cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ethics: Inventing Right and Wrong
7. Objektiivsuse nõue
Väärtusobjektivismil on kindel alus ka tavamõtlemises, isegi moraaliterminite tähenduses. George Edward Moore liialdas, öeldes, et "hea" on mitteloodusliku omaduse nimi, kuid moraalikontekstides kasutatakse seda sõna ligikaudu nii, nagu see oleks mitteloodusliku omaduse nimi; see omadus on hinnanguline, ettekirjutav, tegusid suunav. Kui lükata tagasi vaade, et eetikaterminite ülesanne on tuua käitumisest ja tegude valimisest rääkimisest sisse objektiivsed väärtused, siis jääb üle kaks võimalust. Üks (mittekognitivism) on see, et eetikaterminid väljendavad konventsionaalselt kas kõneleja hoiakuid või ettekirjutusi või soovitusi, millel võib-olla on universaliseeritavuse piirang; eetikaterminitel on vähemalt osaliselt ja esmaselt mittetunnetuslik, mittekirjeldav tähendus. Teine (naturalism) on see, et eetikaterminite tähendus on küll kirjeldav, kuid kirjeldatakse looduslikke omadusi, osalt neid, mis eristavad lahkeid tegusid julmadest, julgust argusest, viisakust jämedusest, osalt tegude suhteid inimeste soovidega, rahuldustega jne. Mackie arvates on mõlemal omamoodi õigus. Mõlemad seletavad tõsiasja, et moraaliotsustused on tegusid suunavad, praktilised. Ent kummagi usutavus põhineb suuresti teise ebausutavusel. Mittekognitivism tekitab reaktsiooni, et eetikas on midagi enamat, midagi moraaliotsustuste tegija suhtes välisemat, autoriteetsemat kõigi osaliste jaoks, ja siin ei aita ka see, kui rõhutatakse ettekirjutavust ja universaliseeritavust: eetika tundub olevat rohkem tunnetuse, mitte otsuse asi, kui see analüüs lubab. Naturalismil on jälle see raskus, et moraaliotsustuste praktilisus sõltub täielikult soovidest ja võimalikest rahuldustest; see jätab seletamata moraaliotsustuste kategoorilisuse. Mõlemad analüüsid jätavad välja eetika autoriteedi, üks välistades kategoorilise imperatiivsuse, teine objektiivse kehtivuse või tõesuse nõude. Moraalikeele tavakasutaja tahab midagi öelda moraalselt iseloomustatava asja kohta iseeneses, mitte enda või kellegi teise hoiaku või suhtumise kohta. Kuid see, mida ta tahab öelda, ei ole puhtkirjeldav, vaid kätkeb üleskutset tegudele või tegudest hoidumisele, ja see üleskutse on absoluutne, soovidest, eelistustest ja valikutest olenematu. Umbes niisugune on objektivistlik tavaarusaam, mida rekonstrueerib filosoofi jutt mittelooduslikest omadustest.
Väärtuste objektiveerimise tendentsi valdavust kinnitab üks eksistentsialistide mõttemall. Objektiivsete väärtuste eitamine võib tuua kaasa tunde, et miski ei loe, elu on kaotanud mõtte. Objektiivsete väärtuste puudumine ei ole hea põhjend hoolimisest või soovimisest loobumiseks, aga niisugune reaktsioon annab tunnistust sellest, et on kaldutud oma muresid ja eesmärke objektistama, antud neile fiktiivne väline autoriteet.
Vaadet, et mõisteanalüüs tooks ilmsiks objektiivsusnõude, kinnitavad ka ametlikult teisel poolel olevad filosoofid. Näiteks Bertrand Russell ütleb, et eetikapropositsioone ei tuleks väljendada kindlas kõneviisis, vaid soovivas kõneviisis. Ta kaitseb end süüdistuse vastu, et ta ühtaegu peab viimseid eetilisi hinnanguid subjektiivseteks ja avaldab resoluutseid arvamusi eetika asjades. Lõpuks ta aga möönab, et paistab olevat midagi enamat: moraalivaate avaldaja peab tundma, et ta mitte ainult ei väljenda oma soove, vaid tema soovid on ka õiged, ning ta ikkagi tunneb, et ta on ebajärjekindel, kuigi ta saab end mõistuspäraselt kaitsta.
Tavamoraaliotsustused kätkevad objektiivsusnõuet. Objektiivsete väärtuste olemasolu eeldus kuulub moraaliterminite konventsionaalsesse tähendusse. Moraaliterminite mis tahes analüüs, mis jätab välja objektiivse seesmise ettekirjutavuse nõude, on puudulik. Nii et kui teist järku eetika piirduks keelelise või mõisteanalüüsiga, siis ta peaks järeldama, et moraaliväärtused on vähemalt objektiivsed, see kuulub nende tähendusse. Ja sellepärast keelelisest ja mõisteanalüüsist ei piisagi. Objektiivsusnõue ei tee end ise kehtivaks. Seda tuleb küsimärgi alla panna. Objektiivsete väärtuste eitamist ei tule esitada mitte analüütilise lähenemise tulemusena, vaid veateooriana, mille järgi moraaliotsustuste tegijate implitsiitne pretensioon, et osutatakse millelegi objektiivselt ettekirjutavale, on väär. See õigustabki moraaliskeptitsismi nime.
Aga just sellepärast, et tegu on veateooriaga, vajab see väga tugevat toetust. Traditsioonilised argumendid on olnud suhtelisusargument ja veidrusargument. Neid saab täiendada.
8. Suhtelisusargument
Suhtelisusargumendi eeldus on moraalikoodeksite erinevus eri ühiskondades ja eri aegadel ja ühe ühiskonna eri rühmades. See võib kaudselt toetada teist järku subjektivismi: esimest järku moraaliotsustuste radikaalse erinevuse tõttu on raske pidada neid otsustusi objektiivsete tõdede taipamisteks. Aga lahkarvamused iseenesest ei näita, et pole objektiivseid küsimusi, milles need lahkarvamused on. Aga teaduslikud lahkarvamused tulevad ebaadekvaatsetel tõenditel põhinevatest spekulatiivsetest järeldustest või seletushüpoteesidest, ja vaevalt on usutav moraalseid lahkarvamusi samamoodi tõlgendada. Tundub, et lahkarvamus moraalikoodeksites peegeldab inimeste erinevaid eluviise. Standardid võivad muidugi olla eluviisi idealiseerivad. Mitte et moraaliotsustused oleks puhtkonventsionaalsed. On olnud ja on moraaliketsereid ja moraalireformaatoreid. Aga tavaliselt saab seda mõista juba olemasolevate reeglite ebakonventsionaalse laiendusena järjekindluse huvides. Nii et suhtelisusargumendil on jõudu lihtsalt sellepärast, et moraalikoodeksite erinevust seletab hüpotees, et need peegeldavad eluviise, paremini kui hüpotees, et need väljendavad objektiivsete väärtuste tajumusi, mis on enamasti tõsiselt ebaadekvaatsed ja hullusti moonutatud.
