cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Poola pärilussõda
Austria isolatsioon
Austria lõunapiiril rääkis Prantsusmaa novembris 1733 Carlo Emanuelega läbi Torino salalepingu ja valmistus sõjalisteks operatsioonideks Põhja-Itaalias. See hõlmas (samuti salajast) Escoriali lepingut Hispaaniaga, mis sisaldas Prantsuse abilubadusi hispaanlastele Napoli ja Sitsiilia vallutamisel. Prantsusmaa tegi ka diplomaatilise avamängu Rootsi ja Osmanite riigi suunal viljatu katsega tõmmata neid konflikti Stanisławi toetuseks.
Austerlased olid seega jäänud suuresti ilma tõhusate välisliitlasteta lõuna- ja läänepiiril. Vene ja Saksi liitlased olid hõivatud Poola kampaaniaga ja keiser ei usaldanud Preisimaa Friedrich Wilhelm I-st, kes oli nõus mõningast abi pakkuma. Keisririigi osariigid avaldasid aastal 1733 samuti vägede kasvule mõju, kui Baieri Karl Albrecht, kes hellitas ambitsioone saada järgmiseks Saksa-Rooma keisriks, sõlmis novembris 1733 Prantsusmaaga salaleppe ja püüdis piiratud eduga teistel Wittelsbachi perekonnast valitsejatel keisririigis maha laita vägede pakkumist keisrile vastavalt kohustuste lepingule. Kuigi Suurbritannia ise ei pakkunud toetust, oli Hannoveri kuurvürstkond, kus George II valitses keiserliku kuurvürstina, valmis aitama.
Noorte male maailmameistrivõistlused
Kuni 10-aastaste MM
Tüdrukutest on tiitli saanud teiste seas Corina Peptan (1988), Antoaneta Stefanova (1989), Humpy Koneru (1997), Vera Nebolsina (1998), Katerõna Lagno (1999), Tan Zhongyi (2000, 2001), Hou Yifan (2003), Meri Arabidze (2004) ja Aleksandra Gorjatškina (2008).
Poola pärilussõda
Poola
thumb|right|Vene grenader aastal 1732.
Noorte male maailmameistrivõistlused
Kuni 8-aastaste MM
Korraldatakse 2006. aastast. Poistest on tulnud maailmameistriteks teiste seas Awonder Liang (2011), Nodirbek Abdusattorov (2012) ja Rameshbabu Praggnanandhaa (2013), tüdrukutest Žansaja Äbdimälik (2008).
Rändeiive
pisi|400px|Rändesaldod maailma riikides (2016). Legend: {{legend|RoyalBlue|positiivne}} {{legend|Chocolate|negatiivne}} {{legend|LimeGreen|stabiilne}} {{legend|DarkGray|andmed puuduvad}} Rändeiive ehk rändesaldo ehk mehaaniline iive on aasta jooksul mingisse paikkonda saabunud ja sealt lahkunud inimeste arvude vahe; osa üldiibest. Mehaaniline iive on absoluutse iibe näitajaid.
Poola pärilussõda
Poola
Lacy juhitavad venelased võtsid kiiresti Varssavi ja seadsid Augusti troonile, sundides Stanisławi põgenema Danzigi (tänapäeva Gdańsk), kus teda piiras mõnda aega Vene-Saksi armee, mis oli välimarssal Burchard Christoph von Münnichi ülemjuhtimise all. Danzig kapituleerus juunis 1734 ja Stanisław põgenes, algul Königsbergi ja lõpuks Prantsusmaale. See lõpetas suure sõjalise aktiivsuse Poolas endas, kuigi viimane jäi võõrvägede poolt okupeerituks, kui August tegeles Stanisławi toetajatega. Grupp Stanisławi toetavaid aadlikke moodustas 1734. aasta lõpul Dzikówi konföderatsiooni ja püüdis Adam Tarło juhtimisel võidelda venelaste ja saksidega, kuid nende pingutused jäid tulemuseta. Juunis–juulis 1736 korraldatud rahustamisseimil kinnitati August kuningaks.
Reinimaa
Pärast Prantsusmaa 10. oktoobri sõjakuulutust alustati sõjalisi operatsioone kolm päeva hiljem, tungides Lotringi hertsogkonda ja piirates keiserlikku kindlust Kehlis, ületades Reini Strasbourg'i juures, saavutades kontrolli mõlema eesmärgi üle mõne nädalaga. Võimetuna ründama Austriat otse ja soovimata tungida teistesse Saksa riikidesse kartuses tõmmata Suurbritannia ja hollandlased konflikti, kindlustas Prantsusmaa oma positsiooni Lotringis ja taandus talveks oma vägedega üle Reini.
Fennougristika
Fennougristika on keeleteaduse haru, mis tegeleb soome-ugri keelte uurimisega.
Valga maavalitsus
Eesti maavalitsuste tegevus lõpetati 1. jaanuarist 2018.
Ajalugu
Valga maakonnavalitsuse esimees, endine Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu liige Jaan Kurvits määrati ametisse 19. aprillil 1919 ja oli esimene Valga maakonnavalitsuse esimees (19.04.1919–01.07.1921). Kurvits sai ülesande koostada administratiiv-, toitlustus-, põllumajandus- ja haridusosakonnast koosnev maakonnavalitsus. Algse Valga maakonna alla kuulusid Sooru, Paju, Luke, Valga ja Hoomuli vald. Eesti ajutise lepingu põhjal ja toitlustusalal asusid veel Karula, Hargla, Sangaste ja Helme kihelkonnast need vallad, mis lõunarinde rekvisitsiooni komisjoni alla kuulusid.
Poola pärilussõda
Reinimaa
Keiser võttis vastuseks Prantsuse rünnakutele kasutusele oma aktiivsed jõud ja alustas protsessi vägede kutsumiseks keisririigi osariikidest, rajades kaitseliini Ettlingenis, Karlsruhe lähedal. 1734. aasta kevadel manööverdasid prantslased edukalt selle liini tiivale ja Savoia prints Eugenio (kes vaatamata Pariisis sündimisele võitles Austria poolel) oli sunnitud taganema nende vägedega keiserlikku laagrisse Heilbronnis. See puhastas Berwicki hertsogi juhitavale Prantsuse armeele tee piirama keiserlikku kindlust Philippsburgis, mis langes pärast kahekuulist piiramist juulis 1734. Eugenio, kes saadeti Preisi kroonprintsi Friedrichi poolt, tegi mõned katsed leevendada piiramist, kuid ei teinud ühtegi otsustavat rünnakut piirava armee vastu, viidates tema juhitavate vägede suurusele ja suhteliselt kehvale kvaliteedile. Berwick tapeti mürsuga Philippsburgis.
Valga maavalitsus
Ajalugu
Valga linna ja maakonna komandandi kt lipnik Kriisa määras Valga maakonnavalitsuse liikmeteks 28. mail 1919: ajutiseks esimeheks endise maanõuniku Johan Kurvitsa, toitlustusosakonna juhataja Timofei Ristkoki ja sekretäriks Jaan Lõhmuse.
Eesti vabariigi iseseisvuse väljakuulutamise järel säilid Eestimaa kubermangus ja Autonoomse Eestimaa kubermangu haldusjaotus. Alles 1920. aastal moodustas Eesti Vabariigi valitsus lisaks olemasolevatele Harju, Järva, Lääne, Pärnu, Saare, Tartu, Viljandi, Viru ja Võru maakonnale ka Petseri maakonna ja Valga maakonna.
