cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Transvaal
Tänapäeval asuvad endise Trasvaali alal Lõuna-Aafrika Vabariigi Gautengi, Limpopo ja Mpumalanga provintsid.
Transvaali järgi on nimetatud Transvaali tänav Kuressaares.
Welle: Erdball
Welle: Erdball (sageli lühendatud kui W: E) on 1990. aastal tegevust alustanud Saksamaa elektroonilise muusika ansambel, keda peetakse bitpopi loojateks. Algselt tegutses ansambel nime Honigmond all, mis hiljem muudeti Feindsedder 64,3-ks ning 1993. aastal Welle: Erdballiks.
Choiseuli saar
Choiseul on saar Melaneesias Saalomoni saarestikus.
Welle: Erdball
W: E muusika põhitunnuseks on Commodore 64’s SID sound chip kasutamine, samuti on nende muusika võrreldav Kraftwerki omaga.
Choiseuli saar
Saare pindala on 3207 km². Saar on 161 km pikk ja 30 km lai.
Welle: Erdball
Allikad
Artikkel põhineb ansambli saksa- ja ingliskeelsetel Wikipedia artiklitel.
Choiseuli saar
Choiseuli saarest loodesse jääb Paapua Uus-Guineale kuuluv Bougainville'i saar. Kagusse jääb Santa Isabeli saar, mis kuulub Saalomoni Saarte Isabeli provintsi. Ülejäänud naabersaared kuuluvad Saalomoni Saarte Lääneprovintsi: läänes Shortlandi saared, edelas Mono ning lõunas Vella Lavella, Kolombangara ja New Georgia.
Saar on mägine. Selle kõrgeim tipp Maetambe ulatub 1060 m kõrgusele ja see on vana vulkaanikoonus. Osa rannikust on liivane, aga osa soine.
Kultuuriliselt on Choiseuli saarte põlisrahvas lähedane Bougainville'i saare elanikega. Saarel kasutatakse endiselt rahana teokarpe, mida nimetatakse kesaks.
Choiseuli kirdetipus asub provintsi keskus Taro. Provintsi teine suurem asula on Araiki, mis asub Choiseuli kagutipu lähedal oleval Vaghena saarel.
Saare rannikul soolases vees elab krokodille.
Transport ei ole saarel arenenud. Mis tahes reisideks nii saart mööda kui ka saarele ja sealt ära tuleb varuda palju aega.
Ajalugu
Arheoloogilisi väljakaevamisi ei ole saarel toimunud, aga keeleteaduse andmetel on Choiseul asustatud olnud umbes 3500 aastat.
1568 avastas Choiseuli eurooplaste jaoks Hispaania meresõitja Álvaro de Mendaña de Neyra, kes nimetas selle San Marcoseks, aga ei maabunud saarel. 1768 jõudis saarele Prantsusmaa meresõitja Louis Antoine de Bougainville, kes nimetas selle Prantsusmaa tollase välisministri Étienne François de Choiseuli järgi.
1870. aastatel ründas saare keskosa pealik läänepoolseid hõime ja seejärel Vaghena saart, mis rünnaku tulemusena muutus inimtühjaks. 1916 puhkes taas hõimudevaheline sõda, mis lõppes alles 1921 rahulepingu sõlmimisega.
Alates 1978 kuulub Choiseuli saar Saalomoni Saarte koosseisu.
FA Cup
FA Cup (Football Association Challenge Cup) on Inglismaa klubijalgpalli väljalangemissüsteemis karikavõistlused. Karikavõitja saab õiguse osaleda UEFA Euroopa Liigas.
Esimesed võistlused toimusid 1872. aastal, mis olid maailma esimesed jalgpallivõistlused.
See turniir arendas jalgpalli sellega, et seadis Lõuna-Inglismaa amatöörmeeskonnad vastamisi põhja pool edukalt mängivate elukutselistega.
Karikafinaalid
(la.) – mäng läks lisaajale. (K) – võitja selgitamiseks peeti kordusmäng. (pen.) – võitja selgitati penaltiseeria läbi.
Al-Kūfah
Al-Kūfah on linn Iraagis An-Najafi kubernerkonnas.
.hu
2020. aastal oli domeenile registreeritud üle 776 000 saidi.
Meltsiveski
Meltsiveski oli veski Tartus Ülejõel.
Gregory Slay
Gregory Scott Slay (10. mai 1969 New Orleans – 1. jaanuar 2010 Bodega Bay) oli USA muusik, ansambli Remy Zero asutajaliige ja trummar (1996–2003).
Alfaosake
Alfaosake koosneb kahest prootonist ja kahest neutronist, mis moodustavad heeliumi aatomituuma He. Alfaosakese mass on 6,644656 × 10-27 kilogrammi ehk 3,72738 GeV/c2 ja tema elektrilaeng on 2e.
Alfaosakesed tekivad raskete aatomituumade alfalagunemisel või kergete tuumade ühinemisel ja moodustavad alfakiirguse, mis on tugeva ioniseeriva toimega, kuid väikese läbivusega radioaktiivne kiirgus. Maa peal tekib alfakiirgus looduslikult ainult raskete tuumade lagunemisel.
Alfaosakesi kiirgavad järgmised radioaktiivsed keemilised elemendid:
Lincang
Lincang (hiina 普洱市) on ringkonna õigustega linn Hiinas Yunnanis. Piirneb läänes Birmaga.
VIII Riigikogu
pisi|Riigikogu VIII koosseisu avapilt pisi|Riigikogu VIII koosseisu lõpupilt VIII Riigikogu oli Riigikogu koosseis, mille valisid Eesti kodanikud 1995. aasta Riigikogu valimistel 5. märtsil 1995.
VIII Riigikogu valimised
Riigikogu käis valimas 545 825 valijat, mis moodustas 69,06 protsenti 790 392 hääleõiguslikust kodanikust.
Valimistel osales 7 valimisliitu, 9 erakonda ja 12 üksikkandidaati. Kokku seati üles 1256 Riigikogu liikmekandidaati.
Kõige rohkem hääli kogusid Valimisliit Koonderakond ja Maarahva Ühendus (KMÜ), kes sai 174 248 häält (32,23%) ja 41 kohta, Eesti Reformierakond, kes sai 87 531 häält (16,19%) ja 19 kohta ning Keskerakond, kes kogus 77 634 häält (14,17%) ja 16 kohta.
Riigikokku saamiseks Riigikogu valimise seadusega ettenähtud viie protsendi künnise ületasid seitse erakonda/valimisliitu – Valimisliit Koonderakond ja Maarahva Ühendus (KMÜ), Eesti Reformierakond, Keskerakond, Valimisliit Isamaa ja ERSP liit (I/ERSP), Valimisliit Mõõdukad, Valimisliit Meie Kodu On Eestimaa! ja Parempoolsed.
Künnist ei ületanud Valimisliit Parem Eesti/Eesti Kodanik, Tuleviku Eesti Erakond, Valimisliit Õiglus, Eesti Talurahva Erakond, Valimisliit Neljas Jõud, Eesti Rahvuslaste Keskliit, Metsaerakond, Eesti Sinine Erakond ja Eesti Demokraatlik Liit.
VIII Riigikogu ametisse astumine
VIII Riigikogu kogunes 11. märtsil 1995. Ametivande luges vanim Riigikogu liige Kaljo Kiisk. Riigikogu esimeheks valiti 52 poolthäälega Toomas Savi Reformierakonnast (vastaskandidaat Ülo Nugis sai 48 poolthäält). Riigikogu aseesimeesteks valiti Edgar Savisaar ja Arnold Rüütel. Pärast Savisaare asumist siseministriks valiti 20. aprillil uueks aseesimeheks Arvo Junti.