Tuntud vastuväide on, et konkreetsete moraalireeglite ja moraalikoodeksite asemel tuleb vaadata väga üldisi fundamentaalseid moraaliprintsiipe, mida kõigis ühiskondades vähemalt implitsiitselt mingil määral tunnustatakse ja mis annavad aluse erinevatele moraalimeetoditele Sidgwicki mõttes: näiteks universaliseeritavusprintsiip, reegel, et tuleb toimida kooskõlas selle eluviisi konkreetsete reeglitega, milles osaletakse, millest kasu saadakse ja millele tuginetakse, või utilitaristlik printsiip, et tuleb teha seda, mis kaldub edendama või tundub tõenäoliselt edendavat üldist õnne. Koos konkreetsete asjaoludega, sotsiaalsete mustrite ja eelistustega annavad need erinevad konkreetsed moraalireeglid.
9. Veidrusargument
Veidrusargumendil on metafüüsiline ja epistemoloogiline osa. Kui objektiivsed väärtused oleks olemas, siis need oleksid väga kummalist sorti entiteedid, omadused või suhted, mis on kõigest muust väga erinevad. Ja kui me oleksime nendest teadlikud, siis meil peaks olema väga eriline moraalitaju või -intuitsiooni võime, mis on väga erinev sellest, kuidas me kõike muud teame. Moore tunnistas seda, kui ta rääkis mittelooduslikest omadustest, ja intuitsionistid tunnistavad seda, kui nad räägivad moraaliintuitsiooni võimest. Intuitsionismi ei pooldata juba ammu, ja see on silmatorkavalt ebausutav. Ja iga objektivistlik arusaam väärtustest peab end lõpuks siduma intuitivismi keskse teesiga. Iga moraaliotsustus või moraaliprobleemi lahendus, mis tahab jõuda autoriteetselt ettekirjutava järelduseni, nõuab kas eeldusena või arutlusvormina sellist sisendit. Kui küsida, kuidas me saame teada sellest autoriteetsest ettekirjutavusest, nende eelduste tõesusest või arutlusvormide kehtivusest, siis rahuldavat vastust ei anna tavaline arusaam meeltetajust, introspektsioonist, seletushüpoteeside moodustamisest ja kinnitamisest, järeldamisest, loogilisest konstrueerimisest ega mõisteanalüüsist; ei jää muud üle kui viidata erilaadsele intuitsioonile.
Raul Vahisalu
Raul Vahisalu (sündinud 29. juulil 1973) on eesti ärijuht ja alpinist.
Ethics: Inventing Right and Wrong
9. Veidrusargument
Moraaliobjektivismi parim käik on otsida kaassüüdlasi. Näiteks Richard Price väidab, et John Locke'i ja David Hume'i laadis empirismil ei ole raskusi mitte ainult moraaliteadmise seletamisega, vaid sama puudutab ka meie teadmist ja isegi ideid olemuse, arvu, identsuse, erinevuse, tahkuse, inertsi, substantsi, aja ja ruumi paratamatu olemasolu ja lõputu ulatuse, üldse paramatuse ja võimalikkuse, väe ja põhjustamise kohta. Kui aru, mis Price'i järgi on meie sees olev võime tõde taibata, tekitab nii palju teistsuguseid uusi lihtideid, kas siis ei või olla ka õige ja väära kui tegude reaalsete tunnuste vahetu tajumise võimet?
Raul Vahisalu
Ta võttis alpinistina osa Baltikumi aasta parimaks kõrgtõusuks tunnistatud tõusust Denali tippu (1999).
Töökäik
Ta töötas aastatel 2011–2013 ajatempliteenust pakkuva aktsiaseltsi GuardTime juhina. Seejärel asus ta juhtima navigatsioonikaartide tootmisega tegelevat osaühingut Navionics.
Alpinism
1999. aastal osales ta Mägiekspeditsioonide Klubi korraldatud esimeses Eestist lähetatud ekspeditsioonis Põhja-Ameerika kõrgeimale mäele Mount McKinleyle. 31. mail tõusis ta koos kuue kaaslasega Tõivo Sarmeti juhtimisel mäe tippu.
2000. aastal võttis ta koos Ivar Laiga osa kaheliikmelisest ekspeditsioonist Lõuna-Ameerika kõrgeima mäe Aconcagua tippu. Tipputõus sooritati 9 päevaga, mis oli tol ajal eestlaste parim tulemus sellel mäel.
Isiklikku
Tema isa oli südamearst Rein Vahisalu.
Ethics: Inventing Right and Wrong
9. Veidrusargument
Ainuke viis sellele vastuväitele adekvaatselt vastata oleks anda kõigile nendele ideedele, uskumustele ja teadmistele empiristlik seletus. Mackie usub, et enamikule neist saab anda empiristliku seletuse. Ja nende asjade kohta, mille puhul see ei õnnestu, käiks veidrusargument samamoodi.
Asi pole lihtsalt selles, et eetikaväited ei ole verifitseeritavad. Kuigi loogiline positivism oma kirjeldava tähenduse verifitseeritavusteooriaga andis hoogu mittekognitivistlikele eetikakäsitlustele, on ka palju liberaalsematel empiristidel raske objektiivseid väärtusi ära mahutada. Mackie hülgab nii verifitseeritavusprintsiibi kui ka sellest tavaliselt tehtava järelduse, et moraaliotsustustel puudub deskriptiivne tähendus. Väidet, et on olemas objektiivsed väärtused, st mingisugused seesmiselt ettekirjutavad entiteedid või tunnused, ei pea Mackie mitte tähendusetuks, vaid vääraks.
Platoni ideed annavad pildi sellest, mis objektiivsed väärtused võiksid olla. Hüve idee teadmine annab nii suuna kui ka ülekaaluka motiivi. See, et miski on hea, käsib teadjal selle poole püüelda ja paneb ta selle poole püüdlema. Objektiivse hüve poole püüdleksid need, kes on sellega tuttavad, mitte kontingentse seiga tõttu, et kellelgi (kas või kõigil) on niisugune konstitutsioon, et ta seda eesmärki soovib, vaid sellepärast, et eesmärgile on kuidagi sisse ehitatud, et selle poole tuleb püüelda. Kui oleksid objektiivsed õige ja väära printsiibid, siis oleks võimalikule väärale teoviisile sisse ehitatud, et seda ei tohi teha. Või peaksid olema olukordade ja tegevuste vahel Samuel Clarke'i paratamatud kohasussuhted, nii et olukorrasse peaks olema sisse ehitatud teatud laadi teo nõue.
Seda laadi argumendi vajalikkust võib näidata, mõeldes Hume'i argumendi üle, et mõistus (st teadmised ja arutlused) ei saa kunagi olla tahet mõjutav motiiv. Võidakse vastu väita, et väärtused erinevadki loomulikest objektidest selle poolest, siis on neil automaatselt vägi tahet mõjutada. Sellele oleks Hume pidanud vastama, et selle vastuväitega postuleeritakse väärtusentiteedid või -omadused, mis erinevad kõigest meile tuttavast, ja nende detekteerimise võime. See ongi veidrusargument.