Kollane tee
pisi|Kollase tee serveerimine Koreas Kollane tee on üks Hiina kuuest teetüübist, mida toodetakse teetaime Camellia sinensis lehtedest ja pungadest. Kollane tee on elegantse aroomi ning maheda ja värskendava maitsega.
Valga maavalitsus
Ajalugu
1924. aasta maakonnanõukogu valimistel said maakonnanõukogu liikmeteks: Ülemaalise asunikkude, riigirentnikkude ja wäikemaapidajate liidu kandidaatide nimekirja nr. 1 järele: 1) Wiilup, Alfred. Eesti sotsiaaldemokraatlise tööliste partei ja Iseseiswa sotsialistliku töölispartei liidu kandidaatide nimekirja nr. 2 järele: 1) Wibo, Aleksander; 2) Mõttus, Jaan; 3) Illisson, Jaan; 4) Piiskar, Jaan; 5) Schüts, Peeter; 6) Krall, Ludwig; 7) Kukk, Feodor. Töörahwa ühise wäerinna (Walga maatööliste ühisuste, Eestimaa töörahwa partei, kehwemate asunikkude, wäikemaapidajate ja popside) kandidaatide nimekirja nr. 3 järele: 1) Weiram, Rudolf; 2) Oinas, Johannes. Walga maakonna põllumeeste kandidaatide nimekiri nr. 4 järele: 1) Saul, Jaan; 2) Sild, August. Walga maakonna põllumeeste kandidaatide nimekirja nr. 5 järele: 1) Kuks, Gustaw. Walga maakonna põllumeeste kandidaatide nimekirja nr. 7 järele: 1) Kukk, Ernst; 2) Hiiop, Hans.
Daniel Bekker
Bekker oli kokku seitsmekordne Lõuna-Aafrika Liidu meister raskekaalus (üle 81 kg) aastatel 1952, 1955-1959 ja 1961.
Valga maavalitsus
Ajalugu
1924. aastal toimunud Valga Maakonnanõukogu valimiste järel valiti ametisse Valga maavalitsus koosseisus: esimees Jaan Mõttus, abi A. Vibo, sekretär J. Kala ja liige K. R. Ruus.
1927. aastal toimunud Valga Maavolikogu valimiste järel valiti ametisse Valga maavalitsus koosseisus: esimees Jaan Mõttus, abi A. Vibo, sekretär W. Rebane ja liige K. R. Ruus.
Daniel Bekker
Bekker sai raskekaalus (üle 81 kg) 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Peter Rademacherile (USA).
Valga maavalitsus
Ajalugu
1930. aastal toimunud Valga Maavolikogu valimiste järel valiti ametisse Valga maavalitsus koosseisus: esimees Karl Robert Ruus, abiesimees W. Rebane, sekretär A. Wibo ja liige K. Ebber.
12. oktoobril 1936 asus Valga Maavalitsus tööle koosseisus esimees Värdi Vellner (administratsiooni- ja teedeosakond), abiesimees V. Rebane (majandus- ja sotsiaalosakond) ning sekretär J. Saul (haridus- ja põllumajandusosakond).
Daniel Bekker
Ta sai raskekaalus (üle 81 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Francesco De Piccolile (Itaalia).
Elukutselisena
Bekker poksis novembrist 1961 kuni septembrini 1968 elukutselisena. Ta osales kokku 9 kohtumisel, millest võitis 6 (neist 4 nokaudiga) ja kaotas 2 (need mõlemad nokaudiga) kohtumist ning 1 kohtumine jäi viiki.
Ta oli 9. juunist 1962 kuni 21. jaanuarini 1963 Lõuna-Aafrika Vabariigi meister raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg).
Valga maavalitsus
Valga maavalitsuse hoone
Valga maavalitsuse hoone Moskva tänaval valmis 20. sajandi algaastatel. 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi esimestel aastatel ulatus Moskva uulits alates Jaani kirikust kuni Friedrichshofi // Puškini // Kungla tänavani. Moskva uulitsa alla kuulusid ka osa maju Vladimiri // J. Kuperjanovi tänava algusest umbes kuni Pipraojani. Uusklassitsistliku juugendlike sugemetega ehitise projekteeris tuntud Riia arhitekt Wilhelm Ressler. Hoone lasi ehitada Saksa pank, Eesti Vabariigi päevil asus sinna endise saksa panga järglane Valga Laenu- ja Hoiukassa (Walkschen Leih- & Sparkasse). 25. oktoobril 1923 nimetas Valga Linnavolikogu Moskva tänava ümber Kesk tänavaks. 1930. keskel asus hoones ka Valga Ühispank. 1940. aasta septembris nimetati Kesk tänav koos Kuperjanovi tänavaga, Nõukogude tänavaks. Eesti NSV ajal 1940–1941 asusid hoones Punaarmee sõjaväelaste korterid. Aastatel 1944–1991 oli hoone Nõukogude armee valduses, I korrusel asus söökla. 1992. aastast asus hoones Valga Maavalitsus. Hoone Kesk tänav 12 on riiklik arhitektuurimälestis nr 23321.
Kollane tee
Ajalugu
Kollane tee pärineb 16. sajandist Qingi dünastia (1644–1912) algusest. Algselt oli kollane tee reserveeritud ainult keisritele. Tol ajal peeti kollast värvi keisrite värviks, mistõttu sobis kollast teed juua vaid keisritel. Kollast teed valmistati suure hoolega käsitööna ja see oli mõeldud austusavaldusena keiserlikule õukonnale. Kollast teed kasutas keiser ka kingitusena külalistele. Kollase tee kinkimine taanlastele tõigi selle lääne tähelepanu alla.
Valmistamine
Kollane tee on oma omadustelt ligilähedane rohelisele teele, kuid tema valmistamise tehnoloogias on üks erinev etapp. Nagu roheline tee on ka kollane tee fermenteerimata tee.
Peale korjet tuleb lehed ja pungad kohe röstida (Hiina meetod) või aurutada (Jaapani meetod), et ennetada lehtedes käärimisprotsessi algust. Edasi toimub teelehtede rullimine. Valmistamise eripäraks on see, et seejärel hoitakse teed spetsiaalsetes anumates kõrge niiskustaseme ja temperatuuri juures kolm ööpäeva. See annab teelehtedele kollaka värvuse ja muudab tee maitse mahedamaks ning vähendab rohelise teele omast rohust maitset. Seejärel kuivatatakse tee veelkord.
Toimed
Teelehtedes leiduvate polüfenoolide, nagu katehhiin ja gallushape, antioksüdantsed omadused kaitsevad meie keha enneaegse vananemise ja vabade radikaalide kahjustuste eest.
On tõestatud, et polüfenoolid kaitsevad meie organeid ja kudesid oksüdatiivse stressi eest ning neil on võimsad vähivastased omadused, kaitstes meie maksa, neere, söögitoru ja magu. Teadaolevalt soodustavad nad ka tervete bakterite ja kasuliku mikrofloora teket, reguleerides seeläbi ainevahetust ning ennetades rasvumist ja diabeeti. Kuna kollane tee läbib õrna fermentatsiooni, toodetakse palju seedeensüüme, mis parandavad ainevahetust ja on kasulikud neile, kellel on seedehäired.
Poola pärilussõda
Reinimaa
Prantsuse armeed jätkasid edenemist piki Reini, jõudes Mainzini, kuid kasvav keiserlik armee, millega liitusid Vene väed, mis olid abistanud Danzigi vallutamisel, oli siin suuteline Prantsusmaa piiramiskatset tõrjuma ja Eugenio läks rünnakule. 30 000-meheline vägi Friedrich Heinrich von Seckendorffi juhtimisel ületas Reini ja hakkas prantslasi tagasi Trieri suunas suruma, võites neid oktoobris 1735 Klauseni juures, ühes viimases lahingus enne eelrahu sätete jõustumist.
