cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kettamaailm
Kettamaailm on Terry Pratchetti loodud fantaasiamaailm, mis on 41 romaani tegevuspaigaks. Kettamaailmal on nii mõndagi sarnast nii reaalse maailmaga kui ka teiste muinasjutuliste maailmadega.
Ketas
Kettamaailm on hiiglaslik lame ketas, mis asetseb neljal elevandil, kes omakorda seisavad kosmilise kilpkonna, Suure A'Tuini seljas. Ketta läbimõõt on umbes 10 000 miili ehk umbes 16 000 km. Selle ümber tiirleb kuu ning ka oma päike. Et Ketta Naba on päikesest kaugemal, kui Serv, siis on servapoolsed regioonid troopilise kliimaga ning Nabamaad külmad. Ketta kuju tõttu ei saa seal kasutada ilmakaari nii, nagu seda teeme meie. Seal on põhisuundadeks naba poole, serva poole, vastupäeva ning päripäeva. Kettamaailma keskel asub Cori Celesti, 10 miili (16 km) kõrgune mägi, kus asub Dunmanifestin, Kettamaailma võimsamate jumalate kodu. Ketta võimas võluvägi tekitab Naba lähedal ka virmalisi, mida tuntakse kui aurora coriolis 't. Ketta servas asub Servakosk, kust Ketta ookeanid üle selle ääre voolavad. Kettamaailmas on palju riike ja linnu, näiteks Ankh-Morpork või Omnia.
Epica (album)
"Epica" on Kameloti kuues täispikk album. Selle andis 13. jaanuaril 2003 välja Noise Records. See on Kameloti esimene kontseptuaalne album, laulude sõnad olid valmis juba enne muusika loomist. Album ja selle järg "The Black Halo" põhinevad üldjoontes Goethe "Faustil".
Selle albumi järgi võttis endale nime ansambel Epica.
Lugude nimekiri
Limiteeritud versiooni lisalugu:
Jaapani versiooni lisalugu:
"Prologue" (Proloog)
Põhinedes "Fausti" "Proloogil taevas", sõlmivad Mephisto ja Jumal kihlveo: kui Mephisto saab oma valdusse Arieli, Jumala lemmikinimese, hinge, lubatakse tal taas Taevasse siseneda. Kuid kui Mephistol see ettevõtmine ebaõnnestub, on ta igaveseks Põrgusse määratud. Muusikaliselt annab lugu kildhaaval ja moonutatud sõnafragmentide abil aimu tulevastest sündmustest, saateks korrapärastu keelpilliansambel.
"Center of the Universe" (Universumi kese)
Meile tutvustatakse Arieli "alati otsivat" vaimu. Ta arvab, et mingis punktis surma piiril pidi keegi teadma tõde, mida tema otsib. Ilma selle tõeta tunneb ta end oma kodumaal – universumi keskmes – eksinuna. Hetkeline rahu siseneb Arieli märatsevasse vaimu (muusikaliselt esindatud meloodilise duetiga), ning ta otsustab, et oma kodumaal on ta kõik teadmiste allikad ära kasutanud, seega peavad vastused peituma kusagil mujal.
"Farewell" (Hüvastijätt)
Ariel jätab hüvasti oma vana eluga. Ta põletab kõik sillad ja katkestab seosed kõigiga, keda on kunagi tundnud – nende hulgas ka Helenaga. Lõpuks pöördub ta Jumalast, kes on ilmselt võimetu ravima inimeseks olemisest tulnud küsimusi ja läbielamisi. Innukalt otsinguid alustades astub ta esimese kättesaadava laeva pardale ja purjetab üle ookeani, et enam mitte kunagi tagasi tulla.
"Interlude I – Opiate Soul" (Vahemäng I)
See vahemäng tähistab aja möödumist, kui Ariel aastaid rännates laias maailmas tõde otsib.
"The Edge of Paradise" (Paradiisi äär)
Haarates pärast aastatepikkusi viljatuid otsinguid õlekõrrest, on Ariel pöördunud okultismi ja hallutsinogeensete uimastite poole (muusikaliselt esitatud aeglase, lookleva vokaali ja eksootilise arabeski meloodiaga), millest on tekkinud sõltuvus. Nende pahede mõju all näeb Ariel korraks Mefisto viirastust, kuigi sel hetkel ei tea ta langenud inglist või tolle taevalikust kihlveost veel midagi. Ariel mõistab, et tema praegune elulaad ei vii teda tema ihaldatud suure vastuse avastamisele kuidagi lähemale.
"Wander" (Rändamine)
Meeleheitel Ariel lõpetab otsingud ning rändab üksiku ja sihituna läbi talve metsikuse (ülejäänud lugu leiabki aset talvel). Ta meenutab Helenat ning igatseb naasta temaga koos veedetud noorusaega.
"Interlude II – Omen" (Vahemäng II – Enne)
See aeglane ja pehme instrumentaalne vahemäng markeerib Arieli tumedaimat tundi, kui ta valmistus endalt elu võtma. Kuid Mephistol on seoses veel võitmata kihlveoga teised plaanid.
"Descent of the Archangel" (Peaingli laskumine)
Kuu valguskiirtest valgustatuna ilmub ingelliku hiilgega Mephisto Arielile. Muusikaliselt esitletakse seda kummitusliku saksofoni avamänguga, millesse on pikitud lihtsaid klahvpilliakorde. Mephisto tutvustab end Arielile ja teeb ettepaneku – ta lubab Arieli teenida kuni too elab, täites kõik tema soovid tingimusel, et kui Ariel sureb, saab Mephisto tema hinge endale. Kuigi pakkumine on ahvatlev, on Ariel alguses ettevaatlik.
"Interlude III – At the Banquet" (Vahemäng III – Banketil)
Järsku leiab Ariel end Mephisto suursugusest lossist, kus langenud ingel peab tema auks pidusöömingut. Nautlik tuju kumab läbi kiirema tempo, kui banketisaali siseneb Mephisto.
"A Feast for the Vain" (Edevate pidusööming)
Ariel naudib Mephisto seltsis aplust, pidustusi ja meeldivat seltskonda. Aukartliku ning kogu suursugususe ja hiilguse tõttu hingetuna (muusikaliselt esindatud pea valsilaadsete progressioonidega) kaovad tema viimased kahtlused; ta võtab Mephisto sõpruse vastu ja nõustub pakkumisega, küll ühe muutusega – vaid siis, kui Ariel kogeb hetke, kus ta on nii rahul, et sooviks selles igavesti viibida, võib Mephisto saada tema hinge. Mephisto nõustub muudetud lepinguga vastu tahtmist.
"On the Coldest Winter Night" (Kõige külmemal talveööl)
Mephisto lossist lahkudes kohtub Ariel Helenaga, kes on teda kõik need aastad otsinud. Liigutav akustiline bass portreteerib Arieli ja Helena vahelist soojust ja armastust, mis pärast kõiki neid lahus oldud aastaid siiski nende vahel on. Kaks armastajat hoiavad teineteise lähedusse ja veedavad talveöö koos lähedalasuvas linnas. Selle öö jooksul rasestub Helena Arielist, kuigi kumbki seda siis ei tea.
