cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pille Neeve
Osalemine aktsioonides
2006 2007
Ryō Kawasaki
pisi|Ryō Kawasaki (2014) Ryō Kawasaki (jaapani keeles 川崎燎 Kawasaki Ryō; 25. veebruar 1947 Tōkyō – 13. aprill 2020 Tallinn) oli jaapani kitarrist ja helilooja.
Pärast aastaid loodusteaduste õpinguid valis ta hoopis kitarristikarjääri. 1960. aastatel mängis ta mitmes jaapani džässansamblis. 1970. aastate alguses kolis ta New Yorki, kus leidis püsiva töökoha koos väga silmapaistva seltskonnaga, kaasarvatud Gil Evansi, Elvin Jonesi, Chico Hamiltoni, Ted Cursoni ja JoAnne Brackeeni bändidega. 1980. aastate keskel hakkas Kawasaki eelistama muusikale arvutiprogrammide koostamist. Samuti produtseeris ta techno dance ' i lugusid, asutades nende väljaandmiseks ettevõtte Satellites Records.
1991. aastal pöördus ta tagasi džässi juurde, kus tema kitarrimäng osutus endiselt osavaks (albumid salvestas üks Jaapani firma, kuid neid müüdi USA-s tema enda firma kaudu). Kogenud muusikuna suudab Kawasaki ilma pingutusteta minna üle hard bop ' ist jazz-rock ' i. Tema mängustiili iseloomustavad sujuvus ja julgus.
Ryō Kawasaki elas ja töötas 2000. aastast Eestis.
Kristiina Ehin
Kristiina Ehin (sündinud 18. juulil 1977 Raplas) on eesti luuletaja, proosakirjanik ja laulja.
Ta on õppinud Rapla koolis, seejärel Tartu Ülikoolis eesti filoloogiat ja spetsialiseerunud rahvaluulele. 2004. aastal sai ta Tartu Ülikoolist magistrikraadi eesti ja võrdleva rahvaluule alal. Magistritöö teema oli "Eesti vanema ja uuema rahvalaulu tõlgendusvõimalusi naisuurimuslikust aspektist".
Ta on töötanud Järvamaal Vodja koolis õpetajana.
Kristiina Ehin on kuulunud kirjandusrühmitusse Erakkond.
Ta on laulnud ansamblis Sinimaniseele. 2012. aastast laulab ansamblis Naised Köögis, mille liikmed on veel Katrin Laidre, Sofia Joons ja Kairi Leivo. 2017. aastal üllitas ansambel Eestis väga laia kõlapinna leidnud räpplaulu "Aasta ema", mille löövate sõnade autor on Kristiina Ehin.
Ta esindas Eestit Londonis 2012. aasta suveolümpiamängude satelliitüritusel Poetry Parnassus, mis toimus 26. juunist 1. juulini 2012.
2015/2016 oli ta Tartu Ülikooli vabade kunstide professor.
Tema teoste tõlked
Kristiina Ehini luulekogud Ilmar Lehtpere tõlkes on pälvinud mitu tõlkeluuleauhinda. 2007. aasta septembris sai luulekogu "The Drums of Silence" Corneliu M. Popescu luuletõlke auhinna. Seda auhinda antakse välja Londonis Euroopa parima inglise keelde tõlgitud luuleraamatu eest. Žürii rõhutas, et see on tõlge, millel on kristalli kvaliteet. 2010 sai luulekogu "The Scent of Your Shadow" auhinna Poetry Book Society Recommended Translation.
Isiklikku
Kristiina Ehin on Andres Ehini ja Ly Seppeli tütar. Tal on poeg Hannes.
Kristiina Ehin on vasakukäeline.
Tema abikaasa on muusik Silver Sepp. Neil on 2016. aastal sündinud tütar Luike.
Ahhaat
Ahhaat on vöödiline krüptokristalse kvartsi erim.
Krüptokristalset, kuid ilma vöötideta kvartsi erimit tuntakse kaltsedonina. Ahhaate, milles vöödid paiknevad üksteise suhtes paralleelselt, nimetatakse oonüksiks.
Ahhaat moodustub tavaliselt vulkaanilistes kivimites olevatesse tühemikesse, mida nimetatakse vesiikuliteks. Kivimites liikuvast hüdrotermaalsest veest sadestub välja ränidioksiid, mis moodustab vesiikulite seintele mikrodruuse (miarooliline tekstuur). Kui sadestuvate mineraalide koostis pisut muutub, siis muutub ka uue kihi värvus, mis annabki ahhaadile vöödilise välimuse. Kui tühemikud pole lõpuni ahhaadiga täitunud, siis võib selle sisemuses olla silmaga nähtavatest kristallidest kvartsidruus.
Ahhaat on poolvääriskivi.
Soul Militia
Soul Militia (kuni 2004 2XL) (1997–) on Eesti pop/R&B-ansambel, kuhu kuuluvad Sergei Morgun (Semy), Kaido Põldma ja Lauri Pihlap (Lowry).
Bändi ajalugu
Soul Militia (kuni 2002. aastani 2XL) on Eesti bänd, mis saavutas suurema tuntuse, kui osaleti 2001. aasta Eurovisioonil Dave Bentoni ja Tanel Padari taustalauljatena. Bänd koosneb Lauri Pihlapist ("Lowry"), Sergei Morgunist ("Semy") ja Kaido Põldmast ("Craig"). Neljas liige Indrek Soom ("Ince"), lahkus bändist 2004. 2XL-i asutasid Morgun ja Soom 1997. aastal.
1997–2002: 2XL, Eurovisioon 2001, Downtown Records
Kaks meest, Semy Morgun ja Indrek Soom lõid 1997. aastal duo 2XL (nimi tuli sellest, et noored mehed armastasid käia suurte ja laiade riietega.). Semy ja Indrek olid selleks ajaks kogemustega tantsijad, kelle põhilisteks stiilideks street dance, hiphop ja breik. Kuid lisaks tantsule (kaasa on tehtud mitmes hiphopitantsutrupis) oli meestel soov end muusikaliselt proovile panna. Kirjutati esimesed lood ja alustati tööd lava-show ' kallal (millele Soul Militia paneb rõhku tänapäevani). Esimesed teosed olid tugevate funky/hiphopi mõjutustega (näiteks 1990. aastate menugrupilt C&C Music Factory). Meeste suurimaks eeskujuks oli Eesti 1990-ndate teise poole üks populaarsemaid ansambleid Noisy Nation. Selle bändi eestvedaja Arthur Abdull oli ise hiljem ka lühikest aega 2XL-i ridades. Noisy Nationis laulis ja tantsis ka Sergei vanem vend Tony.
2XL kirjutas lugusid eesti ja inglise keeles, tehti koostööd mõningate tuntud eesti produtsentidega (näiteks Glen Pilvre), treeniti oma lavalist liikumist. Ent 2000. aasta kevadeks, pärast mõneaastast konarlikku teed Eesti muusikaäris (mingil määral ka väljaspool), oli Sergeil ja Indrekul selge, et miski ei sobi. Kuna ka bändi maitse ja stiil olid muutunud järjest enam R&B-likumaks ning duetina oli poiste vokaalne eneseväljendus pisut piiratud, otsustati ansamblisse leida kolmas liige. Sõprade kaudu jõuti Kaido Põldmani.