Itaalia
Prantsuse ja Savoia 50 000-meheline vägi Carlo Emanuele juhtimisel sisenes Milano territooriumile juba 24. oktoobril, kohates vähest vastupanu, kuna Austria vägesid oli hertsogkonnas vaid umbes 12 000 meest. 3. novembril alistus Milano linn ise, kuigi Austria kuberner Wirich Philipp von und zu Daun hoidis ikka veel kindlust. Suur Prantsusmaa kindral, hertsog de Villars ühines Carlo Emanuelega Milanos 11. novembril. Kuigi Villars tahtis kohe liikuda kindlustama Alpi läbipääse Austria abivägede vastu, liikudes Mantova vastu, otsustas Carlo Emanuele, kes ei usaldanud oma Prantsuse liitlasi ja nende suhteid Hispaaniaga, kindlustada Milanot. Armee veetis järgmised kolm kuud Austria vastupanu kõrvaldamisega ülejäänud kindluslinnades hertsogkonnas. Villars püüdis veenda Parma Don Carlost ühinema ekspeditsiooniga Mantova vastu, kuid Carlos suunas kampaania Napolisse. Villars hakkas liikuma Mantova vastu, kuid Carlo Emanuele tõrkus, ja armee saavutas vähe. Mai alguses ületas 40 000-meheline Austria armee Claude Florimond de Mercy juhtimisel Alpid ja ähvardas tungida tiibmanöövriga Prantsuse armee tagalasse. Villars vastas Mantovast taandumisega ja püüdis edutult takistada Austria armeel Po ületamist. Villars, pettunud Carlo Emanuele viivitustaktikas, lahkus 27. mail armee juurest. Teel tagasi Prantsusmaale jäi ta haigeks ja suri 17. juunil Torinos.
Lonoke'i maakond
Lonoke'i maakond (Lonoke County) on maakond Ameerika Ühendriikides Arkansase osariigis.
Maakonna halduskeskus on Lonoke.
Ajalugu
Maakond moodustati 1873. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 68 356.
Poola pärilussõda
Itaalia
Mercy väed tegid juunis korduvaid katseid ületada Parma jõgi, kuid alles kuu lõpus suutsid nad ületada jõe ja läheneda Parma linnale, kus liitlasväed, nüüd Prantsuse marssalite de Broglie ja Coigny juhtimisel, olid kindlustunud. Verises lahingus Crocetta küla juures 29. juunil löödi austerlased tagasi, Mercy tapeti ja tema abi Friedrich von Württemberg sai haavata. Carlo Emanuele tuli järgmisel päeval juhtimist üle võtma ja jätkas oma viivitustaktikat, nurjates taganevate austerlaste kohese jälitamise. Austerlased taandusid Po äärde, kus neid tugevdati lisavägedega ja juhtima pandi välimarssal Königsegg. Pärast kahte kuud tegevusetust, mille ajal seisid armeed teineteisega silmitsi üle Secchia jõe, kasutas Königsegg 15. septembril ära lõtva turvalisust ja korraldas retke Coigny peakorterile Quistellos, olles lähedal Coigny kinnipüüdmisele ja võttes muude auhindade seas Carlo Emanuele Hiina portselani. Kaks päeva hiljem taandusid prantslased vastuseks Austria manöövritele positsioonile Guastalla juures, kuid üks eraldiasuv 3000-meheline üksus püüti edenevate austerlaste poolt kinni. 19. septembril ründas Königsegg liitlaste positsiooni Guastallas ja löödi teises verises kokkupõrkes tagasi, kaotades teiste seas Friedrich von Württembergi. Königsegg taganes üle Po, võttis Po ja Oglio vahel kaitsepositsiooni, samas Carlo Emanuele ei lõiganud taas võidust kasu. Kui ta lõpuks enamuse liitlasarmeest Cremonasse viis, edenesid austerlased Po'st põhja pool Adda jõeni, enne mõlema armee talvekorterisse asumist detsembris 1734.
Lõuna-Itaalias said austerlased, olles valinud suure arvu kindluste kaitsmise strateegia, häälekalt lüüa. Don Carlos kogus peamiselt hispaanlastest koosneva armee, milles olid ka mõned Prantsusmaa ja Savoia väeosad. Liikudes läbi Kirikuriigi lõunase haaras tema armee tiivalt Austria kaitseliine Mignanos, sundides nad Capua kindlusse taganema. Siis võtsid teda praktiliselt vastu Napoli linnaisad, kuna Austria asekuningas põgenes Bari suunas ja austerlaste hoitud kindlused linnas vallutati kiiresti. Hoides piiramisrõngas suurimaid Austria kindlusi Capuas ja Gaetas, asus suur osa liitlasarmeest jälitama ülejäänud Austria vägesid. Need püüdsid lõpuks vast seista mai lõpus ja alistati Bitonto juures. Capua ja Gaeta piirati seejärel korralikult ümber, samas Austria kindlused Sitsiilias alistati kiiresti. Gaeta alistus augustis ja Capua pidas vastu novembrini, kui selle komandör Otto Ferdinand von Abensberg und Traun rääkis lõpuks välja alistumistingimused, kui laskemoon otsa sai. Jakobiitide Ühendkuningriigi ja Prantsusmaa troonipretendent Charles Edward Stuart, kes oli siis alla 14 aasta vana, osales samuti Prantsuse ja Hispaania Gaeta piiramisel, tehes oma esimese kokkupuute lahinguga.
Rahuprotsess
thumb|right|upright|200px|[[August III, Pietro Antonio Rotari maal.]]
Juba veebruaris 1734 pakkusid britid ja hollandlased rahukõneluste vahendamist erinevate poolte vahel. 1735. aasta alguseks olid ettepanekud ringelnud. 1735. aasta edenedes ei olnud austerlastel tegelikku seisukohta võitluse jätkamiseks ja prantslased muretsesid Vene abivägede võimaliku saabumise pärast Reinile (mis lõpuks juhtus), läbirääkimised jätkusid läbi kogu 1735. aasta suve.
Kalmu tänav
Kalmu tänav on tänav mitmes Eesti linnas ja alevikus:
Poola pärilussõda
Rahuprotsess
Eelrahu sõlmiti lõpuks oktoobris 1735 ja ratifitseeriti Viini rahuga novembris 1738. August kinnitati Poola kuningaks, Stanisław sai kompensatsiooniks Lotringi (mis pidi pärast tema surma tema tütre kaudu Prantsusmaale minema), samas endine Lotringi hertsog François Stephane tehti Toscana suurhertsogkonna pärijaks.
Leedu ajalugu
pisi|Leedu 21. sajandil pisi|300px|[[Leedu etnograafilised piirkonnad: Žemaitija ehk Samogitia, Aukštaitija, Väike-Leedu, Suvalkija ja Dzūkija]] pisi|Euroopa poliitiline kaart umbes aastal 1000 Leedu ajalugu on ülevaade Leedu riigi maa-alal toimunud ajaloolistest sündmustest ja ajaloost. pisi|Leedu ja [[Ida-Euroopa alad 1125. aastal]] pisi|300px|Euroopa poliitiline kaart [[12. sajandil]] pisi|Balti hõimude asualad umbes 1200
Poola pärilussõda
Rahuprotsess
Parma Carlos loovutas Parma, mis läks Austria otsese võimu alla, kuid ta sai rikkalikult kompenseeritud, kui kinnitati selle asemel Napoli ja Sitsiilia kuningaks. Kuigi võitlus peatati pärast eelrahu aastal 1735, pidi lõplik rahuleping ootama viimase Medici Toscana suurhertsogi Gian Gastone surmani aastal 1737, et võimaldada rahulepinguga pakutud territoriaalsete muudatuste jõustumist.