"Lost & Damned" (Eksinud ja neetud)
Pärast mõnda Helenaga linnas veedetud aega otsustab Ariel Mephisto abiga uuesti leitud jõul oma retke jätkata. Kuid ta keeldub puhast ja head Helenat oma teekonna raskustesse ja Mephisto võrgutustesse kaasamast. Kuigi ta Helenat armastab, on kaua otsitud vastused nende sidemest tähtsamad. Tema sõnadega: "Love means nothing to me, if there is a higher place to be." ("Armastus ei tähenda mulle midagi, kui on olemas veelgi ülevam paleus.") Seega, kuigi Ariel armastab vaid Helenat, jätab ta tema maha. Arieli ja Helena vahelist lahkheli on muusikaliselt kujutatud tõtliku trummirütmiga, milles annavad rõhku aeglasemad klahvpilliakordid.
"Helena's Theme" (Helena teema)
Hullununa tõotab Helena Arieli igavesti, isegi surmas, armastada ja uputab end, koos üsas oleva lapsega, lähedal asuvasse jõkke. Jõevaimu palvel tõusevad nii Helena kui ka tema sündimata laps ("Alena") Taevasse.
"Interlude IV – Dawn" (Vahemäng IV – Koidik)
Koos tõusva koiduga saab kõigile Linna Teataja suu läbi teatavaks Helena viimane tegu. Tema surnukeha leitakse jõest ja avastatakse, et tal oli ka laps.
"The Mourning After (Carry On)" (Lein (Jätkamine))
Ariel on unes topeltsurma tunnistajaks. Tema kartust kinnitab ka Linna Kuulutaja. Ta on šokeeritud ja hämmingus nii Helena surmast kui ka lapse, kellest ta midagi ei teadnud, kaotusest. Kaotusvalu ja üksinduse taaga all leinab ta Helenat. Kuid siiski ta teab, et ta peab oma retke jätkama. Lõppude lõpuks – kui ta eesmärgi poole püüdlemine peaks läbi kukkuma, mis oli siis Helena surma eesmärk? Oma ülesande, mille pärast ta Helena maha jättis ja mis tingis Helena enesetapu, täitmata jätmine oleks Helena mälestusele häbistav.
"III Ways to Epica" (III teed Epicale)
Mephisto julgustab Arieli oma retke jätkama, nimetades Helena surma "tulega mängimise" hinnaks. Ta nõuab Arielilt usaldust ja sõitleb toda leina pärast, kuulutades, et kõik inimlikud kirest sündinud tunded on kokkuvõttes destruktiivsed. Helena, kes on nüüd Taevas, kuulutab, et armastus on ainus jõud, mida inimesed eales tunda võivad ja et selle vastu pimeduse jõud ei saa. Meeleheitel Ariel süüdistab oma kurbuses Jumalat. Süütunne Helena surmale kaasaaitamise pärast neelab tema ja ta tunneb, et lunastus teda enam ei päästa.
Siinkohal "Epica" lugu lõpeb, kuigi albumil on veel 2 lisalugu. Arieli lugu jätkab albumil "The Black Halo".
Saare (Elva)
Saare on küla Tartu maakonnas Elva vallas.
Ollivander
Välimus ja iseloom
Ollivander on vana võlur, tal on hall habe ja pikkuselt on ta ka lühikeseks jäänud. Mehel on väga iseäralik iseloom: ta on väga tark ja nutikas, kuid ta mõtleb mõnikord imelike asjade peale.
Bipersoner i Harry Potter-universet List of supporting Harry Potter characters Liste over figurer i Harry Potter-bøkene Postacie drugoplanowe z cyklu Harry Potter Danh sách nhân vật phụ trong truyện Harry Potter
Gjon Buzuku
Gjon Buzuku [djon buz'uuku] (16. sajand) oli albaania katoliku vaimulik, kes kirjutas esimese teadaoleva albaaniakeelse trükitud raamatu.
Gjon Buzuku oli pärit Põhja-Albaaniast ja elas tõenäoliselt Veneetsias või Veneetsia lähedal. On ka oletatud, et ta oli kahe Põhja-Albaania piiskopkonna piiskop. On väidetud, et Buzuku oli munk.
Ta kirjutas 20. märtsist 1554 kuni 5. jaanuarini 1555 ja avaldas katoliku missaraamatu tõlke albaania keele geegi murdesse, mille maht oli 188 lehekülge. Vatikani apostellikus raamatukogus on säilinud selle raamatu ainus teadaolev eksemplar, millel on puudu frontispiss ja esimesed 16 lehekülge. Seetõttu pole teada raamatu täpne pealkiri ega ilmumisaasta. Raamatu avastas 1740 Shkupi albaania peapiiskop Gjon Nikollë Kazazi. Teistes raamatukogudes on kolm originaali fotokoopiat, sealhulgas üks Tiranas. 1996. aastal ei suutnud raamatukoguhoidjad originaali leida. Seda oli viimati kasutatud 1984. aastal. Eqrem Çabej kirjutas 1968 raamatu kohta monograafia.
Oletatakse, et raamat võidi trükkida Shkodëris. Teise versiooni järgi trükiti see Veneetsias.
Raamatus on ära toodud tähtsamate kirikupühade liturgiad. On ka talituste ja palvete tekste ning osi katekismusest. Igal leheküljel on kaks veergu. Initsiaalid on kaunistatud. Grammatika ja sõnavara on arhailisem kui 17. sajandi geegi tekstides. Keeleajaloo seisukohast on tekst väga väärtuslik. Sõnavara on küllaltki rikas. Arhailise teksti lugemist hõlbustab see, et raamatus on palju katkendeid Piiblist. Tõlgitud on suurem osa Matteuse, Luuka ja Johannese evangeeliumist. Psalmid, Jesaja raamat, Jeremija raamat ning 1. ja 2. kiri korintlastele ja Saalomoni tarkusesõnad on rikkalikult illustreeritud.
Kirjaviis on omapärane. Kasutatakse ladina kirja, mida on täiendatud lisatähtedega. Ortograafia ja sõnavara järjekindlus näib viitavat varasema kirjatraditsiooni olemasolule.
Albaania keeles on raamat tuntud pealkirja all Meshari (Missaraamat). Kõik, mida me autori kohta teame, pärineb raamatu kolofoonilt, mille Buzuku ise albaania keeles kirjutas. Kolofooni tõlge:
''Mina, isa Gjon [Johannes], Bdek [Benedictus] Buzuku poeg, võtnud arvesse, et meie keeles pole Pühakirjast olemas midagi arusaadavat, soovisin meie rahva pärast proovida, niipalju kui suutsin, valgustada nende vaimu, kes saavad aru, et nad mõistaksid, kui vägev on Issand ja kui andestav nende vastu, kes teda kõigest südamest armastavad. Ma palun Sind alates tänasest päevast käia sagedamini kirikus, et kuulda Jumala sõna. Kui Sa seda teed, siis olgu Issand Sulle armuline. Need, kes on tänase päevani kannatanud, ei pea enam kannatama. Olgu Sa Jumala äravalitu. Tema saab olema Sinuga igal ajal, kui Sa oled õige ja hoidud ülekohtust. Kui Sa nõnda teed, siis Issand annab Sulle järelkasvu, sest Sinu saak kestab lõikuseni ja Sinu lõikus kestab külvini. Mina pealegi soovin lõpule viia oma töö, kui see on Jumalale meele järele. Ma alustasin seda aastal 1554 märtsikuu 20. päeval ja lõpetasin selle aastal 1555 jaanuarikuu 5. päeval. Kui ma olen juhtumisi vigu teinud, siis ma palun, et minust õpetatumad parandaksid need. Sest mind ei peaks üllatama, kui ma olen vigu teinud, see on päris esimene teos, suur ja raske meie keelde ümber panna. Nendel, kes selle trükkisid, oli suuri raskusi ja nõnda ei saanud nad jätta vigu tegemata, sest mina ei saanud kogu aeg nende juures olla. Hooldades kirikut pidin ma teenima kahes kohas. Ja nüüd ma palun Teilt kõigilt, et Te paluksite minu eest Issandat.'' Gjon Buzuku nime kannab kirjastus Prištinas.