Riigikogu liikmed
Riigikokku valiti 89 meest ja 12 naist keskmise vanusega 52,3 aastat. Eelmise koosseisu liikmetest valiti tagasi 51.
Valimisliit Koonderakond ja Maarahva Ühendus
Juhan Aare, Toomas Alatalu, Jaak Allik, Lembit Arro, Endel Eero, Vahur Glaase, Rein Järlik, Ants Järvesaar, Raivo Kallas, Rein Kask, Märt Kubo, Tõnu-Reid Kukk, Ants Käärma, Ando Leps, Endel Lippmaa, Peeter Lorents, Mati Meos, Harald Mägi, Ilmar Mändmets, Jaanus Männik, Talvi Märja, Aavo Mölder, Villu Müüripeal, Eldur Parder, Ülo Peets, Jaan Pöör, Villu Reiljan, Arnold Rüütel, Mart Siimann, Arvo Sirendi, Eino Tamm, Juhan Telgmaa, Olev Toomet, Mai Treial, Elmar Truu, Ülo Uluots, Andres Varik, Ülo Vooglaid, Tiit Vähi, Andrus Öövel, Raoul Üksvärav
Keskerakond
Priit Aimla, Olav Anton, Arvo Haug, Arvo Junti, Rein Karemäe, Krista Kilvet, Tõnu Kõrda, Anti Liiv, Tiit Made, Siiri Oviir, Valve Raudnask, Aino Runge, Edgar Savisaar, Liina Tõnisson, Mart Ummelas, Andra Veidemann
Valimisliit Isamaa ja ERSP liit
Jüri Adams, Jaanus Betlem, Toivo Jürgenson, Tunne Kelam, Mart Laar, Tõnis Lukas, Tiit Sinissaar, Lauri Vahtre
Valimisliit Meie Kodu On Eestimaa!
Viktor Andrejev, Sergei Issakov, Sergei Ivanov, Nikolai Maspanov, Igor Sedašev, Valentin Strukov
Riigikogu fraktsioonid
Pärast Riigikogu kogunemist moodustasid selle liikmed 9 fraktsiooni:
Parempoolsete nimekirjas valitud Riigikogu liikmed ei saanud liikmete vähesuse tõttu fraktsiooni moodustada.
13. märtsil 1996 lahkusid Keskfraktsioonist Priit Aimla, Arvo Junti, Rein Karemäe, Krista Kilvet, Tõnu Kõrda, Tiit Made ja Andra Veidemann, kes moodustasid Arengupartei fraktsiooni.
Muudatused Riigikogu koosseisus
12. aprillil 1995 siirdusid uue valitsuse ministriteks Jaak Allik, Endel Lippmaa, Ilmar Mändmets, Siiri Oviir, Villu Reiljan, Edgar Savisaar, Liina Tõnisson, Andra Veidemann, Tiit Vähi ja Andrus Öövel.
Seoses teise riigiametisse siirdumisega astusid tagasi Karin Jaani (13. oktoobril 1995), kes siirdus Eesti alaliseks esindajaks Euroopa Nõukogu juurde ja Vahur Glaase (6. mail 1997), kes asus siseministeeriumi kantsleriks. Tõnis Lukas lahkus Riigikogust 18. novembril 1996, et asuda Tartu linnapeaks. Kaido Kama lahkus Riigikogust 18. aprillil 1995 ja Tiit Vähi 9. septembril 1997. Ülo Uluots suri 18. juulil 1997.
Asendusliikmetena osalesid VIII Riigikogu töös lühemat või pikemat aega Mati Ilisson, Toivo Jullinen, Kalle Jürgenson, Indrek Kannik, Tõnu Kauba, Ants-Enno Lõhmus, Andres Mandre, Valjo Masso, Viktor Niitsoo, Mart Nutt, Kadri Ottis, Maido Pajo, Ants Paju, Jüri Põld, Olev Raju, Tõnis Seesmaa, Aleksander Stern, Jaan Talts, Ants Tamme, Tiit Tammsaar, Laine Tarvis, Aarne Veedla, Vladimir Velman ja Rein Voog.
Seadusandlus
Riigikogu menetles kokku 1008 algatatud seaduseelnõu (neist 513 olid valitsuse, 218 Riigikogu liikme, 189 fraktsiooni ja 88 komisjoni algatatud), millest võeti vastu 655.
162 algatatud otsuse eelnõust võeti vastu 110.
VIII Riigikogu andis oma otsusega volitused valitsuse moodustamiseks Tiit Vähile 5. aprillil 1995 (62 poolt- ja 34 vastuhäälega, 1 oli erapooletu) ja 26. oktoobril 1995 (häältega 55–5–19) ning Mart Siimannile 12. märtsil 1997 (häältega 72–13–2).
Koos asendusliikmetega kuulus VIII Riigikokku 126 inimest.
Paistu valla vapp
thumb|Paistu valla vapp Paistu valla vapp on Viljandi maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Paistu valla vapp.
Vapp on kinnitatud 14. septembril 1994.
VIII Riigikogu
Seadusandlus
VIII Riigikogu pidas kokku 462 korralist istungit, 2 täiendavat istungit ja 15 erakorralist istungjärku.
VIII Riigikogu volitused lõppesid 13. märtsil 1999.
Paistu valla vapp
Vapi kirjeldus
Mustal kilbil kuldne juurestikuga puutüvi, mille kumbastki küljest võrsuvad kaks paari tammelehti. Päises tammetüvelt kuni kilbi ülaservani ulatuv hõbedane tähtrist.
Põhjendus
Kilbi must värvus, mis on üks Eesti rahvusvärvidest ja tähistab ka neitsi Maarjat kui kannatavat ema, viitab siin esmajoones Mulgimaale. Kuldne rõhutatult tugeva juurestikuga tamm sümboliseerib toekat rahvuslikku ja kultuurilist liikumist ning kujutab ühtlasi 700-aastast Polli tamme. Puud krooniv tähtrist, valguse ja hariduse sümbol märgib ka neitsi Maarjale pühitsetud Paistu kirikut (nn Stella Maris).
Euroopa Vasakpartei
Euroopa Vasakpartei (European Left Party (EL)) on Euroopa vasakparteide ühendus, mis asutati 8.–9. mail 2004 Roomas.
EV juriidiline asukoht on Brüsselis.
Euroopa Vasakpartei on sõltumatute ja suveräänsete Euroopa vasakparteide ja mittetulundusühingute paindlik, detsentraliseeritud ühendus, mis tegutseb konsensuse alusel.
EV asutajaliikmed on Euroopa Liidu liikmes- ja assotsieerunud maade sotsialistlikud, kommunistlikud, punarohelised ja muud demokraatlikud vasakparteid. EV põhikirjaga nõustumine on Euroopa Vasakparteisse kuulumise eeltingimus.
Euroopa Vasakpartei asutajad
Euroopa Vasakpartei asutasid viisteist Euroopa vasakparteid, kes on EV täisliikmed ja kuuluvad enamjaolt Euroopa Parlamendi vasakrohelisse fraktsiooni (Gauche Unitaire Européen – Nordic Green Left, GUE/NGL):
Euroopa Vasakpartei nimi
EV-l on igas Euroopa riigis, kus tegutseb EV liikmesparteisid, nimi vastava maa keeles:
Euroopa Vasakpartei eesmärgid
EV toetab sugudevahelist võrdsust kõigis igapäevaelu valdkondades. Feminism ja sugudevaheline võrdsus on EV toimimise ning arengu põhialused.