Leedu ajalugu
Leedu vanaaeg
Viimane jääaeg lõppes Leedus varem kui Eestis. 15 tuhat aastat tagasi, kui Eesti alal oli täielikult igijääga kaetud, oli Leedu juba täielikult jäävaba. Esimesed inimesed saabusid Leedu maa-alale 12 tuhat aastat tagasi. Leedu ajaloolase Marija Gimbutase hinnangul saabusid nad kahest suunast: ühelt poolt Jüüti poolsaarelt, mis tollal ei olnud poolsaar, koos Skånega, mis tollal oli ühendatud Jüütimaaga, kuid mitte ülejäänud Skandinaaviaga, ning teiselt poolt Poolast. Mõlemad olid rändhõimud, kes ei rajanud püsivaid asulaid, aga kultuuriliselt olid nad erinevad, mis on näha nende asulapaikadest leitud tööriistadest.
Poola pärilussõda
Rahuprotsess
Prantslased (ja nende liitlased), lootes pingelõdvendust ja häid suhteid austerlastega, tunnustasid nüüd ka Pragmaatilist sanktsiooni, mis võimaldas keiser Karli tütrel Maria Theresial olla tema pärija. See andis siiski õõnsa garantii, kuna Prantsusmaa otsustas sekkuda kõigele vaatamata Habsburgide monarhia tükeldamisse pärast Karli surma aastal 1740. Lotringi omandamine endise Poola kuninga poolt andis siiski kestva kasu Prantsusmaale, kuna see läks Stanisławi surmaga aastal 1766 Prantsusmaa otsese võimu alla.
Stanisław allkirjastas troonist loobumise aastal 1736, kui August III kuulutas välja üleüldise amnestia. Wiśniowiecki sai autasustatud: kuningas tegi temast Leedu suurhetmani.
Leedu ajalugu
Leedu vanaaeg
8. aastatuhandel eKr kliima soojenes ja Leedu kattus metsadega. Inimesed hakkasid vähem rändama. Nad tegelesid endiselt jahi, kalapüügi ja korilusega. Umbes 7000 aastat tagasi hakati koduloomi pidama. Elamud muutusid keerulisemaks ja võisid varju pakkuda suuremale arvule inimestele. Põllumajandusega hakati tegelema alles 3. aastatuhandel eKr, umbes sel ajal hakkas tekkima kaubandus. pisi|Leedu alad 1230–1240 pisi|Leedu alad 1240–1263 pisi|[[Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriik|Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi alad 1316–1341]] Balti hõimud jõudsid Läänemere idakaldale umbes 3000 aastat eKr. Nad esindasid nöörkeraamika kultuuri. Tänapäeval on balti keelkonda kuulunud balti rahvastest säilinud vaid idabalti rahvad: leedulased ja lätlased (sh latgalid). Läänebalti hõimud – preislased, jatvingid, galindid jt – on välja surnud. Balti hõimude sekka kuulusid ka kuršid, semgalid, seelid, samogiidid, aukštaidid, skalvid, sembid, natangid, varmid, pogesaanid, pomesaanid, bartid ja nadruvid.
Leedu rauaaeg
Rooma rauaaeg dateeritakse Leedus 1.-4. sajandisse, keskmist rauaaega Leedus dateeritakse 5.–9. sajandisse, mil linnused olid muudetud tugevateks kantsideks, mis hiljem kujunesid ka tähtsaiks majanduslikeks ja administratiivseteks keskusteks. Tänapäeva Vilniuse keskel asuva Gediminase lossimäel ulatub kultuurkihi tekkimine ajas tagasi 1. aastatuhande keskele. Leedu läänerannikul asus üks tähtsamaid kurššide tugipunkte Apuolė, mida 9. sajandi kroonikates nimetatakse linnaks. Linnus asus kahe jõe ühinemiskohal neemikul ning on maapoolselt otsalt kaitstud võimsa valliga. Linnamäe ümber paiknes suur avaasula. Trakai piirkonnas asus Aukštadvarise linnamägi. Alates 5.–6. sajandist hakkasid erinevad hõimurühmad Leedumaal – kuršid, skalvad, žemaitid, semgalid ja leedulased – moodustama oma administratiivseid ja territoriaalseid liite.
Nooremat rauaaega dateeritakse Leedus 10.–13. sajandi alguseni. Esimest korda mainiti Leedut 1009 Quedlinburgi kroonikas, mille järgi püha Brunoni ja 18 munga elu sai õnnetu lõpu 19. märtsil 1009, kui nad Venemaa ja Leedu piiril paganate poolt taevariiki saadeti.
Esialgu maksid leedu hõimud Polotski vürstiriigile andamit, aga Kiievi-Vene nõrgenedes hakkas olukord muutuma vastupidiseks. Pöördepunkt oli 1180. aastatel, mil leedulased lakkasid maksmast andamit ja hoopis ise korraldama rüüsteretki tänapäeva Valgevenes asuva Polotski ja Loode-Venemaal asuva Pihkva vürstiriigi vastu, ähvardades isegi Novgorodi vürstiriiki. 12. sajandi lõpust on Leedumaalt teada umbes 700 maalinna. Feodaalsuhted muutusid valitsevaiks 13. sajandil. 13. sajandi algusest on teada 8 maakonda (Ceklis, Dainava, Deltuva, Karšuva, Lietuva, Medininkai, Nalšia ja Upyte), mille eesotsas olid vürstid. Aastal 1219 on nimetatud 22 vürsti. 13. sajandi alguseks oli kujunenud Leedu vürstiriikide konföderatsioon, mille eesotsas seisis viis vanemat vürsti.
Leedu keskaeg
pisi|Władysław II Jagiełło. [[Jan Matejko maal]] pisi|Leedu ja Poola 1387. aastal pisi|Leedu suurvürstiriik 13.–15. sajandini pisi|[[Lublini uniooni järgne Leedu ja Poola ühisriik]]
Leedu Suurvürstiriik
Mindaugas, Aukštaitija vürst ja hilisem Leedu suurvürst, ühendas leedu hõimud, Aukštaitija, Žemaitija ja teisi maid ning osa jatvingide ja kuršide alasid riigiks 1230. aastatel. 6. juulil 1253 krooniti ta Leedu suurvürstiks (leedu keeles didysis kunigaikštis). Leedu oli viimane paganlik riik Euroopas ning seetõttu oli ta sagedane Saksa ja Liivi ordu korraldatud ristisõdade sihtmärk. Sellest hoolimata laienes Leedu kiiresti, hõivates ida ja lõuna pool asunud, kuid poliitiliselt nõrgenenud slaavlaste maid. Mindaugas ühendas sajandi keskpaiku maa-ala, mida on nimetatud Must-Veneks, Polotski vürstiriigi osad, Turovi-Pinski vürstiriigi lääneosa, vürstiriigid Prõpjatsi jõe ülemjooksul ja osa Volõõniamaast. Edu saavutati ka võitluses saksa ordurüütlitega Saule (1236) ja Durbe lahingus (1260).
Pärast Mindaugase tapmist 1263 jagunes Leedu vürstiriikideks, Leedu suurvürsti võim säilis ainult nimeliselt.
Liit Poola kuningriigiga
1385. aastal abiellus Leedu suurvürst Jogaila Poola kuningriigi pärija Jadwigaga, ristiti katoliku usku ning hakkas Poola kuningaks, Władysław II Jagiełło´na. Sellega algas järkjärguline Leedu ristiusustamine. 1387. aastal asutati Rooma-katoliku kiriku Vilniuse piiskopkond.
