esimeste sajandite jooksul m.a.j kasvas kristlus teistest kultustest ja religioonidest suuremaks. Esimesed varakristlaste järglaskogudused tekkisid 1. sajandil Jeruusalemmas ja Galileas, seejärel Antiookias ja Damaskuses, misjärel tõenäoliselt Babüloonia, Armeenia ja Gruusia aladel. Läbi Väike-Aasia levis ristisuk Balkani poolsaare aladele, Egeuse mere äärsetele Vana-Makedoonia ja Vana-Kreeka (Thessaloniki, Kórinthos) aladele. Õpetus levis ka lõunas Aleksandriasse ning Põhja-Aafrika aladele. Ajalooliselt oli Egiptus üks olulisemaid kristlikke piirkondi, üks kristluse hälle, mis tänapäevaks on aastasadadega islamiseerunud. Lähis-Ida oli algselt kristluse kants, kust see kiirgus Aafrikasse, Aasiasse ja läbi Konstantinoopoli Euroopasse. Ajalooliselt olid kristlikud piirkonnad tänapäeva Jordaania, Palestiina, Süüria, Türgi ning Vana-Rooma keisririigi Põhja-Aafrika provintsides (tänapäeva Liibüa, Tuneesia, Alžeeria) oli kristlus üsna levinud. Tänapäevaks on need alad aastasadadega islamiseerunud. Lõuna-Euroopas levis õpetus Vana-Rooma impeeriumi pealinna Rooma ning sealt edasi impeeriumi aladele.
Kristlus Rooma keisririigis
Usuvabaduse kehtestaja Rooma keisririigis oli Constantinus Suur, Vana-Rooma keiser (306–337). Constantinus Suure valitsemisajal Milano ediktiga (313) lõpetati Rooma keisririigis kristlaste tagakiusamine ning hakati kristlust soosima. Mitmed keisrid võtsid kristluse vastu surivoodil. Aastal 380 kehtestati keiser Theodosius I poolt kristlus Rooma keisririigi ametlikuks riigiusuks. Rooma impeeriumist levis kristlus üle kogu maailma, moodustades eri aegadel tekkinud mitmeid uusi usulahke. Tänapäeval jaguneb kristlik kirik kolmeks tähtsamaks kirikuks: roomakatoliku, protestantlikuks ja õigeusu kirikuks. pisi|300px|Rooma riigi jagunemine ca 400. aastal [[Bütsants|Ida-Rooma riigiks ja Lääne-Rooma riigiks]]
Kristlaskonna jagunemine 5. sajandil
, Hereesia, Idagoodid, Läänegoodid, Vandaalid 4. sajandil levis kristlik õpetus, mis sai nime Aleksandria presbüteri Areiose järgi (Arianism). Ariaanluses polnud kolmainsusõpetust sellisel kujul nagu usutunnistustes, mis sõnastati esimestel oikumeenilistel kirikukogudel, Areiose õpetuse vastu. Ariaanlik kristoloogiline õpetus eitab enne loomist olevat (pre-eksisteerivat) Jeesus Kristuse kui Jumala Poja täielikku jumalikkust. Areios väitis, et "oli aeg, kui teda ei olnud," ja seega on Kristus loodud ja ajalik. See on vastuolus kolmainsuseõpetusega. Kirik kuulutas Nikaia I kirikukogul (325) arianismi väärõpetuseks , Manilus 5. sajandi Rooma keisririigis toimus Aleksandria ja Antiookia koolkondade vaheline võitlus. Antiookia koolkonna esindaja Konstantinoopoli patriarh Nestoriose õpetus (Nestoriaanlus) kuulutati ekslikuks Efesose kirikukogul, 431. aastal. pisi|400px|Kristluse levik kuni [[13. sajandini. William R. Shepherdi atlasest]] 451. aastal toimus Kalchedonis järgmine kirikukogu. Seal kuulutati ekslikuks Aleksandria koolkonna äärmuslik tõlgendus. Halkedoni kirikukogu püüdis olla keskteeks Aleksandria ja Antiookia vahel ning ühendada mõlema koolkonna teoloogid. Paljud kirikujuhid, teoloogid ja tavalised kristlased ei olnud selle kirikukogu otsustega nõus. Üldjoontes võime rääkida Halkedoni järgsel ajal kolmest kristoloogilisest suunast ehk kolmest teoloogilisest suunast ja lõpuks ka kolmest üldisest kiriklikust suunast kristlaskonnas. , Kalchedoni kirikukogu Ida-Rooma keiser Justinus I (518–527) ja eriti ta järglane keiser Justinianus I (527–565) kuulutasid Kalchedoni otsused riigis ainukehtivateks õpetusteks. Aja jooksul muutus Kalchedoni otsuseid pooldav suund Rooma impeeriumi, nii ida kui lääne osa ametlikuks, riigi poolt tunnustatud õpetuseks. Tänapäeval kehtib see õpetus nii ida-ortodokssetes kirikutes, roomakatoliku kirikus kui ka enamikus vanades protestantlikes kirikutes.