Marc Ravalomanana
pisi|Marc Ravalomanana Marc Ravalomanana (sündinud 12. detsember 1949 Imerinkasininas) on Madagaskari poliitik.
Aastatel 2002–2009 oli ta Madagaskari üheksas president. Ta kuulub malagasside merina hõimu. Valiti esimest korda presidendiks 2001–2002 toimunud valimistel. 3. detsembril 2006 valiti ta 54,8%-lise toetusega esimeses ringis teiseks ametiajaks.
Enne poliitikasse sisenemist oli Ravalomanana edukas ärimees. Talle kuulub riigi suuruselt teine piimatööstus. Ravalomanana alustas oma ärimehe karjääri jogurtimüüjana, kuni võttis pangalaenu ja ostis piimatoodete tehase.
Kohus kuulutas 29. aprillil 2002 küll valimiste võitjaks Marc Ravalomanana, et tal aga polnud 50-protsendilist toetust, toimus 6. mail uus voor, mille ta võitis juba kindlalt. Tema vastaskandidaat endine president Didier Ratsiraka aga läks 5. juulil 2002 eksiili.
Ravalomana on võtnud riigi arenguks palju välislaene, millega on parandatud infrastruktuuri, remonditud koole ja haiglaid.
18. novembril 2006, kui Marc Ravalomanana lendas parasjagu tagasi visiidilt Euroopast, toimus Antananarivos riigipöördekatse, mis siiski kiiresti maha suruti.
Ravalomanana on tulihingeline kristlane. Ta on korduvalt välja öelnud, et tema unistuseks on kristlik rahvas. Ravalomananat on selle eest teravalt kritiseeritud, sest Madagaskari põhiseaduse kohaselt peavad riik ja religioon olema lahus.
Marc Ravalomanana poeg abiellus märtsis 2004 bulgaarlanna Gergana Georgievaga.
2. juunil 2009 mõisteti ta võimu kuritarvitamise eest tagaselja 4 aastaks vangi.
Al-Hārithah
Al-Hārithah on linn Iraagis Al-Başrah' kubernerkonnas.
Võsareporter
"Võsareporter" oli saatesari Kanal 2-s, kus saatejuht Peeter Võsa tegeles eesti inimeste abistamisega ning tähelepanu juhtimisega ühiskonna valupunktidele. Aeg-ajalt korraldati saates eksperimente. Esimene saade oli eetris 20. veebruaril 2006. 2009. ja 2011. aasta kevadel toimus lisaks laulukonkurss "Võsalaul". Saade oli eetris esmaspäeviti kell 20. Saatesarja tootis Osakond OÜ. Selle teleprodutsent oli Toomas Perli, režissöör Endel Trooja. Saatest on läinud rahvasuhu ohtralt kõlbefraase ja mitmed saate osalised on saanud osaks folkloorist.
Saatesarja lõpetamisest teatati 28. augustil 2012. Peeter Võsal polnud saadete tegemiseks piisavalt aega põhitöö tõttu riigikogus. Viimane saade läks eetrisse 24. septembril 2012.
Priit Põhjala
pisi|Priit Põhjala Foto: [[Kasutaja:Avjoska|Ave Maria Mõistlik, 12. november 2008 ]] Priit Põhjala (sündinud 22. septembril 1982 Tallinnas) on eesti semiootik, kirjastaja ja toimetaja.
Tema põhilised uurimisvaldkonnad on keele- ja reklaamisemiootika.
Haridus
Ta on lõpetanud 2001. aastal Tallinna Prantsuse Lütseumi ja 2005. aastal Tartu Ülikooli semiootika ja kulturoloogia erialal. 2008. aastal kaitses magistritöö keelemärgi arbitraarsuse kohta. Aastatel 2008–2013 õppis Tartu Ülikoolis semiootika ja kulturoloogia doktorantuuris.
Töö
Priit Põhjala töötab kirjastuses Tänapäev. Ta on Õpetajate Lehe keeleteemalise arvamusveeru "Keelekaste" ning uudis- ja unarsõnu tutvustava veeru "Sõnal sabast" autor. Aastatel 2015-2016 üks Vikerraadio keelesaate "Keelesäuts" autoreist.
Maumoon Abdul Gayoom
Maumoon Abdul Gayoom (maldiivi keeles މައުމޫނު  އަބްދުލް   ގައްޔޫމް; sündinud 29. detsembril 1937) on Maldiivide poliitik, Maldiivide president aastatel 1978–2008. Ta valiti 2003. aasta oktoobris kuuendaks viieaastaseks ametiajaks presidendiks 90,28% poolthäältega. Vastaskandidaate ei olnud.
Teda on süüdistatud autoritaarses valitsemises ja onupojapoliitikas.
Maldiivide esimestel demokraatlikel mitmeparteilistel presidendivalimistel kaotas ta 28. oktoobril 2008 peetud teises voorus opositsioonijuhile ja endisele poliitvangile Mohamed Anni Nasheedile.
Branko Crvenkovski
thumb|Branko Crvenkovski thumb|Branko Crvenkovski Branko Crvenkovski (makedoonia Бранко Црвенковски; sündinud 12. oktoobril 1962 Sarajevos) on Põhja-Makedoonia poliitik, endine president.
Ta valiti Jugoslaavia esimestel mitmeparteilistel valimistel 1990 Makedoonia Assamblee liikmeks. 5. septembril 1992 sai ta Makedoonia esimeseks peaministriks pärast riigi eraldumist Jugoslaaviast. Sel kohal jätkas ta 1994. aasta valimisteni ja veel neli aastat kauemgi, 1998. aastani. Uuesti oli ta peaminister 2002–2004, kui tema juhitav Makedoonia Sotsiaaldemokraatlik Liit (endine Kommunistlik Liit) võitis parlamendivalimised.
Juulis 1996 andis ta korralduse eemaldada Makedoonia lääneosa valitsusasutuste eest Albaania lipud. See otsus tekitas rahvarahutused, mille käigus üks inimene sai surma ja mitu vigastada. 2005 legaliseeris tema valitsus jällegi Albaania lipu kasutamise.
Aprillis 2004 võitis Crvenkovski pärast eelmise presidendi Boris Trajkovski hukkumist peetud Makedoonia presidendivalimised Saško Kedevi vastu, saades 62,70% häältest. Ta astus ametisse 12. mail 2004 ja astus ühtlasi peaministri kohalt tagasi. Teiseks ametiajaks ta märtsis 2009 toimunud presidendivalimistel ei kandideerinud. Seda otsust võis mõjutada tema erakonna ränk kaotus 2008. aasta parlamendivalimistel.
Branko Crvenkovski on Rahvusvahelise Raoul Wallenbergi Fondi auliige.
Tal on kaks last, Ljubčo ja Maria.
Jõuluvana
pisi|XIII jõuluvanade [[pressikonverents Kuressaare raekojas 1. detsembril 2013]] pisi|Itaalia lühifilm "Kuidas ahnus rikkus jõulud" (1910) Jõuluvana ehk jõulumees ehk jõulutaat on tegelaskuju uuemast jõulukombestikust, jõulukinkide tooja. Kõige sagedamini kujutatakse jõuluvana kõhuka heatahtliku vanamehena, kellel on suur valge habe ja seljas punane mantel ning kaasas kott kinkidega. Uuemas rahvusvahelises traditsioonis kujutatakse jõuluvana sageli liikumas lendava saaniga, mida veavad põhjapõdrad. Kingid poetab ta majadesse korstna kaudu. Eesti kombestikus jõuluvana (st jõuluvanaks kostümeeritud isik) tavaliselt külastab kodusid ning soovib, et talle kingi eest jõulusalmi loetaks või muul viisil esinetaks. Sõnakuulmatute jaoks võib jõuluvana vöö vahel kanda vitsakimpu.