Kaido Põldma oli väikesest peale kooris laulnud. 2XL-i kutsumine tuli Kaidole positiivse üllatusena, sest mees oli R&B ja hiphopi fänn. Algul asjasse siiski pisut skeptiliselt suhtunud (eelkõige bändi koreograafilise poole pärast, sest Kaidol puudus varasem tantsukogemus) Põldma „räägiti ära“ ning Kaido Põldma otsustas 2XL-iga liituda. Pärast Kaido liitumist kirjutati uued lood, salvestati hulgaliselt demosid, anti kontserte. Mehed otsustasid, et vokaalne koosseis polnud endiselt veel täielik. Grupp hakkas otsima neljandat liiget. Neljandaks liikmeks sai tollal 18-aastane Lauri, kes oli 2XL-ile silma jäänud konkursilt „Kaks takti ette“.
Lauri Pihlap tegutses samuti vaikselt eesti muusikas – eksperimenteeris, salvestas lugusid ja tegi kaasa mitmesugustes projektides. Olles kuulnud teda laulmas ning saanud aimu ka tema muusikalistest mõjutajatest (Michael Jackson, Boyz II Men, Usher), oli Semyl, Indrekul ja Kaidol selge, et Lauri sobib bändi. Lauri onutütar ja Kaido olid head sõbrad ja endised koolikaaslased. Tema kaudu Laurile pakkumine tehtigi ning kuna mees oli 2XL-i tegemistega kursis ja projekt talle meeldis, võttis ta pakkumise vastu.
Nelja bändi liikme omavaheline klapp oli suurepärane. Möödus kaks aastat, millal anti kontserte (Eestis, Lätis, Soomes ja Taanis). 2001. aastal osaleti koos Dave Bentoni ja Tanel Padariga 2001. aasta Eurovisioonil Kopenhaagenis. Mehed võtsid pakkumise osaleda Eurovisioonil vastu tänu tiimi lubadusele, et „saab pulli“. 2002. aasta kevadeks oli kvartetil kogunenud piisavalt materjali, et kokku panna oma esimene album. Plaadi andis välja plaadifirma Downtown Records. Downtowni meeskonnaga tekkinud sõprussuhe (ja ka ärisuhe) võimaldas neil esmakordselt korralikus stuudios tööd alustada.
2002–2004: Soul Militia, "On the Rise", Indrek lahkub bändist
2002. aasta septembris otsustasid Semy, Kaido, Indrek ja Lauri jätta 2XL-i eksperimenteerimisperioodi seljataha ning alustada puhtalt lehelt. Kindel muusikaline suund oli leitud ja töötati esikalbumi kallal. Kui siiani oli bänd pidanud hakkama saama mänedžeri, stuudio, produtsentide ja plaadifirmata, siis nüüdseks olid need leitud. Sümboliseerimaks hingestatust, millega poisid oma lugusid kirjutasid, produtseerisid ja esitasid, ning katsumusi, mida esikplaadini jõudmiseks oli tulnud läbi teha, võeti bändi uueks nimeks Soul Militia (inglise keeles 'hingearmee'). 2002. aasta novembris kandis pooleaastane stuudiotöö vilja ning ilmus Soul Militia esimene album „On The Rise“.
Albumi promomiseks tuuritati Eestis 2003. aasta sügiseni. 2003. aasta mais andis Soul Militia välja oma kolmanda singli, milleks oli remix versioon albumilt „On The Rise“ pärinevast loost „Freak In Me“ (mai 2003). Loole valmis ka video, mida loetakse üheks aegade kallimaks eesti muusikavideoks ning mis sai 2004. aasta Kuldse Plaadi auhinnagalal 2003. aasta parima muusikavideo auhinna. Novembris 2003 anti välja uus singel „Hey Mami“.
2004 aasta möödus meestel peamiselt stuudios tööd tehes. Anti kontserte ja 2004. aasta augustis avaldati viies singel „Say It“. 2004. aasta sügisel teatas bändi vanim ja asutajaliige Indrek, et teeb muusikaäriga lõpparve ja lahkub Soul Militiast. Põhjenduseks tõi Indrek muutused isiklikus elus ja töös ning fakti, et ta on lihtsalt muusikaärist väsinud ja tüdinud. Lauri, Kaido ja Semy otsustasid jätkata triona.
2004–2005: "Silence Before the Storm", Lenny Kravitzi "Electric Church Tour"
2004. aasta novembris andis Soul Militia välja oma teise albumi – „Silence Before The Storm“. Plaadil oli ka Soul Militia esimene eestikeelne eksperiment „Tõmbab käima“, peolugu, milles lõi kaasa Chalice.
2005. aasta suvel oli ansambel USA muusiku, Lenny Kravitzi soojendusesinejaks, tema „Electric Churchi“ maailmaturnee raames toimunud kontserdil Tallinnas A. Le Coq Arenal. Bänd harjutas esinemiseks kaua. Soul Militia live-bändi värvati Reigo Ahven (trummid), Erki Pärnoja (kitarr), Marti Tärn (bass), Raun Juurikas (klahvpillid) ja taustalauljad Bert Pringi, Maiken, Susan Lilleväli, Sandra Ashilevi. A. Le Coq Arenal toimunud esinemine sai positiivset vastukaja (sh Kravitzi taustalauljatelt).
2005–2007: "Tule kui leebe tuul", "My Face", "Eurolaul 2007"
Pärast A. Le Coq Arena esinemist jätkas Soul Militia kontserte ning 2006. aasta märtsis (Lauri 24. sünnipäeval) avaldas ansambel singli „Tule kui leebe tuul“. Henry Laksi kirjutatud 1980ndate hiti uusversioon ilmus kogumikplaadil „Uues kuues“, kus Eesti popmuusikud tõlgendasid vanu hitte omas võtmes.
Soul Militiat kritiseeriti, sest lõviosa nende repertuaarist oli ingliskeelne, ette heideti liigseid mõjutusi (nii muusikalisi kui ka imagoloogilisi) USA urban-muusikast, kritiseeriti lauluoskust jne.
2007–2011: Soul Militia puhkab viis aastat, individuaalsed projektid, Lowry soolokarjäär – "Split Personality"
„Eurolalul 2007“ jäi laiema avalikkuse jaoks Soul Militia viimaseks ülesastumiseks. Mehed võtsid aja maha ning igaüks keskendus oma projektidele ja muudele väljakutsetele. Semy pühendas end „Semiir Dance Company“ ülestöötamisele ja produtseeris muusikat (Rolf Roosalule, Def Räädule, Lowryle). Kaido kirjutas ja produtseeris muusikat (Snipe'ile, 372-le, Lowryle). Lauri alustas soolokarjääri ja andis 2007. aasta talvel välja debüütalbumi „Split Personality“. Aastatel 2007–2012 andis ta välja 11 singlit ja 4 muusikavideot.
2011– ...: "The Future Is Now", "Eesti Laul 2012", uus muusikaline materjal
2011. aasta detsembris, pärast viieaastast pausi, said kolma Soul Militia liiget taas stuudioseinte vahel kokku, et salvestada uut materjali. Mehed olid uue muusika loomisest rääkinud juba pikka aega, kuid tihedate ajakavade tõttu oli ettevõtmine aina edasi lükkunud.
Bändi uue singli, „The Future Is Now“ kirjutas Lauri. Pala valiti 2011. aasta detsembris „Eesti Laul 2012“ 20 poolfinalisti hulka.
Auhinnad
2004. ja 2005. aasta Kuldse Plaadi auhinnagalal sai loo "Freak In Me" video aasta parima muusikavideo auhinna.