Moskva–Leedu sõjad
Kiievi-Vene riigi lagunemise, slaavi vürstiriikide Kuldhordi vasallriikideks muutmise järel slaavi vürstiriikide killustumise tulemusel oli Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriik laienenud slaavi vürstiriikide arvel (Kiievi vürstiriik, Polotski vürstiriik jt).
15. sajandi lõpuks teostus täielikult kirdevene maade ühendamine Moskva suurvürstiriigi võimu alla. Moskva vürstide kõigi vene maade ühendamisele suunatud poliitika viis vastasseisuni Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigiga läänevene maade valitsemise pärast. Moskva suurvürstiriigi ja Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi vahel toimusid territooriumite valdamise eest sõjad: 1492–1494; 1500–1503; 1507–1508; 1512–1522 ja 1534–1537.
Leedu–Poola ühisriik
1447–1492 ja 1501–1569 olid Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriik ja Poola kuningriik personaalunioonis. Lublini uniooniga liitusid Leedu ja Poola 1569 üheks riigiks Rzeczpospolitaks. Leedu säilitas oma haldus- ja kohtuorganid, sõjaväe ja riigikassa. Võim kuulus Poola-Leedu ühisele seimile. III Leedu statuut 1588 vormistas šlahta seisusena. Pärast Bresti uniooni (1596) edenes katoliiklus.
Vene-Poola sõja ajal 1654–1667 hõivasid Venemaa väed suure osa Valgevenest, kuid Andrussovo vaherahuga 1667 jäi maa Rzeczpospolitale. pisi|Lahingutegevus Põhjasõjas aastatel 1700–1709
Leedu uusaeg
Sõjad Venemaa ja Rootsiga 16. sajandi keskpaigast 18. sajandi alguseni kurnasid Leedut. Teravnesid rahvuslikud ja klassivastuolud. Leedu šlahta poolastus 17. ja 18. sajandil tunduvalt.
Põhjasõda
1705–1709 toimus Leedus mitu Põhjasõja lahingut.
Sõdades kannatanud majandus elavnes 18. sajandi II poolel, hakkasid tekkima varakapitalistlikud suhted.
Venemaa keisririigis
pisi|vasakul|[[Rzeczpospolita jagamised: 1772, 1793 ja 1795]] pisi|vasakul|1793. aastal Venemaa keisririigiga liidetud alad Rzeczpospolita jagamisega 1772, 1793, 1795 läksid Leedu ja Valgevene alad Venemaa keisririigile, välja arvatud Sūduva ja osa Podlaasiast (need liideti Venemaaga vastavalt 1815 ja 1807). 1796 moodustati kahest kubermangust: Vilno ja Slonimi kubermangust, Leedu kubermang, mis 1802 jaotati Vilniuse (Vilno) ja Hrodna kubermang. Vilno kubermangust eraldati 1842. aastal Kovno kubermang.
Poola ülestõusud
Leedut haaras ka Poolas Tadeusz Kościuszko juhtimisel 24. märtsil 1794 puhkenud ülestõus.
1820. aastail, eriti pärast 1830.–1831. aasta Poola Novembriülestõusu lämmatamist tugevnes tsarismi surve: likvideeriti üliõpilaste salaseltsid "Filomaadid" ja "Filaretid", 1832 suleti Vilniuse Ülikool.
Aastatel 1864–1904 oli keelatud leedukeelsete raamatute trükkimine ladina tähestikus, leedu keel oli koolides ja ametiasutustes keelatud. Preisi kuningriigis saksastati Klaipėda ala, kus 1872 keelati koolides leedu keele kasutamine.
Leedu uusim aeg
1860. aastail algas streigiliikumine. 1900 tekkis uus partei Poola Kuningriigi ja Leedumaa Sotsiaaldemokraatia. 1905–1906 toimus Leedus palju streike, relvastatud kokkupõrkeid politseiga ja talupoegade väljaastumisi.
Esimene maailmasõda Leedus
, Saksa okupatsioon Leedus (1915–1918)
Esimese maailmasõja käigus okupeerisid Saksa keisririigi väed Leedu ja Kuramaa 1915. aastal. Vilnius hõivati 19. septembril 1915 ning liideti Saksa vägede poolt okupeeritud Idaalade Ober-Osti sõjaväelise valitsuse alla. Saksa okupatsioonivõimude kontrolli all moodustatud (mitte vabalt valitud) esindajate Vilniuse konverentsil (18.–22. september 1917) nõuti konverentsilt Saksa ülemvõimu tunnistamist (analoogselt 1917. aasta kevadel Balti hertsogiriigi Balti landesraadi moodustamisega, Eestis ja Lätis). pisi|[[Leedu Nõukogu (Lietuvos Taryba) liikmed]] pisi|[[Leedu peaminister|Leedu esimene peaminister 11. november – 26. detsember 1918, Augustinas Voldemaras]]
Iseseisvusdeklaratsioon
Leedu parempoolsed poliitikud moodustasid konverentsil oma võimuorgani, 20-liikmelise, Leedu Nõukogu (Lietuvos Taryba), mis Jonas Basanavičiuse juhtimisel kuulutas välja 11. detsembril 1917 Leedu iseseisvuse, Saksa protektoraadi all ja võttis seejärel 16. veebruaril 1918 vastu Leedu riigi moodustamist käsitleva deklaratsiooni.
Leedu kuningriik
Leedu riiginõukogu kutsus Monacos sündinud katoliiklase 2. Urachi hertsogi ja Württembergi krahvi, Wilhelm Karl Florestan Gero Crescentiuse 4. juunil 1918 Leedut valitsema ja too nõustus. Wilhelm nõustus alaliselt Leedus elama ja leedu keele selgeks õppima, kuid ei jõudnud ise kunagi Leetu. 11. juulil valiti ta Leedu kuningaks Mindaugas II nime all. Ta sai Saksa keisririigi toetusel juriidiliselt võimul olla kuni 2. novembrini 1918, mil Leedu riiginõukogu tühistas oma otsuse Mindaugas kuningaks kutsuda.
1918. aasta 11. novembril allkirjastas Esimese maailmasõja kaotanud Saksamaa Compiègne vaherahulepingu ning lõpetas sõjategevuse Idarindel. Saksamaa kapitulatsiooni järel moodustati Leedus oma valitsus, mille juhiks, Leedu esimeseks peaministriks oli 11. novembrist – 26. detsembrini 1918 Augustinas Voldemaras.
Leedu NSV, Leedu-Valgevene NSV
4. jaanuaril 1919 käskis Saksa valitsus hoida oma taanduval sõjaväel Grodno-Kaunase-Jelgava joont, Ida-Preisimaa kaitseks ja ohutuks taganemiskoridoriks Ukrainast, Valgevenest ja Lätist taanduvatele Saksa vägedele. Jaanuaris jõudis Kaunasesse 3530 Saksa vabatahtlikku, kes koondati III reservkorpusse, mille juhiks sai kindral Walter von Eberhardt.
Leedu-Nõukogude sõda
Veebruaris 1919. aastal asusid Vilniuse vallutanud Punaarmee vägede vastu koos Saksa väeosadega, esimesed Leedu väeosad. Leedu sõjavägi pidas oma esimese lahingu 7.–8. veebruaril, Leedu keskosas asuva Kėdainiai juures, järgnenud lahingud Alytuse pärast kestsid 15. veebruarini ja lõppesid Punaarmee peatamisega. Sakslased ja leedulased suutsid 1919. aasta veebruari-märtsi ägedates lahingutes punaste pealetungi seisma panna eelkõige Kaunase ümber. Põhja-Leedus andis Punaarmeele vastulöögi Lätis tegutsenud kindral Rüdiger von der Goltzi VI reservkorpus, mis vallutas 16. veebruaril Telšiai. 27. veebruaril purustas Rauddiviis Telšiai lähedal Punaarmee leedulastest koosneva Žemaitija polgu.