Jõuluvana kodu öeldakse asuvat põhjanabal. Soome Lapi Savukoski Korvatunturil on jõuluvana kodu ja Rovaniemis on teemapark, mis on rahvusvaheliselt populaarne turismiatraktsioon. See pole ainus selletaoline, näiteks Valgevene jõuluvana elab Kamieniuki küla lähistel Białowieża laanes.
Ka öeldakse, et jõuluvanal aitavad tööd teha päkapikud. Kes omakorda käivad kuni jõuludeni salaja laste juures ja toovad öösiti sussi sisse midagi.
Jõuluvana traditsioon on saanud alguse legendidest püha Nikolause kohta; sealt ka jõuluvana Ameerikas levinud ingliskeelne nimi Santa Claus.
Püha Nikolaus elas Myra linnas Väike-Aasias. Linnas elanud ka kaupmees, kellel olnud kolm tütart. Kaupmees laostus, ega saanud tütardele kaasavara anda. Seetõttu ei saanud tüdrukuid mehele panna ja isal ei jäänud muud üle, kui leppida kokku, et tüdrukud lõbumajale müüa. Kui Nikolaus seda aga kuulis, hakkas tal tüdrukutest hale ning võttis kukru kuldrahaga ja viskas selle öö varjus läbi akna naabermajja. Naabrimees tänas jumalat ja sai tütred ausalt mehele panna. Teises legendis jutustatakse, et kord, kui Myra linnas valitses nälg, seisid sadamas viljalastis laevad. Nikolaus veenis meremehi jätma igasse laeva vaid sada külimittu vilja, ülejäänu aga vaestele jagama. Ta kinnitas, et kaalumisel puudujääki ei märgata. Meremehed tegidki nõnda ja ei kahetsenud tehtut.
Aastaid hiljem valis Myra linn Nikolause oma piiskopiks. Ka kõrge aukandjana hoolitses ta vaeste eest ja jagas lastele kingitusi, jõuluööl aga jättis kingid kotiga ukse taha trepile. Pärast surma kuulutati Nikolaus pühakuks, ning tema surmapäeva 6. detsembrit hakati tähistama nigulapäevana.
Algselt tõigi piiskopimantlisse riietatud püha Nikolaus kingitusi pigem nigulapäeva paiku. Hiljem nihkus traditsioon jõuluööle ning kingituste toojaks sai Jõululaps (Kristuslaps). 18. sajandist levis Euroopas ja Põhja-Ameerikas jõuluvana traditsioon ligikaudu tänapäevasel kujul. Ingliskeelses maailmas aitas jõuluvanatraditsiooni juurutada 1823. aastal ilmunud anonüümse autori luuletus "A Visit From St. Nicholas", mida tänapäeval tuntakse pealkirjaga "The Night Before Christmas". Saksamaal aitas jõuluvana populaarsusele kaasa Heinrich Hoffmanni 1835. aastal kirjutatud lauluke "Homme tuleb jõulumees".
19. sajandil kujunes üldiselt välja ka jõuluvana väline kuju – valge habe, punane teravatipuline tutiga müts, punane kuub valgest karusnahast krae ja kätistega. Selle põlistamisele aitasid kaasa Coca-Cola reklaamid 1930ndatel. Kunstnikud, kelle looming on kaasa aidanud jõuluvana visuaalse kuvandi kujundamisele, olid näiteks Thomas Nast, Haddon Sundblom ja teised.
Christoph Haberland
Christoph Haberland (läti Kristofs Hāberlands; 1. jaanuar 1750 Riia – 7. märts 1803 Riia) oli baltisaksa päritolu arhitekt.
Jõuluvana
Eestis on varem jõuluvanaga analoogilist rolli täitnud jõulusokk. Nõukogude võimu ajal juurutati jõulude asemel nääride tähistamist ja kodusid külastas siis näärivana.
Christoph Haberland
Tema nimi seostub enamasti Lätis asuvate ehitistega, seda eriti Riia linna rajatud hoonetga. Samas on ta ka olulisel kohal Eesti 18. sajandi  kultuuriloos. Haberlandi peetakse üheks varaklassitsistliku suuna teerajajaks Baltimaades. Christoph Haberlandi hoonetes põimuvad harmooniliselt hilisbarokk ja klassitsism.
Jõuluvana
Venemaal teatakse jõuluvana rollis Pakasetaati (Дед Мороз).
Christoph Haberland
Haridustee ja mõjutajad
Christoph Haberlandi isa ja ka ema poolne vanaisa olid müürseppmeistrid. Just vanaisa, kes oli ka Riia linna ehitusmeister aastatel 1734–1754, oli Christophi esimeseks ehitusalaseks õpetajaks. 1768. aastal sai Haberlandist liikme-kandidaat Riia müürseppade tsunftile. Christoph Haberland jätkas õppimist Berliinis ja Dresdenis. Aastatel 1789–1797 oli ta Riia linna ehitusmeister. Mõnede arvates õppis ta tuntud Friedrich August Krubsaciuse juures. Voldemar Vaga järgi esindab Christoph Haberland prantsuse-saksa vana-klassitsistlikku stiili.
Arvatakse, et Haberland oli mõjutatud prantsuse  arhitekti Jean Francois de Neufforge töödest, kes enda töödes hindas kõrgelt antiigile omast lihtsust. Heinz Pirangi arvates on Haberlandi loomingule mõju avaldanud arhitektid Zacharias Longelune ja Jean de Bodt. Aastal 1789–1797 oli Haberland Riia linna peaarhitekt.
Tööd Lätis
pisi|Katlakalna luterlik kirik. pisi|Alūksne luterlik kirik küljelt Christoph Haberland rekonstrueeris aastatel 1778–1783 Riia toomkloostri ristikäigu idatiiva ning ehitas kapiitlisaali peale linnaraamatukogu, kus praegu tegutseb Riia Ajaloo- ja Meremuuseum.
Tema projekteeritud on Riias Ruthenbergi ja Cruse maja, lisaks hooned Cēsises, Liepājas ja Valmieras ning mitmed mõisad.
Ta lõi Riias kohaliku linnapaleeliku elamutüübi, milles olid ühendatud varaklassitsistlik fassaad ja otstarbekas ruumiplaneering.
Estcoy
Estcoy (Est - Estonia, coy - company) on üldnimetus Scoutspataljoni koosseisu kuuluva kompaniisuuruse allüksuse kohta, mis osales rahvusvahelisel sõjalisel operatsioonil Afganistani Islamivabariigis. Estcoy komplekteeritakse Eesti kaitseväe üksuste baasil.
Christoph Haberland
Aluksne luterlik kirik
Teiseks silmapaistvaks tööks on Alūksnes asuv luterikirik (Aluliina kirik). Selle ehitus toimus aastatel 1781–1788. Kirik õnnistati sisse 23. veebruaril 1788. Kiriku torn on 55,5 meetrit kõrge ja selle otsas asub kuke kujuga tuulelipp. Kiriku tornis on üleval ka näitus Christoph Haberlandi projektide järgi valminud teistest kirikutest. Seda nii Lätis kui Eestis. Hoone on ehitatud maakividest ja selle tornis asub vaateplatvorm.
Estcoy
Komplekteerimine ja väljaõpe
Estcoy komplekteerimine algab umbes aasta enne planeeritavat välismissiooni algust ja väljaõpe pool aastat enne välismissioonile siirdumist. Ühe kompanii teenistus välismissioonil kestab pool aastat.
