cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eesti Rahvusraamatukogu hoone
Projekti valmimine
Pärast Tartu maanteel ilmnenud probleeme kaaluti paigana Estonia teatri vastas asuvat Teatri platsi. 1968. aastal oli Estonia hoonest teisel pool parki Rävala puiestee äärde valminud EKP Keskkomitee hoone (praegune Välisministeeriumi hoone, mille arhitektide hulgas Raine Karp samuti oli). Selle vahetusse lähedusse ei lubatud ehitada sellest kõrgemat hoonet, puudujäävat ruumi ei saanud taas Härjapea jõe tõttu tasa teha ka maa-aluste hoidlate abil.
Laplace teisendus
Definitsioon
koondub ja funktsioonil on olemas Laplace'i teisendus, vastasel juhul integraal hajub ja funktsioonil ei ole Laplace'i teisendust.
Eesti Rahvusraamatukogu hoone
Projekti valmimine
Juulis 1983 eraldati rahvusraamatukogule lõpuks krunt Tõnismäel. Endise aguli puithooned lammutati ja elanikele pidi eraldatama korterid ehitamisel olevates uusrajoonides. Ehitusperioodiks oli ette nähtud vahemik 1985–1990 juuli, kuigi vaikimisi peeti valmimise tähtajaks 1989. aasta detsembrit. Ehitus viibis aga juba enne selle algust ning hoone nurgakivi pandi 4. oktoobril 1986. Nurgakivi panemisel pidas kõne EKP Keskkomitee esimees Karl Vaino. 14. oktoobril 1986 sai Fr. R. Kreutzwaldi nimeline Eesti NSV Riiklik Raamatukogu nimeks Eesti Rahvusraamatukogu. Sama aasta lõpuks oli juba kindel, et tähtajaks hoone ei valmi.
Hoone ehitus venis pidevalt seoses eelarve tühjaksjooksmise, riigikorra vahetumise ja lisafinantseeringute otsimisega. Terve ehituse aja käisid protsessiga kaasas vargused: ehitajad müüsid edasi spetsiaalselt raamatukogu interjööri jaoks tellitud Mistra vaipkatteid, helesiniseid Ungari tualettpotte ja dolomiidist fassaadidetaile.
Laplace teisendus
Definitsioon
Oluline on tähele panna, et Laplace'i teisendus on defineeritud ainult korral.
Tingimused
Laplace'i teisendus eksisteerib ainult teatud funktsioonide klassil ja sellesse klassi kuuluvaid funktsioone nimetatakse originaalideks. Funktsiooni f nimetatakse originaaliks, kui see rahuldab järgmisi tingimusi:
Eesti Rahvusraamatukogu hoone
Rahvusraamatukogu talgud
1988. aasta juunis ähvardas ehitustegevus täielikult seiskuda, kuna ehitusorganisatsiooni esindajad väitsid, et ehituse jätkamiseks hädavajalikke kaableid pole Endla tänava alla võimalik paigaldada. Raamatukogu esindajad jagasid seda infot televisioonis ning Rahvarinne kutsus inimesi üles ehitusele appi minema. Üle 4000 inimese kaevasid talgute raames käsitsi valmis 2 kilomeetri pikkuse ja meetrisügavuse kraavi, mille põhja paigaldati vajaminevad kaablid ning ehitus jätkus.
Laplace teisendus
Tingimused
1. Funktsioon on tükiti pidev lõigus [a, b], kui leidub lõplik jaotus osalõikudeks punktidega, nii, et igas vahemikus on funktsioon f pidev ja punktid \kappa_i,, on funktsiooni f katkevuspunktideks. Funktsioon f on tükiti pidev poollõigus [0,\infty), kui ta on iga N > 0 korral tükiti pidev lõigus [0, N].
Eesti Rahvusraamatukogu hoone
Hoone valmimine
Aprillis 1991 alustati Rahvusraamatukogu kolimist poolikusse hoonesse. Juunis suleti pidulikult 1947. aastast Eestimaa rüütelkonna hoones tegutsenud peamaja.
Laplace teisendus
Tingimused
2. Funktsioon f on eksponentsiaalse kasvuga \sigma poollõigus [0,\infty), kui leiduvad konstandid M > 0 ja nii, et iga  korral
Eesti Rahvusraamatukogu hoone
Hoone valmimine
Lugejaid hakati uues majas registreerima 27. veebruaril 1993. Ametlikult võeti paljude puuduste ja ehitusvigadega hoone vastu 10. septembril 1993, pidulik avamine toimus 11. oktoobril 1993. Avamisel pidasid kõnesid toonane president Lennart Meri, peaminister Mart Laar, riigikogu esimees Peeter Lorents ja Rahvusraamatukogu direktor Ivi Eenmaa, tänu kelle aastatepikkusele poliitikute veenmisele maja suures osas valmis saigi. Uue maja tunnusmeloodia lõi Alo Mattiisen.
Laplace teisendus
Omadused
Allpool on välja toodud mõned Laplace'i teisenduse omadused.
Eesti Rahvusraamatukogu hoone
Hoone valmimine
Maja avamisel mahutas hoone 600 lugejakohta ja 5 miljonit eksemplari. Kasulikku pinda oli 38 271 m², hoidlaid 13 206 m² ja kogu kubatuur 154 450 m³.
Laplace teisendus
Omadused
2. '''Diferentseerimine. '''
3. Integreerimine.
Eesti Rahvusraamatukogu hoone
Hoone valmimine
1993. aasta mais ja juunis viidi raamatukogu külastajate seas läbi küsitlus, millest selgus, et inimestele meeldib uue maja arhitektuur ja sisekujundus, vabadus teavikute kasutamisel, vähene bürokraatia ja väljapanekul olevad kunstiteosed. Lugejatele aga ei meeldinud, et perioodikasaalis ja muusikasaalis oli liiga vähe kohti ning ruumides valitses õhupuudus.
Laplace teisendus
Omadused
4. '''Korrutamine. '''
Eesti Rahvusraamatukogu hoone
Hoone valmimine
pisi|Hoones on kaks raamatulifti, mis Eesti ainukesed seni töötavad omasugused. Rekonstrueerimise käigus säilitatakse üks muuseumieksponaadina ja asendakse teine uuega. Töötav raamatulift 2021. aastal
Rahvusraamatukogu rekonstrueerimine
2021. aastal alanud Rahvusraamatukogu hoone rekonstrueerimise peamisteks eesmärkideks on juba enne valmimist lagunema hakanud hoone ehituskvaliteedi parandamine ning maja ruumiprogrammi ja olme kaasajastamine.
Laplace teisendus
Omadused
5. Konvolutsioon.
Põhifunktsioonide teisendus
pisi|440x440px|Laplace'i teisendus integraalina, kus , s=0.55 ning joonealune pindala on 3.306 ning Laplace'i teisendus kujul . Graafikul on näha, et punkti koordinaatideks on (s, (F(s)). Järgnev tabel näitab kõige levinumate funktsioonide Laplace'i teisendusi.
Eesti Rahvusraamatukogu hoone
Rahvusraamatukogu rekonstrueerimine
Rahvusraamatukoguga kolivad hoonesse Rahvusarhiivi Tallinna üksused, millest Eesti Filmiarhiivi tarbeks ehitatakse välja kinosaal.