3. märtsil 1919 alustasid Lätis asunud kindral Goltzi Saksa-Läti väegrupp vastupealetungi, väekoondis vallutas 4. märtsil Mažeikiai ja 13. märtsil Šiauliai. Märtsis aga Saksa väed Leedus reorganiseeriti: regulaarväeosad lahkusid lõplikult ja sestpeale osalesid võitluses ainult vabatahtlike korpused.
Aprilli algul läksid leedulased-sakslased uuesti pealetungile, vägede uus ülemjuhataja kindral Silvestras Žukauskas koondas väed kahte suuremasse operatiivkoondisse: üks tungis peale Panevėžysi suunal, teine liikus Kaunasest Ukmergė suunal kirdesse. Panevėžys vabastati 23. mail, 2. juunil Utena ja 7. juunil Obeliai. See oli ka viimane operatsioon, millest saksa vabatahtlikud osa võtsid. Saksa vabatahtlike väeosade lahkumise järel tegutses Leedu sõjavägi idasuunal edasi üksinda, luues koostöö Läti vägedega. Leedulased ületasid Läti piiri Daugavpilsi lähistel Eglaine-Ilūkste piirkonnas, kus koos loodavate Läti väeosadega sunniti punased juuli esimesel poolel taanduma Daugava jõe taha. Leedu vägede enamlastevastases võitluses Daugavpilsi piirkonnas, Läti-Leedu piiril oli viimaseks tõsiseks sõjaliseks operatsiooniks kirdepiiril oli otse Poola-Leedu kontrolljoone kõrval asunud Zarasai linna (Daugavpilsist 30 km) vallutamine 28. augustil, ja Punaarmee väeosi jälitades jõudsid Leedu väed 31. augustiks Daugava jõeni.
Leedu–Poola vastasseis
Leedu Vabariik kuulutati välja 16. veebruaril 1918, kuid 1919. aasta 4. aprillil teatas Poola, et ei tunnusta Leedu vabariiki. 1919. aasta veebruaris-augustis hõivasid Poola väed osa Leedu ja Valgevene NSV-st. 19. aprillil ründasid poolakad enamlaste käes olevat Vilniust, kus ägedate lahingute järel 21. aprillil hõivasid Vilniuse. Vallutanud Vilniuse, liikusid Poola väed mööda raudteed edasi põhja poole ning Vilniuse kaotuse järel taganes Punaarmee üksustest Minski suunas, nn Leedu kütidiviis (endine Pihkva diviis) aga jäi Leedu territooriumile ja taganes Saksa-Leedu vägedele nõrka vastupanu osutades kirdesse Daugavpilsi poole.
1919. aasta suvel viisid vastuolud Leedu ja Poola vahel sõjalise kokkupõrkeni. Vastasseis oli alanud juba aprillis Vilniuse piirkonnas, kuid tõsisem konflikt arenes 1919 suvel. Leedu ja Poola vaheline tüli oli hõredalt asustatud, segarahvastikuga Suwałki kubermangu piirkonna pärast, mis kestis peaaegu poolteist aastat: 1919 suvest kuni 1920 sügiseni.
Bermondt–Avalov
1919. aasta suvel, kui pärast Eesti vägede ja von der Goltzi väegrupi vahelist Landeswehri sõda asus oma peakorteriga Jelgavasse (Miitavisse) vene-saksa vabatahtlike väeosade grupeering asus oma valdusala lisaks Kuramaale laiendama ka Leedu territooriumile ning ei tunnistanud Leedu riiki. Vene-saksa vabatahtlike väeosade grupeeringut juhtis polkovnik Pavel Bermondt-Avalov. Esimesed bermontlased ilmusid Leedusse 26. juulil ja hõivasid Kuršėnai. Vähehaaval hõivasid nad Žemaitija loodeosa koos raudteeliinidega. Septembris-oktoobris oli nende käes juba ligi pool Leedu territooriumist – selle põhja- ja lääneosa koos Ioniškise, Radviliškise ja Šilenaiga. Oluline Šiauliai linn langes nende kätte 5. oktoobril, just enne Bermondt-Avalovi sõjakäigu algust Riia vastu.
8. oktoobril alanud Bermondt-Avalovi sõjakäigu ebaõnnestumist ja kui pealetungivad Läti väed liikusid hoogsalt edasi Leedu piiri poole, koondati Leedu väed oktoobrist alates Radviliškise alla võitlusvõimelisemd väeosad, minnes 20. novembril pealetungile Šiauliai piirkonnas, kus nad lõid bermontlasi 21.–22. novembril Radviliškise lahingus. Leedulased said suhteliselt väikeste kaotuste hinnaga suure sõjasaagi – 15–30 lennukit, 10 suurtükki, 100 kuulipildujat, 14 miinipildujat, 8 soomusautot, 50 000 mürsku ja 75 000 padrunit, mis võimaldas neil järgnevalt moodustada ja relvastada hulga uusi väeosi. Antandi komisjoni, Prantsuse kindral Henri Albert Niesseli vahendusel sõlmitud vaherahu tulemusel lahkusid detsembri esimesel poolel kõik bermontlaste jäänused nii Läti kui ka Leedu territooriumilt Ida-Preisimaale. Leedu väed liikusid taganevate bermontlaste kannul ja näiteks Šiauliai hõivati alles 7. detsembril. Žemaitija loodeosa vabastamisega alustas Leedu ka ulatuslikumat mobilisatsiooni ja kasvatas oma sõjaväe 9 jalaväerügemendini. Leedu sõjavägi oli 1919. aasta lõpus 28 000 meest: 795 ohvitseri, 319 instruktorit ja 26 825 sõdurit.
Leedu–Poola sõda
Leedu ja Poola vägede kokkupõrked algasid Vilniuse piirkonnas 7. juulil, kui leedulased ründasid riigi kirdepiiril Dūkštases Poola väeosa ja sundisid selle alistuma. 13.–14. juulil toimus teine kokkupõrge Trakai piirkonnas, kus leedulased vallutasid Nowe Troki ja Landwarowo raudteejaama. Edasine leedulaste pealetung oli Suwałkis, kus surudes koos ida poolt kaarega ümber Leedu piiri edasitungivate Nõukogude Venemaa Läänerinde vägedega Tuhhatševski juhtimisel, nõrgad Poola väed tagasi. 22. juulil vallutas Punaarmee Grodno ja suundusid edasi Varssavi poole.
Leedulased vallutasid 19. juulil Sejny ja 30. juulil Suwałki, Punaarmee hõivas 29. juulil lõuna pool asuva Augustówi. Poolaka väed taganesid Łomża suunas, kuid Punaarmee väeosad piirasid osa neist sisse ja poolakad olid sunnitud vangilangemise vältimiseks põgenema üle piiri Ida-Preisimaale, kus sakslased nad interneerisid. pisi|Leedu ja [[II Rzeczpospolita|Poola piirialad aastatel 1922–1938]] Punaarmee edenes Varssavi suunas peaaegu takistamatult, Semjon Budjonnõi 1. ratsaarmee murdis Poola kaitseliinidest, Valgevenest edenema hakanud väed Tuhhatševski juhtimisel hõivasid 19. juulil Grodno, 28. juulil Białystoki. Nõukogude juhtkonnas toimunud eriarvamuste tulemusel, suunati Budjonnõi Lvivi peale ja loobus Varssavi pealetungisuunast. 12.–25. augustini sundisid poolakad Varssavi lahinguga Nõukogude Venemaa väed taganema ja lõid vastupealetungi käigus Tuhhatševskit veel kord 15.–25. septembril Neemeni (Nemunase) lahingus.
