cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elli
Elli võib tähendada järgmist:
Kessoon
pisi|Kessoonide kasutamine [[allveetöödeks]]
Kessoon (prantsuse keeles caisson 'kast') on kastikujuline piirdetarind, mis moodustab vees või vesises pinnases veevaba töökambri.
Kessoonid valmistatakse enamasti raudbetoonist. Need on põhjata, vesi tõrjutakse kessoonist välja suruõhu abil.
Kessoone kasutatakse peamiselt vundamentide, sildade, vesiehitiste jms rajamisel. Kessoone valmistatakse ka maapinnal; maasse vajub ta omaenese raskuse toimel, kui tema all olev pinnas välja kaevatakse.
Kessoon võeti kasutusele 1841. aastal Prantsusmaal kivisöekaevanduse šahti läbindamisel.
Olavi Antons
Olavi Antons (sündinud 28. juunil 1965 Tallinnas) on Eestist pärit ettevõtja.
Ta on tegutsenud Hispaania Kuningriigis Tenerifel ning kirjutanud raamatu "Minu Tenerife. Kompassiga kliimapagulane", mis ilmus 2019. aastal kirjastuse Petrone Print "Minu" sarjas. Raamatus kirjeldab Antons isiklike kogemuste najal, kuidas alustada äritegevust lõunamaises kultuuris.
2013. aastast elab Olavi Anstons Eestis viibides Saaremaal.
AGI
AGI või Agi võib tähendada järgmist:
Ramil Guliyev
Ramil Guliyev (aseri keeles Ramil Eldar oğlu Quliyev; sündinud 29. mail 1990 Bakuus Aserbaidžaani NSV-s) on aseri päritolu Türgi kergejõustiklane.
Ta on spetsialiseerunud 60 m, 100 m ja 200 m jooksule. Maailma- ja Euroopa meister 200 m jooksus.
Guliyev sai 2011. aastal Türgi kodakondsuse. Tema sõnul olid ka Venemaa ja Katar pakkunud talle kodakondsust.
Guliyev tuli 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Amsterdamis 200 m jooksus teiseks ajaga 20,51 ja sai 100 m kuuenda koha. 2016. aasta olümpiamängudel Rio de Janeiros saavutas ta 200 m jooksus kaheksanda koha.
6. juunil 2017 alistas Guliyev 100 m jooksus 10 sekundi piiri ajaga 9,97. Ta tuli 200 m jooksus 2017. aastal Londonis maailma meistriks ajaga 20,09. 2018. aasta Vahemere mängudel võitis Guliyev 200 m kulla ja 4x100 m teatejooksus hõbemedali. Samal aastal Euroopa meistrivõistlustel Berliinis tuli ta 200 m jooksus Türgi rekordiga 19,76 Euroopa meistriks. 4x100 m jooksus jooksis ta viimses vahetuses oma meeskonnale hõbemedali.
Egidijus Kūris
Egidijus Kūris (sündinud 26. oktoobril 1961 Vilniuses) on Leedu jurist.
1. novembrist 2013 on ta Euroopa Inimõiguste Kohtu kohtunik.
The Party Mix – Rock
"The Party Mix – Rock" on 2013. aastal avaldatud kolmest CD-st koosnev kogumikalbum. Kogumiku andis välja Suurbritannia suurim sõltumatu plaadifirma Demon Music Group label ' i Crimson Productions all.
Oktjabrski rajoon (Kurski oblast)
Oktjabrski rajoon (vene keeles Октябрьский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Kurski oblasti keskosas. Rajooni keskus on Prjamitsõno alev.
Rajoon piirneb põhjas Fateži rajooniga, idas Kurski rajooniga, lõunas Medvenka rajooniga, edelas Bolšoje Soldatskoje rajooniga ja läänes Kurtšatovi rajooniga.
Rajooni pindala on 628 km². Elanike arv oli 2012. aastal 23 188, 2007. aastal 23 763 ja 2002. aastal 23 877.
Oktjabrski rajoonis on 93 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Prjamitsõno) ja kümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Seim, Bolšaja Kuritsa ja Vorožba.
Agur
Agur võib tähendada järgmist:
Kivisaare asulakoht ja kalmistu
Kivisaare asulakoht ja kalmistu on arheoloogiamälestis Viljandi maakonnas Viljandi vallas Lalsi külas.
Mezőkövesd
Mezőkövesd on linn Ungaris Borsod-Abaúj-Zempléni komitaadis, Mezőkövesdi kreisi keskus. Asub 50 km kaugusel Miskolcist.
Jalgpalliklubi Mezőkövesd-Zsóry mängib hooajal 2016/17 Ungari kõrgliigas.
Microsoft Eesti
Microsoft Eesti on tarkvarafirma Microsoft Eestis asuv esindus.
Ajalugu
Alates 2003. aastast laiendas Microsoft oma tegevust Eestisse. 2004. aastal tuli Microsoft turule kontoritarkvara Microsoft Office 2003 eestikeelse versiooniga. Microsoft Eesti eestvedamisel on loodud ka Windows XP, Windows Vista, Windows 7 ning MSN Messengeri eestikeelse liidesega versioonid. Microsoft Eestis töötab 30 inimest.
Amy Poehler
pisi|Amy Poehler 2012. aastal Amy Meredith Poehler (sündinud 16. septembril 1971 Newtonis Massachusettsis) on filmiauhinna Kuldgloobus pälvinud USA filminäitleja ja -produtsent.
Microsoft Eesti
Tunnustus
Microsoft oli 2009. aasta töötaja- ja peresõbralikemate ettevõtete nimistus kolmandal kohal.
Välislingid
Microsoft Eesti koduleht
Luke Brunning
Luke Brunning on Briti filosoof, kes tegeleb eetikaga, emotsioonifilosoofiaga, suhetefilosoofiaga, armastusefilosoofiaga ja seksifilosoofiaga.