Võidakse arvata, et veidrusargument algab ebaausalt, kui seostada seda kohe selliste fantastiliste asjadega nagu Platoni ideed, mitteloomulikud kvaliteedid, enesestmõistetavad kohasussuhted ja intuitsioonivõimed. Kas argumendil on sama jõud, kui rakendada seda terminitele, millega igapäevaseid moraaliotsustusi tõenäolisemalt (objektiivsuspretensiooniga) väljendatakse: "sa pead seda tegema", "sa ei tohi seda teha", "kohustus", "ebaõiglane", "alatu", või jutule heade põhjendite kohta võimalike tegude poolt või vastu? Ei ole tõesti. Aga asi on selles, et objektiivne preskriptiivsus, mille autoriteetsuse pretensioon igapäevases moraalimõtlemises ja -jutus sisaldub, kuid pole kõnevormides eraldi, vaid seda esitatakse koos suhetega soovide ja tunnetega, mõtlemisega vahenditest soovitud eesmärkide kasutamiseks, inimestevaheliste nõudmistega, ebaõiglusega tunnustatud teenestandardite rikkumise näol, alatuse psühholoogiliste komponentidega jne. Nendes pole midagi veidrat, ja nende katte all võib moraalse autoriteedi pretensioon märkamatuks jääda. Aga kui see pretensioon on tõesti tavaliselt olemas ning seetõttu tuleb tõenäoliselt peaaegu automaatselt sisse filosoofilistesse eetikateooriatesse, mis süstematiseerivad tavamõtlemist isegi niisugustes näiliselt süütutes terminites, siis seda tuleb uurida, ning selleks tuleb see eraldi välja tuua.
10. Objektistamise mustrid
Lõpuks on vähem paradoksaalne lükata tervemõistuslik usk moraaliväärtuste objektiivsusesse tagasi kui see säilitada, kui ainult saab seletada, kuidas see väär uskumus on juurdunud ja kriitikale nii hästi vastu paneb. Seda viimast ei ole raske teha.
Subjektivistliku vaate järgi põhinevad väidetavalt objektiivsed väärtused tegelikult selle inimese hoiakutel, kes enda arvates neid väärtusi tunnistab ja nendele reageeerib. Nii nagu Hume'i järgi vaimul on kalduvus levitada end välisesemetele, tekib moraalsete omaduste väidetav objektiivsus moraalihoiakute projitseerimisest ehk objektistamisest. See sarnaneks pateetilise eksitusega, kalduvusega lugeda oma tundeid nende objektidesse sisse. Aga moraalikontekstides pole tegu lihtsalt kalduvusega. Moraalihoiakud ongi vähemalt osalt ühiskondliku päritoluga: ühiskondlikult kehtestatud käitumismustrid survestavad indiviide, ja iga indiviid püüab neid surveid internaliseerida ning hakata neid käitumismustreid endalt ja teistelt nõudma. Moraaliväärtusteks objektistatud hoiakutel on tõesti väline allikas, kuid mitte see, mille usk nende absoluutsesse autoriteedisse neile omistab. On ka objektistamist toetavaid motiive. Moraali on tarvis inimestevaheliste suhete reguleerimiseks, mõnede sageli kalduvuste vastaste omavahelise käitumise viiside kontrollimiseks. Sellepärast me tahame, et meie moraaliotsustused oleksid autoriteetsed ka teiste jaoks: objektiivne kehtivus annaks neile vajaliku autoriteedi. Esteetilised väärtused on paljuski analoogses olukorras. Aga nad ei ole nii tugevasti objektistatud. Nende subjektiivset statust ja veateooriat nendega seotud objektiivsuspretensioonide kohta ollakse valmis kergemini aktsepteerima just sellepärast, et nende objektistamise motiivid on vähem sundivad.
Klorometüülmetüüleeter
Klorometüülmetüüleeter on terava lõhnaga kantserogeenne vedelik tihedusega 1,06 g/ml ja keemistemperatuuriga 55–57°C. Kasutatakse seda keemiatööstuses mitmetel eesmärkidel.
Ethics: Inventing Right and Wrong
10. Objektistamise mustrid
Oleks aga eksitav arvata, et moraaliväärtuste objektistamine on primaarselt tunnete projektsioon. Soovid ja nõudmised on tähtsamad. Nagu ütleb Thomas Hobbes, nimetab inimene heaks seda, mida ta soovib. Mittemoraalsetes kontekstides kasutataksegi sõnu "hea" ja "hüve" asjade kohta sellepärast, et need täidavad soove. Me paneme soovi sõltuma headusest, kuigi headus sõltub soovist. Ja seda aitab asjaolu, et soovitaval asjal ongi need omadused, mis teevad ta soovitavaks ja soove täitvaks. Seda, kuidas asja soovitavus on tõesti objektiivne, aetakse kergesti segi sellega, et asjal on meie mõttes objektiivne väärtus. Tõsiasi, et "hea" on üks põhilisi moraalitermineid ongi selle objektistamismustri jälg.
Sarnaseid suguluses olevaid sõnatarvitusi katab hüpoteetiliste ja kategooriliste imperatiivide eristus. Väidet, et keegi peaks või peab seda-ja-seda tegema, saab toetada viitega sellele, mida ta tahab või mis on tema eesmärgid. Või kellegi teise, näiteks ütleja enda eesmärkidele. Moraalset kategoorilist imperatiivi, mida saaks väljendada samade sõnadega, võib vaadelda hüpoteetilise imperatiivi tingimuslause ärajätmisena, ilma et seda asendataks viitega kõneleja soovidele. Tegu küll nõutakse umbes nagu siis, kui see oleks seotud mingi sooviga, kuid ei möönda enam nõudmise seost kontingentse sooviga. Sellest käigust võib aru saada, kui meenutada, et kesksed ja fundamentaalsed moraaliotsustused esindavad ühiskondlikke nõudmisi, mile allikas on umbmäärane ja hajus. Pole selge, kelle nõudmistega on tegu, kuid selle täpsustamata jätmisel on eeliseid. Kõneleja väljendab nõudmisi, mida ta esitab kogukonna liikmena ning mille ta on kujundanud ühises eluviisis osaledes; seda, mida ta nõuab, nõutaks sarnases olukorras kellelt tahes; nõutakse ka, et see, kellelt nõutakse, oleks need nõudmised internaliseerinud. Jättes nõudmistele viitamata ja tehes imperatiivid kategoorilisteks, hõlbustatakse mõistelisi üleminekuid ühelt nõudmiselt teisele. Sõnade "peab" ja "peaks" moraalsed tarvitused on selle objektistamismustri jäljed.
Klorometüülmetüüleeter
Klorometüülmetüüleetri märkimisväärne omadus on, et kloori aatom astub kergesti asendusreaktsioonidesse ja nii on see orgaanilises sünteesis tuntud efektiivse alküleeriva (täpsemini metoksümetüleeriva) agendina. Näiteks:
Ethics: Inventing Right and Wrong
10. Objektistamise mustrid
Võidakse vastu väita, et see seletus seob normatiivse eetika liiga tihedalt deskriptiivse moraaliga, ühiskondlikult jõustatud moraalimustritega. Aga moraalimõtlemine algabki ühiskondlike koodeksite jõustamisest. Isegi kui moraaliotsustused on lahus mis tahes tegeliku ühiskonna kommetest, saab neid kujundada viitega ideaalsele moraalisubjektide kogukonnale.
Klorometüülmetüüleeter
Klorometüülmetüüleetr on kergesti saadav ühinemisprotsessis CH3OH + HCHO + HCl → CH3OCH2Cl.