Aleksandria teoloogia pooldajatest kujunesid kirikud, mida on kombeks nimetada monofüsiitlikeks ja need on olemas tänapäevani.
Kolmanda kristoloogilise ja kirikliku suuna moodustasid need, kes pidasid Konstantinoopoli patriarhi Nestoriost ebaõiglaselt tagandatuks. Need olid enamikus Antiookia suuna pooldajad ning nende ja esimese kristoloogilise suuna paljude pooldajate vahel ei olnud esialgu kerge eraldusjoont tõmmata. Selle suuna esindajatest kujunes välja nn nestoriaanlik kirik, mis samuti on tänapäevani olemas.
Uskumused
Kristliku usu lahtiseletamisega tegeleb kristlik teoloogia ehk usuteadus ning kristluse ajalooga Kiriku ajalugu (kirikulugu).
Kristlased usuvad, et kolmandal päeval (ristisurm reedel, ülestõusmine pühapäeval) pärast oma surma tõusis Jeesus üles ehk ärkas ellu ja 40 päeva hiljem läks taevasse. Kristluse aluseks on usk Jumalasse, kõikväelisse Isasse, taeva ja maa loojasse, kelle ainus poeg, Pühast Vaimust saadud ja Maarjast ilmale tulnud Jeesus Kristus kannatas Pontius Pilatuse all, löödi risti, suri ja pandi hauakambrisse. Usutakse, et Jeesus tõusis kolmandal päeval surnuist üles ja läks taevasse, kus istub Jumala, oma kõikväelise Isa paremal käel. Kristlased usuvad, et sealt tuleb Jeesus Kristus kohut mõistma elavate ja surnute üle. Samuti usutakse Püha Vaimu, üht püha kristlikku Kirikut, pühade osadust, pattude andeksandmist, ihu ülestõusmist ja igavest elu.
Õhtusöömaaeg
Enne ristilöömist sõi Jeesus oma jüngrite seltsis viimse õhtusöögi (püha õhtusöömaaeg). Seda õhtusöömaaega taasesitavad kristlased leiba ja veini (mõnes konfessioonis viinamarjamahla) tarvitades erilisel kiriklikul tseremoonial, mida nimetatakse armulauaks või pühaks õhtusöömaajaks. Tähtsaimad pühad on jõulud, ülestõusmispühad ja nelipühad (kiriku sünnipäev, Püha Vaimu väljavalamine).
Pühad tekstid
Kristlik piibel koosneb kahest osast: Vana Testament sisaldab kanooniliselt (vähemalt) 39 teksti ajast kuni mõnisada aastat enne Jeesuse sündi, Uus Testament 27 teksti, mis on põhiosas valminud mõne sajandi jooksul pärast Jeesuse sündi. Kristluse harudes on kasutusel mõnevõrra erinevad piiblid. Samuti kattub heebrea piibel ehk Tanah suures osas Vana Testamendiga, kuid raamatute jaotus ja järjestus on erinev. Vana Testament keskendub juudi rahva ajaloole, Uus Testament Kristuse elule (evangeeliumid) ja õpetustele.