Õlitussüsteem
Õlitussüsteem on süsteem, mille ülesandeks on masinates ja mehhanismides hõõrduvate pindade õlitamine. Õlitamine vähendab pindadevahelist hõõret, jahutab hõõrduvaid pindu ja eemaldab detailide kulumisel tekkinud metallipuru. Õlitussüsteem koosneb õlipumbast, õlifiltrist, õlirõhunäiturist, õlitusjuhtmetest ja muudest detailidest (näiteks õlituslaager).
Hansarist
thumb|Bremeni, Hamburgi ja Lübecki Hansarist Hansarist (saksa keeles Hanseatenkreuz) oli hansalinnade Bremeni, Hamburgi ja Lübecki 1915. aastal asutatud sõjaline teenetemärk.
Tsementeerimine
Tsementeerimiseks võidakse nimetada
Johannes Märtson
pisi|Johannes Märtson Johannes Märtson (25. august 1868 Lõve vald – 9. jaanuar 1935 Tõrva) oli Eesti poliitik.
Õppis Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas rohuteadust, lõpetas 1896. Akadeemiliselt kuulus Fraternitas Esticasse.
Aastatel 1896–1902 Tõrva apteegi omanik, oli seal tuletõrjeseltsi esimees, seejärel asus Valka, oli sealse apteegi omanik ja au-rahukohtunik Valga rahukoguringkonnas ning vaestelastekohtus, 1902–1917 Valga linnapea ja ka Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu valijamees. Lisaks linnapea ametile oli Märtson ka Säde seltsi ja rea teiste seltside ning ühistute rajajate hulgas.
1917. aastal asus Tartusse, oli seal 1926–1929 Tartu linnavalitsuse linnanõunik, 1927. aastast juhatas Tartu linnavalitsuse töö- ja hoolekandeosakonda.
11. veebruaril 1921 pääses Hugo Rahamägi asemel I Riigikokku ning hiljem valiti ka II Riigikogu koosseisu. Kristliku Rahvaerakonna liige.
Alates 1931. aastast elas Tõrvas.
Johannes Märtson maeti 13. jaanuaril 1935 Helme kalmistule.
1884
1884. aasta (MDCCCLXXXIV) oli 19. sajandi 84. aasta.
Kanepi kihelkond
300px|pisi|right|Liivimaa kubermangu Võru kreis [[Mellini atlases (1798)]] pisi|[[Kanepi kirik]]
Kanepi kihelkond (lühend Kan; saksa keeles Kirchspiel Kannapäh, Kirchspiel Cannapäh) oli ajalooline kihelkond Võrumaal ja Tartu ja Võru kreisis Liivimaa kubermangus.
Kanepi kihelkonna mõisad
Kihelkonnas oli 20 mõisat – 1 kirikumõis ja 16 rüütlimõisast peamõisat koos 3 kõrvalmõisaga, lisaks 7 karjamõisat.
Montegiardino
Montegiardino on omavalitsus (castello) San Marino kaguosas.
Piirneb Fiorentino ja Faetano omavalitsustega ning Itaalias Monte Grimano ja Sassofeltrio omavalitsustega.
Montegiardinos asub San Marino ainuke ülikool, San Marino Vabariigi Ülikool.
Lahingute loend
''Siin on loetletud lahinguid. Teise maailmasõja lahingud on loetletud ka Teise maailmasõja lahingute loendis.
Selma Bouvier
Selma Bouvier on joonissarja "Simpsonid" tegelane. Ta on Marge'i õde ja Patty kaksikõde. Selmal on Hiinast pärit kasulaps Ling Bouvier. Nad elavad koos Pattyga vanatüdrukutele mõeldud korteris.
Selmale annab hääle näitleja Julie Kavner.
Patty a Selma Bouvierovy Patty and Selma Bouvier
Zweisimmeni vald
Valla pindala on 73,1 km², elanike arv 2953 (31. detsember 2006). Kõrgus merepinnast on 880–2476 m.
Vald on saksakeelne: elanikest 94,7% emakeel on saksa keel, järgnevad teisena albaania keel ja kolmandana serbia-horvaadi keel (mõlemad 1,2%).
Valla halduskeskus on Blankenburg. Vallavalitsus asub Blankenburgi lossis.
Teised asulad on Zweisimmen, Mannried, Grubenwald ja hajaasustusega Oeschseite.
Läbi valla voolavad Simme (Grosse Simme) ja Kleine Simme. Sellest tuleb valla nimi, mis tähendab 'kaks Simmet'.
Vald paikneb Simmentalis. Põhja pool on Stockhornist, Gantrischist ja Gastlosenist koosnev sakiliste kaljudega mäeahelik, lõunas Berni Alpide liustikuline peahari, kuhu kuuluvad muu hulgas Wildstrubel, Wildhorn ja Les Diablerets.
Vald on turismipiirkond, kus võõrustatakse mägimatkajaid ja -ronijaid ning talispordiharrastajaid.
Õhk on väga puhas. Joogivesi võetakse põhiliselt allikatest. Osa valla territooriumist asub Spillgerteni looduskaitsealal.
Sõprusvald on Oberroti vald Saksamaal Baden-Württembergis.
2007. aasta kohalikel valimistel kogus Šveitsi Rahvapartei 46% häältest, Šveitsi Vaba Demokraatlik Partei 20,2%, Šveitsi Sotsiaaldemokraatlik Partei 13,1% ja väikesed vasakpoolsed erakonnad kokku 8,2% häältest.
2005. aasta seisuga on töötus vallas 1,6%.
Lepp
Lepp (Alnus) on heitlehiste lehtpuude perekond kaseliste sugukonnast.
Eestis kasvab kaks pärismaist lepaliiki:
Harva esineb halli ja sanglepa hübriidi – värdleppa (Alnus x pubescens Tausch).
Mõtsavaara
Mõtsavaara (kohalik hääldus Vaara, kasutatakse ka nime Metsavaara) on küla Põlva maakonnas Räpina vallas.
Sutlepa meri
Sutlepa meri (ka Sutlepa laht, Saaremõisa järv, rts Sutlepsjön) on järv Läänemaal Lääne-Nigula vallas Hara, Kudani, Pürksi, Saare, Sutlepa ja Salajõe külas. Järve kaldajoone pikkus on 12 462 m, valgala pindala on 18,8 km², veevahetus toimub kolm korda aastas. Järv jääb Silma looduskaitsealale.
Sutlepa meri on halotroofne ehk soolatoiteline rannikujärv, mis on merest eraldunud 20. sajandi alguses. Sellest ajast on järve pindala maakerke tagajärjel vähenenud umbes 50%. Järv asub kunagise Silmeni väina sügavaimas kohas. Maa kerkib 3–4 mm aastas.
Sutlepa meri on avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 meetrit. Järve suubub Kulani peakraav (lääne küljelt).
Sutlepa mere keskkonnaregistri kood on VEE2039710.
Vesi on värvuselt kollakas. Kaldaveetaimestiku moodustavad pilliroog ja ahtalehine hundinui, järvkaislat on vähe. Põhi kaetud enamuses mändvetikatega, üksikute tuttidena esineb penikeeli. Põhi valdavalt kõva, pehmem sügavamas kaguosas. Talvel võib esineda hapnikuvaegust.