Christoph Haberland
Püha Peetri kiriku marmorist kantsel
Haberlandi jooniste järgi valmistati Itaalias ka Riia linna ühe tuntuima sümboli Püha Peetri kiriku marmorist kantsel, mis on tänaseks päevaks asendatud. Samuti taastati Haberlandi juhtimisel kiriku löövi keskosa puidust võlvitud laed.
Valga Jaani kirk
Valga Jaani kiriku ehitus sai alguse juba aastal 1787. aastal. Ehitustööd toimusid Christoph Haberland juhatusel. Ajaks mil ehitustööd olid juba kaks aastat kestnud ja kiriku torni osale oli juba jõutud katus peale panna, ilmnesid rahapuudus ja ehitus jäi umbes 25 aastaks seisma. Kirik õnnistati sisse alles 1816. aastal. Valga Jaani kirik on ainus Eestis asuv kirik, millel on ovaalne põhiplaan. Stiililiselt on tegu üleminekuperioodile vastava hoonega, milles on esindatud nii baroki kui ka varaklassitsismi elemente. Barokile omased elemendid on mansardkatus ja liigendamata saaliruum, mille kõrguseks oli 9 meetrit. Kirik mahutas 800 inimest. Tegemist on ainsa hulknurkse põhiplaaniga kirikuga Eestis.
Valga linnakool
pisi|246x246px|Võru Katariina kirik Valga linnakooli ehk tänapäevase Valga Muusikakooli hoone projekti autoriks on samuti Christoph Haberland. Hoone ehitati samal kohal asunud puust koolimaja asemele 18. sajandi lõpus. Tegemist on kahekorruselise klassitsistliku kivist hoonega, mida katab valge krohv. Hoone esifassaadil on kolmnurfrontooniga risaliit ja peaukse ümber pilaster raamistus. Hoonet on ajajooksul mitmel korral ümber ehitatud.
Võru Katariina kirik
Võrus asuv Katariina kirik on üleminekustiilis barokki sugemetega klassitsistlik ehitis, mille arhitektiks on Christoph Haberland. Hoone on valminud vahemikus 1788-1793. Tegemist on ühelöövilise kivikirikuga, mille peafassaadil on näha petiknišše ja liseenidega märgitud risaliite. Samuti on fassaadi keskmes kolmnurkfrontoon, toskaanapilastrid ja voluudid. Kirikutorn on neljatahuline, igal tahul asub segmentfrontoon ja kell. Tornil ja ustel on girlandi motiiv, mis on omane just Haberlandi sünnilinna- Riia arhitektuurile.
Valga katoliku kabel
pisi|Valga katoliku kabel Kirikut ümbritsevasse ansamblisse kuulub ka kabelihoone, mis on omistatud Christoph Haberlandile. Hoone on valminud Jaani kirkuga samal perioodil ehk 1780. aastatel. Kabel on põhiplaanilt ruudukujuline, välisseina pikkusega 7,75 meetrit. Sarnaselt Jaani kirikule on ka kabel klassitsistlikus stiilis, valgeks krohvitud ja mansardkatusega. Esifassaadil on sisselõigetes kujutatud portaali mõlemal pool kahte poolsammast.
Uus tänav 9
Pärnus Uus tänav 9 asuv maja on Haberlandile omisatatud vaid stiilipõhiselt. Hoonel on kõrge mansardkatus, sümmeetriline fassaad ja üldkuju on peaaegu kuubi kujuline. Uus tänav 9 hoone on valminud peale 1780. aastaid ja enne sajandi vahetust, seega sobiks see ajaliselt Haberlandi teiste töödega Valgas ja Võrus.
Järvepera mõis
Järvepera mõis (saksa keeles Jerweperra) oli Kaarepere mõisa karjamõis Palamuse kihelkonnas Tartumaal.
Taganurga
Taganurga (ka: Tagantnurga) on küla Viljandi maakonnas Viljandi vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Kolga-Jaani vallas.
Demokraadid – Eesti Demokraatlik Partei
Demokraadid – Eesti Demokraatlik Partei (lühend EDP) oli aastatel 2001–2009 eksisteerinud Eesti erakond, 1994. aastal asutatud Eesti Sinise Erakonna õigusjärglane.
Jens Nowotny
Jens Daniel Nowotny (sündinud 11. jaanuaril 1974 Malschis) on endine saksa jalgpallur, kaitsja.
Demokraadid – Eesti Demokraatlik Partei
2. märtsist 2009 tegutseb partei nime Libertas Eesti Erakond all.
Jens Nowotny
Saksamaa rahvuskoondises mängis ta esimest korda 30. aprillil 1997, kui Bremenis alistati Ukraina tulemusega 2:0. Rahvuskoondises mängis ta 2007. aastani 48 mängu ja lõi ühe värava.
Isiklikku
Jens Nowotny on 187 cm pikk ja kaalub 87 kg.
Demokraadid – Eesti Demokraatlik Partei
2005. aasta 12. juuli seisuga oli erakonnal 1012 liiget. 2008. aastaks oli erakonna liikmete arv langenud 920 inimeseni ehk alla erakonna tegevuseks nõutava 1000 liikme piiri, mistõttu ähvardas Eesti Demokraatlikku Parteid sundlikvideerimine. Aprilliks 2008 suudeti siiski liikmete arv seadusega vastavusse viia ja erakond jätkas tegutsemist.
2005. aasta kohalike omavalitsuste valimistel osalesid EDP liikmed Isamaaliidu valimisnimekirjades ja 2006. aasta 18. märtsil otsustas EDP kongress Isamaaliiduga ühineda. Ühinemiskõnelused jooksid 6. mail 2008 liiva ja erakond jätkas iseseisvat tegutsemist.
EDP taotles majoritaarse valimissüsteemi kehtestamist Eestis ja sellega nad põhjendasid oma mitteosalemist Riigikogu valimistel.
Valimistulemused
2002. aasta kohalike omavalitsuste valimistel osales EDP oma nimekirjaga ainult Konguta vallas Tartumaal, kus saadi 40 häält (8,5%) ja 0 kohta 9st vallavolikogu kohast.
2003. aasta Riigikogu valimisel ei osaletud.
Keelenõuanne
Vastatakse küsimustele, mis puudutavad eesti üldkeele kasutust:
Püütakse ka vastata terminiküsimustele (uute terminite loomine, terminivariantide valimine, terminirühmade korrastamine, terminitähendused jpm).
Ajaloost
EKI keelenõuande ametlikuks alguseks loetakse 12. augustit 1966, mil küsimusi ja vastuseid hakati dokumenteerima ning pandi alus kõigile kättesaadavale elektroonilisele keelenõuannete andmebaasile (keelenõuannete arhiivile ja keelenõuvakale).
Alates 25. augustist 2005 avaldati Eesti Keele Instituudi keelenõuande kodulehel ka temaatilisi keelenõunuppe, mis kujutasid endast laiendatud keelenõuandeid nii igihaljaste keeleküsimuste kohta kui ka päevakohastel teemadel.
E-keelenõu oli EKI digitaalsetel keeleressurssidel põhinev ühispäringuportaal, mille tehniline lahendus tehti teoks tänu riikliku programmi "Eesti keeletehnoloogia 2011-2017" raames 2013. aastal rahastatud projektile. E-keelenõu peaeesmärgiks oli pakkuda keelekasutajatele intuitiivselt lihtsal viisil vastuseid keelealastele küsimustele, näiteks sõnade normingukohasus, vasted teistes keeltes, selgitused, etümoloogia, kasutusinfo jms. Lisaks juba varem digiteeritud sõnaraamatutele ning keelenõuannete ja muudele andmebaasidele lisati 2015. aastal e-keelenõu päringuressursside hulka rohkesti lisainfot pakkuv "Võõrsõnade leksikon".