Piibli kaanonile lähedalseisvaid Vana Testamendi tekste, mida protestantlikud kristlikud kirikud siiski pühaks ei pea, nimetatakse nendes kirikutes apokrüüfideks. Katoliku kirik, õigeusu kirikud ning osa ida kirikutest kasutavad nendest, heebrea Piiblist puuduvatest tekstidest nimetust deuterokaanon või anagignoskomena, ning loevad need raamatud Piibli kaanonisse kuuluvateks. Erinevatel konfessioonidel on väikseid erinevusi selles, millised raamatud loetakse kuuluvateks piibli kaanonisse.
Vanimad säilinud kristlikud piiblid on kreekakeelsed käsikirjad 4. sajandist pKr. Vanim täielik judaistlik piibel on kreekakeelne tõlge samast sajandist. Vanimad täielikud heebrea piiblitekstid (masoreetiline tekst) pärinevad keskajast.
Kiriku jagunemine
pisi|350px|Kiriku jagunemine
Kriitika
Tuntumad kristluse kritiseerijad on Anton LaVey, Friedrich Nietzsche ja Ben Klassen.
Ben Klasseni teoria kohaselt on Jeesus fiktsionaalne karakter keda päriselt ei eksisteerinud. Ben Klasseni sõnul olid algkristlased esseenid, kes sattusid vastuollu peavoolu judaistidega, kuna nad ei teeninud sõjaväes ja harrastasid eraklikku ja askeetliku eluviisi. Kui juudid jäid roomlastele sõjalistes konfliktides alla, otsustasid nad Ben Klasseni sõnul levitada esseenide destruktiivset ideoloogiat roomlaste seas õõnestamise eesmärgil.
Satanistid süüdistavad kristlasi vereohvri imiteerimises armulaua rituali kaudu.
Vaata ka
Aabel – Aabraham – Aabrahami Jumal – Aadam – Abba – Apostel – Apostlik suktsessioon – Augustinus
Dogmaatika
Eliisabet – Enchiridion (Augustinus) – Ester – Evangeelium
Issand
Jehoova – Jeesus Kristus – Johannese evangeelium – Jõulud
Katehhees – Katekismus – Kirik (pühakoda) – Klooster – Kolmainsus – Kristlik ekstremism – Kristus – Kümme käsku
Nelipühad
Oikumeenia
Paavst – Patriarh – Patusepalve – Paulus – Pauluse kiri heebrealastele – Pauluse kiri roomlastele – Peapiiskop – Peetrus – Piibel – Piiskop – Prohvet – Psalm 53 – Pühitsus
Sakrament – Skisma
Usk – Usulahk – Usutunnistus
Ülestõusmine
Eeter TV
Eeter TV eellane oli samale omanikule kuulunud CiTV (Pimp TV).
Santenori enamusomanik oli investeerimispank Lõhmus, Haavel & Viisemann. 2006. aasta novembris investeeris Lõhmus tegevust alustanud Eeter TV-sse 1,2 miljonit krooni.
Eeter TV oli eetris umbes kaks kuud.
9. veebruaril 2007 sõlmiti AS-iga Kalev aktsiamüügileping, kuid Kalev taganes sellest.
Seišellipalm
thumb|Küps vili Seišellipalm (Lodoicea maldivica) on igihaljas puittaim palmiliste sugukonnast, seišellipalmi perekonna ainuke liik.
Seišellipalm on kahekojaline taim. Taime soo saab määrata alles siis, kui see esimest korda õitsema hakkab. Selleks võib kuluda 11–45 aastat.
Levik
Seišellipalm on endeemne liik, mis esineb ainult Seišellide Praslini ja Curieuse'i saarel. Varem leidus teda ka Saint Pierre'i, Chauve-Souris' ja Ile Ronde'i saarel, kuid nendel on ta nüüdseks välja surnud.