Linnustik
Lindude kevadrände ajal peatub järvel tuhandeid vee- ja rannikulinde. Seal peatuvad väikekosklad, sõtkad, kühmnokk-luiged, tutt- ja punapea-vardid, laugud ning paljud teised. Aprillis ja mais võib järve kohal lendamas näha sadu väikekajakaid ja mustviireseid. Kevadel on linnuhuvilised Sutlepa merel korduvalt vaadelnud järgmisi linnuharuldusi: väikehuike, habe- ja valgetiib-viirest ning valgesilm-varti. Järve ümbritsevates roostikes pesitseb kolme liiki pütte: tuttpütt, hallpõsk- ja sarvikpütt. Sutlepa meri on ka üks hallhane paremaid pesitsuspaiku kogu Eestis.
Sutlepa merel loendati 2020. aastal kokku 327 asustatud kormoranipesa ja 190 hõbehaigrut.
Kalastik
Kõige tavalisem kalaliik on koger, kes talub hästi talvel jää all tekkivat hapnikupuudust.
2002. aasta kontrollpüügil saadi särge, haugi, ahvenat ja kokre.
Kalapüügi nõuded Silma looduskaitsealal leiab Keskkonnaameti veebilehelt.
Kaldad
Järve lõunakaldal paikneb Saare matkarada. Linnuvaatlejatele on kaks vaatlustorni, mis asuvad matkaraja alguses. Vaatlustornide kõrgused on 7,5 m ja 5 m.
Ajalugu
Veel Põhjasõja ajal (1715. aastal) eraldasid Sutlepa meri ja ümbritsevad väinad Noarootsit mandrist.
Sutlepa mere kaldal asus Eesti Vabaõhumuuseumisse viidud Sutlepa kabel.
Survevalu
Survevalu ehk injektsioonvormimine on survetöötluse liik, mille puhul sula aine juhitakse surve all valuvormi. Survevaluvormid valmistatakse süsinik- või legeerterasest. Survevalumeetodil valatakse laialdaselt tsingi, magneesiumi, alumiiniumi ja vase alusel saadud sulameid ja plastmassi.
Noolutamine
Noolutamine on eelnevalt karastatud terase kuumutamine kriitilisest punktist madalama temperatuurini, hoidmine nimetatud temperatuuril ja jahutamine.
Noolutamine tõstab karastatud terase kõvadust, sitkust, plastsust ja vähendab sisepingeid.
Tuntakse kolme noolutamise liiki: madal noolutamine, keskmine noolutamine ja kõrge noolutamine.
Tempering Normalizzazione (metallurgia) Glödgning
Gregorius XVI ametisse nimetatud kardinalid
Paavst Gregorius XVI pühitses kardinaliks 75 isikut 26 konsistooriumil. Tema ajal sai kardinaliks hilisem paavst Pius IX. Lisaks itaallaste said kardinalideks 4 prantslast, 2 portugallast, 1 austerlane, 1 belglane ja 1 inglane. Seni polnud ükski paavst pidanud kardinalide pühitsemiseks nii arvukalt konsistooriume. Hiljem on veel rohkem konsistooriume pidanud Leo XIII. Gregorius XVI pühitses 35 kardinali in pectore, kuid jättis avaldamata 6 kardinali, keda ta pühitses in pectore.
Räpina kihelkond
Räpina kihelkond (lühend Räp; võru keeles Räpinä kihlkund, saksa keeles Kirchspiel Rappin) on ajalooline kihelkond Võrumaa idaosas jaTartu ja Võru kreisis Liivimaal.
Piirkonna ajalugu
1624/1627. aasta luterlikus kirikuvisitatsioonis märgitakse, et Räpina piirkonnas on igal talupojal väike erakabel, kus ta oma pühakut teenib. .
Kihelkond moodustati 1636. aastal Põlva ja Võnnu kihelkonna äärealadest. Kihelkonnakirikuks oli Miikaeli kirik. Kui 19. sajandi alguses pandi talupoegadele perekonnanimed, sündis Räpina kihelkonnas omamoodi rekord: enam kui 4/5 pandud nimedest olid unikaalsed ehk sellised, mida mujal Eestis ei esinenud. Selle üheks põhjuseks oli Räpina kihelkonnale omase nimelõpu "-ing" kasutamine (nt Jüring, Seping, Saksing). pisi|[[Toolamaa (Räpina)|Toolamaa mõisahoone]] pisi|Toolamaa mõisahoone pisi|Toolamaa mõisahoone pisi|Ruusa mõisa ait-kuivati
Räpina kihelkonna pärand
Eesti Rahva Muuseumi kogudes on 2008. aasta seisuga Räpina kihelkonnast kokku 680 museaali. Liigiti on pooled kogutud esemetest tekstiil ja rõivastus, üle saja eseme on majapidamisriistu, üle poolesaja käsitöötehnika ja elatusalade valdkonnast ning kümmekond liikumisvahendit. Esimest korda käidi kihelkonnast ERM-ile vanavara kogumas 1911. aastal.
Rahvarõivad
Meeste rahvarõivastusse kuulus valgest linasest riidest särk. Särgikaeluste kinnitamisel kasutati kaksiknööpi, sõltust või sõlge. Särki kant sealkandis pükste peal. Särgi peal oli omakorda põimvöö või kitsas kirivöö. Tava kohaselt oli abielumeestel vöö seotud paremale küljele, vallalistel aga vasakule. Varrukad olid laiemad, kui pealisriietel, nii aeti need üleriideid selga tõmmates keerdu.
Sealsed pikad püksid kandsid nime kaatsad või kaltsad. Need valmistati takusest riidest ja olid valged või triibulised. Sääred olid kitsad. Sääreotsad topiti kas siis sukkade sisse või kasutati nende kinnitamiseks jalarätte, seejärel kinnitati need altpoolt põlve pastlapaeltega. XIX sajandi teisel poolel lisandusid ka moodsamad põlvpüksid, mis jäid aga sealses kihelkonnas siiski suhteliselt pikasäärelisteks.
Kanti ka pihtkuube ehk pihtsärki ehk vammust ehk vatti. See oli sealkandis tavaliselt potisinine villasest riidest rõivaese.
Ülerõivaks oli pikk-kuub, mis oli XIX sajandi esimesel poolel must, hiljem aga potisinine. Seda valmistati vanutatud riidest, Räpina kihelkonnas neid üldiselt ei kaunistatud. Sama lõikega oli ka lihtsam linane rüü. Talvel kanti sarnase lõikega kasukat. Suvel kanti kaapkübarat, talvel talvemütsi.
Sõrmused olid meestel ja naistel sarnased. Abielusõrmus võis olla vitssõrmus või plaadiga sõrmus.
Naistel oli üheks olulisemaks riideesemeks särk, mis oli nii alus- kui ka ülerõivaks. Suvisel ajal piisaski vaid särgist ja vööst. Enne leeritamist oli särk tütarlaste ainsaks rõivaesemeks, hiljem lisandus veel põll.
Särgid olid põhiliselt valged. Koos seelikuga kantuna oli nende alumine osa jämedamast riidest, nähtav ülemine osa aga peenemast. Kaunistavad ornamendid olid ühtlasi ohutisteks ja paiknesid seega kaela ümber või särgivarrukate juures. Kasutati ruut-rombi, kaheksaharulist tähte, siksakjoont. Särgi kaeluse kinnitamiseks kasutati vitssõlge; XIX sajandi teisel poolel asendas seda punane pael.