22. aprillist 2022 on Keelenõuvakk uuel aadressil ja uue sisuga. Uue Keelenõuvaka põhieesmärk on anda vastuseid korduma kippuvatele keelenõuküsimustele. Ajakohaseim keeleinfo on EKI teatmikus, mis sisaldab ka 2019. aastal ilmunud õigekirja­osa.
Keelekorraldajad
Tasuta keelenõutelefonil (631 3731) vastavad tööpäeviti kl 9–13 keeleküsimustele EKI staažikad keelekorraldajad, lisaks juhtivkeelekorraldaja Peeter Pällile ka näiteks Tiina Leemets, Sirje Mäearu, Maire Raadik, Tiina Paet ja teised.
Eesti kirjakeele normi alus
Eesti kirjakeele normi alus alates 1. jaanuarist 2019 on "Eesti õigekeelsussõnaraamat ÕS 2018".
Vikipeedia küsimused ja vastused Keelenõuandele: vaata Vikipeedia:Keelenõuanne.
Kilbavere mõis
Kilbavere mõis (saksa keeles Kilpafer) oli Luua mõisa karjamõis Palamuse kihelkonnas Tartumaal.
Paldiski Põhjasadam
Paldiski Põhjasadam (sadama kood: EE PLN) on sadam Paldiskis, Pakri poolsaare edelarannikul, Pakri lahe kirdeosas, Paldiski Lõunasadama kõrval. thumb|upright=1.5|Paldiski Põhjasadam, 2010 Sadama geograafilised koordinaadid on.
Sadama territoorium hõlmab 157 886 m2 maa-ala ja 792 062 m2 veeala.
Sadamas on 5 kaid üldpikkusega 1309 m. Suurim sügavus kai ääres on 11,8 m.
Äritegevus
Enne Vene sõjaväe lahkumist Eestist 1994. aastal oli Paldiski Põhjasadama akvatoorium täidetud uputatud raketikaatrite vrakkidega ja lõhutud kõik, mis võimalik. Et sadamat oleks võimalik kasutada, tuli esmalt vrakid eemaldada ja akvatoorium puhastada.
Mitme omaniku käes olnud sadama puudus on olnud asukoht keset linna, mis seab piiranguid rasketranspordile ega võimalda sadama olulist laiendamist. Muude kaupade hulgas on Paldiski Põhjasadamas lossitud ja ümber laaditud sõiduautosid.
Laevaliin
Paldiski Põhjasadamaga samasse kontserni kuuluv ekspedeerimisfirma AS Merktrans omandas 1. märtsil 2008 Pakri Marine Investmentsi kontrolli all olnud Eesti ja Rootsi vahel igapäevast laevaühendust pidava Baltic Scandinavian Linesi (BSL). Merktransi suuromanikud on Aleksei Tšulets ja Aleksandr Nakonetšnõi. Nõukogus on veel ka Rein Küttim ning Aleksei Mürisep.
BSL on alates 2005. aastast tegutsev ro-ro kaupade veoga tegelev laevandusettevõte, mis opereerib regulaarlaevaliini Paldiski Lõunasadama ja Kapellskäri vahel. BSLi ro-pax-laev Via Mare väljub kord päevas kummastki sadamast ja on valmis pardale võtma kuni 47 autorongi ja 60 reisijat. Varem Paldiski Lõunasadama ja Kapellskäri vahel kurseerinud laevaliin lähtub nüüd Paldiski Põhjasadamast.
Tartuffe (näidend)
Tegelased:
Dorine, Orgoni ja Tartuffe'i põhjalikum iseloomustustus:
Orgon – rumal, naiivne, endas kindel, uskus pimesi Tartuffe'i. Ta uskus, et Tartuffe on hea ja korralik mees, igati sobiv tütrele kosijaks.
Tartuffe – omakasupüüdlik, kahepalgeline, variserlik, rahaahne. Kiire taibuga, kaval, kindlameelne. Alati, kui talle midagi öeldi, oskas kohe midagi vastu öelda. Oli endas liiga kindel ja see sai talle saatuslikuks – jäi oma tegudega vahele ning kuningas saatis ta vangi (kui Tartuffe poleks vahele jäänud, oleks vangi läinud Orgon, sest esimene oli teda püüdnud kõigis oma halbades tegudes süüdi jätta).
Dorine – heatahtlik, taibukas, sõnavõtja, kaval, heatahtlik, aus.
Näidendis naerdakse Tartuffe välja oma kahepalgelisuse tõttu.
Orgon naerdakse välja tema sinisilmsuse, lihtsameelsuse tõttu.
Dorine naerdakse välja ta oma liigse nutikuse tõttu, sest ta on ju vaid toatüdruk.
Näidend räägib Orgoni ja Tartuffe'i vahelistest suhetest. Valelik Tartuffe kasutab ära Orgoni jumalakartlikkust ning loob temaga omakasupüüdlikud suhted. Kõik teised majaelanikud peale Orgoni ja tema ema saavad Tartuffe'i plaanidest aru, kuid Orgoni ei suuda nad veenda. Kõrvalintriigiks kujuneb Orgoni ?. Pärast seda tegu esitab Tartuffe Orgoni peale salakaebuse ja viskab ta tema oma majast välja. Õnneks astub vahele "hea kuningas", kes Tartuffe'i kaebuse tühistab ning laseb ta vangi saata. Seega Tartuffe'i kaval plaan – saada Orgoni kulul ratsa rikkaks – kukkus läbi. Tartuffe oli libekeelne varas, kes oskas hästi valetada ja kellel oli piisavalt mõistust leida teistes inimestes saatuslikke vigu ja neid osavalt ära kasutada. Ta oli kunagi ammu kaotanud kogu oma varanduse ja nüüd proovis seda kelleltki teiselt välja petta. Ohvriks valis ta Orgoni. Teeskles vagadust – mis tal iseenesest õnnestuski – kuid lõpuks pingutas, nagu kõik temasarnased üle ning sattus vangi. Tartuffe oli suure talendiga, kuid kasutas oma talenti halvaks otstarbeks. Orgon oli väga aus ja kergeusklik. Tema jumalakartlikkus oli arenenud üleliia ja seda osati pahasti ära kasutada. Orgon oli elus hästi edasi jõudnud, tal oli armastav perekond ning ta oli ka suhteliselt rikas. Orgoni puuduseks oli tema põikpäisus, mis talle palju kahju tõi.
Parika
Parika on küla Viljandi maakonnas Viljandi vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Kolga-Jaani vallas.
Külas asub Ristivälja suurkivi.
Albert Verwey
Albert Verwey (15. mai 1865 Amsterdam – 8. märts 1937 Noordwijk aan Zee, Holland) oli hollandi luuletaja, õpetlane ja kirjandusajaloolane.
Ta hakkas luuletama väga noorelt, esimene luulekogu "Persephone" ilmus 1883. aastal.
Ta oli 1885. aastal asutatud ajakirja De Nieuwe Gids üks asutajaid.
Hiljem andis ta välja oma ajakirja De Beweging (1905–1919).
Barysaŭ
pisi|Vaade linnale Barysaŭ ehk Barõssav (poola keeles Borysów, leedu keeles Barisavas) on linn Valgevenes Minski oblastis, Barysaŭ rajooni halduskeskus. Elanike arv oli 2017. aastal 143 287. Linn asub Biarezina jõe ääres, merepinnast 173 meetri kõrgusel.