Ethics: Inventing Right and Wrong
10. Objektistamise mustrid
Moraaliväärtuste objektistamist võib seletada ka nii, et eetika on seaduste süsteem, millest seadusandja on kõrvaldatud. See võib olla tuletatud kas riigi positiivsest õigusest või mõnest väidetavast jumalikust õigusest. Modernsete Euroopa moraalimõistete mõned jooned pärinevad kristluse teoloogilisest eetikast. Rõhuasetus kvaasiimperatiivsetele mõistetele, selle kohta, mida peaks tegema või mis on väär umbes "keelatu" mõttes, on kindlasti Jumala käskude jäänukid. Ka Platoni ja Aristotelese kesksed eetikamõisted on küll laias mõttes ettekirjutavad või seesmiselt tegusid suunavad, kuid ei keskendu mitte "peaksile", vaid "heale", näidates, et nende moraalimõtlemine ei objektista mitte kästavat, vaid soovitavat ja soove täitvat. Elizabeth Anscombe ("Modern Moral Philosophy") väitis, et modernsed mittearistotellikud mõisted 'moraalne kohustus', 'moraalne kohus', 'moraalne õigsus ja väärus' ja 'moraalne "peaks"' on jäänukid usust Jumala seadustesse väljaspool mõtteraamistikku, mis need arusaadavaks teeb. Anscombe'i järgi puudub sõnal "peaks" tegelik sisu ning oleks parem niisugused sõnad ja mõisted hüljata ning minna tagasi Aristotelese mõistete juurde. Uusaja moraalifilosoofia teatud erijooni võib küll niimoodi seletada, kuid oleks viga näha kogu objektiivse preskriptiivsuse pretensiooni probleemi lokaalse ja mitteparatamatuna. Nagu näitavad näiteks Ralph Cudworth, Samuel Clarke ja Richard Price, võivad ka need, kes tunnistavad Jumala käske või Jumala positiivset õigust, uskuda, et moraalsetel väärtustel on sõltumatu objektiivne, kuid siiski tegusid kujundav autoriteet. Vastusena Platoni "Euthyphroni" dilemmale usuvad nad, et Jumal käsib seda, mida ta käsib, sellepärast, et see on iseenesest hea või õige; muidu ei saaks Jumalat pidada heaks. Moraalse väärtuse näiv objektiivsus ei tule ainult ühest allikast. On mitu objektistamismustrit, mis on moraalimõistetele ja moraalikeelele jälje jätnud.
11. Inimelu üldine eesmärk
Mackiel pole esimese tõlgenduse puhul vastuväiteid. Ainult et võib-olla on isegi kõige fundamentaalsemate eesmärkide ja soove täitva puhul liiga suur varieeruvus, et midagi ühest saaks öelda. Ka teise tõlgenduse puhul pole vastuväiteid, kui ainult jutt on subjektiivsest preskriptiivsusest. Sel juhul muidugi seostatakse oma nõudmisi ja ettepanekuid sellega, mis deskriptiivselt on leitud. Kui aga väidetakse, et miski on objektiivselt inimelu õige või sobiv eesmärk, siis rakenduvad ülaltoodud vastusargumendid. Ka kahe siinse tõlgenduse kombinatsioon üks objektistamismuster. Suhtelisusargument rakendub, sest eri inimeste eesmärgid on liiga erinevad. Veidrusargument rakendub, sest võib küsida, milles tõelise eesmärgi preskriptiivne õigsus seisneb ning kuidas see on seotud selle eesmärgi deskriptiivsete joontega ning kuidas see on seotud asjaoluga, et see on mingil määral tegelik inimeste püüdluste eesmärk. Objektivist võib öelda, et inimelu tõeline eesmärk on see, mida Jumal on inimest ette näinud olema ja tegema. Inimeste tegelikel püüdlustel ja soovide täitumistel on sellega pistmist, sest Jumal tegi inimesed selleks ja pani nad selle poole püüdlema, kuid loodute vältimatu ebatäiuslikkuse tõttu ainult mingit pistmist. Et Mackie peab teismi kaitstamatuks, ei pea ta seda vastuväidet oma argumendile ohtlikuks.
12. Lõppkokkuvõte
Väärtuste, sealhulgas moraalsete väärtuste staatuse probleem on reaalne. Moraaliskeptitsismi, objektiivsete moraalsete väärtuste eitamist, ei tohi segi ajada esimest järku normatiivsete vaadetega ega keelelise ega mõistelise analüüsiga. Igapäevased moraaliotsustused kätkevad objektiivsuspretensiooni, mida mittekognitivistlikud ega naturalistlikud analüüsid ei haara. Moraaliskeptitsism peab seetõttu võtma veateooria kuju, mööndes, et usk objektiivsetesse väärtustesse on igapäevasesse moraalimõtlemisse sisse kirjutatud, kuid pidades seda uskumust vääraks. Ta vajab argumente terve mõistuse vastu. Moraaliskeptitsismi kasuks räägivad järgmised kaalutlused: 1) mõnede moraalimõtlemise oluliste lähtepunktide suhtelisus või varieerumine ning nende ilmne sõltuvus tegelikust eluviisist; 2) väidetavate objektiivsete väärtuste metafüüsiline veidrus (need peaksid olema seesmiselt tegusid suunavad ja motiveerivad); 3) probleem, kuidas niisugused väärtused oleksid naturaalsete omaduste järelmid või kaasuksid nendega; 4) epistemoloogiline raskus seletada teadmist väärtusentiteetide või -omaduste kohta ning nende seoste kohta omadustega, mille järelmid need oleks; 5) võimalikkus seletada mitmesuguste objektistamismustrite abil, millest on jäänud moraalikeelde ja -mõistetesse jäljed, kuidas inimesed said ilma objektiivsete väärtuste olemasoluta hakata oletama, et need on olemas, ja seda kindlalt uskuma hakata.
1. Sõna "hea" üldine tähendus
Aga need argumendid käivad konkreetselt moraalse headuse kohta ning nad on üldse usutavad ainult moraalse (võib-olla ka esteetilise) headuse puhul. Kuigi meid huvitabki põhiliselt see, oleks väga ebausutav, kui sõnal "hea" oleks moraalsetes kontekstides tähendus, mis poleks seotud sõna "hea" tähendusega teistes kontekstides. Peame lootma leida sõna ühtse üldise tähenduse või vähemalt tuumtähenduse, millest teised välja kasvavad. Peter Geachi ("Good and Evil") järgi tulevad raskused sellest, et "hea" (nagu ka "suur" ja "võltsitud") on (loogiliselt) atributiivne omadussõna: "x on hea A" ei ole ekvivalentne fraasiga "x on hea ja x on A" (erinevalt sõnast "punane", mis on (loogiliselt) predikatiivne omadussõna). Atributiivsed omadussõnad on operaatorid predikaatidel: need konstrueerivad nimisõnade tähendusest süstemaatilisel moel uusi kirjeldusi. Kui "C" on predikatiivne, siis juhul kui x on A ja B, siis juhul, kui x on C A, peab ta olema ka C B; kui "C" on atributiivne ning x on A ja B, siis x võib olla C A ning samal ajal mitte C B. "Hea" on atributiivne, sest inimene, kes on tennisemängija ja vestleja, võib olla hea tennisemängija ja samal ajal mitte olla hea vestleja. Atributiivne omadussõna ei ole sellepärast kahemõtteline ega ebamäärane ega määramatu ega muutliku tähendusega, kuigi selle õige tarvituse kriteeriumid on eri nimisõnade puhul erinevad. Sarnane olukord on indeksikaalide puhul. Sõna "hea" on kahtlemata atributiivne, seda ka grammatiliselt predikatiivses positsioonis ja isegi juhul, kui vastavat nimisõna eksplitsiitselt ei mainita. Tuleb aga veel leida, millise operatsiooni ta predikaatidega teeb; ja siis tekib küsimus, kas ta on alati just sel viisil atributiivne.