Täpikhuik
Täpikhuik (Porzana porzana) on ruiklaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Täpikhuik on 22–24 cm pikkune lind. Tiibade siruulatus on 37–42 cm, kaal 70–100 g. Sulestik on pruun valgete tähnidega. Sabaalune on valge.
Räpina kihelkond
Rahvarõivad
Lihtsast valgest riidest põll oli tähtis abielunaiste riideese. Seda ehtisid punased tikandid, pitsid, narmad. Arvati, et ilma põlleta naine kahjustab põldude viljakust ja nii oli see kohustuslik rõivastuselement.
Täpikhuik
Täpikhuik elutseb vesistel luhtadel, madalsoodel ja õõtsikutel. Talvitub troopilises Aafrikas.
Räpina kihelkond
Rahvarõivad
Seelikutest olid kasutusel vaipseelikud, mis olid ühevärvilised. Villane vaipseelik oli kõrik, linane aga pallapool. Hiljem lisandusid ka kokkuõmmeldud seelikud,
Naiste vööd olid kirivööd. Neid hakati kasutama juba noorest east (et piht oleks peenike). Tavaliselt keerati see 2-3 korda ümber keha. Kasutati ka kirivöötehnikas peapaelasid, mis aitasid juukseid koos hoida.
Ülarõivastest kandsid ka naised musti pikk-kuubi. Igapäevasemalt kanti varem pikk-kuuega sarnanevat pihtsärki, hiljem asendasid neid potisinised kampsunid. Pidulikumad kampsunid olid kas siis mustast või tumesinisest kalevist. Vähem levinud oli ilma varrukateta liistik. Talvel kanti valgest lambanahast kasukaid.
Õlgadel kanti mitmesuguseid rõivaid. Tumepruun või must villasest riidest sõba oli tavaliselt punase ja sinise lõngaga, vahel ka kollase lõngaga kaunistatud. Nurkades olid narmastutid. Linane õlakate oli palakas. XIX sajandi teisel poolel hakkasid levima suurrätikud. Algselt neid osteti, hiljem hakati ka ise kuduma.
Ehetena kasutati helmekeesid. Pidulikumatel puhkudel pandi rinda kuhiksõlg. See pidi olema nii kõrge, et paistis kätte ka ülerõivaste alt.
Jalas kandsid naised valgeid sukkasid, mida hoidsid üleval põlve kohale seotud säärepaelad. Jalatsiteks olid pastlad.
Kihelkonna alad tänapäeval
Enamik pikliku kujuga kihelkonnast kuulub tänapäeval Põlva maakonda, põhjatipp Meeksi ja Mehikoorma ümbruses, seal hulgas ka Piirissaar, kuulub Tartu maakonda Meeksi valda. Kihelkonna keskosa alad moodustavad Räpina valla, lõunapoolsed alad jäävad Veriora valda. Väike kihelkonna idaserv kuulub Mikitamäe valda. Väga väike ala kihelkonna lääneservas kuulub ka Mooste valda.
Sojauba
pisi|Eri värvuse, suuruse ja kujuga sojaoad Sojauba ehk põld-sojauba ehk karvane sojauba ehk kultuur-sojauba ehk soja (Glycine max, Glycine hispida või Glycine soja) on liblikõieliste sugukonda sojaoa perekonda kuuluv kultuurtaim.
Teaduslikult kirjeldas sojauba esimesena 1737. aastal Carl von Linné. Ta valis ka tänapäevani kasutatava perekonnanime Glycine, kasutades seda küll Põhja-Ameerikas looduslikult kasvavate liblikõieliste kohta, mis tänapäeval ühendatakse perekonda Apios. See nimi tuleb kreeka sõnast glykys. Tõenäoliselt vihjas Linné sellega asjaolule, et liigi pirnikujulised söödavad mugulad on magusad. Kuid kodustatud sojaoale pani ta nimeks Phaseolus max. Esimesena pakkus tänapäeval kasutatava kombinatsiooni Glycine max välja 1917. aastal USA botaanik Elmer Drew Merrill.
2010. aastal teatas rühm Ameerika teadlasi, et on järjestanud sojaoa genoomi. Sojauba on esimene liblikõieline, mille genoom järjestati.
Kirjeldus
Sojauba on kõige valgurikkam kaunvili, sisaldades kuni 45% taimset valku, millest inimorganism omastab 91–96%.
Sojauba kasvab 0,2–2 m kõrguseks. Tema vars, lehed ja viljad on kaetud peente pruunide või hallide karvadega. Lehed on kolmetised ning nende osalehed on 6–15 cm pikad ja 2–7 cm laiad. Lehed valmivad enne seemnete valmimist.
Õied on silmapaistmatud ja tillukesed ning asuvad lehekaenaldes. Nad on valget, roosat või lillat värvi. Õied on isetolmlejad.
Sojauba kasvab kõige paremini seal, kus suve keskmine õhutemperatuur on +20...+30 °C. Ta talub mitmesugust pinnast, aga kõige paremini kasvab niiskel lammimullal, kus on palju orgaanilisi aineid.
Nagu enamik liblikõielisi, suudab ka sojauba pinnasesse lämmastikku siduda. See on võimalik sellepärast, et ta on sümbioosis bakteri Bradyrhizobium japonicum 'iga. Suurema saagi saamiseks tuleb külvamise ajal sojaubadele neid baktereid lisada. Eesti mullastikus seda bakterit looduslikult ei esine ja seetõttu on vaja kõik seemned eelnevalt inokuleerida Rhizobium japonicumiga.
2014. aastal kanti sordilehele esmakordselt Eestis aretatud ja siinsetele kliimatingimustele vastav põld-sojaoa sort 'Laulema'. Tegu on tavaaretuse meetodeid kasutades saadud mitte-GMO sordiga. Sobib nii õli- kui ka valgutootmiseks.
Kodustamine ja levitamine
Sojaoa metsik eellane kasvas Kesk-Hiinas. Seda kasutati juba 7000 aastat tagasi toiduna ja ravimite koosseisus. Hiina müüdi järgi kuulutas legendaarne Hiina keiser Shennong viis taime pühaks: sojaoa, riisi, nisu, odra ja hirsi. Kaua aega kasvatati sojauba üksnes Hiinas, aga pisitasa levis see teistesse riikidesse.
Koreast on leitud 3000 aastat vanu sojaoajäänuseid. Siiski polnud nendest nii palju järel, et kindlaks teha, kas nad on kodustatud või mitte. Vahe on selles, et metsiku sojaoa viljad lõhkevad ja puistavad seemned kaugele laiali, aga kodustatud taimedel on mutatsioon, mistõttu seda ei juhtu.
15. sajandiks oli sojauba levinud kõikjale Hindustani poolsaarele ja Lõuna-Aasiasse, Indoneesiasse lõunas ja Jaapanini põhjas. Jaapanis on sojauba esmamainitud 712 eKr Jaapani vanimas säilinud kroonikas "Kojiki" ("Iidsete aegade ülestähendused").
Ameerika Ühendriikide alale tõi sojaoad esimesena 1765. aastal meremees Samuel Bowen Hiinast. Ta hakkas seda Georgias Savannah's kasvatama ja müüs omatehtud sojakastet isegi Inglismaal.
Kasutamine
Kui 1930. aastatel tabasid Ameerika Ühendriikide keskosa tohutud tolmutormid, aitas sojauba piirkonnas pinnast taastada, sest sidus pinnases lämmastikku. Siiski ei taastunud paljudes piirkondades tolmutormide eelne maa väärtus kunagi.