Teine maailmasõda
, Vilniuse piirkond, Klaipeda piirkond, Suwałki piirkond pisi|400px|Plaanitud ja tegelikud piirid Kesk-Euroopas aastatel 1939–1940 20. märtsil 1939 esitas Saksamaa ultimaatumi Leedule, nõudes Klaipeda (saksapäraselt Memeli) tagastamist. 23. märtsil allkirjastasid Leedu ja Saksamaa lepingu, mille kohaselt Leedu andis "vabatahtlikult" Klaipeda piirkonna üle Saksamaale. Esimese maailmasõja ajal olid Memeli linna Preisimaal vallutanud Venemaa keisririigi väed. Versailles' rahulepinguga läks linn Prantsusmaa kontrolli alla, kuid 1923. aastal okupeerisid linna Leedu väed. Memel sai autonoomse staatuse Leedu koosseisus ja tema ametlikuks nimeks sai Klaipeda. Piirkonna enamuse moodustasid sakslased.
23. augustil 1939 sõlmisid NSV Liit ja Saksamaa Molotovi-Ribbentropi pakti, millega jagasid Ida-Euroopa oma mõjusfäärideks. 1. septembril alustas Saksamaa Teist maailmasõda, rünnates Poolat. 17. septembril tungis oma vägedega Poolasse ka NSV Liit. 19. septembril hõivas Punaarmee Vilniuse. , II Rzeczpospolita 10. oktoobril sõlmiti Leedu Vabariigi ja NSV Liidu vaheline vastastikuse abistamise pakt, mille alusel Leetu paigutati Punaarmee sõjaväebaasid. Vastutasuks lubas NSV Liit Leedule Poola aladest Vilniuse. Punaarmee tõmmati linnast välja ja 27.–28. oktoobril 1939 anti Vilnius ja Vilniuse piirkond Leedule üle. pisi|vasakul|Leedu territooriumi muudatused aastatel 1939–1940 15. juunil 1940 okupeeris Nõukogude Liit kogu Leedu ning moodustati Leedu nõukogude sotsialistlik vabariik. 6. augustil 1940 inkorporeeriti Leedu Nõukogude Liitu. Leedu sõjavägi muudeti Punaarmee 29. territoriaallaskurkorpuseks.
14. juunil 1941 toimus Leedus küüditamine, mille käigus deporteeriti NSV Liitu "sotsiaalselt võõras element", osana Baltikumi, Lääne-Valgevene, Lääne-Ukraina ja Moldova aladel toimunud massiküüditamistest. pisi|[[Leedu kindralkomissariaat|Leedu alad Ostlandis]]
Leedu Teises maailmasõjas
1941. aasta juuni lõpus hõivasid Vilniuse linna Saksa väed, kes olid 22. juunil tunginud kallale Nõukogude Liidule. Saksa väed vallutasid Leedu territooriumi vähem kui nädalaga ja kohe esimesel päeval alustasid Leedu vastupanuliikujad NSV Liidu vastast ülestõusu Kaunases. 29. territoriaallaskurkorpuse 179. ja 184. laskurdiviisis toimus laialivalgumine ja deserteerumine Punaarmee väeosadest. Loodud professor Juozas Ambrazevičiuse juhitud Leedu ajutise valitsuse lootused moodustada oma rahvuslik sõjavägi nurjus Saksa sõjaväe- ja politseivõimude aktiivse vastutegevuse tõttu. Osa Leedu sõdureid oli sunnitud Saksa sõjavangistuse vältimiseks astuma moodustatavatesse politsei- ja korrakaitseüksustesse, teine osa aga istus siiski kuni aasta lõpuni Ida-Preisimaal asuvates sõjavangilaagrites. Leedu ajutine valitsus oli sunnitud 5. augustil oma tegevuse lõpetama.
Tekkinud Leedu omakaitse likvideeriti 1941. aasta sügiseks ja formeeriti Saksa võimudele allutatud korrapolitsei ning politseipataljonid. Leedu ajutine valitsus aga asendati Saksa kindralkomissarile allutatud Leedu omavalitsusega kindral Petras Kubiliūnase juhtimisel. 1943. aasta algul kavatsesid Saksa okupatsioonivõimud luua leedulastest SS-vägede leegioni, nagu seda oli tehtud juba mitmes okupeeritud riigis, ka Eestis ja Lätis. Plaan ei õnnestunud, vähestest kokkukogutud meestest suudeti moodustada mitu ehituspataljoni.
Leedus elas sõja hakul arvukalt juute, kellest enamik langes holokausti ohvriks. Vilniuses asutati kaks getot: väiksem likvideeriti juba oktoobriks, suurem tegutses 1943. aastani.
1. septembril 1943 puhkes Vilniuse getos ülestõus, mis suruti aga maha. Holokaust Leedus hävitas 91% sealsest juudi kogukonnast. Paljud nendest tapeti Vilniuse keskusest kõigest 10 km lääne pool asuvas Paneriai koonduslaagris. Seal hukati umbes 70 tuhat juuti, 20 tuhat poolakat ja 8 tuhat vene sõjavangi, kokku umbes 100 tuhat inimest.
1944. aasta veebruaris loodi Leedu rahvuslik väekoondis (saksa k Lituanische Sonderverbande või Schutzkorps Litauen). Maakaitseväe eesmärk oli võidelda läheneva Punaarmee vastu ja ülesanne oli partisanidevastane tegevus Leedus, seda juhtis koondise ülem kindral Povilas Plechavičius, kes oli 1940. aastal Saksamaale põgenenud ja sealt 1941. aastal kodumaale naasnud. Kavatseti luua 21 pataljoni, igaühes 250 meest, kokku 2550 meest, hiljem suurendati isikkoosseisu piirarvu. Maakaitsevägi jagati 14 pataljoni, 13 olid täisarvulised (750 meest) ja üks oli õppepataljon (1500 meest) Marijampolės. Üksustele anti politseipataljonide numbrid 301–310 ja 312–314. , Leedu kindralkomissariaat
1941. aastal taganes NSV Liidu tagalasse väike osa Leedu sõjaväelastest ja aktivistidest. Leedulastest Punaarmee väeosade moodustamine NSV Liidu tagalas oli keeruline, sest lisaks taganenutele ei elanud leedulasi olulisel määral Venemaal. Loodud uues Leedu diviisis oli põhirahvus vähemuses, enamuse moodustasid venelased ja juudid. 16. leedu laskurdiviis formeeriti NSV Liidu Riikliku Kaitsekomitee 18. detsembri 1941 otsusega Gorki oblastis detsembrist 1941 kuni augustini 1942. Esialgu oli seal 10 250 meest, neist leedulasi ainult 36%, venelasi 30% ja juute 29%. Väeosa osales aastatel 1942–1943 talvepealetungis Orjoli oblastis. Kuni juulini 1944 sõdiski diviis nimetatud oblastis ja Valgevene piiril. Edasi võitlesid leedulased augustist novembrini 1944 Leedus põhiliselt Šiauliai piirkonnas, novembrist detsembrini Kuramaal, jaanuaris 1945 osaleti Memeli/Klaipėda vallutamisel ja veebruarist kuni sõja lõpuni jälle Kuramaal. Leedu laskurkorpust Punaarmee koosseisus ei moodustatudki. 1944. aasta suvel-sügisel pärast Leedu taasvallutamist alustati leedulaste mobilisatsiooni Punaarmeesse, mis tõi kaasa massilise varjumise ja metsavendluse kasvu.