Teadaolevast umbes 4000 isendist suurem osa kasvab Praslini saarel Vallée de Mai rahvuspargis, mis kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Palmid kasvavad üksikult, eelistatavalt avatud nõlvadel. Erosioon võib puid kahjustada.
Kirjeldus
Tugeva ja sirge püstise tüvega puu kasvab umbes 30 meetri kõrguseks, emastaimed kuni 24 meetri kõrguseks. Tüve tüükaosa on pirnikujuline. Tüvi hakkab moodustuma alles umbes 15-aastaselt. Võra on tihe. Lehvikukujulised jäigad sõrmjad lehed on 7–10 meetri pikkused ja umbes 4,5 meetri laiused. Leherootsud on 2–4 meetri pikkused.
Vili on kahehõlmaline, väga harva kolmehõlmaline. Küpse vilja läbimõõt on 40–50 cm ja see kaalub 15–30 kg. Vilja küpsemiseks kulub 6–7 aastat ja seemne idanemiseks 2 aastat, misjärel noor taim saab veel 3–4 aastat seemnest toitaineid. Viljakest on umbes 10 cm paksune ja loomade jaoks ebameeldiva maitsega. Väline viljakest on sile, keskmine viljakest kiuline. Vili sisaldab tavaliselt üht, harvem 2 või 4 seemet. Noore taime idu asub hõlmade vahel.
Seišellipalmile kuulub mitu taimeriigi maailmarekordit. Ta on eelkõige tuntud maailma suurima vilja kandjana. Kõige raskema vilja kaaluks on mõõdetud 42 kg ja selles oleva kõige raskema seemne kaaluks 17,6 kg.
Seišellipalmi kujutis on Seišellide 5-ruupiasel mündil.
Teadmised seišellipalmist minevikus
Meremeestele, kes esimest korda nägid seišellipalmi vilju ookeanil hulpimas, meenutasid viljad naise tuharaid. Selletõttu anti taimele esialgu teaduslik nimi Lodoicea kallipyge, mille tagumine sõna tähendab kreeka keeles 'ilus tagumik'.
Minevikus usuti, et seišellipalmi vili on veest kergem ja sel teel saarele jõudnud. Tänapäeval on selgunud, et eluvõimeline vili on veest raskem ja veepinnal võib ujumas kohata üksnes mädanenud vilju. See seletab fakti, et seišellipalm kasvab looduslikult üksnes kahel saarel ja mitte kusagil mujal maailmas.
Seišellipalm avastati 1768. Enne seda tunti üksnes palmi vilju. Paljud uskusid, et need kasvavad müütilisel puul ookeani põhjas. 16. sajandi euroopa aadlikud hoidsid sageli oma kodus seišellipalmi puhastatud viljakesti, mida kaunistati kalliskividega.
Taimeperekonna nimi Lodoicea on antud Louis XV auks.
Kuulujutt räägib, et seišellipalmi vili vajab tihedat lehekihti puu all, sest kui see kukub puu otsast kõvale maale, siis tema koor praguneb ja vili läheb mädanema enne kui idanema.
Kikka
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Veriora valda.
Külas asub Ilumetsa raudteepeatus.
Age oja
Age oja on oja Tartumaal.
Age oja suubub vasakult Mõra jõkke Roiu ja Kurepalu vahel.
Oja voolab kõrgete kallastega orus, mille liivakivist nõlvade alt sisneb ojja mitmeid allikaid.
Digikultuur
Digikultuur on digitaalselt ehk arvandmete kujul loodud või tagantjärele digiteeritud kultuur, mis levib digitaalseid kommunikatsioonikanaleid pidi ning leiab aset ja on tarbitud digitaalselt kujundatud keskkonnas.
Eristatakse digikultuuri kitsast, formalistlikku definitsiooni, mille kohaselt on see mistahes digitaalselt loodud, vahendatud või tarbitud loometöö, ja laiemat kultuurilist definitsiooni, mille järgi on digikultuur iseseisev ja uutlaadi tähendusloome moodus.
Age oja
Oja asub Age oru hoiualal.