Rekonstrueerimise ajaks kolis Rahvusraamatukogu asenduspinnale Narva mnt. 11, samuti paikneb Rahvusraamatukogu väiksem esindus Solarise keskuses. Rekonstrueerimise ajaks on ligipääs raamatukogu kogudele piiratud ja asenduspinnal on võimalik töötada vaid avakoguga.
Hoone mahuline ülesehitus
Hoone jaguneb mõtteliselt viieks erinevat otstarvet täitvaks osaks. Osi seovad tervikuks hoonet ümbritsevad terrassid, mille abil pääseb maja taga asuvasse Tuvi parki. Terviku keskme moodustab monumentaalne püramiidkatusega 8-korruseline peakorpus, kus asuvad peasissepääs, lugemissaalid, hoidlad ja administratiivruumid. Peakorpuse nurki ilmestavad ilma katuseta kandilised nurgatornid.
Tõnismäe tänava poolses osas asub täisnurkse trapetsi kujuline 6-korruseline konverentsisaalide korpus ja selle taga kolmnurkne 1-korruseline kohvikuosa. Kuni 2021. aastani tegutses konverentsisaalide plokis VAT Teater, kes Rahvusraamatukogu rekonstrueerimise ajaks kolis Sakala 3 aadressil asuvasse teatrimajja.
Piki Endla tänavat asub piklik kolmnurkne 4-korruseline abiruumide korpus ja selle taga asub 6-korruseline abiruumide hoone, mis erineb ülejäänud hoonest täielikult, sest on välimuselt justkui eraldiseisev krohvitud kortermaja.
Väliskujundus
Arhitekt Raine Karp sõnastas oma visiooni hoone kohta nii:"'Hoone välisilme ja seal domineerivad paemüürid peaksid rõhutama peamist arhitektuurset sõnumit: see maja on kindlus, kus raamatud on kindlas kohas.'" alt=Marie Underi mälestussammas Rahvusraamatukogu sissepääsu kõrval|pisi|[[Marie Underi mälestusmärk Rahvusraamatukogu sissepääsu kõrval]] Peahoone välisilmes domineerib paekivi, mis esineb ka Raine Karbi projekteeritud Linnahallil, Sakala keskusel ja Tallinna Postimajal. Kogu fassaadil on kasutatud poolkaaravaid ja nelinurkseid aknaid. Lugemissaalides on maja terrassid näha läbi maast laeni ulatuvate akende.
Hoone peakorpuse külgi ilmestavad astmelised terrassrõdud, millest alumiste kaudu on võimalik pääseda hoone tagusesse parklasse, Tuvi parki ja Veetorni tänavale.
Kaarjat peasissepääsu rõhutab klaasikunstnik Rait Präätsi roosaken “Eestimaa maastikud” (1991).
Sissepääsu kõrval avati 2010. aastal eesti luuletajale Marie Underile pühendatud mälestussammas (autorid Mati Karmin ja Tiit Trummal).
Peakorpuse 8. korruse väliterrassile planeeritud, kuid teostamata jäänud kirsipuude aia jaoks valatud betoonist istutuskastid on kasutusel hoone ees asuvaid parkimiskohti ääristavate lillekastidena.
Peakorpuse taga, Veetorni tänava poolses küljes asub amfiteater, mida kunagi lõpuni välja ei ehitatud ja mis on jäänud praktiliselt kasutuseta. Kasutuselevõttu takistas muuhulgas ürituste korraldamiseks vajalike abiruumide puudumine. alt=Enn Põldroosi seinapanno "Valguse ja varju piiril", 1992|pisi|[[Enn Põldroos|Enn Põldroosi seinapannoo "Valguse ja varju piiril" (1992) hoone peafuajees ]] Fassaadi ees markeerivad kaarjad betoonpinnad Raine Karbi ideed maa-alusest parklast, mis oleks rajatud Tõnismäe haljaku alla (kuni 1996. aastani nimega Vabastajate väljak). Kuna väljakul asus Pronkssõdur ja põles igavene tuli tundmatu sõduri haual, ei tulnud Nõukogude perioodil selle paiga ehituse käigus lõhkumine kõne alla. Parkla ei jõudnud ka ühelegi hoone joonisele.
Sisekujundus
Rahvusraamatukogu interjööri kujundas Sulev Vahtra. Koostöös Mistra tehasega valiti lugemissaalide vaipkatete sinine toon, kuid ehitustegevuse käigus kadus suur osa sellest ja asemele pandi roosades ja hallides toonides vaipkatteid.
Sisekujunduses on kasutatud ka puidust ja metallraamidest võrestikke, põrandal punakaspruuni kivi ning mööblis täispuitu ja nahka.
Vahtra planeeris peavestibüülile valgest kraapkrohvist lae, kuid ühel päeval objektile saabudes avastas ta, et selle asemel on lakke paigaldatud kuldsed metallplaadid. Kiirkorras lahendusena värviti need üle mustaks.
Etenduskunstid hoones
Teatrisaal oli raamatukogu konverentsikorpusse planeeritud algusest peale, kuid see jäi esialgu välja ehitamata. Eesti Rahvusraamatukogu, VAT teatri ja teater Variuse ühistööna ehitati see lõpuks valmis ja avati 5. oktoobril 2001. See oli VAT teatri kodulava kuni raamatukoguhoone rekonstrueerimise alguseni 2021. aastal. Lavastusi etendati ka Suures Saalis, Tornisaalis ja Keldrisaalis.
Pärast taastamistööde lõppu kolib praegu Sakala 3 teatrimajas asenduspinnal tegutsev VAT teater Rahvusraamatukogu hoonesse tagasi. Teater Varius lõpetas 2022. aasta lõpus 35 aastat kestnud tegevuse, millest 26 aastat oli veedetud Rahvusraamatukogus.
Zõmohirja
Zõmohirja on linn Ukrainas Luhanski oblastis. Asub Luhani mõlemal kaldal, 29 km Luhanskist idas.
Asulat on mainitud 1645. aastal, linnaõigused sai 1961. aastal.
Alates 2014. aasta kevadest (Sõda Donbassis) on asula keskvalitsuse vastaste relvajõudude (nn Luhanski Rahvavabariik) kontrolli all.
Pamjati 13 Bortsov
Pamjati 13 Bortsov on alev Venemaal Krasnojarski krais Jemeljanovo rajoonis.
Asula rajati 1823. aastal Konovalovo klaasitehase juurde. Pärast kiriku avamist kandis nime Znamenski. 1920 sai praeguse nime kodusõja ajal hukatud 13 klaasitehase töölise auks.
1928 sai aleviks.
Gornjak
Gornjak on linn Venemaal Altai krais, Lokoti rajooni halduskeskus. Asub Zolotuhha jõe kaldal, 360 km Barnaulist edelas.
Asutati 1751. aastal Zolotuhha asulana. Linnaõigused sai 1969. aastal.
2011. aastal oli linnas 10 112 elanikku.
Antaioserpens
Antaioserpens on pärismürknastiklaste alamsugukonna maoperekond.
Klassifikatsioon
Perekonda Antaioserpens klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik :
Viited
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Antaioserpens warro seisuga 30.04.2015.
Eduard Theodor Hoffmann
Eduard Theodor Hoffmann (15. september 1857 Koeru – 26. oktoober 1943 Schwetz) oli baltisaksa päritolu Eesti arst.