Bassein
pisi|Ujumisbassein ([[Müllersches Volksbad|Müller’sches Volksbad)]] pisi|Katsebassein Bassein on suur lahtine veemahuti, tehisveekogu (nt ujumisbassein, katsebassein) või ehitistega piiratud loodusliku veekogu osa (nt sadamabassein).
Vallikraavi tänav
pisi|Vaade tänavale [[Senffi treppide juurest]] pisi|Vallikraavi tänav 1890. aastal Vallikraavi tänav on tänav Tartus. See piirab Toomemäge ning selle pikkus on kokku umbes 735 meetrit.
Varem on tänav olnud pikem, osa sellest nimetati Karl Ernst von Baeri tänavaks.
Vallikraavi tänava ääres asub Tartu Püha Luuka kirik, Rahvaste mälestussammas, Oscar Wilde'i ja Eduard Vilde skulptuur, kolm Tartu Ülikooli Kliinikumi endist onkoloogiakorpust ja üks Tartu Kunstimuuseumi endine hoone.
Vallikraavi tänavat ühendavad Wilhelm Struve tänavaga Senffi trepid.
Vallikraavi 4
Majas asus Mattieseni trükikoda, hiljem H. Heidemanni nimeline trükikoda, veel hiljem Wilde kohvik.
Vallikraavi 10
Vallikraavi 10 asub puust, saelõikeornamendiga kaunistatud maja, mis ehitati 1873. aastal. Maja 1892. aastal omandanud doktor Faure ehitas sinna kirurgilise erakliiniku, kus suri 1919. aastal Eesti Vabadussõja kangelane Julius Kuperjanov. Hiljem asus hoones võõrastemaja Grand Hotell, pärast sõda Toome Hotell. Seejärel asus majas Tartu Ülikooli Kliinikumi onkoloogiakorpus.
Vallikraavi 14
Hoone projekteeris 1896. aastal Tartu ehitusinsener Otto Schröder kortermajaks. Majas on elanud Gustav Suits, majal on tema mälestustahvel. Pärast teist maailmasõda oli maja pikka aega kasutusel Tartu Kunstimuuseumi hoonena ja ehitati juurde külgtiivad. Aastal 2020 alustati maja ümberehitamist korterelamuks.
Ketneri
Ketneri on küla Tartu maakonnas Nõo vallas.
Kõrgus merepinnast on umbes 75 m. 2000. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 16 inimest. 2005. aasta 1. jaanuari seisuga on seal 7 aktiivset majapidamist ja 14 alalist elanikku.
Registreeritud elanike arvu dünaamika (1. jaanuari seisuga):
Nõukogude okupatsiooni ajal oli Ketneri ajutiselt liidetud Laguja külaga, kuid tänapäeval on ta taas eraldi asula.
Külal arvatakse olevat potentsiaali saada turismipiirkonnaks, ehkki see asub Lõuna-Eesti metsade keskel ja majad asetsevad üpris hajusalt.
Ketneris on igasügisese 89-kilomeetrise Tartu Rattamaratoni viimane vahepeatus (77,2 km). Samuti läheb sellest läbi Tartu Suusamaratoni rada.
18. august
18. august on Gregoriuse kalendri 230. (liigaastal 231.) päev. Juliuse kalendri järgi 5. august (1901–2099).
Teilma (Elva)
Teilma on küla Tartu maakonnas Elva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Puhja valda.
Johan III
thumb|Johan III hauamonument [[Uppsala toomkirikus]] Johan III (20. detsember 1537 Östergötland, Stegeborgi loss – 17. november 1592 Stockholm) oli Rootsi kuningas 1568–1592.
Noorus ja võimuletõus
Johan oli Gustav I Vasa ja Margareta Eriksdotteri poeg, enne kuningaks saamist 1556–1563 Soome hertsog. 1581 võttis ta endale Soome suurvürsti tiitli.
Erinevalt oma vennast Erik XIV-st, kes ei sallinud poolakaid ja kaalus isegi sõda nende vastu, oli Johan poolakatega heades suhetes ja kosis Poola kuninga Zygmunt I Vana tütre Katarina Jagellonica, kellele ta vend Poola kuningas Zygmunt II August andis kaasavaraks 1558. aastal Liivimaa ordu poolt panditud linnused Liivimaal Ruhja, Asti, Härgmäe, Trikata, Helme ja Karksi. Erikule Johan III iseseisvus ei meeldinud ja ta kutsus Johani Stockholmi. Johan keeldus, mispeale Erik XIV vägi vallutas 1563 pärast piiramist Turu ja Johan III vangistati koos oma naisega, Turu kindlusesse Soomes.
1567. aasta mais hakkasid süvenema Erikus hullumeelsuse märgid: ta hakkas käskima hukata inimesi, kes talle reeturitena tundusid, isegi kui nad päriselt reeturid ei olnud, ja pussitas oma käega surnuks Lotringist saabunud Rootsi saadiku Nils Sture. Riigi juhtimine läks Riiginõukogu kätte. Septembris lõppes Johani vangistus. Varsti Erik paranes ning sai trooni tagasi, kuid ei käskinud Johanit uuesti vangistada ja too hakkas kohe plaanima ülestõusu Eriku vastu, tuues ettekäändeks, et too olevat abiellunud lihtrahva hulka kuuluva Karin Månsdotteriga.
Siiski ei tundnud Johan end seni kindlana, kuni Erik elas. 1571 käskis ta valvuritel Erik mürgitada, kuid see käsk jäi täitmata, õigupoolest täideti alles 26. veebruaril 1577, mil Erik mürgitati hernesupiga. Lahkamine näitas, et Erik suri arseenimürgitusse.
Valitsusaeg
Pärast Eriku kukutamist jätkas Johan Kahekümneviieaastast sõda, milles lõpuks võideti Moskva tsaaririiki. Sõda lõppes 10. augustil 1583 sõlmitud Pljussa vaherahuga. Kahekümneviieaastases sõjas mängis kindlasti olulist rolli ka Johani hea läbisaamine Rzeczpospolitaga, kes oli sõjas rootslaste olulisim liitlane.
Perekond
Oma armukese Karin Hansdotteriga oli Johanil teadaolevalt neli last:
Grindcore
Grindcore, lühendatult lihtsalt grind, on ekstreem-metal ' i alaliik, mis tekkis 1980. aastate keskel Suurbritannias hardcore pungi, death metal ' i ja thrash metal ' i segunemisel.
Tunnused
Grindcore'i muusikažanris kasutatakse heavy metal ' ile tüüpilisi muusikainstrumente: elektrikitarri, basskitarri ja trumme. Elektrikitarri häälestus on madal ja mäng kiire ning kasutatakse kärinaefekti. Trummimäng on samuti kiire ning žanrile on iseloomulik trummirütm blast beat. Grindcore'i vokaal ei ole hõikav nagu tavaliselt hardcore pungis, vaid kombineerib karjumise, urisemise, kuristamise ja röökimise.
Enamiku grindcore'i ansamblite laulusõnad on provokatiivsed ja kutsuvad üles normile mitte alluma. Käsitletud teemad võeti üle anarhopungi ja USA hardcore'i ansamblitelt. Peamiselt kirjutatakse lugusid sotsiaalsetest ja poliitilistest probleemidest, näiteks korporatiivsest korruptsioonist, kapitalismi kurjusest, tuumasõjaohust, naiste õigustest, ühiskondlikust ksenofoobiast, loomade õigustest ja keskkonnahoiust.