Selleks et ringist välja murda, võidakse teha ettepanek, et millegi soovitamine on selle soosimine või toetamine (või vähemalt niisuguse näo tegemine). Aga kui midagi soovitatakse, siis tavaliselt ka kirjeldatakse seda: näiteks karrit võidakse soovitada, öeldes, et see on kuum. Millegi soovitamine on selle vaate järgi ütlemine, et see rahuldab teatud nõudeid, näidates samal ajal oma toetust neile nõuetele. Aga mis siis, kui karrit soovitatakse ilma mingi kirjelduseta? Võib ju lihtsalt öelda, et karti on hea. Sõnaraamat ütlebki, et "hea" on kõige üldisem soovitamisomadussõna. Siis öeldakse, et asi rahuldab teatud nõudmisi, mida ei täpsustata, kuid näidatakse, väljendatakse (mitte ei väideta), et neid igal juhul toetatakse. Seesugused soovitused on enesekesksed, sest neid antakse kõneleja vaatekohast.
"Kõnealuse liigi nõuded (jne)" on meelega ebamäärane.
Vutnāni
Vutnāni on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Varakļāni piirkonnas Varakļāni vallas.
Küla asub valla lõunaosas. Vutnāni jääb piirkonna keskusest Varakļānist 9,7 ja Riiast 195,9 kilomeetri kaugusele.
Aastal 2009 oli külas 30 elanikku.
Sven Dimberg
pisi|Tartu Ülikooli (Academia Gustavo-Carolina) loengukataloog 1694. aastast. Dimberg märgib, et ta jätkab eelmisel aastal alustatud Newtoni teooriate tutvustamist
Hoka hõimkond
Hoka hõimkond on hüpoteetiline keelte hõimkond, mis hõlmab mitmeid väikesi keelkondi Põhja-Ameerika läänerannikul Californias, Arizonas ja Baja Californias.
Sven Dimberg
Sven Dimberg (pärast aadeldamist 1719 Sven Dimborg; 1661 Dimbo, Västergötland, Rootsi – 12. juuni 1731 Stockholm) oli Rootsi ja Eesti füüsik ja jurist, 1690–1701 Tartu Ülikooli matemaatikaprofessor ja 1694–1695 ka rektor. Eestis teadaolevalt varaseim Isaac Newtoni gravitatsiooniteooria tutvustaja.
Hoka hõimkond
Hoka hõimkonda on arvatud järgmised keelkonnad ja keeled :
Sven Dimberg
Elu
Pastori poeg Dimberg õppis Uppsala ja Turu (al. 1677) ülikoolis, tegutsedes tudengipõlves ka eraõpetajana. Pärast ülikooli Euroopas reisides külastas ta muuhulgas Inglismaad, kus omandas 1687. aastal ilmunud esmatrüki Newtoni teosest "Principia".
Hoka hõimkond
Nimetus hoka (inglise Hokan) on tuletatud arvu "kaks" tähistavast sõnast mitmes selle keelerühma keeles, nt *xwak algjuma keeles, c-oocj (hääldus [koːkx]) seri keeles, ha'k atšumavi keeles jne.
Sven Dimberg
Elu
1689 töötas Dimberg õppejõuna Turu ülikoolis. 1690. aastal Dimberg sai professorikoha Tartu Ülikooli (Academia Gustavo-Carolinasse), kus õpetas matemaatikat, optikat ja mehaanikat. Tartus oli õppinud juba tema isa.) Siiski veetis ta suure osa oma ametiajast Rootsis, püüeldes kohta Uppsala ülikoolis. (Uppsala astronoomiaprofessori kohale konkureeris ta kõrvuti Nils Celsiusega.) Pärast seda, kui ülikool sõjaohu ja näljahäda tõttu Pärnusse koliti ning õppejõud kitsikuse tõttu vähehaaval lahkuma hakkasid, vabastati ka Dimberg 1701. aastal pikaajalise tööülesannete mittetäitmise tõttu professoriametist. Hiljem tegutses ta Rootsis juristina.
Jolo saar
pisi|Jolo saar Jolo saar (Tausūgi: Lupah Sūg, Filipiinide: Holo) on vulkaaniline saar Lõuna-Filipiinidel Sulu provintsis. Jolo on ka Sulu provintsi pealinn.
Sven Dimberg
Sven Dimberg Tartu Ülikoolis
Tähelepanuväärne on, et Tartu Ülikooli matemaatikaprofessorina hakkas Sven Dimberg vähemalt 1693. aastast pidama loenguid Newtoni õpetusest – sellal polnud Newtoni gravitatsiooniteooria ka Inglismaal veel kõikjal omaks võetud. Dimbergi loengute ajel kasutas Newtoni teooriat oma disputatsioonis "Värvuste kasutamisest ja loomusest" ("De usu et natura colorum", juhendaja Sven Caméen) 1694. aastal Jacob Pranck. Dimbergi enda juhendatavad kirjutasid töid teistel teemadel, näiteks Laurentius Höyer metallide tekkest ("De Genesi Metallorum" 1693) ja Georg von Dunte Rootsi kuninga Gustav Adolfi Saksamaa-sõjakäigu põhjustest ("De Causis expeditionis, à Rege Gustavo Adolpho, in Germaniam quonds susceptae", 1691). Ei ole kindlalt teada, kas Dimberg oli esimene Newtoni tutvustaja Rootsi riigi aladel.
Hoka hõimkond
Hoka hüpoteesile panid 1913. aastal aluse Roland B. Dixon ja Alfred L. Kroeber.
Jolo saar
Saar asub Sulu merel Sulu saarestikus ja seal elab umbes 500 000 inimest. Saar on tuntud ka Abu Sayyafi ja Filipiinide moslemite vastupanu keskusena. Saarel tegutseb ka Sulu sultanaadi kuningakoda.
Sven Dimberg
Sven Dimberg Tartu Ülikoolis
Njuutoni füüsika õpetamine jäi siiski Dimbergi isiklikuks algatuseks ning pigem valitses toona samuti edumeelne, aristotellikule skolastikale vastanduv kartesiaanlus.
Teadaolevalt ostis Dimbergi Tartu Ülikoolile ka ülikooli esimese teleskoobi (tubus opticus), mis jõudis Tartusse 1692. aastal. 4. mail demonstreeris Dimberg seda kolleegidele. 12 küünra pikkune teleskoop telliti Inglismaalt. Teleskoobi pikkuse (Riia küünra korral 6 meetrit, Inglise küünra korral ligi 14) ja toona saadaval olnud teleskoobitüüpide põhjal on Janet Laidla järeldanud, et tegemist oli läätsteleskoobiga, mis oli valmistatud tõenäoliselt papist või puidust. Dimbergi teleskoopi on maininud ka Meelis Friedenthal 2012. aastal ilmunud romaanis "Mesilased". Friedenthali teoses ja varasemas kirjanduses on seda küll ekslikult pikksilmaks nimetatud.
Sven Dimbergi tegevust Tartus on uurinud Ülo Lumiste ja Helmut Piirimäe, viimasel ajal Janet Laidla.
Figuratsioon
Figuratsioon ehk figuur on muusikas meetrilisse struktuuri kuuluvatest helidest koosnev kaunistus, saatekujund või passaaž, mida kasutatakse faktuuri tihendamiseks.
Meetrilisse struktuuri mittekuuluvat kaunistust nimetatakse muusikas ornamendiks.