Ta sai doktorikraadi 2015 Oxfordi Ülikoolist. Alates 2018. aastast on ta Birminghami Ülikooli õppejõud.
Rõhumine, andestus ja laitmast lakkamine
Koos Per-Erik Milamiga kirjutatud artiklis "Oppression, Forgiveness, and Ceasing to Blame" väidetakse, et laitmast lakkamine sõltub paljudest asjaoludest, mis ei ole kõik meie kontrolli all, ühiskondlikud ja materiaalsed asjaolud (sealhulgas rõhumine) ei pruugi võimaldada laitmast lakkamise õnnestumist.
Pahategudele ja paha olemisele reageeritakse sageli laitusega, mis võib ilmneda vaimuseisunditena (otsustused, soovid, dispositsioonid, emotsioonid) ja käitumises. Laitus (moraalne laitus) ja laitmast lakkamine kuuluvad ühiskondlikku elu määratlevate seikade hulka. Laidetakse ja lakatakse laitmast mitut moodi (vabandamine, õigustamine, andestus, käegalöömine). Iga viis on ühiskondlik praktika, mida reguleerivad normid. See, kas ja kuidas laitmast lakatakse, sõltub paljudest asjaoludest, mis pole kõik meie kontrolli all. Normide olemasolust järeldub, et laitmast lakata saab kohaselt ja kohatult, õnnestunult ja ebaõnnestunult. Ühiskondlike ja materiaalsete asjaolude tõttu ei pruugi õnnestuda laitmast lakata sel viisil, nagu tahaks. Rõhumine võib seda süstemaatiliselt takistada.
Pole üksmeelt selles, milliseid hoiakuid laitus kätkeb (Justin Coates, Neal Tognazzini, "The Nature and Ethics of Blame"). Kognitiivsete teooriate järgi seisneb see hinnangutes või otsustustes pahategija kohta (Pamela Hieronymi, "The Force and Fairness of Blame"; Angela Smith, "Moral Blame and Moral Protest"). Konatiivsete teooriate järgi peab peale otsustuse toimuma ka muutus dispositsioonis pahategijale suunatud tunnetele ja tegudele või selles, kuidas suhet temaga tajutakse (George Sher, In Praise of Blame; Roger Scanlon, Moral Dimensions). Afektiivsete teooriate järgi peab olema ka negatiivne emotsioon või raske tunne või selles laitus seisnebki (Jay Wallace, Responsibility and the Moral Sentiments, "Dispassionate Opprobrium"; Susan Wolf, "Blame, Italian Style"). Enamiku teooriate järgi on laituse eesmärk laias laastus näidata reaktsiooni halvale kohtlemisele, kuigi on vaidluse all, kuidas ja mida näidatakse. Laitus kas toob pahateo välja ja reageerib sellele (Michael McKenna, Conversation and Responsibility; protestib halva kohtlemise vastu (Pamela Hieronymi), nõuab varasema halva kohtlemise tunnistamist ja paremat kohtlemist tulevikus (Jay Wallace; Margaret Urban Walker, "Third Parties and the Social Scaffolding of Forgiveness"; Coleen Macnamara, "Blame, Communication, and Morally Responsible Agency"). Mõne teooria järgi ei kuulu näitamine laituse olemusse, näiteks sellepärast, et muidu ei saaks olla mõttes laitmist (Julia Driver, "Private Blame"), kuid esitatud on ka vastuargumente (Miranda Fricker, "What's the Point of Blame? A Paradigm Based Explanation"; Michael McKenna, "Quality of Will, Private Blame and Conversation"). Selle näitamise oluline osa on laitmast lakkamine, millega näidatakse, et laitusega esitatud nõudmine on täidetud või sellest on loobutud.
Laitmast lakkamisel on neli põhilist viisi: vabandamine, õigustamine, andestus ja käegalöömine (Jeffrey Murphy, "Forgiveness and Resentment"). Neid saab eristada põhjendite järgi. Vabandamise puhul tehakse otsustus, et pahategija pole oma teo eest täiel määral vastutav, näiteks sellepärast, et taustteadmiste puudulikkuse tõttu ta ei mõista selle solvavust. Õigustamise puhul tehakse otsustus, et tegu polegi pahateoga. Andestamise puhul pole põhjendeid vabandamiseks ega õigustamiseks, kuid põhjendiks võib olla see, et tegija kahetseb oma tegu ning otsustab tulevikus seda mitte korrata, nii et põhjendiks võib olla otsustus, et tegijal pole sügavat pahatahtlikkust. Käegalöömise puhul lakatakse asjale mõtlemast, näiteks selleks, et end mitte emotsionaalselt väsitada. Paljud filosoofid eristavad andestust käegalöömisest (letting go), kuigi viimast sõna kasutatakse harva (Pamela Hieronymi, "Articulating an Uncompromising Forgiveness"; Charles Griswold, Forgiveness; Lucy Allais, "Wiping the Slate Clean: The Heart of Forgiveness"; Glen Pettigrove, Forgiveness and Love). Mõne autori järgi on käegalöömine andestuse vorm (Christopher Bennett, "Personal and Redemptive Forgiveness"; Dana Kay Nelkin, "Freedom and Forgiveness").