Grind ' i üks oluline tunnus on lühikesed lood, mille kestus on tavaliselt alla minuti. Selle teerajajad olid Rootsi ansambel Protest Bengt, kes avaldasid 32 looga albumi "In Begt We Trust", ja Napalm Death, kelle 1,316 sekundi pikkune lugu "You Suffer" on lühima loo rekordiga Guinnessi rekordite raamatus.
Ajalugu
Grind ' i tekkes oli oluline roll põrandaalusel kassetivahetusel ja isetegemise suhtumisel (ingl do it yourself, DIY). Aina ekstreemsemat muusikat otsivad aktivistid kombineerisid USA thrash metal ' i; Suurbritannia, Jugoslaavia ja Itaalia pungi;Rootsis tekkinud agressiivsuse ja Jaapani hardcore ' i. Suurbritannia varaste grind-ansamblite Heresy ja Unseen Terrori liikmed toovad mõjutajatena välja USA thrash ja death metal ' i ansamblid Slayer, Dark Angel, Possessed ja Death ning hardcore'i ansamblid Siege, Deep Wound, Psycho Sin ja Youth Korps.
Termini grind mõtles välja Mick Harris (bändide Napalm Death ja Extreme Noise Terror liige), kes kasutas seda algul Swansi varajaste albumite basskitarriheli kirjeldamiseks. Kuna seda ei võetud aga kohe kasutusele, nimetati grindcore ' i esialgu death-thrashcoreiks ja kiireks death metaliks.
Suurbritannia grindcore
Esimeseks tõeliseks grindcore'i albumiks saab pidada Napalm Deathi 1987. aastal ilmunud debüütalbumit "Scum", mille stiili mõjutas erinevalt teistest metal, mitte punk. Pärast albumi ilmumist võis Napalm Deathi muusikas täheldada veel ansambli Repulsion ja Florida death metal ' i mõjusid. Nende žanri sai nimetada pigem tõeliselt kiireks death metaliks kui hardcoreiks (nimetust grindcore siis veel ei kasutatud). Samal ajal tekkis teine rohkem hardcore ' iga sarnanev grindcore'i žanr, crustgrind, mille eestvedaja oli Extreme Noise Terror ning mille mõjutajad olid Suurbritannia Antisect, Rootsi Anti Cimex ja Soome Rattus. Tugevat mõju hilisemale grindcore ' ile avaldas 1980. aastate keskel loodud Carcass, mis kombineeris ekstreemse muusika ja haiglase ideoloogia ning lõi goregrind ' i alažanri. Casrcass ja goregrind on eeskujuks paljudele ekstreem-metal ' i ansamblitele, sealhulgas Exhumed, Dead Infection, General Surgery, Impaled.
USA grindcore
1990. aastate USA grindcore'i kujundas mitu bändi: Briti ansamblid Napalm Death, Carcass ja Extreme Noise Terror; Ameerika varased grindcore-ansamblid Deep Wound, Siege ja Disrupt ning death metal ' i poole kalduvad Terrorizer ja Repulsion. Richard Johnsoni (bändist Drugs of Faith) sõnul võib esimeseks USA grindcore'i albumiks pidada Enemy Soili laialt levinud albumit "Harmony Corruption". USA grind ' i teise laine ansambleid (Drop Dead, Brutal Truth, Dissassociate, Assück) iseloomustab varasemast parem tehniline tase ning mõnel juhul basskitarri hülgamine. Teise laine ansamblite hulgas algas segunemine teiste stiilidega. Stiilide segamine jätkus 1990. aastate lõpus metalcorei ja noisecorei (Deadguy, Dillinger Escape Plan, Converge), tehnilise death metal ' i (Cryptopsy, Gorguts, Suffocation) ja deathcore'i ansamblite seas.
Muu maailm
Väljaspool Suurbritanniat ja USA-d olid mõjukad varased grindcore'i ansamblid Lääne-Euroopa Lärm, Rapt, Agathocles ja Fear of God; Itaalia Wretched, Impact, Negazione ja Indigesti; Kanada DOA ja The Neos; Brasiilia Olho Seco ningJugoslaavia UBR ja Patareni. Eriti aktiivne grindcore'i skeene oli Rootsis, kus tegutsesid Asocial, Mob 47, Filthy Christians ja Protest Bengt.
Eestis viljelevad grindcore'i ansamblid Anal Caves, Decease, Gas, Killemboth, Uwe Boll, Goresoerd, Cunt Carnage.
Goregrind
Dead Infectioni trummari Cyjani sõnul pole grindcore ' il ja goregrind ' il muusikaliselt vahet, erinevus on aga laulusõnades. Esimene käsitleb poliitilisi ja ühiskondlikke teemasid, teine surma ja sellega seotut. Goregrind ' i eelkäijaks peetakse Suurbritannia grindcore'i ansamblit Carcass. Praegu on muu hulgas aktiivsemad ansamblid Romperop, Gruesome Stuff Relish, General Surgery, Inhumane ja Bile.
Electrogrind
Electrogrind (vahel ka Casiogrind, nu-grind, cybergrind või false grind) erineb grindcore ' ist selle poolest, et lisaks tüüpilistele instrumentidele kasutatakse trummimasinaid, süntesaatoreid või Nintendo heliefekte, jäädes stiililiselt grindcore ' ile kindlaks. Electrogrind ' i juured ulatuvad 1980. aastate algusse, kui Big Black kasutas oma kontsertidel ja salvestustel Roland T-66 trummimasinat. Hilisemad mõjutajad on Old Lady Driversi avant garde grind ja Godfles, mis tõi programmeeritud muusika ja trummimasinad metal ' i konteksti. Žanri kujundajad olid The Locust ja Agoraphobic Nosebled, mis tõstis trummimasinaga lugude tempot ning hülgas seni grindcore ' ile iseloomulikud tõsised laulutekstid.
Deathgrind
Deathgrind on ekstreemse muusika žanr, mis segab death metal ' i tehnilisuse grindcore ' i intensiivsusega. Näiteid ansamblitest: Aborted, The Berzerker, Exhumed, Rotten Sound, Pig Destroyer, Origin.
Pornogrind
Pornogrind on death metal ' i ja grindcore ' i alažanr, mis sarnaneb goregrind ' iga, kuid keskendub seksuaalsetele teemadele. Näiteid ansamblitest: Gut, Cock And Ball Torture, The Meat Shits, Waco Jesus.
Teilma
Teilma on mitme Eesti küla nimi:
Henn Roode
Henn-Olavi Roode (4. november 1924 Tallinn – 25. detsember 1974 Tallinn) oli eesti maalikunstnik.
Elukäik
Ta sündis Tallinnas inseneri ja arsti perekonnas. 1943 lõpetas Tallinna Jakob Westholmi gümnaasiumi. 1944–1947 õppis Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis (õppejõud Ado Vabbe ja Elmar Kits). 1947 sügissemestril õppis Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis (õppejõud Johannes Võerahansu ja Lepo Mikko).