Figuratsioon on tavaliselt lühike ühte või kahte lööki täitev helide rühm, mis võib moodustada mustreid. Lõdvemas tähenduses mõistetakse figuratsiooni all ka passaažidest või arpedžodest koosnevat faktuuri, mis ei pruugi olla selgelt jaotatav figuurideks. Figuratsioon võib olla ka diminutsiooni või koloreerimise tulemus.
Kuigi figuratsiooni tippajaks olid umbes aastad 1560–1640, kui figuratsiooni kasutasid nii inglise virginalistid, saksa koloristid kui ka itaalia viiuli- ja vokaalvirtuoosid ja tegutses ka Claudio Monteverdi (stile concitato), tuntakse figuratsiooni lääne muusika ajaloos juba üle 650 aasta. Ühed varasemad figuratsiooni näited pärinevad Robertsbridge Codexist.
Juba alates keskajast kujundas figuratsioon koos saate ja ornamendiga helimaalinguid ning lõi sobiva meeleolu. Figuratsiooni valdamist peeti üheks helilooja meisterlikkuse näitajaks ning selle kohta on kirjutatud mitmeid õpetusi (näiteks Marsenne'i "Harmonie universelle").
Hiljem on figuratsioon kasutusel eelkõige teostes sooloinstrumendile.
Figuratsioon on tähtsal kohal ka näiteks Claude Debussy loomingus.
Figuratsioonil faktuuri kujundava tehnikana pole midagi tegemist muusikalise retoorika mõistega 'figuur', mida on kirjeldanud näiteks saksa barokiajastu teoreetik Mattheson, ega ka mõiste "nummerdatud bass" sünonüümiga "figuraalbass" või mõistega "figuraalmuusika", mis tähendab polüfoonilist või kontsertmuusikat vastandina ühehäälsele laulule.
Amuuri nulg
Amuuri nulg (Abies nephrolepis) on igihaljas okaspuu nulu perekonnast.
Kirjeldus
Puu kasvab 20–30 (35) m kõrguseks. Tüve läbimõõt on 0,5–1,0 (1,2) m.
Noore puu koor on sile ja väga hele (hõbehallika tooniga), vananedes tumeneb ja tekivad rõmed. Koorel on rohkelt vaigumahuteid.
Võra on tihe ja koonusja kujuga, valgusküllases kasvukohas ulatub maani.
Okkad on tömbid, läikivalt tumerohelised, jäigad, tipp sisselõikega, 1,5–2,5 (3,0) cm pikkused, püsivad võrsetel kuni 10 aastat.
Pungad on tömpjad, punajad ja vaigused. Võrsed on beežikad, roostevärvi karvadega.
Seemned on kuni 5–7 mm pikkused, mustad, tiivaga. 1000 seemne mass on 9–10 g.
Puu eluiga on 150–200 (250) aastat, hukkub sageli südamemädaniku tõttu.
Levikuala ja ökoloogia
Kasvab Venemaal Primorje krais, Habarovski krai lõunaosas, Amuuri oblastis, Korea poolsaare põhja- ja keskosas, Mandžuurias, Hiina provintsides Shaanxi ja Hebei (Wutai Shan mägi). Kasvab mägedes, põhiliselt Sihhote-Alinis, Changbai Shanis ja Stanovoi mäestikus, 300–2000 m üle merepinna. Levila ülemine piir asub Zeja jõe madalikel (54° 30' N) ja lõunapiir Koreas (35° N).
Levilas valitseb niiske mussoonkliima, sademete hulk on aastas keskmiselt 600–1200 mm, aasta keskmine õhutemperatuur on vahemikus –6...+4 °C.
Tihedamates Kaug-Ida nulu- ja kuusemetsades on sobiva toidu vähesuse tõttu loomaliikide arvukus mitte kuigi suur. Esindatud on väikenärilised, valgejänesed, väikekiskjatest soobel (Martes zibellina) ja kolonokk (Mustela sibirica), levinud on ka ilves (Lynx lynx), muskushirv (Moschus moschiferus) ja siberi metskits (Capreolus pygargus), ertiti rohkelt esineb pruunkaru (Ursus arctos).
Paljunemine
Amuuri nulg on ühekojaline okaspuu ning paljuneb seemnete abil. Tolmleb mais-juunis. Seemned valmivad sama aasta septembris-oktoobris. Head seemneaastad esinevad 2–3 aasta järel. Esimesed eluaastad on seemik aeglase kasvuga, hiljem kasv kiireneb. 100-aastane puu kasvab heades oludes 20–25 m kõrguseks.
Kasutamine
Puit on helekollase tooniga, kergesti töödeldav ja kasutatakse peamiselt saematerjalina. Samuti mööbli- ja paberitööstuses.
Kasvatamine Eestis
1908. aastal Euroopasse toodud amuuri nulg on Eestis vähelevinud, suuremad puud kasvavad Tallinna Botaanikaaias ja selle Audaku katsepunktis Saaremaal, Luual, Järvseljal jm. Talvel on meil täiesti külmakindel, taludes külmakraade kuni –40...–45 °C. Varajase puhkemise tõttu kannatab aeg-ajalt kevadiste hiliskülmade käes. Talub hästi varju, kuid haljastuses on soovitatav leida valgusküllane või poolvarjuline kasvukoht, kuna varjus kuivavad alumised oksad. Vajab mõõdukat õhuniiskust. Paremini kasvab hea drenaažiga parasniisketel viljakatel savi- ja liivsavimuldadel. Veega küllastunud pinnasel kasvab halvasti, rabapinnast ei talu üldse. Puudusteks on meil kasvavate puude lühiealisus ja vastuvõtlikkus juurepessule.
Sinihallitusjuust
pisi|Roqueforti juust Sinihallitusjuust on juust, millele on valmistamise käigus lisatud Penicillium 'i hallituse kultuure. Valminud juust on sinise hallituse tõttu värvunud kas täpiliselt või triibuliselt. Sel on omapärane lõhn, mis tuleneb kas hallitusest endast või selleks spetsiaalselt kultiveeritud bakteritest.
Sinihallitusjuust on üldiselt pikantse ja soolase maitsega ning suure rasvasisaldusega. Vananedes muutub sinine hallitus rohekaks ja selle maitse intensiivistub. Juustu tugev lõhn on tingitud nii hallitusest kui ka juustul kasvavatest bakteriliikidest, näiteks Brevibacterium linens 'ist, mis põhjustab ka mitmeid inimkeha lõhnu. Kuigi sinihallitusjuust sisaldab hallitusseeni, pole see inimesele mürgine ega kahjulik, kuna need hallitusseened kasvavad keskkonnas, kus happesuse, soolsuse, niiskuse, tiheduse, temperatuuri ja hapnikuvoolu vahekord ei lase toksiinidel tekkida. Sinihallitusjuustu peetakse koguni tervistavaks: hallitusseened Penicillium roqueforti ja Penicillium glaucum on antibakteriaalsete omadustega ning turgutavad seedimist ja immuunsüsteemi.
Ajalugu
Teadaolevalt avastati sinihallitusjuust juhuslikult. Legendi järgi unustanud üks karjane 7. sajandil Prantsusmaal Roqueforti külas kaunist tütarlast nähes oma singi- ja juustuvõileiva ühte koopasse. Kui ta kuude pärast koopasse tagasi läks, oli juust kaetud hallitusega, nimelt Penicillium roqueforti'ga, mis selles koopas kasvas. Koobas oli niiske ja sealne temperatuur selle hallitusseene arenguks soodne. Nii sündinudki esimene sinihallitusjuust Roquefort.