Haridust annavad kolm keskeriõppeasutust, kolm ametikooli, polütehniline lütseum, kaks gümnaasiumi, 24 keskkooli, muusikakool, kunstikool ja koreograafiakool. Kõrgharidust annab majandus- ja ettevõtlusinstituudi filiaal.
Linnas on kultuurimaja, teater, kolm kino ja neli raamatukogu. Barysaŭ linnas asub Minski oblasti riikliku arhiivi filiaal. Antakse välja rajoonilehte Борисовские новости, kodulooalast ajalehte Гоман Барысаўшчыны ja üleriigilist ajalehte Адзінства. Linnas on ka kaks telekanalit.
Linna esindab jalgpalliklubi Borissovi BATE.
Barysaŭ on tööstuslinn, kus on palju ettevõtteid. 2002. aastal oli linnas 41 suurt tööstusettevõtet, tehasetööliste arv ulatus 30 000 inimeseni. Suuremad ettevõtted on autode elektriseadmeid tootev BATE, farmaatsiatehas, turbokompressorite tehas, tikuvabrik, makaronivabrik, lihakombinaat, piimakombinaat, kummitoodete vabrik, puidutööstus DOC.
püsti|pisi|Šuhhovi püstitatud torn
Vaatamisväärsusteks on vanalinn, juudi kool 20. sajandi algusest, ristimägi, katoliku kirik (1806–1823), mitu sünagoogi, 20. sajandi algul ehitatud raudteejaama hoone, kaubanduskompleks aastast 1908, Ülestõusmise katedraal aastast 1874. Huvipakkuv on ka insener Vladimir Šuhhovi püstitatud torn, üks vanemaid hüperboloidstruktuuriga torne maailmas.
Barysaŭ on Narva sõpruslinn.
Ajalugu
pisi|vasakul|Vene suurtükipatareide ase 1812. aastast
Aastal 1565 sai asula linnaõigused. Seoses territoriaal-administratiivse reformiga hakkas asula kuuluma Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda. Aastal 1569 hakkas Barysaŭ kuuluma aga Viciebski vojevoodkonda ja Orša maakonda. Linn oli nii Ogińskite kui ka Radziwillide valduses. Aastal 1642 ehitati linna esimene katoliku kirik.
Poola jagamisel hakkas Barysaŭ aastal 1793 kuuluma Venemaa Keisririigi koosseisu. Linna asus Minski kubermangus. Napoleoni 1812. aasta sõjakäigu ajal üritasid linna hõivanud Vene väed tõkestada Napoleon I ülepääsu Biarezina jõest, ent edutult.
Linna arengu seisukohalt oli väga oluline raudtee rajamine aastal 1871. Toona rajati Biarezina jõe paremale kaldale raudteejaam, selle juurde tekkis aga asula. Tänapäeval asub jõe paremal kaldal suurem osa Barysaŭ linnast. Aastal 1905 avati linnas vabrik, kus hakati valmistama kristallklaasist tooteid.
Aastal 1924 sai alevist samanimelise Valgevene NSV rajooni keskus. Aastast 1938 oli oblastilise alluvusega linn. Teise maailmasõja tapeti linna ümbruse surmalaagrites üle 33 000 inimese. Aastal 1948 rajati linna sõjaväebaas, mis kuulub praegu Valgevene relvajõududele.
Tuntud elanikke
pisi|püsti|Andrei Gromõko
Südameasi
"Südameasi" on Suurbritannia politseisari, mis valmis aastatel 1992–2009 kommertstelekanalis ITV (endine Yorkshire Television).
Eestis on sarja näidanud Eesti Televisioon ja TV3.
"Südameasja" sündmustik toimub 1960. aastate Inglismaa väikelinnas.
Seriaali aluseks on Nicholas Rhea poolautobiograafilised konstaablisarja lood. "Südameasja" tunnusmeloodiaks on Buddy Holly tuntuks lauldud lugu "Heartbeat", mida sarjas esitab Nick Berry.
Võttepaigad
pisi|left|Goathlandi raudteejaam (North Yorkshire Moors Railway) oli aastatel 2005–2007 Aidensfieldi raudteejaama võttepaik "Südameasja" peamised võttepaigad asuvad North Yorkshire'is Goathlandi külas (sarjas Aidensfield) ja selle ümbruses, näiteks nõmmevaated on filmitud North York Moorsi rahvuspargis. Osa linnastseene on filmitud külast ligi 15 kilomeetri kaugusel asuvas sadamalinnas Whitbys.
Aidensfield Armsi kõrtsi võtteplatsiks oli Goathlandi hotell. Esimese nelja aasta jooksul toimus filmimine hotelli baaris. Hiljem koliti stuudioseinte vahele, kuhu ehitati baari täpne interjöör. Kõrtsi ümbrust kujutavad välivõtted toimusid endiselt hotelli juures. Lord Ashfordly kodu Ashfordly Halli võtted toimusid Thornton Watlassis asuvas Thornton Watlass Hallis.
Küla konstaabli elukohta Aidensfieldi politseimaja filmiti Askwithis ja Ashfordly politseijaoskonda West Yorkshire'is Otleys. Suurlinnaelu kujutavad osad filmiti Leedsis, Yorkis, Sheffieldis, Hullis, Middlesbrough's, Northallertonis, Harrogate'is ja Saltburn-by-the-Seas.
Sündmustiku aeg
"Südameasja" sündmustik algab 1964. aastal (näiteks osas 1/3 mainitakse "äsja ilmunud" biitlite filmi ja albumit "A Hard Day's Night") ja areneb otsekui reaalajas, kuni jõutakse 1969. aastasse.
Otseseid ajaviiteid kohtab näiteks osas 3/7 ("Father's Day"), kus hiljuti surnud mehe kirstu kaanel on kiri "surnud 4. mail 1965", ja osas 7/17 ("Brainstorm"), kus on näha logiraamatu dateeringut 20. august 1967. Reaalset ajaloosündmust on kujutatud osas 16/21 ("One Small Step"), kus Aidensfieldi elanikud kogunevad kõrtsi vaatama Apollo 11 maandumist Kuule (20. juuli 1969).
Näitlejad ja tegelased
pisi|Politseikonstaabel Nick Rowan ([[Nick Berry)]] 1992. aastal eetrisse jõudnud lugu algab sellest, kuidas noor abielupaar, politseikonstaabel Nick Rowan (Nick Berry) koos arstist abikaasa Kate Rowaniga, kolib Londonist Yorkshire'i krahvkonda Aidensfeldi külla. Esimesed seeriad keskendusid täielikult kahele peategelasele ning nende tegemistele külas. Hiljem, kui sari populaarsust kogus, hakati igas osas käsitlema ühte kriminaalset ja meditsiinilist süžeeliini, millele lisati vürtsiks Aidensfieldi elanike igapäevaseid rõõme ja muresid.
Peagi hakkasid sarja kõrvalliinides tegutsema külakõrtsi Aidensfield Arms perenaine Gina Ward (Tricia Penrose), autoremonditöökoja (Aidensfield Garage) omanik ja surnumatja Bernie Scripps (Peter Benson) ning veidi kohtlase olemisega takso- ja veoautojuht David Stockwell (David Lonsdale). Pärast Kate Rowani surma leiab Nick uue armastuse ning abiellub kohaliku õpetaja Jo Westoniga (Juliette Gruber). Hiljem emigreerub paar Kanadasse.
Sarja jooksul on vahetunud mitmed kesksed tegelaskujud, nii Aidensfieldi konstaablid kui ka perearstid. "Südameasja" raudvarasse kuuluvad politsei vanemkonstaabel, hilisem kõrtsiomanik Oscar Blaketon (Derek Fowlds, 1992–2009), staažikas politseinik Alf Ventress (William Simons, 1992–2009) ning konstaabel Philip (Phil) Montgomery Bellamy (Mark Jordon, 1992–2007).