Selleks et andestada, tuleb õigetel põhjenditel saada üle oma negatiivsest hoiakust pahategija suhtes ja pahateo suhtes. Mõned autorid väidavad, et andestaja peab lakkama tundmast pahameelt pahategija vastu (Eve Garrard, David McNaughton, "In Defense of Unconditional Forgiveness"), teiste järgi tuleb näha pahategijat paremana, kui tema tegu õigustab (Lucy Allais), kolmandate järgi tuleb ainult üle saada liiga suurest laitusest (Joseph Butler; Ernesto Garcia, "Bishop Butler on Forgiveness and Resentment."). Nicolas Cornell ("The Possibility of Preemptive Forgiveness") väidab, et on võimalik ette andestada, nii et negatiivset hoiakut pahategija suhtes ei tekigi. Andestamise põhjendite kohta on rangemaid ja vähem rangeid arusaamu (Jeffrey Murphy, Dana Nelkin). Rõhumise korral ei pruugi olla võimalik neid nõudeid täita. Mõne andestusekontseptsiooni järgi tuleb küll välja, et võimatu ei ole mitte andestus, vaid miski muu. William Nebletti ("Forgiveness and Ideals") saab andestada nii, et hoiak pahategija vastu ei muutu. Dana Nelkini järgi saab andestada mis tahes põhjendiga või ka ilma põhjendita. Ka Leo Zaiberti ("The Paradox of Foregiveness") järgi ei ole õiged põhjendid vajalikud. Sama lugu on teooriatega, mille järgi andestus on normatiivse võimu rakendamine (Brandon Warmke, "The Economic Model of Forgiveness", "The Normative Significance of Forgiveness").
Tavajutus eristatakse laitmast lakkamise viise laias laastus samamoodi ning nende ebaõiget rakendamist kritiseeritakse, näiteks ollakse ettevaatlikud enneaegse andestamise suhtes ja nende suhtes, kellel pole eneseaustust (David Novitz, "Forgiveness and Self-Respect"). Ettevaatlikud ollakse ka nende suhtes, kes keelduvad andestamast hoolimata pahategija kahetsusest ja kahju korvamisest. See ettevaatlikkus viib mõttele, et andestust tuleb võtta laitmisest loobumise vormina.
See, et rõhumise tõttu ei saa laitmisest lakata sel viisil, nagu tahetakse, on osa kahjust, mida rõhumine teeb. Pahategijad ja kõrvalseisjad võivad käituda viisil, mis takistab andestamist. Laituse ületamine võib olla hea, andestus võib olla eelistatav teistele laitmast lakkamise viisidele ja kui ohver ei saa laitmast lakkamise viisi valida, on teda kahjustatud. Võime laita ja laitust ületada (mida Nussbaum ei maini) on osa võimalusest (võimest ja võimalusest seda rakendada) tunda emotsioone ja olla teisega seotud (affiliation; Martha Nussbaum, Women and Human Development). Selle arendamine aitab kasvatada moraalset agentsust (Manuel Vargas, Building Better Beings: A Theory of Moral Responsibility). Võime pidada ennast ja teisi vastutavaks (näiteks laituse,andekspalumise ja andestuse kaudu) on osa võimalusest teistega seotud olla, mis on aluseks ka eneseaustusele ja mittealandamisele. Sellega hoitakse ülal toetavaid, usaldavaid ja koostöövalmis suhteid ja kogukondi. Teiseks, sageli tahetakse laitust ületada sellepärast, et laitus tekitab halva tunde (kuigi õiglane viha võib tekitada hea tunde). Laita neid, keda armastatakse ja kellest hoolitakse, võib olla valus, isegi kui pidada laitust õigustatuks. Nendega tahetakse ära leppida. Valus ja frustreeriv võib olla ka laita seda, kes ei taha ära leppida või on jätkuvalt pahatahtlik. Kolmandaks, laitmast lakkamine võib olla hea, kui laitus ei ole enam sobiv. Muidu ei elata faktide järgi (Susan Wolf, "The Importance of Free Will"). See on väärtus, mida elamusmasin ei võimalda, ja faktidega mittearvestav laitus võib traumeerida ja põhjustada mittelugupidamist ja olla ebaõiglane.
Nendest punktidest ei järeldu, et hea on just suuta või saada andestada. Selleks et näidata ühe laitmast lakkamise viisi väärtust, tuleb näidata, et teised ei pruugi olla sobivad. Võiks küll ka üldse mitte laita, kuid see pole alati võimalik, see on sageli raske ja harva (kui üldse kunagi) mõistlik ootus.
Oletame, et A ja B kumbki usub, et lähedane sõber on teda reetnud. A-d tõesti reedeti, ja reetja käitumine ning hilisem hoiak teevad andestamise raskeks. B-d ei reedetud, aga temalgi on raske andestada, sest sõber eitab, et on midagi paha teinud, ega pea B laitust õigustatuks. Mõlemad on ajendatud laitma, ja mõlemat koormab viha ja sellest ülesaamise ülesande koorem. A sõber (erinevalt B sõbrast) jätab ta ilma võimest andestada ja paneb tema peale raske valiku kas kohasele laitusele käega lüüa või kanda ebaõiglast koormat laitmist jätkata. See sunnitud valik on kahju, sest mõlemad võimalused tekitavad koorma ja A-l on mõistlik õigus, et teda kummalgi moel ei koormataks. A võiks teha valiku mitte enda eest väljas olla, mis ohustaks tema eneseaustust ja tooks kaasa riski pahateoga leppida või paista pahateoga leppijana, või jätkata laitmist ja selle all kannatada. B-l aga on sarnane koorem arusaamatuse tõttu. Võib-olla tema sõber peaks püüdma teda ümber veenda, et ta ei kannataks, kuid B-l ei ole seda õigust oodata temalt rohkem kui kelleltki teiselt, kes saaks talle eksitust selgitada. A sõber pani A-le koorma, mida ainult tema saab ära võtta, B sõber seda ei teinud. Seda saab üldistada. Inimene, keda mul tuleb usaldada, teeb mulle sellega kahju, et ta ei anna mulle usalduseks põhjendit. A-d oleks saanud sellega kahjustada, et ta oleks pandud olukorda, kus tal tuleb usaldada sõpra, kes on teda reetnud, sest tal ei ole kedagi teist, keda usaldada. Või autojuht, kes pakub abi teele jäänud autojuhile, teeb talle kahju, kui ta ei anna talle põhjendit usaldada oma turvalisus võõra hoolde.