Tuntuimad sinihallitusjuustud on Roquefort, Bresse Bleu, Stilton, Gorgonzola.
Kääritamine
Kääritamiseks lisatakse piimale starterkultuurid (juuretis), mis muundavad piimasuhkru ehk laktoosi piimhappeks, mis omakorda muudab piima vedelast tahkeks.
Soolamine
Juustule lisatakse soola, parandamaks selle maitseomadusi ning säilivust.
Vormimine
Juustule antakse kuju eri raskusega presside all, mille käigus eemaldub juustust veelgi vedelikku.
Hallitusseente lisamine
Hallitusseened Penicillium roqueforti ja Penicillium glaucum süstitakse ehk nõelutakse juustukerasse. Tänu sellele pääseb juustu sisse ka hapnik, mis soodustab hallituse arengut.
Laagerdamine
Sinihallitusjuust pannakse seisma ühtlase temperatuuriga keskkonda, näiteks keldrisse või koopasse, mis tagab valmiva juustu parima maitse ja tekstuuri.
Rosetta (kosmoseaparaat)
Rosetta oli Euroopa Kosmoseagentuuri (ESA) ehitatud kosmosesond komeedi 67P/Tšurjumov-Gerassimenko (67P) üksikasjalikuks uurimiseks. Rosetta viidi orbiidile ümber komeedi ning maandur Philae laskus komeedi pinnale. Rosetta viidi avaruumi 2. märtsil 2004 raketiga Ariane 5 ning jõudis komeedi juurde 6. augustil 2014. Maandur Philae laskus komeedi pinnale 12. novembril 2014.
Ettevalmistused
Komeedi detailse uurimise plaane hakati kavandama pärast Halley komeedi külaskäiku 1986. aastal. Esmane plaan tuua mõnelt komeedilt proov osutus liialt kalliks. 1993. aastal jäädi plaani juurde uurida lähedalt komeeti ning luua robot, mis suudaks laskuda komeedi pinnale. Kavas oli lennutada Rosetta 12. jaanuaril 2003 komeedi 46P/Wirtanen juurde, aga start lükkus edasi detsembris 2002 ebaõnnestunud raketi Ariane 5 stardi tõttu. Rosetta startis 2. märtsil 2004 7:17 GMT Guajaana kosmodroomilt.
Lend
pisi|25. veebruari 2007 foto Marsist. Näha on ka Rosetta päikesepaneelid
Kosmoseaparaat
Rosetta mõõtmed olid 2,8 m × 2,1 m × 2,0 m, päikesepaneelide kogupindala 64 m², sideantenni diameeter 2,2 m, kaal 2900 kg, sellest aparatuur 165 kg. Laskumismooduli Philae mõõtmed olid umbes 1 m × 1 m × 1 m, kaal 100 kg. Rosetta orbiidi kõrgus oli umbes 30 km, Philae laskus komeedile umbes seitse tundi.
Instrumendid
Rosetta orbitaaljaamal oli 11 aparaati/seadet komeedi vaatlemiseks ja sondeerimiseks ultravioletis, nähtavas valguses, soojuskiirguse piirkonnas, raadiolainete abil, tolmuanalüsaatorid.
Seadmed maandumismoodulis Philae
Philae akude ressurss oli 60 tundi.
Philae komeedi pinnal
14. juunil 2015 teatas ESA, et 13. juunil 2015 kell 22:28 CEST saadi Philaega uuesti kontakt. Side Philaega lakkas uuesti 9. juulil 2015. Põhjuseks arvatakse Philae asendi muutust komeedist gaasi väljavoolu tõttu.
5. septembril 2016 teatas ESA, et Philae leiti 2. septembril 2016 kaameraga OSIRIS komeedi pinnast 2,7 km kõrgusel tehtud 5 cm lahutusega pildil. Philae on külili asendis väga kivisel pinnal suurema kaljunuki varjus.
Kuuria
thumb|right|175px|Curia Julia
Kuuria (ladina curia) oli Vana-Roomas patriitsisugukondade ühendus, triibuse alajaotis. See vastab Kreeka fraatriale. Rooma kodanikud jagunesid 30 kuuriasse, mille järgi rühmitus ka rahvakoosolek (comitia curiata).
Kuuriaks nimetati ühtlasi algul kuuria kultuse- ja kogunemishooneid, hiljem ka senati koosolekute hoonet: Roomas algul Curia Hostilia, lühikest aega Curia Pompei (Pompeius laskis selle ehitada, kuid pärast Caesari tapmist 44 eKr see suleti) ja Curia Julia. Viimane on nimetatud Caesari järgi, kelle ajal ehitustöid alustati; hoone valmis Augustuse ajal 29 eKr. Kuuriaks nimetati isegi senatit ennast, samuti provintsilinna nõukogu ja selle hoonet. Niimoodi oli impeeriumi ajal igas munitsiipiumiks saanud linnas oma kuuria.
11. sajandist alates nimetatakse kuuriaks paavsti õukonda. Hiljem kandus see nimetus Kirikuriigi ja Vatikani (Püha Tooli) administratiivaparaadile (Rooma kuuria).
Gaziantepi provints
Gaziantepi provints (kurdi keeles Dîlok) on 1. järgu haldusüksus (provints) Kagu-Türgis. Provintsist lõunasse jääb Kilisi provints, kagusse Süüria. Provintsi keskus on Gaziantep.
Välislingid
🇹🇷
Herpetoloogia
Herpetoloogia on zooloogia üks harudest, mille uurimisobjektideks on roomajad (Reptilia) ja kahepaiksed (Amphibia).
Herpetoloogiaga tegelev zooloog on herpetoloog.
Eestis tegeleb herpetoloogiaga näiteks Riinu Rannap.
Kaupo Arro
Kaupo Arro (sündinud 16. mail 1989) on Eesti poksija.
Ta võitis 2009, 2010 ja 2013 oma kaalukategoorias Eesti meistrivõistlused poksis.
Kohaliku omavalitsuse volikogu revisjonikomisjon
Revisjonikomisjon on kohaliku omavalitsuse üksuse (KOV) kontrollorgan, mis täidab olulist rolli KOVi sisekontrollisüsteemis. Revisjonikomisjoni moodustamine, õigused ja kohustused on esitatud kohaliku omavalitsuse korraldamise seaduse (edaspidi KOKS) §-s 48.
Aleksei Gluhhov
Aleksei Gluhhov (vene keeles Алексей Ильич Глухов; sündinud 16. mail 1935) on endine Venemaa diplomaat, kes töötas aastatel 1997–2000 Venemaa Föderatsiooni erakorralise ja täievolilise suursaadikuna Eesti Vabariigis.
Kohaliku omavalitsuse volikogu revisjonikomisjon
Revisjonikomisjoni moodustamine
KOKSi järgi moodustab revisjonikomisjoni KOVi volikogu oma volituste ajaks. Revisjonikomisjoni liikmeid peab olema vähemalt kolm, kes valitakse volikogu liikmete hulgast.
Aleksei Gluhhov
Gluhhov õppis Moskva Riiklikus Rahvusvaheliste Suhete Instituudis, mille lõpetamise järel 1959. aastal astus Nõukogude Liidu välisministeeriumi teenistusse.