1930. aastatel kulutas Ford Motor Company sojaoa uurimiseks 1,25 miljonit USA dollarit. 1935. aastaks kasutati iga Fordi auto tootmisel sojasaadusi. Sojaõli kasutati autode värvimisel ja amortisaatorite vedelikuna. Henry Ford propageeris soja kasutamist niihästi toiduna kui ka tööstuse toorainena. Ta aitas välja töötada sojapiima ja -jäätist ning suutis organiseerida plasti tootmise sojast. Sellest plastist valmistas ta 1941. aastal isegi auto prototüüpeksemplari, aga samal aastal puhkenud sõja tõttu vähenes järsult nõudlus sõiduautode järele ja sojast saadud plastist ei hakatud siiski autosid tootma.
1931. aastal palkas Ford keemikud, kelle eesmärk oli töötada välja sojapõhine kunstsiid. Neil õnnestuski sojakiududest riiet valmistada. Selleks oli vaja neid kiude formaldehüüdivannis kõvendada ja parkida. Saadud kunstsiidi nimetasid nad azloniks. 1940. aastal toodeti seda kuni 2,5 tonni päevas, aga kuna 1935. aastal oli leiutatud nailon, mis osutus märksa odavamaks, siis azlon rahvusvahelisele turule ei jõudnudki.
Toiduainetööstus
Sojaõli ja tärklist sisaldavaid seemneid kasutatakse paljude toiduainete valmistamisel (näiteks sojaõli, sojapiim, sojajogurt, sojakaste ja tofu). Sojatooteid peetakse paljudest loomsetest analoogidest tervislikumaks, samas tekitavad need sageli sojaallergiat.
Sojaubades leidub oomega-3- ja oomega-6-rasvhappeid vahekorras, mis võib teatud tegurite koostoimel soodustada põletike levikut.
Loomasöödana
Kui inimtoiduks töödeldud soja kasutatakse suurte kariloomade söödana, võib inimese organism tõenäoliselt ka sellise looma liha söömisel kahjulikke rasvhappeid omastada. Loomasöödana kasutatakse sojaoast selliseid saadusi nagu röstitud sojaoad, sojakook, -jahu, -kestad, -pulp, sojamelass jmt.
Tavalisel karjamaal kasvavaid sojataimi süües võib lihaloom hoopis oomega-3-rasvhappeid saada ning need võivad olenevalt lihalooma kehamassist ja tervislikust seisukorrast tal põletikke leevendada.
Tootmine maailmas
2017. aastal toodeti 352,6 miljonit tonni sojauba.
pisi|Sojaoa kaunad
2010. aastal oli soja keskmine saagikus 2,5 tonni hektarilt. Kolmel suurimal tootjariigil oli see keskmiselt 3 tonni hektarilt. Kõige suurema saagikusega riik on Türgi, kus see oli 3,7 t/ha. Maailmarekordi püstitas 2010. aastal üks Ameerika Ühendriikide Missouri osariigi talunik, kes kogus hektarilt 10,8 tonni. Kuid see nõuab põllu eest aastatepikkust hoolitsust, korralikku niisutust ja umbrohumürkide kasutamist.
1960. aastatel andsid Ameerika Ühendriigid maailma sojaekspordist üle 90%. Seevastu 2005. aastal andsid maailma sojaekspordist Brasiilia 39%, Ameerika Ühendriigid 37% ja Argentina 16%. Kui 1960. aastatel olid põhilised importijad Euroopa riigid, kes ei nõudnud sojalt tollimaksu, siis 2005. aastal läks 41% sojaimpordist Hiinasse, 22% Euroopa Liitu, 6% Jaapanisse ja 6% Mehhikosse.
Keskkonnakaitseorganisatsioonid, näiteks Greenpeace ja Maailma Looduse Fond, muretsevad selle pärast, et soja kasvupinna suurendamine Brasiilias on hävitanud suurel hulgal Amazonase vihmametsa ja soodustab selle piirkonna edasist metsatustamist.
Geeneetiliselt muundatud soja
Arvatakse, et teatud riikides on suur osa sojaoaseemnetest (nii seemnetena kui saadustena) tänapäeval geneetiliselt muundatud. Geenmuundatud sojaoa tõi esimesena turule Ameerika Ühendriikide ettevõte Monsanto 1995, see kandis nime Roundup Ready ja oli väga vastupidav Monsanto toodetava umbrohumürgi Roundup suhtes. Täpsemalt oli see sort tundetu umbrohumürgis leiduva glüfosaadi suhtes.
Monsanto plaanide kohaselt peaks 2013. aastal 39–41 miljonit aakrit saama Genuity® Roundup Ready 2 Yield® seemne alla.
Tänapäeval nõuab Euroopa Liit Ameerika Ühendriikide sojatootjatelt väga põhjalikku sertifitseerimist, enne kui neil oma kaubaga Euroopa Liidu turule tulla lubab. Euroopa Liidus on nii edasimüüjate kui ka tarbijate seas märgatav vastumeelsus geenmuundatud toodete suhtes.
Gjerstadi jaam
Gjerstadi jaam on raudteejaam Norras Agderi maakonnas Gjerstadi vallas 237,05 km kaugusel Oslost 36,6 m kõrgusel merepinnast Sørlandsbanenil, Gjerstadvatneti läänekaldal.
Gjerstadi jaamahoonet peetakse üheks paremini säilinud uusklassitsistlikuks jaamahooneks Sørlandsbanenil.
Jaamal on bussiühendus Risøri ja Tvedestrandiga.
Jaamal ei ole personali. Platvorme on 2.
Naaberjaamad on Vegårshei jaam ja Neslandsvatni jaam. Jaama läbivad Kristiansandi ja Oslo vahelised kiirrongid.
Jaama omanik on Jernbaneverket ja liine opereerib Norges Statsbaner.
Lepistiku park
thumb|Sõpruse puiestee ja A. H. Tammsaare tee ristmik. Taamal vasakus nurgas Lepistik. thumb|Vaade Lepistikule Tallinna Tehnikagümnaasiumi poolt.
Lepistik on park Tallinna Mustamäe linnaosa Mustamäe asumis. Asub Sõpruse puiesteest kagus ja A. H. Tammsaare teest edelas.
Lepistik on põhiosalt loodustekkeline. Park on looduskaitse all. Sealsetest Lepasalu allikatest algas ajalooline Mustjõgi.
Taimestik
Pargi pindala on 4,6 hektarit. Seal leidub üle 150 rohttaimeliigi. Puudest on valitsev liik sanglepp. Kaasliik on hall lepp, mille osatähtsus on pargi lääneosas suurem. Üksikute puudena kasvab pargi lõunaservas mände, haabu, rabe- ja hõberemmelgaid ning sookaski. Alusmetsas on hõredalt toomingat.
Veekogu
Looduskaitse alla kuuluvad pargi üsna veerikkad Lepasalu allikad. Veerikkal ajal moodustab vesi 6 ojakest koguvooluhulgaga 1–10 l/s. See allikaline ala on kujunenud partide talvituspaigaks. Pargi kirdeosas asub tiik.