Ta sai koduõpetust ja lõpetas siis Tartus kroonugümnaasiumi. Aastal 1878 astus ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1883 arsti astme väärilisena. Aastal 1884 sooritas ta kreisiarsti eksamid. Akadeemiliselt kuulus ta korporatsiooni Estonia.
Aastal 1885 alustas ta tööd arstina Rakveres vabapraktikuna. Aastatel 1905–1910 oli ta Virumaa sanitaarpiirkonna sanitaararst. Aastani 1939 töötas ta Rakveres eraarstina.
Aastal 1939 repatrieerus ta abikaasaga Saksamaale, Schwetzi (praegu Świecie, Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas, Poolas), kus ta aastal 1943 suri.
Isiklikku
Nii tema isa Heinrich Ferdinand Hoffmann kui ka vanaisa Dietrich Georg Mickwitz oli Koeru koguduse õpetajad, vend Heinrich Richard Hoffmann oli misjonärina Indias, aastatel 1920–1934 oli Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja; vend Arthur Friedrich Wilhelm Hoffmann oli 1904–1933 Viru-Jaakobi koguduse õpetaja. Vennad Ferdinand Hoffmann (1853–1912), August Nikolai Christfried Hoffmann (1862–1928) ja Hugo Daniel Ernst Hoffmann (1873–1943) olid arstid, vend Otto Konrad Ernst Hoffmann (1866–1919) oli arhitekt. Ta oli kaks korda abielus: abielust Aleksandra Paulinega (neiuna Schulmann) sündis kolm poega, neist Kurt Ferdinand Hoffmann oli arst; teisest abielust Lisbeth Benrath iga oli kaks last (poeg ja tütar).
Charleroi
Charleroi on linn Belgias Valloonia Hainaut' provintsis. Asub Sambre'i jõe ääres Brüsselist 50 km lõuna pool. Elanike arvult on see Valloonia suurim linn ja Belgia kolmas omavalitsus.
Ajalugu
Linn on tekkinud hispaanlaste 1666. aastal Charnoy küla lähedale rajatud kindluse juurde ja sai nime kuningas Carlos II järgi. 1830. aastast kuulub linn Belgiale. Esimeses maailmasõjas sai linn tugevasti kannatada.
Marcinelle'i linnaosas 8. augustil 1956 toimunud kaevanduspõlengus hukkus 262 inimest.
Majandus
Charleroi oli suur tööstuslinn, kus peamisteks tööstusharudeks olid söe-, klaasi- ja terasetootmine, kuid 20. sajandi teisel poolel suur osa kaevandustest ja tehastest suleti. Linnas on suur tööpuudus. Arendatakse elektrotehnikatööstust.
2003. aastal oli Charleroi SKP ühe inimese kohta 10 363 €, mis moodustas 47% Euroopa Liidu keskmisest (21 740 €).
Töötus oli 2006. aastal 30,61% ja jaanuaris 2009. aastal 26,22%.
Transport
Charleroi on tähtis raudteesõlm, mille kaudu kulgevad Brüsselit, Pariisi, Liege'i ja Lille'i ühendavad raudteed. Kesklinnast 5 km põhja pool Gosselies's asub Brüssel-Charleroi lennujaam, mis on mitmete odavlennufirmade sihtkohaks. Linnas on sadam Charleroi-Brüsseli kanali ääres.
Sport
Linna korvpalliklubi Spirou Charleroi on 7-kordne Belgia meister.
Charleroi jalgpallistaadionil toimus osa 2000. aasta Euroopa jalgpallimeistrivõistluste mängudest.
Robert Motherwell
Robert Burns Motherwell (24. jaanuar 1915 – 16. juuli 1991) oli ameerika maalikunstnik, kunstiteoreetik ja abstraktse ekspressionismi üks peamisi pioneere ja nooremaid eksponente.
Motherwellil oli laiapõhjaline haridus filosoofia, esteetika, psühhoanalüüsi ja kirjandusteaduse valdkonnas. Silmatorkav oli tema kosmopoliitsus, mis väljendus peamiselt prantsuse kunsti ja luule uurimises. Tema kirjatööd, milles ta propageeris juhuse, automatismi, intuitsiooni ja psühhoanalüüsi rakendamist, aitasid luua Ameerika abstraktsele ekspressionismiliikumisele intellektuaalset baasi. Loominguliselt oli tegemist viljaka ja euroopa kultuurielus aktiivse kunstnikuga. Lisaks töötas ta õpetaja ja lektorina.
Elulugu
Motherwell sündis Robert Burns Motherwell II ja Margaret Hogan Motherwelli (neiupõlvenimega Hogan) esimese lapsena. Isa oli konservatiivne pankur ning ema juristist intellektuaali tütar. 24. augustil 1916 sündis perre Mary-Stuart (abielludes Bosschart). 1918. aastal kolis Motherwell perega San Franciscosse, kus tema isa sai koha Wells Fargo panga presidendina. Astma tõttu veetis Motherwell suurema osa lapsepõlvest Kesk-Californias ja Vaikse ookeani rannikul. Teada on teda lapsepõlves saatnud hirm surma ees ning on arvatud, et selle põhjuseks võis olla astma. Motherwell kasvas üles ülemaailmse majanduskriisi ajal. Esimese välispoliitilise sündmusena puudutas teda sügavalt Hispaania kodusõda.
1926. aastal sai Motherwell stipendiumi kunstiõpinguteks Otise kunstiinstituudis Los Angeleses. Nooruse tõttu (ta oli alles 11-aastane) ei lubatud teda modellidega tundidesse, mistõttu kasutas ta sel ajal kujutlusvõimet ning joonistas rüütlitemaatikaga seotud objekte. Pärast 1926. aastat veetis ta enamiku suvedest mere ääres Aberdeeni (sadamalinn Washingtoni osariigis) lähedal. Seal kohtas ta esimest korda üht kunstniku ametit pidavat inimest, Lance Harti, kes julgustas tema kunstnikukarjääri. Aastatel 1929–1932 õppis Motherwell Atascadero linnas Morani ettevalmistavas koolis. 1932. aastal suundus ta õppima maalimist lühiajaliselt California kaunite kunstide kooli San Franciscos ning pärast seda alustas õpinguid Stanfordi ülikoolis, kus talle avaldas sügavat muljet Henri Matisse'i kollektsioon, mis kuulus Michael Steinsile. Kuna Stanfordi kunstiosakond ei tundunud huvitav, valis Motherwell oma põhierialaks filosoofia. Viimastel aastatel Stanfordi ülikoolis jagas ta tuba Henry David Aikeniga, kes tekitas temas huvi muusika vastu, eelkõige Johann Sebastian Bachi, Joseph Haydni ja Wolfgang Amadeus Mozarti vastu. Ülikoolis kuulas Motherwell huviga Igor Stravinski kontserte ja Gertrude Steini loenguid. Ta lõpetas Stanfordi ülikooli bakalaureuseõppe 1936. aastal filosoofia erialal.