Digikultuur
Viimase järgi tulenevad digikultuuri omadused digitaalse tehnoloogia eripäradest, mis põhjustavad sotsiaalseid, majanduslikke, poliitilisi ja ökoloogilisi muutusi ja kutsuvad esile ühiskondlikke debatte digitaalsete õiguste ja infoühiskonna väärtuste üle. Laiema definitsiooni järgi võimaldab digikultuur siduda omavahel eri digitaalseid meediume alates tekstidest ja piltidest kuni multimeedia ja liitreaalsuse ning asukohapõhiste installatsioonidega kaasneva osaluskultuurini. Digitaalsusel on kultuuritarbijat võimestav roll, sest piirid kultuuri looja ja tarbija vahel digitehnoloogia pakutavate võimaluste tõttu hägustunud, koos digikultuuri andmebaasilisusega loob see võimaluse "jõuda uutmoodi poeetikani, avada elu ja ühiskonna uusi tahke".
Digikultuuri paradigmaatiliseks kujuks peetakse internetikultuuri, millele on omane pinge meediatööstuse ärimudelite ja sisuloojate loomevabaduse vahel. Digikultuur lähtub tähendusloomes uusi tehnoloogiaid kasutusele võtvate kogukondade loodud praktikatest, mis muudavad võrgukäitumise kultuurilisi ja sotsiaalseid norme, mida meediatööstus omakorda püüab õiguslike vahenditega kontrolli alla võtta ning juurutada nende baasil uusi tulu ja kasumi teenimise viise. Selle tulemusel on tekkinud paralleelsed vabakultuuri ja kommertskultuuri süsteemid, mille piirid pidevalt muutuvad ning tekitavad hübriidseid kultuuriloome mudeleid.
2020. aasta oli Eestis nimetatud Digikultuuriaastaks.
Leidschenveen-Ypenburg
thumb Leidschenveen-Ypenburg on Haagi linnaosa, mis asub kesklinnast kagus ja on ülejäänud linnaga ühendatud vaid kitsa koridoriga. Koosneb neljast asumist: Hoornwijk, Ypenburg, Forepark ja Leidschenveen.
1990ndateni oli linnaosas sõjaväelennuväli.
2005. aastal avati Den Haag Ypenburgi raudteejaam.
Gustav Holst
Gustav Holst (21. september 1874 – 25. mai 1934 London) oli inglise helilooja ja pedagoog.
Viinistu
Viinistu on küla Harju maakonnas Kuusalu vallas.
Ajalugu
Viinistut on esimest korda mainitud 1372. aastal Wynesti külana. Hiljem on arvatud, et nime algne kuju oli Finnisdorf, mis tähendas soome kalurite asulat. 1643. aastal elas külas 24 peret mitmest rahvusest (eestlased, soomlased, rootslased ja venelased).
Põhjasõda ja katk vähendasid oluliselt Viinistu rahvaarvu, see taastus alles 19. sajandil. Enne teist maailmasõda elas külas umbes 500 inimest. Pärast juuniküüditamist ja sõjasündmusi jäi külla vaid 146 elanikku.
Sajandite vältel oli Viinistu rahva peamine elatusallikas kalapüük, mida täiendas sõbrakaubandus Soomega. Pärast keeluseaduse kehtestamist Soomes 1919. aastal lisandus sellele tulus piirituse salakaubavedu.
Nõukogude ajal mõjutas Viinistut tugevalt tööstuse areng naabruses asuvas Loksa linnas. Viinistule rajati suur kalurikolhoos.
Viinistu Kunstimuuseum
Rootsist naasnud väliseestlane, ärimees ja kunstikoguja Jaan Manitski ostis 1998. aastal kunagise kalurikolhoosi pankrotivara. 2002. aastal avas ta renoveeritud hoonetes erakunstimuuseumi.
Muuseumis on suur eesti kunsti väljapanek, mille keskmes on baltisaksa kunstnike Düsseldorfi koolkond, Kõrgema Kunstikooli Pallas kunstnikud ja uuem eesti kunst.