20. novembril 1949 arreteeriti fabritseeritud süüdistuste alusel Tartus. Mõne nädala jooksul vahistati tema sõpruskonnast ka Ester Potisepp (tulevane abikaasa), Lembit Saarts, Ülo Sooster, Valdur Ohakas ja 1950. aastal Heldur Viires. 14. juunil 1950 määrati NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi ja erinõupidamise otsusega neile karistuseks 10 aastat vabadusekaotust parandusliku töö laagrites. Henn Roode suunati Kasahhi NSV Karaganda oblastis asunud Lugovoilagi (dokumentides ka Pestšanlag). Ilmselgelt oli „üliõpilasgrupi“ vangipanek mõeldud intelligentsi ja esmajoones kunstnike hirmutamiseks. Tõenäoliselt oli see aktsioon üks osa Pariisi koolkonna traditsioone järgiva kunsti(õpetuse) kompromiteerimise kampaanias, mis viiski iseseisva Tartu Riikliku Kunstiinstituudi likvideerimiseni 1950. aasta lõpul. 1956 vabanes ennetähtaegselt, samal aastal ka rehabiliteeriti.
Isiklikku
Tema isa August Roode lõpetas Eesti Vabariigilt saadud stpendiumiga Gdański Tehnikaülikooli ja ema Anna Roode ühena esimestest naistest Tartu Ülikooli arstiteaduskonna. 19. veebruaril 1957 abiellus õpingukaaslase ja kunstniku Ester Potisepaga (neiupõlvenimi Esther Raudsepp). Peres sündis kaks tütart.
Abja valla lipp
thumb|Abja valla lipp Abja valla lipp on Viljandi maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Abja valla lipp.
Henn Roode
Looming
Olemuselt intellektuaal ja loomult tõeotsija, tiirles tema kunstifilosoofia kõrgemate kategooriate - tõe ja absoluudi - ümber. Ta oli kui teadlane, kes püüdis eraldada juhuslikku olemuslikust, analüüsides objektiivse ideaali ja subjektiivse vormi suhteid. Roode maalipärand koosneb arvukatest meremaalidest, linnavaadetest, abstraktsioonidest, erineva deformatsiooniastme ja -vormiga portreedest, aktidest, autoportreedest, natüürmortidest ja monumentaalsetest kompositsioonidest ("Turg", "Demonstratsioonile", "Asfalteerijad", "Kodusadamas", "Rööpad ja rattad" jt). Samavõrd rikkalik on Henn Roode joonistuste pärand (visandid, eskiisid, natüürmordid, autoportreed, portreed, aktid, mereteema jne).
Ükski žanr pole H.Roode loomingus eriti eelistatud, sest teda köidavad pigem probleemid kui motiivid. 1962. aastal valmis Roode manifest, tema kuulus "Turg", millele pole tolle aja eesti kunstis midagi võrdväärset vastu seada. Henn Roode jaoks olid kõige olulisemad mahud, rütm, geomeetria. Tema tööd on 1960. aastate eesti maalis kõige tõsisemalt võetavad eksperimendid, mis tegelevad figuuri, liikumise ja ruumi suhtega. Roode loomingu põhiparadoks seisneb selles, et sulgedes end struktuuride, värvide ja pindade vormimaailma, tegeles ta samas pidevalt vormi tühistamisega. Roode jaoks polnud abstraktsele kunstile omane ruumiprobleem mitte ainult plastiline, vaid ka vaimne küsimus, lähenemine filosoofilisele süsteemile, kus ei kardeta ka absoluutse tõe mõiste kasutamist.
Abja valla lipp
Lipp on kinnitatud Eesti Vabariigi riigisekretäri poolt 14. mail 2004 ning selle näidis asub vallakantseleis.
Henn Roode
Teoseid
Henn Roode mitmed teosed on eksponeeritud Kumu püsiekspositsioonis. Valik loomingu paremikust kuulub Eesti Kunstimuuseumi maalikogusse, mida saab näha lingil. Palju töid on erakogudes.
Abja valla lipp
Lipu kirjeldus
Valla lipp on ruudukujuline vapilipp. Rohelisel kangale on lisatud diagonaalne valge väli, mis algab vardapoolsest alanurgast ning millele on paigutatud kolm sinist linaõit. Õied moodustuvad viiest sinisest kroonlehest ja viiest rohelisest tupplehest ning valgest südamikust.
Lipu värvid Pantone värviskaala järgi on roheline PMS 3415 ja sinine PMS: Process Blue.
Henn Roode
Välislingid
https://artiklid.elnet.ee/search~S1*est/X?searchtype=t&searcharg=Henn%20Roode&searchscope=1&SORT=DZ&extended=0&SUBMIT=OTSI
Abja valla lipp
Lipu kirjeldus
Kandelipu normaalsuurus on 105×105 cm.
Põhjendus
Sinised õied viitavad linakasvatusele ja linatöötlemisele, kui abjakate traditsioonilistele tegevusaladele ja jõukuseallikale. Valge väli sümboliseerib kaitstust, roheline aga ürgset loodust.
Vohnja vald
pisi|Virumaa valdade piirid enne ja pärast [[1939. aasta vallareformi]] Vohnja vald oli vald Viru maakonnas aastail 1939–1950. Vallamaja asus Kõrve külas.
Vald moodustati senise Vohnja valla maa-alast; senise Aaspere valla Läsna ja Metsanurga külade ning Loobu asunduse maa-aladest; senise Kõnnu valla talude nr. A-23, A-57, A-59–A-61, A-63, A-64 ja A-171 lahus-heinamaatükkide ning Kolga metskonna Suru metsandiku kvartaali nr. 66 maa-aladest.
Vohnja valda kuulusid: Kallukse, Vaiatu, Vohnja, Kõrveküla, Uku, Eeriku, Metsaküla, Kolu, Sarapiku, Angapere ja Ohepalu külad ning „Sakssaare" üksiktalu, Soomukse, Arbavere, Kõnnu ja Mägiküla, Pala, Muusi, Tõreska külad, Tepu metsavahikoht ning „ Saueaugu“ nr. A-79, „Alevälja" nr. A-80, ,,Sinipalu“ nr. A-81 ja „Liivaku" nr. A-82 üksiktalud, Loobu, Läsna, Pikasaare, Reimäe, Metsanurga küla.
Vald kuulus Riigivolikogu 67. valimisringkonda, kust valiti I Riigivolikogusse Rudolf Penno.
Valla täitevkomitee esimees Hugo Leemets tapeti metsavendade poolt 5. juulil 1941.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Arbavere külanõukogu ja Vohnja külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati valla maa-ala Tapa rajooni koosseisu.
Tsitraaditsükkel
Tsitraaditsükkel (ka Krebsi tsükkel, ka sidrunhappetsükkel, TCA-tsükkel, di- ja trikarboksüülhapete tsükkel) on enamikul aeroobsetel organismidel toimuv ensüümide katalüüsitud biokeemiliste reaktsioonide tsükkel, mis toimumiseks vajab hapniku manulust. Tsitraaditsükkel on organismide ainevahetusraja keskne protsess, sest tsükli käigus oksüdeeritakse enamik sahhariide, rasvu ja valke CO2 ja veeks, kusjuures selle käigus vabaneb suur osa organismi elutegevuseks vajalikust energiast. Samuti on tsitraaditsükkel mitmete oluliste anabolismireaktsioonide eelduseks, näiteks teatud aminohapete süntees.
Eukarüootsetes organismides toimub tsükkel mitokondri maatriksis.
TCA-tsükli summaarne reaktsioonivõrrand:
AcCoA + 3NAD+ + FAD + GDP + Pi + 2H2O => 3NADH + FADH2 + GTP + CoA + 2CO2 + 2H+ + HSCoA
TCA tsükkel algab atsetüülkoensüümist, mis saadakse kas glükolüüsist pärineva püruvaadi oksüdatiivse dekarboksüleerimise või rasvhapete oksüdatiivse degradatsiooni tulemusel. Atsüülrühm atsetüülCoA koosseisust kondenseeritakse oksaalatsetaadiga nii, et tekib tsitraat.