Motherwelli esimene Euroopa ringreis toimus 1935. aasta suvel isa ja õega. Ta külastas Prantsusmaad, Itaaliat, Šveitsi, Saksamaad, Hollandit, Belgiat, Inglismaad ja Šotimaad. 1935. aastal hakkas ta süvenema prantsuse kirjandusse: ta kirjutas André Gide'ist, luges Marcel Prousti ning teisi autoreid Charles Baudelaire'ist kuni ajakirjani La Nouvelle Revue Française. 1937. aastal astus ta Harvardi ülikooli kunstide ja teaduste osakonna magistriõppesse filosoofia erialal, kus õppis esteetikat professorite Arthur O. Lovejoy ja David W. Pralli juhendamisel. Ta uuris ka Alfred North Whiteheadi kirjutisi. Motherwell imetles Eugène Delacroix' maale ning seetõttu valis Harvardi ülikoolis oma väitekirja aineseks Delacroix' esteetilised teooriad, tuginedes viimase päevikutele. Lovejoy ja Prall soovitasid tal jätkata uurimistööd Pariisis ning pärast aastat Harvardi ülikoolis veetiski ta 1938. aasta suve Prantsusmaal Grenoble'i ülikoolis. Järgmisel aastal hakkas ta autodidaktina tegelema Pariisis maalikunstiga. 1939. aastal külastas ta ka taas Inglismaad ning oli lühikest aega Oxfordi ülikoolis. Augustis naasis Motherwell Ameerikasse ning asus Oregoni ülikoolis tööle kunstiassistendina. 1940. aastal veetis ta oma viimase suve Aberdeenis ning septembris seilas Panama kanali kaudu New Yorki, kus ta elas elu lõpuni, v.a mõned aastad Long Islandil.
1940.–1941. aastal õppis ta New Yorgis Columbia ülikooli kunstiajaloo ja arheoloogia teaduskonna magistriõppes, kus tudeeris professor Meyer Schapiro käe all. Schapiro tutvustas Motherwellile New Yorgis eksiilis elavaid sürrealiste ning innustas teda pühenduma maalikunstile. Motherwell sõbrunes New Yorgi sürrealistlike kunstnikega, kelle hulka kuulusid Roberto Matta Echaurren, kellega kujunes kõige lähedasem sõprus, Marcel Duchamp, Max Ernst, Esteban Francés, Stanley William Hayter, Wifredo Lam, André Masson, Gordon Onslow-Ford, Kurt Seligmann, Yves Tanguy ja luuletaja André Breton. Ta suhtles tihedalt nendega umbes neli aastat, kuigi nood pidasid tema maalinguid liiga abstraktseteks. Motherwell kohtus veel ka teiste immigreerunud kunstnikega: Marc Chagall, Frederick Kiesler, Fernand Léger, Jacques Lipchitz, Piet Mondrian, Amédée Ozenfant, Ossip Zadkine, Alexander Calder ja Isamu Noguchi.
1941. aastal õppis Motherwell põgusalt Kurt Seligmanni ja 1945. aastal umbes kuu aega Stanley William Hayteri juhendamisel graveerimist. 1941. aasta suvel külastas ta koos Mattaga Mehhikot ning sai märgatavalt mõjutusi Matta nn psüühilisest automatismist. Sellesse aastasse langesid veel Motherwelli elu kaks tähtsat sündmust. Esiteks abielu Mehhiko näitleja Maria Emilia Ferreira Moyersiga. Teiseks, pärast Greenwich Village'isse kolimist, otsustas ta pühenduda professionaalselt maalikunstile. 1942. aastal kohtus ta William Baziotese, Jackson Pollocki, Hans Hofmanni ja Willem de Kooninguga. Sel perioodil külastas ta tihti New Yorgi ülikooli avangardistlikku A. E. Gallatini kollektsiooni (hiljem Philadelphia kunstimuuseumis).1943. aastal läks Motherwell tagasi Mehhikosse, kuid sel ajal suri tema isa vähki ning ta naasis New Yorki. 1947. aastal ehitas ta maja ja stuudio East Hamptonis, mille müüs hiljem Barney Rossettile finantsprobleemide tõttu.
1940. aastatel tegeles Motherwell põhiliselt õpetamise ja loengute pidamisega Põhja-Carolinas asuvas Black Mountaini kolledžis. 1951.–1959. aastal õpetas New Yorgis Hunteri kolledžis. 1951. aastal pidas Cambridge'is Foggi kunstimuuseumis loenguid teemal "Abstraktse kunsti tõus ja jätkuvus" ("The Rise and Continuity of Abstract Art") ning Philadelphia kunstimuuseumis teemal "Abstraktse maalikunsti poeesia" ("The Poetry of Abstract Painting"). 1954. aasta suvel õpetas ta Colorado Springsi kaunite kunstide keskuses. 1965. aastal pidas loenguid Benningtoni kolledžis Paul Feeley kutsel ja Yale'i ülikooli kunsti ja arhitektuuri koolis. 1940. aastate keskel kujunes temast üks abstraktse ekspressionismi New Yorgi koolkonna intellektuaalseid juhte.
1948. aastal tegi Clyfford Still ettepaneku luua kooperatiivne modernne kunstikool, millega nõustusid William Baziotes, David Hare, Motherwell ja Mark Rothko. Tulemusena renditi külma veega pööning Eighth Avenuel New Yorgis (küttesüsteemi annetas Bernard J. Reis). Õppeasutuse nimeks sai Kunstniku Subjektide Kool (The Subjects of the Artist School) – rõhutamaks abstraktse maali subjektiivset olemust ja abstraktset ekspressionismi. Still tõmbus eemale enne kooli avamist ning hiljem liitus õpetajaskonnaga Barnett Newman. Nad organiseerisid avatud loenguid ning kuigi osavõtjaid oli hulgi, suleti kool 1949. aasta sügissemestri lõpul rahaliste raskuste tõttu. Hiljem samal aastal võtsid kolm New Yorgi ülikooli hariduskooli professorit kohtumispaiga üle Stuudio 35 nime all ning kasutasid pinda stuudio ja õpilaste tööde väljapanemiskohana. Jätkus ka loengute traditsioon, aga seegi kestis lühikest aega. Stuudio suleti 1950. aasta kevadel. Kuid sellest kasvas välja vabameelne arutlusgrupp Klubi (The Club, 1949), kus avangardsed kunstnikud ja kirjanikud kohtusid 1950. aastatel igal nädalal, et diskuteerida kunsti teemadel. Kohe pärast Kunstniku Subjektide Kooli tegevuse lõppemist rajas Motherwell 1949. aastal endanimelise kaunite kunstide Kooli New Yorgis Fourth Avenuel, mis tegutses samuti vaid ühe aasta ning hõlmas maali-, joonistus- ja teooriaõpet.
Žygaičiai
Žygaičiai on alev Leedus Tauragė rajoonis, Žygaičiai valla halduskeskus. Alev asub Ežeruona jõe kaldal.
Alevis on gümnaasium ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on XIX sajandi esimesel poolel rajatud kalmistu, katoliku kirik aastast 1863, asula keskel teede ristumiskohas asuv pühamu aastast 1893, kabel aastast 1936.