See seletab, miks võime ja võimalus andestada on ohvrile nii hea. Ohver saab valida oma reaktsiooni pahateole. Kui ta andestada ei saa, peab ta valima kahe ebamõistliku võimaluse vahel, sest pahategija ei kahetse, ei palu vabandust või on jätkuvalt hoolimatu. Võime laitust andestusega on hüve.
Romet
alt=Romet, logo|pisi|Rometi logo alt=Romet Wagant|pisi|Romet Wagant Romet on jalgrattabränd, mis kuulub ühele Euroopa suurimale jalgrattatootjale Arkus & Romet Group.
Ettevõte alustas 1991. aastal Arkuse brändi all väikese jalgrattakaubanduse ettevõttena ning omandas hiljem juba palju tuntuma Rometi kaubamärgi koos selle tehastega. Arkus & Romet Grupp toodab nii jalgrattaid, elektrijalgrattaid, mopeede kui ka mootorrattaid. Ettevõttel on Poolas tugev arendusüksus ja see on üks jalgrattatööstuse teenäitajaid Poolas. Grupi peamised tootmisüksused paiknevad kolmes Poola linnas: Podgrodzies, Jastrowis ja Kowalewos.
Ajalugu
Rometi jalgrattad, mopeedid ja mootorrattad on teeninud mitut põlvkonda poolakaid viimase 65 aasta jooksul, kuid tuntuks on nimi saanud ka väljaspool tootjamaad üle terve Euroopa, eriti Saksamaal ja Hollandis.
1945/1946. aastal oli Poolas ligikaudu 1,2 miljonit jalgratast, mis tähendab, et iga 23 elaniku kohta tuli vaid üks jalgratas. United Bicycle Manufacturersi ('ühendatud rattatootjad') tootmisüksuste loomine aastal 1948 põhjustas aga jalgrattakasutuse hüppelise suurenemise järgnevatel aastatel. Ettevõte arenes hoolimata toorainepuudusest ja piiratud tööjõust hoogsalt ning selle kaubamärk Romet loodi ettevõtte 11. tootmisüksuse jaoks aastal 1971. Rometi tehases töötas esialgu 450 inimest ning seal toodeti 220 000 jalgratast aastas. 1977. aastaks oli Romet tootnud miljon jalgratast, 1980. aastaks aga kaks miljonit.
Tänapäev
2017/2018. aasta rattahooajal on Arkus & Romet Group jätkuvalt keskendunud jalgrataste puhul moodsatele lahendustele ja maailmatrendidele. Rometi rattad kombineerivad unikaalset Euroopa disaini, jäädes samas hinnaklassilt mõistlikuks. Tehnilised arendused, koostöö maailma tuntuimate varuosa- ja lisavarustusetootjatega on kindlustanud Rometi rataste populaarsuse ja edu Euroopa suurimatel jalgrattamessidel. Eriti pälvis tähelepanu Rometi elektrijalgrataste väljapanek – Romet 4E elektrijalgrattad on kinnitus tähelepanuväärsest arengust ka selles valdkonnas.
Uurimislaev
pisi|TTÜ Meresüsteemide Instituudi uurimislaev Salme
Uurimislaev on veekogul liikumist eeldavaks teaduslikuks uurimistegevuseks valmistatud või kohandatud laev.
Kirjeldus
Uurimislaev on varustatud spetsiifiliste seadmetega või varustusega ja töötingimustega vastavalt uurimistegevuse või uurimisvaldkonna eesmärgile.
Enamasti kuuluvad uurimislaevad õppeasutustele, teadusasutustele või muuseumidele.
Daniel Ellsberg
Daniel Ellsberg (7. aprill 1931 – 16. juuni 2023) oli Ameerika Ühendriikide poliitiline aktivist ja sõjaväeanalüütik. RAND Corporationis töötades tekitas ta 1971. aastal poliitilise skandaali, kui ta avaldas ajalehtedele The New York Times ja Washington Post nn Pentagoni dokumendid ehk ülisalajase kaitseministeeriumi uurimuse USA valitsuse otsuste tegemise kohta seoses Vietnami sõjaga.
1973. aasta jaanuaris esitati Ellsbergile süüdistus 1917. aasta spionaažiseaduse alusel varguses ja vandenõus. Valitsuse väärkäitumise ja tõendite ebaseadusliku kogumise ning Leonard Boudini ja Harvardi õigusteaduskonna professori Charles Nessoni kaitse tõttu mõisteti Ellsberg 1973. aasta mais õigeks.
Ellsberg pälvis 2006. aastal Right Livelihood Awardi. Ta oli tuntud ka selle poolest, et ta sõnastas olulise näite otsustusteoorias – Ellsbergi paradoksi; ulatuslike tuumarelvade ja tuumapoliitika alaste uuringute eest; ning WikiLeaksile, Chelsea Manningule ja Edward Snowdenile toetuse avaldamise eest. Ellsberg pälvis 2018. aasta Olof Palme auhinna tema "sügava humanismi ja erakordse moraalse julguse eest."
Vara kirik
pisi|Vara kirik Vara Brigitta kirik on kirik Tartumaal Kuusiku külas.
Praegune vara kirik ehitati 1855. aastal põlenud puukiriku asemele. Varasema kiriku kohta on andmeid aastast 1627.
Kirikut kasutab Vara Brigitta kogudus.
Vara kirikaias asub Vara ohvritamm (ümbermõõt 4,2 m, kõrgus 24 m).