Lisaks rajas Manitski kolhoosi vanasse katlamajja kontserdisaali, asutas suveteatri ning ehitas restorani ja hotelli. Sadamast lähevad ekskursioonid lähedal asuvale Mohni saarele.
W.I.T.C.H.
"W.I.T.C.H." on Elisabetta Gnone koomiksisari, mis räägib viiest teismelisest tüdrukust (Will, Irma, Taranee, Cornelia ja Hay Lin), kes on valitud kaitsma universumi keskust Kandrakari ja kellele on selle jaoks antud supervõimed. Üks nende tugevamatest vastastest on Nerissa, Kandrakari endine kaitsja.
Koomiksisarja põhjal on välja antud ka romaanisari ning tehtud animaseriaal.
Valdemar Birgersson
Valdemar Birgersson, Waldemar I (sündinud u 1240, surnud 26. detsember 1302 Nyköpingshusis) oli aastatel 1250–1275 Rootsi kuningas. Ta oli Birger jarli ja Rootsi printsessi Ingeborg Eriksdotteri poeg.
Valdemar sai kuningaks, Waldemar I alaealisena pärast oma onu Erik Erikssoni surma. Valdemar pärines neljast võimsast suguvõsast. Tema isapoolne vanaisa oli folkung Magnus Minnesköld, kes langes Gestilreni lahingus võitluses Sverkerite suguvõsa vastu. Tema isapoolne vanaema oli Ingrid Ylva, kes oli arvatavasti kuningas Sverkeri vanema poja tütar. Valdemari emapoolne vanaisa oli Rootsi kuningas Erik Knutsson ja tema emapoolne vanaema Taani printsess Rikissa, Taani kuninga Valdemar Suure tütar. Valdemar krooniti kuningaks Linköpingi toomkirikus 1251. Kuna ta oli alaealine, juhtis tema valitsemise esimese 16 aasta jooksul Rootsit tema isa Birger jarl.
Kuningakroonist ilma jäänud troonipretendendid Filip Knutsson ja Filip Magnusson alustasid Valdemari vastu mässu. Nad kogusid norrakatest ja saksa palgasõduritest armee. Mässu surus Birger jarl halastamatult maha. Herrvadsbro lahingus said nad lüüa ning kõik mässulised ja suurem osa ellujäänud saksa palgasõdureid hukati. Valdemar tegi oma 25-aastase valitsemise ajal vähe. Tema ajal vastu võetud rahuseadused (kirikurahu, kodurahu, naisterahu ja kohturahu) koostas tegelikult tema isa. Enam kirjutatakse Valdemari armusuhetest, millest kõige tuntum oli suhe naiseõe printsess Juttaga. Neil oli koguni ühine poeg.
Patukahetsuseks tegi Valdemar 1274 patulunastusreisi Rooma. Rootsi tagasi jõudnult läks ta aga päranduse pärast tülli oma venna Erik Birgerssoniga. Erikut toetas suurülik Johan Filipsson. Valdemar lasi mõlemad vangistada, aga Erik põgenes ja leidis toetust oma vennalt Magnus Ladulåselt. Tüli viis lõpuks (1275) mässuni. Erikut ja Magnust hakkas toetama Taani kuningas Erik Klipping, kes saatis kohale oma sõdurid. Valdemar kaotas mässulistele Hova lahingu ja põgenes seejärel Sofiaga Norrasse. Peatselt pöördus ta aga tagasi Rootsi, et taastada oma võim. See katse ebaõnnestus ja ta vangistati. Võim riigis oli läinud tema vennale Magnusele ja too valiti kuningaks. Magnus vabastas Valdemari ja talle anti Götalandi hertsogi tiitel.
Kuna Magnus ei olnud maksnud oma võlga Taani kuningale Erik Klippingile, kuulutas too 1276 koos Valdemariga sõja Magnusele. Sõja ärahoidmiseks tasus Magnus võla. Ka Valdemariga pidas Magnus läbirääkimisi. 1277 sai Valdemar kogu Götalandi tasuks selle eest, et ütles lahti õigusest troonile ja tunnistas Magnust oma kuningana.