Kohaliku omavalitsuse volikogu revisjonikomisjon
Revisjonikomisjoni moodustamine
Revisjonikomisjoni tööd juhib revisjonikomisjoni esimees. Kuigi KOKS ei täpsusta, kas revisjonikomisjoni liikmed valitakse koalitsioonis või opositsioonis olevate volikogu liikmete hulgast, on riigikontrolör Alar Karis avaldanud arvamust, et revisjonikomisjoni efektiivse toimimise huvides oleks vajalik ka opositsioonis olevate volikogu liikmete kaasatus. Üldiselt on hea tava, et revisjonikomisjoni kuuluvad kõigi volikogus esindatud erinevate poliitiliste jõudude (fraktsioonide) esindajad ning esimehe koht kuulub opositsioonile.
Aleksei Gluhhov
Aastatel 1991–1992 oli ta Venemaa välisministeeriumi esimese Euroopa asjade valitsuse ülem ja 1992–1994 Venemaa välisministeeriumi Euroopa osakonna direktor. 6. jaanuarist 1994 kuni 23. juulini 1997 oli ta Venemaa erakorraline ja täievoliline suursaadik Luksemburgis.
Ta määrati suursaadikuks Eestisse 23. juulil 1997 ja andis oma volikirjad üle Eesti presidendile Lennart Merile sama aasta 30. oktoobril. Tema volitused suursaadikuna Eestis lõppesid 15. septembril 2000. Eestist lahkudes läks ta pensionile.
Kohaliku omavalitsuse volikogu revisjonikomisjon
Revisjonikomisjoni ülesanded
Kohaliku omavalitsuse vahendite kasutamise tulemuslikkuse hindamiseks kasutab revisjonikomisjon KOKSist tulenevalt säästlikkuse, tõhususe ja mõjususe kriteeriumit.
Aleksei Gluhhov
Eestist lahkudes keeldus Gluhhov vastu võtmast Maarjamaa Risti I klassi teenetemärki, sest tol ajal jätkunud kirikutüli tõttu Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku ja Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku vahel pidas ta solvavaks kanda sama ordenit, mis oli antud Konstantinoopoli oikumeenilisele patriarhile.
Kohaliku omavalitsuse volikogu revisjonikomisjon
Revisjonikomisjoni ülesanded
Ka Riigikontroll on oma 2009. aasta auditis „Revisjonikomisjoni tegevuse, teenistusliku järelevalve ning siseauditi korraldus valdades ja linnades“ toonitanud revisjonikomisjoni töö olulisust KOVi tegevuse õiguspärasuse, otstarbekuse ja tulemuslikkuse eesmärgipärasuse ja säästlikkuse tagamisel. Riigikontroll toob välja, et revisjonikomisjoni töö tulemused on suunatud eelkõige KOVi juhtkonnale, kes tuvastatud eksimustele ja puudustele saavad ka kohe reageerida. Samas on revisjonikomisjoni kontrollide tulemused vajalikud ka avalikkusele, kuna annavad teada, kas maksumaksja raha kasutatakse kõige mõistlikumalt.
Aleksei Gluhhov
Ta on abielus, tal on kolm last.
Kohaliku omavalitsuse volikogu revisjonikomisjon
Revisjonikomisjoni ülesanded
Nii peab revisjonikomisjon enne majandusaasta aruande kinnitamist volikogus vaatama selle läbi ning koostama esitatud aruande kohta kirjaliku aruande ja esitama selle volikogule. Aruandes tuleb välja tuua, kas toetatakse koostatud majandusaasta aruande kinnitamist ning antakse ülevaade oma tegevuse kohta. Viimane avaldatakse ka kohaliku omavalitsuse üksuse veebilehel. Näiteks 2016. aasta Tallinna Linnavolikogu revisjonikomisjoni tööaruande leiab Tallinna õigusaktide registrist.
Lisaks majandusaasta aruande kohta igal aastal koostatavale arvamusele saab revisjonikomisjon viia läbi ka muid kontrolle. Kui revisjonikomisjon võtab vastu otsuse või revisjoniakti, saadetakse see valla- või linnavalitsusele seisukoha võtmiseks, milleks on valla- või linnavalitsusel aega kümme päeva. Eelnimetatud dokumendid koos otsuse tegemiseks vajaliku volikogu õigusakti eelnõuga esitab revisjonikomisjon ka volikogule, kes teeb otsuse kontrolli tulemuste realiseerimise kohta.
Padu tänav
Padu tänava algus on merepinnast 4 m kõrgusel ja lõpp on 6 m kõrgusel.
Logistilises mõttes on Padu tänav tähtis. See võimaldab sõita Käina ja Heltermaa maantee vahel Kärdlat läbimata. Kui Padu tänavat mitte kasutada, tuleks sõita peaaegu linna keskele Käina ja Heltermaa maantee ristmikule ning selle ümbersõidu pikkus oleks 2,0 kilomeetrit.
Seda arvestades võib tunduda imelikuna, et Padu tänav oli üks viimaseid Kärdla tänavaid, mis oli täies ulatuses kruusatee. Ta sai asfaltkatte alles 2007. aasta paiku, mil tänavat ühtlasi laiendati ja uputuste mõju vähendamiseks rajati tänava äärde sügavad kraavid. Tänava niivõrd hilise asfalteerimise põhjuseks on asjaolu, et Kärdla halduspiir on tõmmatud sedamoodi, et Padu tänav jääb sellest täies ulatuses välja. Tänava korrashoid ja asfalteerimine pole Kärdla linnavalitsuse, vaid Pühalepa vallavalitsuse asi. Seevastu nii tänava alguse kui lõpu ristmik kuuluvad Kärdlale. Ühtki liiklusmärki selle kohta, et Padu tänav asub väljaspool Kärdla piire, väljas ei ole ja sellepärast kehtib tänaval linna liikluskorraldus, sealhulgas linnalik kiiruspiirang.
Kaardid näitavad sageli Padu tänavat täiesti sirgena. Päris sirge ta siiski pole. Ristmikul Alato tänavaga teeb ta kerge käänaku vasakule. Aga kuna Padu tänava vasakus servas on lai heinamaariba, saab tänava algusest siiski lõppu näha.
Padu bussipeatus asub Heltermaa maanteel. See on ida poolt tulevatele bussidele linna saabumisel esimene peatus (ja ainus enne Keskväljakut). Bussipeatus on nime saanud tänava järgi, aga ta ei asu Padu tänava ja Heltermaa maantee ristmikul, vaid väljuvate busside peatus on sellest 200 ja saabuvate busside peatus koguni 450 meetrit kesklinnale lähemal.
Padu hotell ei asu Padu tänaval, kuid siiski sellele üsna lähedal. Ometigi pole hotell saanud nime tänava järgi, sest see on hotelli omaniku perekonnanimi.
Ekskommunikatsioon
pisi|[[Gregorius IX ekskommunitseerimas Saksa-Rooma keisrit Friedrich II]] Ekskommunikatsioon on kirikust väljaheitmine (lahutamine kiriku osadusest). Laiemas mõttes võidakse ekskommunikatsiooniks nimetada väljaheitmist mis tahes religioossest kogukonnast.
Katoliku ja õigeusu kirikus on ekskommunikatsioon raskeim karistus kanoonilises õiguses. Ekskommunitseeritu ei saa vastu võtta sakramente ega saa osaleda teatavates muudes talitustes. Ekskommunitseeritakse teiste seas skismaatikuid ja hereetikuid.