Definiitsus ja indefiniitsus
Definiitsus ja indefiniitsus on lause teatestruktuuri elemendid.
Lause moodustaja vorm võib osutada referendi definiitsusele e tuntusele või indefiniitsusele e tundmatusele.
Referendi tuntuse ehk definiitsuse ja tundmatuse ehk indefiniitsuse all mõistetakse selle väljendamist, kas referent on (kõneleja arvates) kuulajale teada või ei ole. Nt Kirstus (tuntud) on peidus mingi varandus (tundmatu). Aknasse (tuntud) lendas pall (tundmatu).
Tomáš Holeš
Tomáš Holeš (sündinud 31. märtsil 1993 Nové Město na Moravěs) on Tšehhi jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Tšehhi kõrgliiga klubis Praha Slavia ja Tšehhi jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri FC Hradec Královés, debüteerides Tšehhi kõrgliigas hooajal 2011–12.
Aastatel 2017–2019 mängis ta Tšehhi kõrgliiga klubis FK Jablonec.
2019. aastal liitus ta Praha Slaviaga. Hooaegadel 2019–20 ja 2020–21 on ta klubiga tulnud Tšehhi meistriks.
Peltoni turbiin
pisi|Peltoni ehk koppturbiin pisi|Peltoni ehk koppturbiin Pelton- ehk koppturbiin on impulsi tüüpi hüdroturbiin.
Tomáš Holeš
Tšehhi jalgpallikoondises tegi Holeš debüüdi 7. septembril 2020 UEFA Rahvuste Liiga mängus Šotimaa vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta sama aasta 7. oktoobril sõprusmängus Küprose vastu. 2021. aasta Euroopa meistrivõistluste kaheksandikfinaalis 27. juunil lõi ta värava Hollandi vastu.
Ell Väärtnõu
Ell Väärtnõu (sündinud 6. novembril 1939 Haapsalus) on eesti arhitekt.
Elukäik
Ta õppis aastatel 1947–1954 Haapsalu 1. Keskkoolis, seejärel lõpetas 1959. aastal pedagoogikaerialal Tartu Kunstikooli. Samal aastal jätkas ta õpinguid Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis ning lõpetas selle 1965. aastal arhitektina.
Ta on töötanud Tsentrosojuzprojekti Tallinna filiaalis, aastatel 1967–1993 EKE Projektis, aastast 1993 AS Talones ning ühtlasi ka arhitektuuribüroos Väärtnõu ja Ringo.
Looming
Ta on projekteerinud Eesti arhitektuuriloo märgiliste teoste hulka kuuluvaid puhke-, ravi-, toitlustus-, kaupluse- ja keskusehooneid, elamuid ja eramuid. Ta kasutas oma projektides ühena esimestest Eestis madaltihedat hoonestust ning kõik tema Pärnu KEKi elamukvartalisse projekteeritud elamud tunnistati valmimisaastatel (1982, 1984 ja 1988) Eesti parimaks elamuks.
Sanatoorium Tervise I järk, Pärnu
Valmis 1966–1971, EKE Projekt, kaasautor Kaljo Vanaselja. "Pärnu sanatooriumi Tervis I järk on Väärtnõu esimene tööprojekt. Kujundatud on see 1960. aastatele omases internatsionaalses stiilis. Hoone kahel ülemisel korrusel on elutoad: I korrusel haldusruumid, polikliinik, söökla ja koosolekusaal".
Pansionaat Ravila 2a, Kuressaare
Valmis aastatel 1971–1973, EKE Projekt, sisearhitekt Helle Gans. "Tegu on ühekorruselise puitehitisega äärelinna elamurajoonis".
Pärlselja pioneerilaager-puhkekodu
Valmis 1967–1976, EKE Projekt. "Väärtnõu esimene suuremahuline iseseisev projekt oli Pärlselja pioneerilaager Eesti läänerannikul. I järk valmis aastal 1973 ja II järk aastal 1978. Seda ja Elva rannahoonet (1977) kavandades on ta lähtunud eesti puitarhitektuuri tavadest. Kompleksi kuuluvad magalad, klubi-söökla, haldushoone ja personali elamu".
Keskusehoone Ares
Valmimis aastatel 1975–1980, EKE Projekt, sisearhitekt Mare Puusepp. "Ehitatud Pärivere sovhoosile. Eritarbelised ruumigrupid on paigutatud keskse saali ja sellega külgneva fuajee ümber".
Ühiselamu Riia mnt 38, Viljandi
Valmimis aastatel 1976–1977, EKE Projekt. "Asub linna äärealal 5-korruseliste tüüpelamute rajoonis. Esindab neofunktsionalismi konstruktivistlikku suunda. Iseloomulikuks detailiks on plaanis 3-nurksed tagasiasted, mis on kujutatud lodžadeks".
Kauplus Jaama 9, Haapsalu
Valmimis aastatel 1979–1981, EKE Projekt. "Tegu on sajandivahetuse Haapsalu kuurordiehitiste laadi väikehoonega. Kaupluses on kaks eri suurusega müügisaali, kokku 152 m2".
Elamu Uus 13, Vändra
Valmimis 1983–1987, EKE Projekt. "See on esimene kolmest 20 korteriga elamust Uuel tänaval, kus valitseb uustraditsionalistlik vormikõne. Elamu koosneb kahest nihutatud korrustega sektsioonist, mille tüüpkorrusel paikneb neli korterit".