Suuremad lahingud toimusid Leedus 1944. aasta suvel: Šiauliai operatsioon 5.–31. juulil, Vilniuse vallutamine (5.–20. juuli 1944) ja Kaunase vallutamine (28. juuli kuni 28. august 1944) pärast, mida sakslased visalt kaitsesid.
Taasiseseisvumine, Leedu Vabariik
, Vilniuse teletorni vallutamine, Medininkai piiriületuspunkt
4. veebruaril 1991 sai Island esimeseks riigiks, kes tunnustas Leedu iseseisvust. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist võeti Leedu 17. septembril 1991 koos Eesti ja Lätiga vastu ÜRO-sse. Viimased Venemaa väeüksused lahkusid Leedust 31. augustil 1993. Leedu esitas taotluse astuda NATO-sse aastal 1994. Aastal 2004 sai ta koos Eestiga NATO ja Euroopa Liidu täisliikmeks ja ühines 21. detsembril 2007 samuti koos Eestiga Schengeni leppega.
Võiküla munakivitee
Võiküla munakivitee on munakivitee Saare maakonnas Muhu vallas Kuivastu külas. Tee on tunnistatud kultuurimälestiseks.
Tee algab Kuivastu sadama lähedalt. Tee pikkus on 3 km ja laius 8 m.
Tee on ehitatud vahetult enne I maailmasõda, et transportida relvastust, rannapatarei nr 32-le, Võiküla ja Rässa küla vahel ja rannapatarei nr 36-le Võiküla lähedal;. Tee oli osa Peeter Suure merekindluse kaitsepositsioonide Väinamere positsioonist (Monzunskaja pozitsija).
Hardwired...To Self-Destruct
Hardwired... to Self-Destruct on Ameerika hevibändi Metallica kümnes stuudioalbum, mis ilmus 18. novembril 2016 duubelalbumina nende enda plaadifirma Blackened Recordings alt.
Hundipea tänav
Hundipea tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosa Karjamaa asumi Hundipea allasumis.
Tänav saab alguse Tööstuse tänavalt ja kulgeb umbes 100 m pikkuselt põhja suunas. Asub Miinisadama ja Hundipea sadama läheduses.
Cheb Bilal
Bilal Mouffok (sündinud 23. juulil 1966 Cherchellis Alžeerias), esitajanimega Cheb Bilal, on Alžeeria raï laulja.
Hundipea tänav
Hundipea tänav sai nime 18. oktoobril 1991.
Cheb Bilal
Karjäär
Esialgu esines Cheb Bilal pulmades ja festivalidel, mis toimusid Oranis ja selle ümbruses. Aastal 1980 hakkas Bilal esinema bändiga El Ahouar. 1989 läks ta elama Marseillesse Prantsusmaale, mida ta on nimetanud oma karjääri pöördepunktiks.
Tielti ringkond
Tielti ringkond on üks kaheksast haldusringkonnast Belgias Lääne-Flandria provintsis.
Vallad ja osavallad
Ringkonna halduspiirides on 9 valda ja 20 osavalda.
Võnnu mõis
Võnnu mõis (saksa keeles Wenden) oli rüütlimõis Ridala kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne maakonda Haapsalu linna.
Mõisat mainiti esimest korda 1341. aastal.
Tukumsi piirkond
Tukumsi piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Lätis.
Piirkond moodustati 2021. aastal, kui endised Tukumsi, Engure, Jaunpilsi ja Kandava piirkonnad ühendati. Tekkinud uue omavalitsusüksuse territoorium langeb kokku endise Tukumsi rajooni territooriumiga.
Sõmon Petljura mälestusmärk (Vinnõtsja)
Sõmon Petljura mälestusmärk (ukraina keeles Пам'ятник Симону Петлюрі) on 2017. aastal Ukraina poliitikule Sõmon Petljurale (1879–1926) Vinnõtsjasse püstitatud mälestusmärk.
Rzecko
Rzecko (saksa keeles Rietzig) on küla Poolas Lääne-Pomorze vojevoodkonnas Choszczno maakonnas Choszczno vallas. Rzecko asub Choszcznost ligikaudu 7 km idas ja Szczecinist umbes 71 km idakagus.
Küla on esmamainitud 1296. aastal.
Barna da Siena
Barna da Siena, ka Berna da Siena oli Itaalia maalikunstnik, kes arvatavasti tegutses Sienas aastail 1330–1350.
Allikad temast
Allikmaterjal Barna da Siena kohta on vastuokslik ja segadusttekitav. Teda on nimetatud oma aja esimaalijaks, kuid puuduvad ühesed viited teostele. Lorenzo Ghiberti elulõpul kirjutatud "I commentari" (15. sajandil) järgi maalis Barna nimeline Siena maalikunstnik palju teoseid Toscanas, sealhulgas Vana testamendi stseenid San Gimignanos. Giorgio Vasari nimetas oma teose "Vite" esimeses väljaandes (1550) samuti rea teoseid Siena maalijalt nimega Berna, sealhulgas Vana testamendi lugusid kujutavad freskod San Gimignanos, kuid teises väljaandes 1568. aastast nimetab ta vaid Uue testamendi teemalisi maale samas kirikus ja dateerib need umbes 1381. aastasse. Vasari kirjelduse järgi suri lühikese ja kireva elukäiguga kunstnik kukkudes alla maalimistellinguilt.
Vasari teisele väljaandele toetudes on San Gimignano kollegiaatkirikus asuv Kristuse lapsepõlvele ja kannatusloole pühendatud freskotsükkel omistatud Barna da Sienale ja sellest lähtuti teiste maalide atribueerimisel. Tema nimega seostatud teoste stiil on lähedane Siena koolkonna, Simone Martini jäljendajate ja Lippo Memmi ringkonna käekirjale. Tänapäeval peetakse temale omistatud teoseid mitme eri kunstniku looduteks. Pärimuse järgi oli Barna õpetaja Simone Martini ja mõlema teostes mängib joonistus olulist rolli, ent kui Martini joonistus on graatsiline ja arabeskne, on Barna oma seevastu sirge ja tugev, tema kujudes on rohkem dramaatilisust ja jõulisust kui varasemas Siena maalikunstis.
Klostere
Klostere on küla (mazciems) Lätis Kuldīga piirkonnas Turlava vallas. Küla asub valla lääneosas merepinnast 60 meetri kõrgusel. Asula jääb valla keskusest Turlavast 12,5, piirkonna keskusest Kuldīgast 32 ja Riiast 183 kilomeetri kaugusele.
Küla tekkis endise Aizpute frantsisklaste kloostri maadele endise Klostere vallamaja ja Jāmaiķi luteri kiriku juurde. Jāmaiķi kirik on riikliku kaitse all olev kultuurimälestis.
Külas kasvav pärn ümbermõõduga 4,67 meetrit ja tamm ümbermõõduga 4,03 meetrit on looduskaitse all.
pisi|tühi|Klostere rehi
Olle Anderberg
Olle Henrik Martin Anderberg (13. september 1919 – 26. september 2003) oli Rootsi maadleja.
Ta võitis olümpiamängudel kaks medalit – vabamaadluses 1952. aasta olümpiamängudel kuldmedali ja 1948. aasta olümpiamängudel Kreeka-Rooma maadluses hõbemedali.
1950. aastast töötas ta Iraani maadluskoondise treenerina.
2009. aastast kuulub Fila Hall of Fame'i.