Reaktsioonide tsüklis, mille käigus toimub kaks dekarboksüleerimist ja neli oksüdatiivset reaktsiooni, tekib nelja süsinikuline malaat, millest regenereeritakse oksaalatsetaat. Tsitraaditsükli reaktsioonide käigus sünteesitakse otseselt vaid üks molekul ATP-d. Enamus energiast akumuleeritakse redutseeritud koensüümide kujul NADH-na ja FADH2-na. Nende ühendite reoksüdatsioonil hingamisahela vahendusel vabaneb suur hulk energiat, mis salvestatakse ATP kujul.
Mõned olulised biosünteetilised rajad algavad TCA tsükli intermediaatidest. Kui tsükli vaheühendeid kasutatakse biosünteesi lähteühenditena, tuleb nad asendada, et tsükli tööd mitte blokeerida. Antud juhul on olulisem anaplerootiline reaktsioon, kus TCA tsükli vaheühendite hulka suurendatakse, oksaalatsetaadi süntees, mis lähtub püruvaadist.
Aksai Chin
thumb|250px|Aksai Chini asend Kashmiris thumb|Kaardil on näha India ja Hiina versioon Aksai Chini piirkonna piirist, Macartney-MacDonaldi liinist, Foreign Office Line'ist, samuti Hiina vägede edusammudest, kui nad okupeerisid piirkondi Hiina-India sõja ajal. Aksai Chin (ka Aksayqin, Akesaiqin, Akesai Qin (hindi अक्साई चिन, hiina 阿克赛钦, Ākèsàiqīn) on Hiina okupeeritud ala Tiibeti kiltmaa loodeosas Kashmiris. Selle pindala on umbes 37 250 km². Hiina väed okupeerisid selle 1959. aastal. India peab seda oma Jammu ja Kashmiri osariigi osaks.
Piirkonda läbib Hiina riiklik maantee nr 219.
Qom
Qom on linn Iraani keskosas, Qomi provintsi keskus. Asub Qomi jõe kaldal, umbes 150 km Teheranist lõunas.
Qom on šiiitide püha linn, sest seal asub 8. sajandil ehitatud Fatimah Ma'sumah hauamošee.
Qomi islamikoolis õpetas islami õigust ja filosoofiat ajatolla Rūḩollāh Khomeynī.
Qomi lähedal asuvad maagaasi- ja naftaväljad.
Raadi mõis
pisi|Raadi mõisa [[härrastemaja 1927. aastal]] pisi|Raadi mõisakompleks tänapäeval pisi|Droonivideo Raadi mõisast ja selle ümbrusest 2021. aasta septembris Raadi mõis (saksa keeles Ratshof) oli rüütlimõis (fideikomiss) Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal.
Raadi mõisa härrastemaja oli Lõuna-Eesti mõisate seas üks silmapaistvamaid mõisaarhitektuuri näiteid. See oli historitsistlikult ehitatud uusbarokk- ja uusrenessanss-stiilis. 18. sajandi keskpaigast pärinev mõisa park on üks eredamaid pargikujunduse näiteid Eesti mõisaparkide ajaloos.
Pärast mõisate võõrandamist 1919. aastal tegutses mõisa härrastemajas alates 1922. aastast Eesti Rahva Muuseum. 1944. aastal mõisa härrastemaja hävis pommitamisest alanud tulekahju tagajärjel.
Lisaks uhkele härrastemajale oli mõis tuntud ka von Liphartide perekonna suursuguse kunstikogu poolest.
Ajalugu
pisi|[[Louis Höflingeri litograafia Raadi mõisast (Album von Dorpat, 1860)]] Mõisa ajalugu ulatub keskaega. Kuna mõis kuulus algselt Tartu linnale (raele), siis sai mõis selle järgi ka vastava nime. 1584. aastal sai mõisast Poola kuninglik majandusmõis. 1638. aastal ostis Raadi mõisa Bengt Gabrielsson Oxenstiern, kes oli Rootsi kuninga esindaja ja hilisem Eestimaa kuberner. 17. sajandil kuulus mõis ka von Fersenite perekonnale. Põhjasõja järel kinkis Vene keisrinna Katariina I mõisa kindral Ivan Bibikovile. Aastast 1751 kuni 1919. aasta mõisate võõrandamiseni kuulus mõis von Liphartidele. Mõisa ostis 1751. aastal Carl von Liphart, kuid mõisasse kolis 1792. aastal alles tema poeg Reinhold Wilhelm von Liphart, kes lasi eelmise puidust härrastemaja lammutada ja selle asemele 1783. aastal ehitada uue ja esimese esinduslikuma härrastemaja. Liphartid lahkusid Eestist Esimese maailmasõja ajal ja mõis läks võõrandamise järel Tartu Ülikooli omandusse.
Eesti Rahva Muuseum
Esmakordselt tehti Raadi mõisasüdames arheoloogilisi uuringuid 1989–1990, mille käigus leiti, et arheoloogilist kultuurikihti esineb peamiselt mõisasüdame lääne- ja edelaosas. 2015. aasta uuringutes leiti vähe huvipakkuvat. Mõisaaladelt on leitud üksikuid leide, millest vanimad – enamasti keraamika – pärinesid arvatavasti I aastatuhandest pKr. Rohkem on leitud esemeid hilisrauaajast (11.–13. sajand) ning kesk- ja uusajast. Esimeste uuringute ajal leitud 11. sajandist pärit asulakoha arvas 1998. aastal Muinsuskaitseamet arheoloogimälestiste hulka.
1997. aastal arvati Raadi mõisa park koos peahoone varemetega kultuurimälestiste hulka.
Mõisaansambel
pisi|Raadi mõisa värav pisi|Raadi mõisa väravahoone pisi|Raadi mõisa endine veetorn Kõige vanem teadaolev kaart Raadi mõisast pärineb 1688. aastast.
Pärast Liivi sõda oli Raadi mõis üks kuninga suuremaid ja tulutoovamaid valdusi. 16. sajandi lõpus jäi mõis tolleaegsest Tartu linnapiirist umbes veerand miili kaugusele. Mõisa toonane puidust peahoone oli siis uus, avar ja enam-vähem ruudukujulise põhiplaaniga sõrestikehitis. Sel oli kolm suuremat ja mitu väiksemat ruumi. Selle kõrval asus valitsejamaja, suveköök, juustukoda, karjalaut, ait ja järve kaldal paiknev saun. Hoonetel olid õlgkatused.
Esimene esinduslik peahoone ehitati 1783. aastal von Liphartide tellimusel prantsuse arhitekt Fanguet' projekti järgi. Tolleaegsesse mõisakompleksi kuulus neli hoonet: peahoone, madal vaheehitis, üks raskepärane eenduva keskresaliidi ja kolmnurkviiluga kaunistatud hoone ja veel üks väiksem ehitis. Baroksel peahoonel oli kõrge kelpkatus, nurgatorn ja kõrge sokkel.