Pärnu KEK-i elamukvartal
Väärtnõu koostas 1970. aastail (koos Toomas Reinu ja Andres Ringoga) Pärnu KEK-i elamukvartali detailplaneeringu, milles kasutas Eestis ühena esimestest madaltihedat hoonestust. Ka hiljem Pärnusse kavandatud hooneis on ta arvestanud sealset varasemat funktsionalistlikku arhitektuuri: KEK-i ühiskodu "Kadri" (1979–1981) ning kooperatiivelamuid "Ave" (1984; mõlemad koos A. Ringoga) ja korterelamu "Tiit" (1988; kõik tunnistatud vastavalt 1982, 1984 ja 1988 Eesti parimaks elamuks). Kogu linnakut ei jõutud täismahus valmis ehitada, küll aga ehitati kaksikmajade kobara "Ave" (1980–1984) kordusi kvartalisse veel 1990. aastate alguseski. Tegu on neofunktsionalistlikus stiilis 24-korterilise hoonega, mis on ka Eesti esimene vaipelamu.
Marga Bult
pisi|Marga Bult Margaretha Hendrika Maria Groeneveld (esinejanimega Marga Bult või Marcha; sündinud 2. juulil 1956 Lattropis) on Hollandi laulja ja telesaatejuht.
1987. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Hollandit lauluga "Rechtop in de wind", saavutades 83 punktiga viienda koha.
Carl Heinrich Temmler
Carl Heinrich Temmler (23. juuni 1765 Weimar – 25. mai 1843 Jena) oli Eesti vaimulik.
Ta lõpetas gümnaasiumi Weimaris. Usuteadust õppis ta (immatrikuleeriti 23. aprillil 1784) aastatel 1784–1788 Jena ülikoolis. Ordineeriti 3/14. augustil 1793 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1793–1804 Põltsamaa Niguliste koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1804–1834 oli ta sama koguduse õpetaja. Jäi 1/13. veebruaril 1834 emerituuri. Emerituuris olles elas Saksamaal.
Isiklikku
Tema abikaasa Karoline isa Friedrich Gottlieb Moritz oli Urvaste Püha Urbanuse koguduse õpetaja, abikaasa vanaisa Johann Christian Friedrich Moritz oli Rõngu Mihkli koguduse õpetaja. Kälimees Friedrich Ferdinand Meyer oli Karula, hiljem Jõhvi ja Iisaku koguduse õpetaja. Poeg Johann Carl Temmler oli algul Põltsamaa Niguliste koguduse õpetaja, hiljem Saaremaa Jaani koguduse õpetaja.
Fokuseerimine
Fokuseerimine on millegi esiletõstmine lauses, lause teatestruktuuri element. See on tavalisem suulises kõnes, kuid ka kirjalikult saab lause erilist fookust väljendada.
Lause teatestruktuuri muutmiseks ja mingi osa esiletõstmiseks võib:
Elli (eesnimi)
Elli on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 308. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Elli 495 naisel.
Ivana Jelić
Ivana Jelić (sündinud 17. märtsil 1975) on Montenegro jurist.
12. juulist 2018 Euroopa Inimõiguste Kohtu kohtunik.
Hermann Stahlberg
Hermann Stahlberg (20. september 1865 Tartu – 21. märts 1932 Rakvere) oli eesti kullassepp ja esperantist.
Tartu Teerajajate allee
Tartu Teerajajate allee on Tasku keskuse Riia tänava poolsel küljel looklev jalajälgede allee, mis väärtustab Tartu arengusse panuse andnud inimesi ning innustab teisi nende jälgedesse astuma.
2010. aastal alguse saanud alleel on skulptor Bruno Kadaku poolt pronksi valatud jalajäljed. Tartu Teerajajate alleed täiendatakse igal sügisel. Uued teerajajad selguvad žürii abil ja rahvahääletuse tulemusena.
Aaron Rodgers
thumb|Aaron Rodgers 2008. aastal Aaron Charles Rodgers (sündinud 2. detsembril 1983 Chicos Californias) on USA Ameerika jalgpalli mängija. Ta mängib 2005. aastast alates NFLi meeskonnas Green Bay Packers mängujuhina.
Teema ja reema
Teema ja reema tähistavad keeleteaduses lause teatestruktuuri elemente. Teema-reema liigenduses jaguneb lause teatestruktuur teemaks, mille kohta midagi teatakse, ja selleks, mida teema kohta teatatakse või teada saadakse, ehk reemaks. Eristuse võttis esimesena kasutusele tšehhi keeleteadlane Vilém Mathesius ja laiema tuntuse omandasid mõisted Praha koolkonna kaudu.
Eesti keel
Eesti keeles eristab teemat ja reemat sõnajärg, kus teema paikneb lause alguses ehk enne reemat. Normaallausetes on teema ühtlasi grammatiline subjekt ja tavaliselt ka tegevussubjekt, näiteks: Mittenormaallauseis vormistub teema määruse või sihitisena, näiteks: Kuna teema väljendab teate tuntud osa ja reema tundmatut, on teema ja reema roll oluline lausete teatestruktuuri sidumisel tekstiks. Lausete teatestruktuurid seostuvad tekstis põhiliselt kaht moodi :
Mõnikord ei pea teemat enam uuesti täpsustama, kuna see selgub kontekstist, näiteks:
Martin Severini Winter
Martin Severin(i) Winter (eesnimena kasutatud ka Söffring; surnud 14. märtsil 1586 Viiburis) oli Eestimaal tegutsenud vaimulik.
Tema isa oli Viiburi kodanik ja raehärra Severin Winter.
1574. aastal sai Martin Tallinna toomkiriku rootsi koguduse pastoriks. 1582. aastal määras kuningas ta Viiburi kirikhärraks ja andis talle maja Toompeal.
Aleksandr Herzen
Herzeni isa oli rikas mõisnik Ivan Aleksejevitš Jakovlev (1767–1846). Ema oli 16-aastane sakslane Henrietta-Wilhelmina-Luisa Haag, kelle isa oli väikeametnik ja töötas Stuttgardis asjaajajana. Vanemad polnud omavahel abielus ja sellepärast mõtles isa oma pojale ise välja perekonnanime Herzen. See tuli saksakeelsest sõnast Herz 'süda'.