Linnustik
Pesitsejatest on dominantliikideks metsvint (Fringilla coelebs), mustpea-põõsalind (Sylvia atricapilla), musträstas (Turdus merula), hallrästas (Turdus pilaris), punarind (Erithacus rubecula), künnivares (Corvus frugilegus), rasvatihane (Parus major). Regulaarselt pesitseb ööbik (Luscinia luscinia). Huvitavaim pesitseja on väike-kirjurähn (Dendrocopos minor), tõenäolised pesitsejad on soo-roolind (Acrocephalus palustris), suurnokk-vint (Coccothraustes coccothraustes) ja koldvint (Serinus serinus).
Pargi liigirikkus on viimasel ajal vähenenud.
Pargi lääneservas asub künnivarese haudekoloonia. Park on talvepoolaastal kujunenud ka seltsingus ööbivate vareslaste koondumis- ja sageli arvuka ühisööbimise paigaks. Künnivaresest on saanud piirkonna probleemliik.
Inimtegevus
Lepistik on üks Mustamäe kesksemaid parke, mida läbivad igas suunas jalgteed. Aastatel 2002–2003 park rekonstrueeriti. Tööde käigus rajati uusi läbikäiguteid ja uuendati vanade jalgteede kate, uuendati kogu pargi valgustus, süvendati pargi ülemine tiik ja kindlustati kaldaid, rajati uus lastemänguväljak, paigaldati pargi inventar, puhastati läbivoolavate veesoonte sängid ja uuendati teealused truubid, ehitati kõrvaloleva kooli kasutamiseks spordiväljakud ja sild jalakäijatele ning uuendati haljastust.
Pargi ühe põhilise jalakäijate tee ääres asub aastaringselt tegutsev kohvik-paviljon.
Verioramõisa
Verioramõisa on küla Põlva maakonnas Räpina vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Veriora valda.
Karoli Hindriks
Karoli Hindriks (sündinud 17. juunil 1983 Kohtla-Järvel) on eesti ettevõtja ja leiutaja.
Haridus
2001.–2002. aastal oli Hindriks Eesti Õpilasomavalitsuste Liidu juht.
Tal on bakalaureusekraad Estonian Business Schoolist rahvusvahelise ärijuhtimise erialal.
Pehme helkur
Kaks Hindriksi leiutist on registreeritud kasuliku mudelina.
Lõõmutamine
Lõõmutamine on terase kuumutamine üle kriitilise punkti, hoidmine nimetatud temperatuuril ja aeglane jahutamine. Jahtumine toimub tavaliselt koos ahjuga ning kestab tavaliselt mitmeid päevi. Lõõmutamine vähendab terase kõvadust, kuid parandab struktuuri ning vähendab tunduvalt sisepingeid.
Karoli Hindriks
Pehme helkur
1999. aastal lõi Karoli Hindriks õpilasfirma enda leiutatud pehme helkuri tootmiseks. 2000. aastal kaitses ta selle kasuliku mudelina, saades Eesti esimeseks õpilas- ja ühtlasi noorimaks leiutajaks. 2002. aastal registreeris ta helkuri tootmiseks ettevõtte Heatuju Maaletooja OÜ.
Hilisem tegevus
2006. aastast kuni aprillini 2009 kuulus Hindriks MTV Eesti tegevust alustanud meeskonda. 2006–2007 oli ta turundus- ja kommunikatsioonijuht, 2007–2009 tegevjuht. 2010. aasta märtsis kuulutati välja MTV Eesti pankrot.
2009. aastal asutas Hindriks ettevõtte Goodmood Media OÜ, mis tegeles meediakontserni Fox rahvusvaheliste kanalite turunduse ja reklaamiga Baltimaades. 1. detsembrist 2010 kuni 1. veebruarini 2012 oli ta Fox International Channelsi Balti regiooni juht.
2012. aasta kevadest töötab Hindriks idufirmas Newspin.co. 2012. aasta suvel valiti ta esimese eestlasena NASA Amesi uurimiskeskuses tegutsevasse ning tuleviku-uuringute ja -tehnoloogiatega tegelevasse Singularity Universitysse.
Ta on 2014. aastal loodud töövahendus- ja ümberasumisettevõtte Jobbatical kaasasutaja ja tegevjuht.
Poliitiline tegevus
2001. aastal astus Karoli Hindriks Res Publicasse (hilisem IRL) liige. Ta on kahel korral valitud Pärnu linnavolikokku, kus juhtis haridus- ja kultuurikomisjoni.
2009. aastal kandideeris Hindriks IRL-i nimekirjas Euroopa Parlamenti, kuid ei osutunud valituks. 2014. aastal astus ta erakonnast välja.
Tunnustus
Ajakiri Business Week valis Hindriksi 2007. aastal Euroopa Noore Ettevõtja konkursi nominendiks.
2007. aastal valiti Hindriks portaal mees.eu korraldatud internetihääletusel seksikaimaks naispoliitikuks.
2009. aastal tegi Euroopa Komisjon koolidele õppefilmi neljast noorest ettevõtjast, kelle sekka kuulus ka Karoli Hindriks. Filmi eesmärk oli julgustada noori olema ettevõtlikud ning julged oma ideede elluviimisel.
2019. aasta aprillis oli Hindriks ajakirja Forbes Jaapani väljaande esikaanel.
2020. aastal valis veebiajakiri EU-Startups.com Karoli Hindriksi Euroopa viiekümne mõjukaima idufirmade ja riskikapitali valdkonnas tegutseva naise hulka.
Isiklikku
22. juulil 2012 abiellus Karoli Hindriks Las Vegases eesti ettevõtja Allan Martinsoniga, neil on tütar Maya (sündinud 2013). Oktoobris 2018 lahutas paar abielu.
Ketlin Priilinn
thumb|Ketlin Priilinn Foto: Kerly Ilves Ketlin Priilinn (2010. aastast kodanikunimi Ketlin Rauk; sündinud 31. märtsil 1982 Viljandis ) on eesti kirjanik, tõlkija ja raamatukogutöötaja.
Haridus ja töö
Ketlin Priilinn on lõpetanud 2004. aastal Eesti-Ameerika Äriakadeemia rahvusvahelise turismi juhtimise eriala. 2023. aastal sai magistrikraadi Tallinna Ülikooli kirjandusteaduse erialal.
Ketlin Priilinn on teinud kaastööd ajalehtedele Äripäev, Maaleht ja Postimees ning ajakirjadele Tiiu, Lemmik, Director, Interjöör ja TM Kodu ja Ehitus. Töötab Pääsküla raamatukogus raamatukoguhoidjana. Elab Keila linnas.
Priilinna sulest on ilmunud raamatuid nii lastele, noortele kui täiskasvanud lugejatele ning ta on tõlkinud neli teost inglise keelest eesti keelde.
Männisalu
Männisalu on küla Põlva maakonnas Räpina vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Veriora valda.
Küla on kuulunud Räpina kihelkonda.
Eesti maaeluminister
Maaeluminister oli Vabariigi Valitsuse liige, kes juhtis Maaeluministeeriumi. Maaeluminister töötas Eesti maaelu ning põllu- ja kalamajanduse jätkusuutliku arengu nimel.
Ministri nimetas ametisse ja vabastas ametist Vabariigi President peaministri ettepanekul. Minister astus ametisse ametivande andmisega Riigikogu ees. Maaeluministri ametikoht kaotati 2023. aastal.
Ajalugu
Enne Nõukogude okupatsiooni ja anneksiooni olid Eestis ametis põllutööministrid.