1840–1842 ehitati mõisa peahoonet ümber ja häärber sai uusrenessanslikus stiilis välisilme. Heinz Pirangi andmete järgi võis ehitusprojekti autoriks olla itaalia arhitekt Francesco Botta. See on kaheldav, sest skulptor tegutses Venemaal alles alates 1850. aastatest ja tema peamisteks töödeks olid aiakujukesed ja purskkaevud. Samuti on pakutud, et arhitektiks võis olla hoopis sarnase nimega Francesco Carlo Boffo, kelle tööalane ja ajalooline taust sobib Botta omast paremini kokku Raadi mõisa ehitusaja ja -projektiga. Ehitustööde tellijaks oli Carl Gotthard von Liphart (1778–1853). Raadi mõisahoone fassaadil olev daatumkivi märgib valmimisaastaks 1841, kuigi sisetöid tehti ka järgnevatel aastatel. Uue projekti järgi ühendati varasemad ehitusosad ja kaunistati dekoratiivelementidega, mille seas on näiteks kaaraknad, karniisid, neljakandiline nurgatorn ja lamekatuse serval olev balustraad. Esindusruumid olid põhiplaanilt anfilaadsed. Siseruumide seinad olid tehtud mitmevärviliselt scagliola-tehnikas (marmori mustri imiteerimine). Ruume kaunistasid stukklaed ja seinamaalingud. Mõisasse oli projekteeritud Eestis ainulaadsena silmatorkav maaligalerii, kus puudusid aknad ja valgus pääses sisse ruumi katuselt tornilaadselt kerkiva valgusšahti kaudu. Maaligalerii kõrval oli nn varakamber, mis oli ehitatud toonaste residentslosside eeskujul. 1901.–1905. aastal ehitati peahoone taas ümber. Ehitustööd tellis Reinhold Karl von Liphart. Peahoone muudeti osaliselt kahekorruseliseks ja hoone keskosa sai suure kupli, mille all paiknes galeriiga raamatukogu – maalingute, peeglite ja kullatud stukkornamentidega rokokoostiilis tuba. Kuna mõisa omanikel oli suur kunstikogu, kohandati paljud ruumid selle hoiustamiseks ja olid üliuhke interjööriga. Vestibüüli oli paigutatud hiigellaternad ja antiikkujude kipskoopiad. Vestibüüli kõrval oli valge saal, mida kasutati piduliku söögisaalina ja kus oli galerii Liphartide perekonna portreedest. Söögisaali kõrval oli punane saal, mille seinad olid tehtud scagliola-tehnikas ja seintelt asusid perekonna vapid ning renessanslikud arabesk- ja groteskimotiivid. Ruumis leidus Jaapani portselanvaase, pronks- ja marmorkujusid, muud kunsti ja uhkeid mööbliesemeid. Saalist edasi pääses maaligaleriisse ja kollasesse ehk muusikasaali. Sealt omakorda sai sinisesse kabinetti, kust edasi sai rokokoosaali. Kõik ruumid olid sisustatud uhke mööbli ja kunstiga. Rooma Panteoni stiilis kujundatud kuppelsaalis leidis koha ligi 30 000 köitest koosnev raamatukogu. Ümberehitatud mõisahoone oli uhke, ülipika ja rikkalikult kaunistatud fassaadiga, millel olid pilastrid, frontoonid ja räästa äärt kaunistas balustraad. Hoone vasakpoolses otsas asus von Liphartide matusekabel.
Mõis oli von Liphartide käes kuni 1919. aasta võõrandamiseni. Aastatel 1922–1944 kasutas peahoonet Eesti Rahva Muuseum (ERM). Muuseumi päralt oli Raadi mõisa peahoone ühekorruseline osa, kahekorruseline osa, mis oleks muuseumile paremini sobinud, jäi veel Tartu Ülikooli kasutusse. 1940. aasta sügisel võeti üle 100 ha mõisa maad Nõukogude Liidu lennuvälja laiendamiseks. 1944. aastal süttis mõis pommitamise järel põlema ja põlenud mõisasüda jäeti varemetesse. Enne põlengut suudeti päästa umbes 95% muuseumi kogudest. Pärast sõda rajati mõisa lähedusse Nõukogude sõjalennuväli ja varemetes mõisahoone ehitati ümber ühekorruseliseks laohooneks. Nõukogude Liit tagastas ERMile mõisa jäänused 1986. aastal. Enne tagastamist oli sõjaväelaoks ümber ehitatud peahoone taas varemetes. Peahoonest ümber ehitatud laohoonel polnud enam katustki. Peahoonet ei ole siiani taastatud. Nüüdseks on mõisahoone konserveeritud.
Mõisa park
18. sajandil oli mõisa ümber regulaarse planeeringuga pargiosa, mis paiknes Raadi järve põhjakaldal. Järve juurde viisid terrassidena geomeetriliselt kujundatud trepistik ja parteritega regulaarpark. Peahoone põhjafassaadi ees oli korrapärase kujuga väljak, millest edasi asus vabakujuline looduspark.
Aastatel 1840–1842 toimusid pargis saksa pargiarhitekti Peter Joseph Lenne projekti järgi ümberkujundustööd.
20. sajandi alguses kujundati park uuesti ümber. Parki ilmestasid trepistikud, balustraadid, aiavaasid ja muud väikevormid. Terrasside kujundajaks oli Maximillian von Sievers.
1923. aastal lasi professor Andres Mathiesen pargi kõrvale rajada üliõpilaste õppebaasiks Raadi dendropargi. 1925. aastast kuulus osa mõisast Tartu Ülikooli põllumajandusosakonnale.
Liphartide kunstikogu
Tervet Liphartide suguvõsa iseloomustas keskmisest suurem huvi hariduse ja kultuuri vastu. Raadi mõis paistis silma oma rikkaliku kunsti- ja raamatukogu poolest. Liphartid olid seotud Tartu Ülikooli ja muude siinsete baltisaksa haritud ringkondadega, olles ka vahendajaks suhtlusel Peterburi aadlikega. 19. sajandi alguses suhtlesid Liphartid paljude nimekate muusikute ja kunstiinimestega. Arvatakse, et suguvõsa suursugusele kunstikogule pani aluse Reinhold Wilhelm von Liphart, kes algatas ka nn pühapäevaakadeemia ehk Raadil kooskäimise ning ettekandepäevade traditsiooni, mis tõi kokku kultuurihuvilise Tartu haritud seltskonna. Ta oli tihedalt seotud taasavatud Tartu Ülikooliga ning aitas kaasa Ülikooli kollektsioonide täiendamisele ja botaanikaaia rajamisele.
Pärast mõisa võõrandamist võttis Reinhold Karl von Liphart 1920. aastal välismaale kolides väärtuslikuma osa suguvõsa kogudest kaasa. Liphartid jätsid väikse osa oma kogust Tartu Ülikoolile, kes omakorda andis saadud kogu pärast Eesti Rahva Muuseumi Raadile kolimist muuseumi kasutusse. Väidetavalt oli Liphartide kunstikogu Baltikumi suurim.
Kuensel
Kuensel on Bhutanis ilmuv ajaleht, mis asutati 1967 valitsuse bülletäänina.
2005. aastal oli see ainus riigis ilmuv ajaleht, ilmus kaks korda nädalas.
Aastal 1986 muudeti see inglise, dzongkha ja nepali keeles ilmuvaks nädalaleheks.
Aastal 1992 andis ajalehte välja riiklikku subsiidiumi saav firma.
Aastal 1996 suurendati inglis- ja dzonkhakeelse väljaande mahtu 12 leheküljelt 16 leheküljele ning nepalikeelse väljaande mahtu 8 leheküljelt 12 leheküljele.
Riigi Teataja
thumb|Riigi Teataja esinumbri esileht, 27. november 1918 Riigi Teataja (RT) on Eesti riigi ametlik väljaanne, mille esimene number ilmus 27. novembril 1918. Riigi Teatajat annab välja Riigikantselei.