Herzen oli üks agraarpopulismi loojaist, kelle ideoloogiast lähtusid narodnikud, esseerid, trudovikud ning põllumajanduslik Ameerika Populistlik Partei. Tema loodud poliitiline kliima viis pärisorjuse kaotamiseni Venemaal. Herzeni autobiograafia "Minevik ja mõtted" on kirjutatud elegantselt, energiliselt ja kergelt ning sageli peetakse seda vene kirjanduse üheks parimaks autobiograafiaks.
Herzen ei kirjutanud teoreetilisi töid laste kasvatamisest, kuid kogu oma elu jooksul huvitus Herzen pedagoogikast ning oli üks esimesi vene mõtlejaid ja ühiskonnategelasi, kes oma teostes tõstatas kasvatusprobleemid. Tema sellealased sõnavõtud näitavad läbimõeldud pedagoogilise kontseptsiooni olemasolu. Tema pedagoogilistes vaadetes kajastuvad nii filosoofilised (ateism ja materialism), eetilised (humanism) kui poliitilised (revolutsiooniline demokraatia) veendumused.
Herzen oli arvamusel, et kõige soodsamat mõju lastele avaldab lihtrahvas ja et just rahvas on parimate vene rahvuslike omaduste kandja. Rahvalt õpivad nooremad põlvkonnad tööarmastust, vastumeelsust jõudeelu suhtes ja omakasupüüdmatut kodumaa-armastust. Seevastu astus Herzen otsustavalt välja religiooni kasutamise vastu kasvatuses, samuti õppeasutuste muutmise vastu pärisorjuse ja tsaarivalitsuse tugevdamise vahendiks.
Varsti pärast isa surma, 1847 sõitis Herzen välismaale. Seal osales ta 1848. aasta revolutsioonis ja tutvus nimekate sotsialistidega. Ühtlasi hakkas ta tegema kaastööd sotsialistlikele väljaannetele, mille eest Nikolai I laskis 1849 kogu Herzeni Venemaale jäänud vara konfiskeerida. Kuid see oli selleks ajaks panditud pankurile James Rothschildile, kes asus tsaarivalitsusega läbirääkimisi pidama ja sai lõpuks Herzeni vara endale.
1852 kolis Herzen Londonisse, kus asutas Vaba vene trükikoja ja hakkas 1857 välja andma nädalalehte Kolokol, mis oli esimene vene revolutsiooniline ajaleht. Pärast 1861. aasta reformi, mille käigus Venemaal kaotati pärisorjus, ja 1863. aasta Poola ülestõusu, mida ta kirglikult toetas, hakkasid ajalehe tähtsus ja tellijate arv vähenema: liberaalide jaoks oli ta liiga revolutsiooniline, aga revolutsionääride jaoks liiga mõõdukas. Ajaleht lõpetas venekeelsena ilmumise 1867 ja prantsuskeelsena 1868.
Herzen suri Pariisis 1870. aasta alguses ja maeti Nice'i.
Soutpan
Soutpan on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Lejweleputswa ringkonnas.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Soutpani elanikest valgeid 69,89% ja mustanahalisi aafriklasi 29,57%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 79,57% inimesi, sotho keelt 8,06%, tsvana keelt 6,99% ja inglise keelt 4,84%.
Keemiatööstus
Tänapäeva keemiatööstuses valmistatakse enam kui 70 000 toodet.
Eesti keemiatööstus
Eesti aladel valmistati tõrva, rauda, lupja, viina jm juba palju sajandeid tagasi mõisate või hiljem ka talude juurde püstitatud ahjudes lähikonna toormest kohapealseteks vajadusteks põhiliselt Euroopast tulnud oskuste abil. 18. sajandil hakati mõisates asutama tulutoovaid vabrikuid. Eesti esimesed keemiaettevõtted olid näiteks Räpina paberiveski asutati 1734, Põltsamaa kandis rajati 1770 klaasiahi ja 1792–1795 Rõika-Meleski peeglivabrik, Pärnus asutati õlivabrik linaõli ja värnitsa valmistamiseks. Revelis Maarjamäel töötas suhkrutehas Brasiilia suhkruroo baasil 1811–1837, hiljem ehitati see ümber tärklise ja piirituse tootmiseks. Narva jõe piirkonnas asutati mitmeid vabrikuid, näiteks äädikavabrik (1826), kus hiljem valmistati ka värve ja vasevitrioli. Esimene auru jõul töötav viina destilleerimisseade rajati 1817. aastal Raadi mõisa juurde ning seal saadi 1850 Eestis esmakordselt ka puhas piiritus. Kundas algas tsemenditootmine 1871. Viljandi kirikumõisa maadel asutati tikuvabrik 1889. Rakke ümbruskonnas oli mitmeid kohalikke lubjaahje, kuid tööstuslikule tootmisele Rakkes pandi alus 1890, kui rajati viis suurt maa-ahju Kamarikul.
Keemiatööstuse alguseks Eestis loetakse Mayeri keemiatehase asutamist 1876 Tallinnas. Eesti Keemiatööstuse Liidu (EKTL) kodulehel on kokkuvõtlik ülevaade Eesti keemiatööstusest ja selle ajaloost. Lisaks on linke keemiaettevõte lehekülgedele.
Eesti tähtsaim maavara, põlevkivi, on olnud selleks "mootoriks", tänu millele on käivitunud vastav uurimistöö, keemikute ja keemiainseneride koolitus ning Eesti suuremate keemiaettevõtete teke ja areng. Põlevkivitööstus tekkis seoses põlevkivi termilise töötlemise arenguga. Eesti Põlevkivitööstus andis soojuse ja valguse Eesti majapidamistele alates 1924. aastast, mida loetakse põlevkivikeemiatööstuse (õlitööstuse) alguseks. Kümne aastaga ehitati kolm tolle aja võimsamat põlevkiviõlivabrikut.