Robert Motherwell
Stiil
Ameerika abstraktse maalikunsti siht oli olla mitterahvusvaheline oma individuaalses kontekstis ja stiilituses. Motherwell tõlgendas liikumist kui "teekonda öhe, teadmata kuhu, tundmatul laeval, võitlusse loodusjõududega", seejuures tähtsustades reisi tõelisust ja lõplikku teostust. Eksistentsialistlikule filosoofiale tuginedes pidas Motherwell maalimist sisult eetiliseks toiminguks. Ta ütles, et ilma eetilise teadlikkuseta on maalikunstnik lihtsalt dekoraator. Tema kunst ei sobitu täielikult Pollocki ja de Kooningi esindatud ekspressionistlikku ega Rothko ja Newmani värviväljamaalingute (color field painting) kategooriasse. Eristudes oma eelistuste ja hariduskäigu poolest, oli ka tema stiil rahulikum, pakkudes tasakaalu abstraktse ekspressionismi üldise ekstreemsuse ja kontrollimatuse taustal. Kuid ta loobus samuti tahvelmaali mõõtmetest ja konventsionaalsest maalitehnikast. Lisaks oli ta loomingu põhiolemus oli juba karjääri alguses abstraktne, samal ajal kui teised jõudsid selleni alles hilisemas loomeperioodis. Tema modernse esteetika komplitseeritus on ühendatud kindlate põhieelistustega, milles maal on puhas pikendus, mitte aken ega uks. Suureformaadilistel maalidel kujutab Motherwell amorfseid vorme läbi julgete ja karmide värvikoosluste, mis on üles ehitatud lihtsatele mustade ja valgete tasapindade kontrastile. Nii liikus ta piltlikust kujutamisviisist peidetud süžeede suunas. Seejuures peegeldub teostes intellektuaalne ja poeetiline tunnetus sümboolsete, figuratiivsete või poliitiliste kõrvaltähendustega, mille jaoks sai ta inspiratsiooni kirjandusest, ajaloost või isiklikust elust. Teoseid iseloomustab emotsionaalselt laetud kiire pintslitöö, mille tulemusena on säilinud juhuslikud efektid (näiteks värvipritsmed) ja rangelt struktureeritud kompositsioon. Tema teostes puudub atmosfäärile omane valgus. Lisaks õlivärvidele katsetas ta kollaažitehnikat ning oli ainus esialgsetest abstraktsetest ekspressionistidest, kelle tegevusvalda kuulus veel graafika. Tema kollaaž põhineb nii paberil kui ka vormil: tõuge joonistamiseks ja maalimiseks saab alguse tehniliselt alateadvuslikkusest läbi automatismi (ise nimetas seda läbi sirgelduste) ja jätkub süžee ehk lõpetatud töö suunas. 1960. aastate lõpul keskendus Motherwell rohkem värviväljamaalingule kui abstraktsele ekspressionismile. 1968. aastast alates valmisid tal põhiliselt monokroomsed meditatiivsed teosed.
Žygaičiai
Ajalugu
Žygaičiaid on esmamainitud 1561. aastal. Esimene kirik ehitati sinna aastal 1608, teine aga aastal 1785. XIX sajandil põles see maha, praegune kirik valmis aastal 1863.
Robert Motherwell
Loomingu näited
Motherwelli panus Ameerika modernsesse kunsti oli tugev vastumeelsus nii poliitilise kui ka esteetilise provintsistumise suhtes, sügav sukeldumine moodsasse prantsuse kultuuri ning sümbolistide-sürrealistide poeesia ja teooriate esiletõstmine. Prantsuse kultuuri aktiivse esileseadmise tõttu sattus Motherwell isegi pideva ironiseerimise alla, mistõttu pidas ta 1965. aastal vajalikuks rõhutada, et tema suhtumine prantsuse maali- ja luulekonventsioonidesse on samaväärne tema kiindumusega vene ja inglise kirjandusse.
Kuni 1950. aastani kajastub Motherwelli maalides ja kollaažides kaks tendentsi: ta tundub otsivat impulsiivsusest kantud teemasid ning eksperimenteerib värvidega Matisse'ist tuletatud viisil: "Ületamine" ("The Crossing" 1948, New York, John D. Rockefelleri kollektsioon). Maalimise algusaastatel tegi ta kolm omavahel lahkuminevat tööd: maal tema esimesest mehhiklasest naisest Mariast ("La belle méxicaine", 1941, Dedaluse Sihtasutuse kollektsioon), imaginaarne maastik "Punane päike" ("The Red Sun", 1941) ning puhtama kontseptuaalsusega "Väike Hispaania vangikong" ("The Little Spanish Prison", 1941–44, MoMA). 1943. aastal lõi ta seeria tumedaid ähvardavaid töid reaktsioonina Teise maailmasõja sündmustele. Üks tema varasemaid töid on "Lääne õhk" ("Western Air", 1946–1947, MoMA), milles olev omapärane valgus esineb ka hilisemates teostes. Ta on loonud sarjad García Lorca ainesel ja Hispaania Vabariigi meenutuseks. Kõige kuulsamad teosed on "Eleegiad Hispaania Vabariigile" ("Elegies to the Spanish Republic", (üle 100 pildi ), mida alustas 1949. Eleegiate tsükkel sai alguse illustratsioonidest Harold Rosenbergi luuletusele, mis olid plaanitud 1948. aastal ilmuma pidanud raamatu "Võimalused II" jaoks. Motherwell ise eitas, et tema eleegiate sarjal on poliitiline varjund ning on kommenteerinud, et need on "elu ja surma kontrastide ja vastastikuste suhete metafoorid", milles on tunda nii vastuhakku kui ka allasurutust. Lisaks peegeldub neis midagi grafitilikku ja plakatlikku ning on aimata eleegiaga seostumatut protesti. Tema teemad ja sümbolid tunduvad lõputult laienevat ja kontrakteeruvat, kuni need lõpuks vallutavad kogu pildi tasapinna. 1951. aastal maalis ta seinamaali sünagoogile Millburnis New Jersey osariigis. Umbes 1954. aasta paiku hakkasid ilmnema tema teostes suured ja selgelt defineeritud sümbolid. See tuleb esile tema kõige tuntumas teoses "Eleegia Hispaania vabariigile nr 34" ("Elegy to the Spanish Republic No. 34", 1953–1954, Buffalo, Albright-Knoxi Kunstigalerii). Aastatesse 1955–1957 jääb tema seeria "Je t'aime", millest tuntumad on neljas ("Je t'aime No. IV") ja kolmas ("Je t'aime No. III with Loaf of Bread", 1955) pilt (mõlemad Dedaluse Sihtasutuse kollektsioonis). 1959. aastast alates rõhutas Motherwell vormi ja värvi lihtsust oma suuremõõtmelistes kompositsioonides. 1968.–1972. aastal töötas ta maaliseeriaga "Avatud" ("Open"), milles peegeldub värviväljamaalingu laad. Tema hilisemad teosed pöördusid tagasi traditsioonilisema abstraktse ekspressionismi poole.
Žygaičiai
Ajalugu
XIX sajandi teisel poolel oli alev knygnešyste keskuseks. Sinna toimetati raamatuid Tilsitist, kohalik vaimulik Norvaiša toimetas need aga Kaunasesse edasi. Aastal 1893 rajati alevi keskele pühamu püha Jüri skulptuuri ja ristiga.
Veel Leedu NSV ajal jagunes Žygaičiai kaheks: aleviks ja samanimeliseks külaks. Tänapäeval on need üheks asulaks kokku kasvanud.