13. novembril 1918 otsustas Eesti Ajutine Valitsus: "Otsustatakse ajaleht "Valitsuse Teataja" valitsuse korralduste, määruste jne. jaoks käima panna ja selle korraldamine Ed. Laamanni kätte anda, niisama Laamannile ülesandeks teha välispolitiliste aktide kogu väljaandmisele asuda ." 20. novembril nimetas Eesti Ajutine Valitsus Riigi Teataja toimetajaks Peeter Ruubeli.
10. mail 1990 võttis Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidium vastu seadluse Riigi Teataja väljaandmise kohta. Seadluse kohaselt oli Riigi Teataja Eesti Vabariigi Ülemnõukogu ja Vabariigi Valitsuse ametlik väljaanne, kus lisaks kuulusid avaldamisele ka maakonnavolikogude ja vabariiklike linnade volikogude normatiivaktid. Ühtlasi tunnistati kehtetuks ENSV Ülemnõukogu Presiidiumi 16.11.1965 otsus ENSV Ülemnõukogu ja Valitsuse Teataja väljaandmise kohta.
Õigusaktid ja muud dokumendid edastatakse akti andja poolt elektrooniliselt Riigi Teatajas avaldamiseks extraneti mooduli kaudu, millele on juurdepääs ainult isikliku parooli alusel. Sellist esitamist loetakse ametlikuks.
Alates 2006. aasta algusest ilmub Riigi Teataja üksnes elektrooniliselt, välja arvatud mõned trükitud kontrolleksemplarid.
Elektroonilises Riigi Teatajas (eRT) avaldati enne seda lisaks riigi õigusaktidele kohalike omavalitsuste määrusi, mida paberkandjal Riigi Teatajas ei avaldata. Seeläbi pakub riik omavalitsustele aktide avalikustamise teenust.
Elektroonilises Riigi Teatajas avaldatud õigusakti redaktsioon loetakse kehtivaks. Lehekülje ülaosas asuvate nuppude abil on võimalik kiirelt kuvada valitud ajal kehtinud redaktsioon.
Riigi Teatajas avaldamisest alates arvestatakse õigusaktide jõustumist. Näiteks jõustuvad seadused 10 päeva pärast avaldamist.
Riigi Teataja Lisa
Riigi Teatajat täiendab Riigi Teataja Lisa (RTL). See ilmus aastatel 1921–1940 ja uuesti aastatel 1991–2010.
.dz
.dz on Alžeeria Interneti tippdomeen. Domeen on kasutusel alates 1994. aastast.
Savi kuivamine
Savi kuivamine on protsess, mille käigus aurustub savikeha pinnale kogunev niiskus. Kuivamine kestab, kuni peaaegu kogu savimassis olev vesi on aurustunud.
Kuivamisega vähenevad savi mass (kuni kolmandiku võrra) ja savikeha mõõtmed (kuni kümnendiku võrra). thumb|200px|Savist ja õlgedest tellised kuivamas
Savi kuivamist mõjutavad tegurid
Savi kuivamise kiirust mõjutavad:
Ohud savi kuivamisel
Samade tagajärgede vältimiseks on soovitatav hoida ka esemeid kuivamise ajal eemal otsesest päikesevalgusest või ühesuunalisest õhuvoost, kuna need võivad põhjustada ebaühtlast kuivamist ja sellest tingituna ka sisepingeid savikehas.
Kolmnurkmaatriks
Kolmnurkmaatriks on ruutmaatriks, mille kõik elemendid, mis asuvad pea- või kõrvaldiagonaalist ühel pool, on nullid.
Kui pole täpsustatud, millise kujuga kolmnurkmaatriksiga on tegemist, eeldatakse üldjuhul, et tegemist on kolmnurkmaatriksiga, peadiagonaali suhtes (allpool olevas nimekirjas üldkuju  (1) või (2)).
Kolmnurkmaatriksite võimalikud üldkujud on <ol> <li> (Ülemine kolmnurkmaatriks)
<li>
Rüütli tänav (Tartu)
pisi|300px|Rüütli tänav Rüütli tänav on tänav Tartu kesklinnas.
Rüütli tänav on autodele suletud. See pole kaetud asfaldi, vaid kõnniteedel kasutatava kattega. Tänav ehitati selliseks ümber 2004. aastal. Tänavakattesse paigaldati ka 72 valgustit, mis läksid maksma 958 320 krooni. Maasse kogunev niiskus tekitas nende töös aga probleeme ning 2010.–2011. aasta talvel lülitati valgustussüsteem välja. Parandamine läheks maksma mitukümmend tuhat eurot ning selleks tuleks kogu sillutis üles võtta.
Tänaval on suur hulk baare ning see on noorte üks õhtusi kohtumiskohti. See on tekitanud probleeme avaliku alkoholitarbimise ja lärmi tõttu.
Tänava hoonestus
Rüütli tänaval asuvad:
Ajalugu
1803. aastal kinnitati Venemaa keisri Aleksander I poolt Venemaa Keisririigi "Rahvahariduse esialgsed eeskirjad", mille kohaselt moodustati Venemaa keisririigis kolmeastmeline haridusasutuste süsteem: kihelkonnakoolid ehk elementaarkoolid või rahvakoolid maapiirkondades; maakonna- ehk kreiskoolid maakonnalinnades ja kubermangugümnaasiumid kubermangulinnades. Avalike koolide kõrval olid lubatud ka elementaarkooli-, kreiskooli- või gümnaasiumikursusega eraõppeasutused. Tartu Kubermangugümnaasium avati Tartus 15.vkj /27. septembril 1804. aastal, samaaegselt selle ettevalmistuskooli – Tartu kreiskooliga. 1828. aastal aga ehitati gümnaasiumile oma hoone Rüütli tänava äärde, mis avati 1830. aastal. thumb|left|Rüütli tänava algus [[Raekoja plats (Tartu)|Raekoja platsil umbes 19.-20. sajandi vahetusel]] Eesti NSV ajal oli tänava nimetus '''21. Juuni tänav'''. 17.oktoobrist 1940. aastal nimetati, Tartu Linnavalitsuse poolt Tartu Linnavolikogu ülesandeis, Rüütli ja Võidu tänav kuni Riia tänavani — 21. juuni tänavaks .10.juulist 1941 taastati endised nimed.
Viktor Kingissepa tänav
Viktor Kingissepa tänav on mitme tänava endine nimi ja mitme endise tänava nimi:
Luminofoorlamp
Luminofoorlamp on madalrõhu-gaaslahenduslamp, milles elavhõbedaaurus toimuva kaarlahenduse tulemusena tekib peamiselt ultraviolettkiirgus; selle muundab nähtavaks valguseks kolvi sisepinnale kantud luminofoor, s.o aine, mis optilise kiirgusega või elektronidega ergastamisel hakkab helendama, fluorestseerima. Valguse spektri määrab luminofoori koostis; kasutatakse soe-, neutraal- ja päevavalguslampe (värvitemperatuur vastavalt kuni 3300 K, 3300–5300 K ja üle 5300 K). pisi|300px|[[Osram GmbH|Osrami luminofoortorud; Dulux F, G23, T5 ja T8]] pisi|300px|Luminofoorlambi toiteskeem [[elektromagnetiline ballast|elektromagnetilise ballastiga: A – luminofoortoru B – võrgupesa C – süütur D – bimetallkontakt E – kondensaator F – elektroodid G: drossel (ballast)]] pisi|300px|Elektrooniline [[liiteseadis (avatult) torule T8]]
Luminofoorlampide valgusviljakus on 50–100 lm/W, eluiga paarkümmend tuhat tundi, võimsus enamasti alla 100 W.
Esimesed luminofoorlambid võeti kasutusele 1930. aastail, kompaktluminofoorlambid 1985. aastal.