Sarja koomika eest hoolitsevad küla kelmid.
Aidensfieldi küla konstaablid
pisi|Seerias kasutatud politseiauto [[Ford Anglia]]
Meditsiinipersonal
pisi|Goathland Hotel. Sarjas küla kõrts Aidensfield Arms
Aidensfield Armsi töötajad
pisi|Aidensfield Garage
Tunnusmuusika
Sarja tunnusmuusikaks on Buddy Holly rockabilly-hitt "Heartbeat", mille autorid on Bob Montgomery ja Norman Petty. Laul pärineb plaadilt "The Buddy Holly Story" (1958). Laulu uusversioon Nick Berry esituses jõudis 1992. aastal Suurbritannia singlite edetabelis teisele kohale. Eesti ansambel Kollane Allveelaev G tegi loost eestikeelse kaveri pealkirjaga "Südameasi".
Sarja jaod
"Südameasjal" on 18 hooaega, milles kokku 372 osa. Esimene osa ("Changing Places") valmis 26. novembril 1991 ning jõudis Briti telekanalisse 10. aprillil 1992. Viimane osa ("Sweet Sorrow", 18/372) valmis 8. mail 2009. Nii Suurbritannia kui ka Eesti telekanalid näitasid seda 12. novembril 2010, Rootsi TV4 aga juba 4. septembril ja Taani TV2 Charlie 24. detsembril 2009. Sarjas on üheksa jõuluosa.
Vastukajad
Sarja võttepaigad on kujunenud turismimagnetiteks, millest saavad kasu ka kohalikud elanikud. Pärast seda, kui tuli teade "Südameasja" lõppemise kohta, algatasid Goathlandi elanikud allkirjade kogumise kampaania sarja jätkumiseks. Laekus ligi 12 000 toetusavaldust, kuid need ei suutnud ITV juhtkonna otsust muuta.
Tunnustus
"Südameasi" on võitnud järgmisi auhindu:
"Maahaigla"
Sarjast "Südameasi" kasvas välja mereäärse linnakese Elsinby (väljamõeldud linn, võtted toimusid Whitbys) haiglapersonali elu kujutav telesari "Maahaigla" ("The Royal"). Haiglaseriaalis astuvad taoti üles ka "Südameasja" tegelaskujud, näiteks Claude Greengrass jt.
Christian Wörns
Christian Werner Wörns (sündinud 10. mail 1972 Mannheimis) on saksa endine jalgpallur, Saksamaa jalgpallikoondise kaitsja.
Kui Wörns aastal 1984 klubisse Waldhof Mannheim üle läks, tegi ta seal kõigi aegade nooruselt neljandana (17 aastat 3 kuud 30 päeva) debüüdi Saksamaa kõrgeimas liigas.
Wörnsi suurimad saavutused on Saksamaa meister 2002 Borussia Dortmundiga ja DFB-Pokali võit 1993 Bayer Leverkuseniga.
Christian Wörns on Saksamaa rahvuskoondises mänginud 65 korda (seisuga 23. august 2005). Debüüdi tegi ta juba 22. aprillil 1992 Prahas, kui Tšehhoslovakkiaga mängiti 1:1 viiki. Ta mängis ka 1998. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel Prantsusmaal, 2000. aasta Euroopa jalgpallimeistrivõistlustel Hollandis ja 2004. aasta Euroopa jalgpallimeistrivõistlustel Portugalis. Seitse korda on ta olnud koondise kapten.
Isiklikku
Christian Wörns on 185 cm pikk.
Nartsiss
Valdavalt on nartsissid valgete või kollaste õitega lilled. Nad on tuntud vähemalt antiikajast ja nende dekoratiivne kasutus ulatub tagasi juba vähemalt Vana-Egiptusse. Need lilled on seotud ka mitmete legendide ja uskumustega. Nartsiss on ka Walesi rahvuslill ning seda kasutavad sümbolina mitmed vähivastased organisatsioonid.
Täpne liikide arv varieerub 16 ja ligi 160 vahel. Carl von Linné kirjeldas 1753. aastal kuut liiki, aga näiteks Adrian Hardy Haworth juba 150 liiki. Liigisisese suure variatiivsuse tõttu on aga keeruline määratleda, et mida arvata liigiks ja mida alamliigiks. 2014. aastal oli WCSP hinnangul nartsissiliike 52, millele lisandus vähemalt 60 eri hübriidi.
Tuntud liikide seas on näiteks kollane nartsiss (Narcissus pseudonarcissus) ja poeedinartsiss (varem tuntud ka kui valge nartsiss; Narcissus poeticus).
Leht
Lehed on kõige nooremate sibulasoomuste maapealsed osad ja kinnituvad sibulakannale. Lehed on pikad, kitsad, sinakasrohelist värvi ja renjad. Olenevalt sordist ja liigist võivad olla lehed kas siledad või soonilised.
Õis
pisi|200px|[[Hispaania nartsiss (Narcissus hispanicus) Nartsissiõie ehitus]] Nartsissi õied asetsevad varrel üksikult või mitmekaupa. Õis on korrapärane, sümmeetrilise alumise sigimikuga ja valge või eredavärvilise kroonja õiekattega, millel on 6 kattelehte. Õis koosneb kahest selgesti eristatavast osast, milleks on põhikroon (õiekate ehk perigoon) ja kõrvalkroon (ehk lisakroon).
Lisakroon on sageli varieeruva kuju, värvi ja suurusega, olles seetõttu oluline sordi määramiseks. Õis on ümbritsetud kileja kõrglehega, mis lõheneb tipus ja õitsemise kestel rullub tagasi.
Tolmukaid on kokku kuus. Tolmukaniidid asetsevad emaka ümber. Harva asetsevad tolmukapead õieavast väljas. Sageli juhtub, et tolmukatest 3 on kõrgemal ja 3 madalamal. Tolmukate erinev ehitus ja asend aitavad eristada erinevaid sorte.
Lõhn võib olla nii tugev kui ka mahe. Seejuures on lõhn tähtsaks sorditunnuseks sarnaste õitega sortide puhul.
Õite suurus ja värv olenevad palju sordist, aga mõju avaldavad ka ilmastik ja kasvukeskkond ning sibulate seisukord.
Õitsemine algab varasematel sortidel aprillis, hilisematel mai lõpul.
Vili
Nartsissi vili on kolmepesaline pikliku kujuga kupar, milles asetsevad seemned kahes reas, kõigis kolmes kambris. Seemned on ümmargused, läikivmustad ja idanevad hästi.
Sibul
pisi|[[Pabernartsiss (Narcissus papyraceus)]] Nartsissi sibulat nimetatakse ketassibulaks, kuna soomused sibulas asetsevad kontsentriliselt. Nartsissisibul on maa-alune lühivõsu, mis koosneb sibulakannast ja sellele kinnituvatest sibulasoomustest. Kujult on nartsissisibulad munajad kuni piklikud, teritatud tipuga.
Tütarsibulad kinnituvad sibulakannale ja arenevad emasibulas sibulasoomuste vahel. Tütarsibulad vabanevad vanade soomuste surres. pisi|vasakul|Nartsissi tärkavad lehed Nartsissisibulad erinevad sordirühmiti. Näiteks trompetnartsissidel on iseloomulikud suured ümarsibulad ja vähesed tütarsibulad, seevastu suurte lisakrooniga nartsisside sibulad, olgugi samuti suured, on ümaramad või mitmetipulised, rikkalikult paljunevad ja rohkelt õitsevad.