Robert Motherwell
Tähtsamad kirjatööd
1932. aastal kirjutas Motherwell väitekirja Eugene O'Neilli suhetest psühhoanalüütilise teooriaga ning selle tulemusena sai O'Neillist tema eluaegne huviobjekt. 1938. aastal tõlkis ta Paul Signaci teose "D'Eugéne Delacroix au Néo-Impressionisme", mille käsikiri kadus Teise maailmasõja ajal laeval. 1940. aastate esimesel poolel tekkis tal sügav huvi sürrealistide teooriate, eriti automatismi vastu. Veel huvitus Motherwell Sigmund Freudi psühhoanalüüsist ja prantsuse sümbolistide poeetikast, aga eelkõige abstraktsetest kunstnikest: Hans Arp, Paul Klee, Henri Matisse, Joan Miró, Piet Mondrian, Pablo Picasso. Sel perioodil lõi automatismilikke poeeme William Baziotese ja Pollockiga. 1942. aastal oli New Yorgis ilmunud ajakirja VVV (ka Triple V, 1942–1944, peatoimetajad David Hare ja André Breton) toimetajaskonnas. Sürrealistliku žurnaali esimeses väljaandes kirjutas Motherwell Piet Mondrianist ja Giorgio de Chiricost, tuues välja viimaste kiindumuse mitmesuguste mütoloogiliste olendite vastu (15 olendist nimetab ta oma lemmikuks ükssarve ja kõige ebameeldivamaks Narkissose). 1944. aastal oli ta illustreeritud publikatsioonisarja "The Documents of Modern Art" ("Modernse kunsti dokumendid") direktor, mille avaldajateks olid New Yorgis George Wittenborn ja Heinz Schultz. Ta kirjutas eessõna Guillaume Apollinaire'i teosele "Kubistlikud maalikunstnikud" ("The Cubist Painters"). Lisaks kirjutas ta New Yorgi kvartaliajakirjale Partisan Review artiklid Mondrianist ja tema teosest "Broadway Boogie Woogie" (MoMa), Alexander Calderi retrospektiivnäitusest MoMA-s ja Pollocki esimesest isikunäitusest Art of This Century galeriis. 1944.–1951. aastal oli ta kaastoimetaja Harold Rosenbergi kõrval New Yorgis kirjastatud raamatusarjale "Moodsa kunsti ürikud" ("The Documents of Modern Art"), mis on tähtis kaasaja Ameerika kunstnike infoallikas. Aastal 1952 andsid Motherwell ja Ad Reinhardt välja ajakirja Modern Artists in America. Kogumikus "The Dada Painters and Poets: An Anthology" ('dadaistlikud kunstnikud ja luuletajad: antoloogia'), New York, 1951) on Motherwelli mõjukamaid tekste ja illustratsioone, mis andis 1950. aastate lõpul võimaluse abstraktse ekspressionismi vastuseisjatel levitada negatiivset suhtumist dadaismi.
Näitusi
1944. aastal sai teoks tema esimene isikunäitus New Yorgis Peggy Guggenheimi galeriis Art of This Century, mis hõlmas kolme tähtsat kollaaži: "Elurõõm" ("Joy of Living", 1943, Dedaluse Sihtasutuse kollektsioon), "Üllatus ja inspiratsioon" ("Surprise and Inspiration", 1943, Peggy Guggenheimi kollektsioon, Veneetsia) ja "Pancho villa, surnud ja elus" ("Pancho Villa, Dead and Alive", 1943, MoMa). Motherwell võttis osa Kootzi galeriis New Yorgis toimunud näitustest aastatel 1946–1948, 1949 ("The Intrasubjectives"), 1950 ("The Muralist and the Modern Architects") ja 1953. 1942. aastal võttis ta osa André Bretoni ja Marcel Duchampi organiseeritud näitusest "First Papers of Surrealism" (Whitelaw Reidi mõis, 451 Madison Avenue, New York). 1946. aastal toimusid näitused San Francisco kunstimuuseumis California osariigis USA-s, Chicago kunsti klubis Illinoisis ning MoMA näitus "Fourteen Americans". 1947. aastal osales ta Pariisi näitusel "Three Americans" (Galerie Maeght). 1951. aastal olid näitused "The School of New York" Frank Perlsi galeriis (Beverly Hills, California), mille kataloogile kirjutas Motherwell ka eessõna (termini "New Yorgi koolkond" esmakordne kasutus), ja "Forty American Painters, 1940-50" Minnesota ülikoolis. 1952. aastal toimus näitus "American Vanguard Art for Paris" Pariisis (Galerie de France). 1954. aastal oli näitus "Object and Image in Modern Art and Poetry" Yale'i ülikooli kunstigaleriis. 1955. aastal näitused "The New Decade: Thirty-five American Painters and Sculptors" New Yorgis (Whitney Ameerika Kunsti Muuseum) ja "Modern Art in the United States: Selections from the Collections of The Museum of Modern Art, New York" (1955–56) Pariisis, Zürichis, Barcelonas, Frankfurdis, Londonis, Viinis ja Belgradis. 1958.–1959. aastal toimus MoMA organiseeritud suur abstraktse ekspressionismi näitus "The New American Painting", mida näidati Baselis, Milanos, Madridis, Berliinis, Amsterdamis, Brüsselis, Pariisis, Londonis ja New Yorgis. 1958. aastal toimus Brüsseli rahvusvaheline näitus ameerika kunstist "Seventeen Contemporary American Painters" ning Jaapanis Osaka linnas näitus "International Art Festival". 1959. aastal oli Motherwelli esimene retrsospektiivnäitus Benningtoni kolledžis Eugene Gooseni kutsel. Samal aastal olid tema teosed väljas ka Moskvas toimunud Ameerika kunsti näitusel "American Painting and Sculpture".
Hommikujooga
Mitu tuhat aastat on joogid alustanud päeva hatha-jooga harjutustega päikesetõusul. Hommikust päikesetõusu aega peetakse oluliseks tänu selle aja soodsatele mõjudele nii jooga harjutustele kui meditatsiooni praktikatele. Seega võib öelda, et parim aeg on hommikujooga praktiseerimiseks on päikesetõusu aeg brahma muhurta ( „brahma tund” - päikesetõusu aeg). Iidsetes traditsioonides ülistatakse päikesetõusu aega kui esimest õpetajat (guru), kes tõi inimkonda joogalikud teadmised. Jooga õpetuste järgi on päike igavese särava vaimu sümbol. Sel põhjusel praktiseeritakse hommikujoogas tehti lihtsamaid ja traditsioonilisemaid päikestervitusi ehk Surya Namaskar’i harjutusi. Paljudel ei ole võimalik hommikujoogat praktiseerida päikesetõusul, kuid püüa neid sooritada vähemalt enne oma hommikusi tegevusi. Hommikujooga praktiseerimisega käsitletavaid probleeme on käsitletud mitmes artiklis.
Hommikujooga praktiseerimise kohad
- Hommikujoogat praktiseeritakse tavaliselt koduses keskkonnas varem õpitud asanaid praktiseerides.
- Tänapäeval on mitmed joogastuudiod loonud ka hommikujooga tunnid, mis on muutumas üha populaarsemaks.
- Sotsiaalmeedias pakutakse tihti 1-2 hommikujooga tundi kas tasuta või sümboolse hinnast tutvumiseks.
- Hommikujooga praktiseerimine online joogatundides muudab joogatunnid pea igaühele kätte saadavaks.
- Lisaks pakuvad paljud joogatundide juhendajatest ka järel vaatamise võimalust, mis laiendab osavõtjate ringi veelgi.
Miks tavaline inimene võiks hommikujoogat praktiseerida ?
- Sa tunned ennast virgemalt.