Eesti põllumajandusministrid 1991–2015
Parteid{{Legend|#007557|Eesti Keskerakond}}{{Legend|#E10600|Mõõdukad / Sotsiaaldemokraatlik Erakond}}{{Legend|#009CE2|Isamaa ja Res Publica Liit}}{{Legend|#0063AF|Eesti Konservatiivne Rahvaerakond}}{{Legend|#F5B453|Eesti Maaliit / Eesti Maarahva Erakond / Eestimaa Rahvaliit}}
Eesti maaeluministrid 2015–
Parteid{{Legend|#FFE200|Eesti Reformierakond}}{{Legend|#007557|Eesti Keskerakond}}{{Legend|#0063AF|Eesti Konservatiivne Rahvaerakond}}
Hulknurk
Hulknurgaks ehk polügooniks (kr poly 'palju' + gonia 'nurk') nimetatakse elementaargeomeetrias kinnist murdjoont.
Lõike, millest see murdjoon koosneb, nimetatakse hulknurga külgedeks, nende otspunkte hulknurga tippudeks.
Hulknurka nimetatakse korrapäraseks, kui kõik selle küljed on võrdsed ja kõik külgedevahelised nurgad on võrdsed.
Seismilised pinnalained
Pinnalained on seismilised lained, mis levivad piki maapinda või piki maasisest geoloogilisi struktuure eraldavat pinda.
Pinnalained jagunevad Love'i ja Rayleigh' laineteks. Pinnalaineid eristatakse keha sisemuses levivatest kehalainetest, mis jagunevad P-laineteks ja S-laineteks.
Årsta komtuur
Årsta komtuur oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Årsta komtuurkonda Rootsis. thumb|[[Årsta loss]] Komtuurkond loodi küll juba 1260. aastatel, kuid esimene komtuur on nimeliselt teada alles 1308. aastast. Komtuurkonnas rajati ka 14. sajandil Årsta loss.
Viimane teadaolev komtuur loobus ametist 1465. aastal. Komtuur oli vaid kohaliku valduse valitseja ja Liivimaa asjadesse ta sekkuda ei saanud.
Kaks takti ette
"Kaks takti ette" on Eesti Televisiooni telesaatesari ja noorte lauljate võistlus, mille eesmärk on tutvustada avalikkusele uusi lauljaid vanuses 16–28 aastat.
Lauluvõistlus aastati
Saate "Kaks takti ette" pealkirja mõtles välja Eri Klas. Esimene võistlussaade oli eetris 12. mail 1972. Aastatel 1972–1973 toimus 14 võistlussaadet ning lõppkontsert oli Estonia kontserdisaalis. Võistluse võitis Jaak Jürisson, samal konkursil osalesid ka Kaja Kõlar, Ants Matiisen, Gunnar Graps, Sulev Luik jt.
Võistluse kaudu on kuulsaks saanud näiteks Airi Allvee, Silvi Vrait, Anne Vaarmann (praeguse nimega Anne Veski), Marju Länik, Siiri Sisask, Katrin Aare (esinejanimega Kate), Nancy Himma ja Pearu Paulus.
1992/1993. aasta võistlus
Aastal 1993 võitis saatesarja Hedvig Hanson, teise koha sai Tanja Izotova ja kolmanda Yvetta Reinsalu.
Osalesid ka Maarja-Liis Ilus, Maarja Tali, Külli Tomingas, Annely Labi, Lauri Tõnspoeg, Kersti Kuusk, Evelin Samuel, Sulev Võrno, Urmas Linnamägi jt.
1994/1995. aasta võistlus
Aastal 1995 võitis saatesarja Tiiu Tulp, teise koha sai Maian Kärmas ja kolmanda Kaja Ristila.
Osalesid teiste seas Arlet Palmiste, Gerli Padar, Kelli Uustani, Lauri Liiv, Maarja-Liis Ilus, Astra Põder ja Sirli Hiius (esinejanimega Sarah).
1997. aasta võistlus
1997. aasta võistluse võitis ülekaalukalt Haljalast pärit 17-aastane Gerli Padar, kes sai kõikidelt žüriiliikmetelt peale Koit Toome, kes andis 3 punkti, maksimumpunktid (8) ja teenis seega kokku 67 punkti.
Finaalis esitas Gerli Padar ameerika džässrokkansambli Blood, Sweat and Tears 1969. aastast pärit loo "Spinning Wheel" ja tuntud armastusballaadi "When I Fall In Love".
Teise koha sai kaheksa finalisti hulgas 16-aastane Hanna Pruuli (54 punkti), kolmanda koha sai 50 punktiga Vaiko Eplik, neljandaks jäi 46 punktiga teine finaali jõudnud meessolist Freddy Tomingas, viiendale kohale jäi 39 punktiga 16-aastane Hanna-Liina Võsa.
Raadio 2 korraldatud publikuhääletusest võttis osa 1334 televaatajat, kelle lemmikuks osutus Hanna-Liina Võsa. Järgnesid Gerli Padar ja Freddy Tomingas.
1999. aasta võistlus
1999. aasta saatesarja võitis 18-aastane Haljalast pärit Tanel Padar, kes esitas finaalis laulud "Desperado" ja "Capital "S"".
Teisele kohale tuli Eda-Ines Etti ja kolmandale Kaire Vilgats.
Publikupreemia pälvis Lea Teemets.
Finaali pääsesid veel Bert Pringi, Kadi Toom, Maiken, Lauri Pihlap, Kärt Kaljaspolik ja Dagmar Oja.
2001. aasta võistlus
2001. aasta võistluse võitis 21-aastane Susan Lilleväli, teise koha pälvis Hatuna ja kolmandale kohale tuli Marion Untera.
Publiku lemmikuks osutus Annika Purje ja Coca-Cola auhinna võitis ainuke meesfinalist Sergei Solovjov.
Kodori jõgi
pisi|Kodori jõgi Gruusia kaardil Kodori (vene Кодори (Kodori), abhaasi Кәыдры (Kvõdrõ)) on jõgi Abhaasias. Saab alguse Suur-Kaukasuse Peaaheliku nõlvadelt lähtuvate Sakeni ja Gvandra jõe ühinemisel. Voolab sügavas orus, suubumisel Musta merre moodustab delta. Jõe pikkus on 105 km (Abhaasias pikkuselt teine).
Kaks takti ette
2001. aasta võistlus
Lauljaid saatis ansambel Easy Living Ivo Vanema juhatusel. Tausta laulsid "Kahe takti" 1999. aasta finalistid Kaire Vilgats, Dagmar Oja ja Bert Pringi.
Võitja Susan Lilleväli sai Eesti Artistide Agentuurilt auhinnaks plaadistuslepingu, kuid plaat ei ilmunud kunagi.
2003. aasta võistlus
2003. aasta võistluse võitis Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis pop-džäss laulu õppiv 19-aastane Ewert Sundja, kes esitas Robbie Williamsi ja Guy Chambersi laulu "Something Beautiful". Teisele kohale tuli Julia Boman.
Publiku lemmikuks osutus Rolf Roosalu. Eripreemiad pälvisid Mai Leemet ja Julia Boman.
Finaali jõudsid Julia Boman, Arno Suislep, Rolf Roosalu, Peeter Ott, Sofia Rubina ja Ewert Sundja.
2005. aasta võistlus
2005. aasta võistlusele registreerus 150 lauljat. Eelvoorudest pääses edasi 45 lauljat. 18 poolfinalistist pooled valis žürii ja pooled selgusid vaatajahääletuses.