- Aitab parandada sinu teadvustamist
-Toob rahu sinu tegemistesse
-Tugevdab immuunsüsteemi
-Toob nii füüsilist kui mentaalset paindlikust
-Toob rohkem tasakaalukust sinu ellu
Teruyuki Moniwa
Teruyuki Moniwa (jaapani keeles 茂庭 照幸 Moniwa Teruyuki; sündinud 8. septembril 1981 Atsugis) on Jaapani endine jalgpallur, kaitsja.
Ta sündis aastal 1981 Atsugis (asub Kanagawa prefektuuris).
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2003–2006 9 mängu ja lõi 1 värava.
Miodio
Miodio on Itaalia ansambel.
2008. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta San Marinot lauluga "Complice".
Michele Perniola
pisi|Michele Perniola (2015) Michele Perniola (sündinud 6. septembril 1998 Palagianos Taranto provintsis) on Itaalia laulja.
2013. aastal esindas ta San Marinot Laste Eurovisiooni lauluvõistlusel.
2015. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta koos Anita Simonciniiga San Marinot lauluga "Chain of Lights". Laul sai oma poolfinaalis 11 punktiga 16. koha ega pääsenud finaali.
Colin Miller
Colin Robert Miller (sündinud 29. oktoobril 1992 Sault Ste. Maries Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Dallas Stars.
Aastatel 2010–2013 mängis ta Ontario Hockey League'i klubis Sault Ste. Marie Greyhounds.
2012. aastal valis Los Angeles Kings ta NHL-i draft'is 151. valikuna. Aastatel 2013–2015 mängis ta American Hockey League'is (AHL) Los Angeles Kingsi noorteklubis Manchester Monarchs. 2015. aastal võitis ta Monarchsiga Calder Cup'i. Samal hooajal oli nelja liigas enim väravaid löönud kaitsemängija seas (19 väravaga) ja valiti AHL-i tähtede mängule.
2015. aasta juunis liitus ta Boston Bruinsiga. Hooajal 2015–16 sai Miller NHL-is Bruinsi meeskonnas kirja kolm väravat ja 13 väravasöötu.
Aastatel 2017–2019 mängis ta Vegas Golden Knightsis. 2018. aastal jõudis ta Golden Knightsiga Stanley karika finaali, kus kaotati Washington Capitalsile mängudega 1:4. Miller lõi värava Stanley karikavõistluste finaalsarja esimeses mängus.
2019. aasta juunis siirdus Miller Buffalo Sabresi. Seal mängis ta kolm hooaega. 2022. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Dallas Starsiga.
2021. aastal tuli Miller Kanada jäähokikoondise koosseisus maailmameistriks.
Anita Simoncini
pisi|Anita Simoncini (2015) Anita Simoncini (sündinud 14. aprillil 1999 Montegiardinos) on San Marino laulja.
2014. aastal osales ta ansambli The Peppermints koosseisus Laste Eurovisiooni lauluvõistlusel.
2015. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Viinis esindas Simoncini koos Michele Perniolaiga San Marinot lauluga "Chain of Lights". Laul sai oma poolfinaalis 11 punktiga 16. koha ega pääsenud finaali.
Tipu looduskool
Tipu looduskool on keskkonnahariduskeskus, mis tegutseb Soomaa rahvuspargis Tipu külas vanas koolimajas. Tipu Looduskool MTÜ loodi 2007. aastal eesmärgiga anda vanale koolimajale uus elu ja luua piirkonda loodushariduse andmist võimaldav kompleks. Samas majas asus varem Tartu Ülikooli Tipu välibaas.
Tipu Looduskool annab oma õppeprogrammide ja koolituste kaudu huviharidust nii lastele kui täiskasvanutele. Samuti korraldatakse matku, laagreid ja loodusõhtuid põnevate külalistega.
Toomas Hõrak
Toomas Hõrak (22. märts 1951 Tartu – 25. veebruar 2020 Tallinn) oli eesti lavastuskunstnik.
Aastatel 1958–1969 õppis ta Tartu 2. Keskkoolis. Tartu Kunstikooli lõpetas 1975. aastal tarbekunsti erialal. 1980. aastal lõpetas Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi klaasikunsti erialal.
Alates 1989. aastast oli ta Eesti Kinoliidu liige.
Videviku tänav (täpsustus)
Videviku tänav on tänava nimi paljudes Eesti asulates:
Kärt Jänes-Kapp
pisi|Kärt Jänes-Kapp pisi|Kärt Jänes, [[Mart Laar ja Hannes Walter Horisondi ENE-teemalises vestlusringis aastal 1989.]]
Kärt Jänes-Kapp (sünninimi Kärt Jänes; 9. jaanuar 1960 – 10. september 2015 Tallinn) oli eesti teadusajakirjanik ja toimetaja.
Ta lõpetas 1978. aastal Tallinna 37. Keskkooli kuldmedaliga ning 1983. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo eriala cum laude. Ülikooliõpingute ajal oli ta kursusevanem.
Aastatel 1983–1989 töötas ta Eesti Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis nooremteadurina. 1989. aastal asus tööle ajakirja Horisont, algul humanitaaria toimetajana, hiljem oli pea- ja tegevtoimetaja. Ta oli Eesti Teadusajakirjanike Seltsi juhatuse liige.
Ajakirjanikutöö kõrvalt toimetas ta 2001. aastast kirjastuses Koolibri inimese- ja ühiskonnaõpetuse õppekirjandust. Ta täiendas end Jeruusalemma Ülikoolis ja Eesti Demograafia Instituudi magistrantuuris.
Isiklikku
Tema isa oli eesti arstiteadlane, hügieenik ja arstiteaduse populariseerija Harri Jänes.
Moldova (täpsustus)
Moldova on mitme koha nimi.
Otto Friedrich von Stackelberg
Otto Friedrich von Stackelberg (25. august 1731 – 13. juuli 1802 Roosna-Alliku mõis) oli Eestimaa aadlik, vabahärra.
Stackelbergide suguvõsast Otto Friedrich von Stackelberg sündis Roosna-Alliku mõisniku Georg Johann von Stackelbergi ja tema abikaasa Margaretha (sündinud Rosen) neljanda pojana.
1750. aastatel õppis ta Göttingeni ülikoolis õigusteadust.
Alates 1780. aastast oli ta haagikohtunik ning Eestimaa maanõunik. Aastatel 1787–1802 oli ta Eestimaa konsistooriumi president.
Isa surma järel päris ta loosi tahtel Roosna-Alliku mõisa, kus kehtestas 1791. aastal nn Roosna-Alliku eraseaduse (Halliko valla Kohto ja Seäduse Ramat), mis reguleeris talupoegade õigusi ja kohustusi. Lisaks lasi ta aastail 1780–1786 rajada Roosna-Alliku mõisa suurejoonelise peahoone. Kuna tal endal pärijaid polnud, jättis ta Roosna-Alliku mõisa oma vennapojale vabahärra Otto Gustav von Stackelbergile.
Enzo Trulli
Enzo Trulli (sündinud 15. aprillil 2005 Pescaras) on Itaalia võidusõitja. Ta on 2021. aasta Araabia Ühendemiraatide Vormel 4 meister ja sõidab praegu FIA Vormel 3 Meistrivõistlustel Carlin Motorspordi meeskonnas.
Ta on Vormel 1 võidusõidu võitja Jarno Trulli poeg.
Madalamad valemid
Trulli tegi oma üheistmelise debüüdi 2021. aasta alguses, olles partneriks Enzo Sciontiga Araabia Ühendemiraatide Vormel 4 Meistrivõistlustel Cram Durangos. Ta sattus kogu kampaania vältel tihedasse tiitlivõitlusse Dilano van 't Hoffiga, võites neli sõitu ja lõpetades veel üheksa korda poodiumil. Poodium Dubai Autodrome’i finaalsõidus tähendas, et Trulli võidab tiitli, edestades ainsa punktiga oma hollandlasest vastast.
Euroformula Open
Oma 2021. aasta põhikampaaniaks siirdus itaallane Drivex Schooliga Euroformula Open Meistrivõistlustel, sõites taas Scionti kõrval.
FIA Vormel 3
Olles enne 2022. aasta hooaega "[töötanud] väga kõvasti Euroformula tegemiseks", tõusis Trulli viimasel minutil FIA Vormel 3 Meistrivõistlustel, olles Carlinis Zak O'Sullivani ja Brad Benavidesega partneriks. Suurema osa hooajast jäi itaallane võistlustel oma meeskonnakaaslastele märkimisväärselt maha, punkte ei saanud ja vaid harva õnnestus tal võita O'Sullivanit ja Benavidesit.
Tähe tänav (Rakvere)
Tähe tänav on tänav Rakvere linna loodeosas Moonaküla linnaosas.
Tänav suundub lõuna poole, ristub Põhja ja Kesk tänavaga ning lõpeb Koidu tänava ristmikul. Tänava pikkus on 607 meetrit. Kaugus Rakvere keskväljakust – Turu platsist on linnulennult 1,4–1,8 km.
Tänava ääres paiknevad ühepereelamud, mis on ehitatud 20. sajandi jooksul, põhiliselt selle teisel poolel.
Yōichi Doi
Yōichi Doi (jaapani keeles 土肥 洋一 Doi Yōichi; sündinud 25. juulil 1973 Kumamotos) on Jaapani endine jalgpallur, väravavaht.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2004–2005 4 mängu.
Jakutski koreograafiakool
Aksenija ja Natalja Posselskaja nimeline Jakutski Koreograafia Kolledž (vene keeles Якутский хореографический колледж им. Аксении и Натальи Посельских) on klassikalise balleti õpetamisega tegelev kool Jakutskis.
1992. aastal avati Natalja Posselskaja eestvedamisel Žirkovi-nimelise Jakutski Muusikakooli juures koreograafiaosakond. Esimeste pedagoogidena asusid seal tööle Natalja Posselskaja ja Zinaida Popova. 1995. aastal reorganiseeriti osakond iseseisvaks haridusasutuseks – Vabariiklikuks Koreograafiakooliks. 2004. aastal nimetati kool jakuudi esimese baleriini Aksenija Posselskaja auks ümber Aksenija Posselskaja nimeliseks Jakutski Koreograafiakooliks. 2011. aastal nimetati koreograafiakool kooli rajaja Natalja Posselskaja mälestuse jäädvustamiseks ümber Aksenija ja Natalja Posselskaja nimeliseks Jakutski Koreograafia Kolledžiks. Kolledži direktor on Darija Dmitrijeva ja kunstiline juht Zinaida Popova.
Haldea
Haldea on Natricidae sugukonna maoperekond.
Klassifikatsioon
Perekonda Haldea liigitatakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik :
Levila
Neid madusid või kohata paljudes Ameerika Ühendriikide osariikides: Texases, Oklahomas, Louisianas, Arkansases, Kansases, Missouris, Alabamas, Mississippis, Georgias, Floridas, Lõuna-Carolinas, Põhja-Carolinas, Virginias ja Tennessees.
Viited
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Haldea striatula seisuga 30.04.2015.
Kazan Utlarõ
Kazan Utlarõ (tatari keeles Казан утлары, Kaasani Tuled) on Venemaal Tatarstanis Kaasanis ilmuv tatarikeelne kirjandusajakiri.
Ajakiri hakkas ilmuma 1922. aasta mais ja kandis esialgu nime Beznen Jul (Безнең юл, Meie Tee). 1930–1933 oli ajakirja nimi Ataka (Атака, Rünnak). 1933. aastast kuni 1965. aasta alguseni ilmus ajakiri nime Sovet Ädäbijatõ (Совет әдәбияты, Nõukogude Kirjandus) all. Praegust nime kannab ajakiri alates 1965. aasta juunist.
Intervjuu vampiiriga
"Intervjuu vampiiriga: vampiirikroonikad" (inglise "Interview with the Vampire: The Vampire Chronicles") on 1994. aastal valminud USA fantaasiafilm, mis põhineb Anne Rice'i romaanisarja "Vampiirikroonikad" samanimelisel esimesel osal. Filmi režissöör on Neil Jordan.
ERKI Moeshow
ERKI Moeshow on Tallinnas toimuv Eesti Kunstiakadeemia (endise Eesti Riikliku Kunstiinstituudi ehk ERKI) moekonkurss.
Tagasirändur
"Tagasirändur" on Ott Leplandi kuues stuudioalbum. Album on valminud koostöös Rein Rannapiga.
Aucifer
Λucifer (リュシフェル Ryushiferu, alternatiiv õigekirja Aucifer / Lucifer) on Jaapani visual kei-bänd. See loodi aastal 1999. Nad tegutsesid aastani 2003. Alates aastast 2010 on bänd esinenud mitmeid kordi, kuid kokkutulek on olnud ajutine.
Lokk
Lokk võib tähendada mitut asja.
Cicognolo
Cicognolo on asula ja vald (comune) Itaalias Lombardia maakonnas Cremona provintsis. Halduskeskus asub Cicognolos.
44 meetri kõrgusel merepinnast asuva Cicognolo asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Cicognolo piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Cappella de' Picenardi, Pescarolo ed Uniti, Pieve San Giacomo, Vescovato.
Silvia Nagelmaa
Silvia Nagelmaa (kuni 1935 Silvia Jagomann; kuni 1952 Silvia Joa; 22. mai 1929 Räpina vald, Võrumaa – 14. aprill 2022 Tartu) on eesti kirjandusteadlane.
Elulugu
Silvia Nagelmaa oli väiketalupidaja tütar.
Nagelmaa oli 1953–1974 Tartu keskkoolides eesti keele ja kirjanduse õpetaja, 1974–1986 Keele ja Kirjanduse Instituudi nooremteadur ja 1986–1991 teadur, 1991– TÜ informaatikaosakonna töötaja.
Teadustöö
Silvia Nagelmaa peamine uurimisvaldkond on eesti kirjanduse ajalugu, eelkõige eesti luule ja poeemilugu. Ta on avaldanud arvustusi ja luule aastaülevaateid, koostanud ja järelsõnadega varustanud Ilmi Kolla luulevalimiku "Minu kevad" (1983) ja Anna Haava kogumiku "Laulan oma eesti laulu" (1996), samuti on ta üks viieköitelise "Eesti kirjanduse ajaloo" (1965–1991) koostajaid. Nagelmaa on avaldanud lühiuurimusi Võrumaa kultuurilehes Viruskundra.
Teoseid
Umbes 70 teadustrükist.
Liikmesus
Ta on Tartu Bibliofiilide Klubi sekretär (aastast 1983) ja Eesti Kirjanduse Seltsi liige (aastast 1993).
Isiklikku
Silvia Nagelmaa abikaasa oli kirjandusteadlane Abel Nagelmaa.