Eesti NSV (1940–1991) perioodi tähtsamad keemiatööstuse ettevõtted olid järgmised:
Olulisemad keemiatööstuse ettevõtete tooted lisaks põlevkivitoodetele on tsement, lubi, väetised, klaas, paber, tselluloos ja pesuvahendid.
XI üldtantsupidu
XI üldtantsupidu oli üldtantsupidu, mis toimus Komsomoli-nimelisel staadionil 18.–20. juulil 1975. Ametlikult kandis pidu nimetust "Eesti NSV 1975. aasta rahvatantsupidu". Ühtekokku toimus viis etendust.
1975. aasta tantsupidu toimus üle kümne aasta taas koos laulupeoga. Selleks ajaks olid välja kujunenud konkreetsed rühmade liigid, mistõttu tuli tantsijail nüüd vähem tantse tantsida. Samas võimaldas liikidesse jaotamine joonistada murule üha rohkem ja keerulisemaid mustreid.
Peo avasid lokulööjad, kelle järel marssisid väljakule viiuldajad, kandlemängijad, pasunapuhujad, akordionistid ja torupillimehed. Kõlas Veljo Tormise muusika ja Laine Mesikäpa leelo.
Peol osales 6033 tantsijat. Etendusi jälgis hinnanguliselt 75 000 pealtvaatajat.
Etendused
Esimest korda tantsupidude ajaloos toimus 5 etendust.
Peo kava
I – Proloog
II – Süit eesti rahvatantsudest (seadnud Naima Ebrok, rahvamuusika)
Esitavad B- ja C-segarühmad
III – B-segarühmade esinemine
'''IV – Rahvamängud ja rahvamuusika. Koondorkestri esinemine'''
V – D-sega- ja naisrühmade esinemine
VI – C-segarühmade esinemine ja helletused
VII – Süit Nõukogude rahvaste tantsudest
VIII – Lasterühmade esinemine
IX – Rahvatantsuansamblite esinemine
X – Naisrühmade esinemine
XI – Meestantsijate esinemine
XII – Finaal – ühendatud rahvatantsurühmade esinemine
Philip Tammaru
pisi|Philip Tammaru (1930) Philip Tammaru (ka Philip Aleksander Tammaru, kuni aastani 1935 Tammann, välismaal elades ka Philip A. Tammaru; 8. veebruar 1909 Peterburi – 3. september 1998 Bridgeton, USA) oli eesti ja USA luterlik vaimulik.
Lõpetas 1928. aastal Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi. Aastatel 1928–1934 õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Pärnu Eliisabeti ja Pärnu-Jakobi koguduses. Ordineeriti 10. veebruaril 1935 õpetajaks.
1935–1940 teenis ta Pärnu-Jakobi kogudust, algul vikaarõpetajana, hiljem õpetajana. Uue võimu ajal asus tööle raamatupidajana. 1942–1944 teenis ta Mehikoorma kogudust, samal ajal teenides ka Peipsi-taguseid eestlasi.
Saksamaal ja Ameerikas
1944. aastal põgenes ta Saksamaale, kus oli Hanau laagris vaimulik ja töötas eesti keskkoolis õpetajana.
1950. aastal asus ta perega Ameerika Ühendriikidesse. Ameerikas oli ta eelkõige USA luteri kiriku teenistuses, kus ta oli ametis Logan County maakoguduse (1951–1956), Curtice Püha Luuka koguduse (1956–1968) ja Streetsboro Püha Toomase (Ohio) koguduse õpetajana. Aastal 1973 jäi ta pensionile.
Siis hakkas ta teenima Seabrooki eesti ja saksa kogudust. 1983. aastal lisandus veel Philadelphia kogudus.
Philip Tammaru esines palvustega Ameerika Ühendriikide Kongressis aastatel 1974 ja 1983. Ohio perioodil töötas ta ka raadiojaamas Vaba Euroopa. Philip Tammaru lõi koos abikaasa Ainoga kaasa eestlaste seltsielus. Tema huviks oli filateelia ja ta oli mitu aastat Bridgetoni filatelistide klubi president.
Philip Tammaru on maetud Northville'i eestlaste kalmistule.
Anneli Palo
Anneli Palo (sündinud 6. detsembril 1966 Tartus) on eesti botaanik-ökoloog.
1917. aasta revolutsioonid Venemaal
1917. aasta revolutsioonid Venemaal tõid endaga kaasa keisrivõimu kukutamise ning Venemaa Nõukogude Vabariigi loomise.
Anneli Palo
Haridus
Anneli Palo on töölise tütar. Ta lõpetas 1985. aastal Tartu 5. Keskkooli.
Aastatel 1985–1991 õppis ta Tartu Ülikooli bioloogiaosakonnas (BSc), 1996–1999 geograafiaosakonnas (MSc maastikuökoloogia ja keskkonnakaitse) ja 2000–2005 geograafia doktorantuuris (PhD). Lõputööd: "Aerofotopõhine biotoopide kaardistamise meetod ja selle rakendamine looduskaitselistes planeeringutes" (MSc) ja "Relationships between landscape factors and vegetation site types: Case study from Saare County, Estonia" (PhD) (Tartu, 2005).
Töö
Anneli Palo on argumenteerinud metsade säästliku majandamise teemadel ja mõtestanud, mida metsa haldamine tähendab ökoloogilisest ja majanduslikust seisukohast lähtudes.
1917. aasta revolutsioonid Venemaal
Esimesena toimus 1917. aasta märtsis (vana kalendri järgi veebruaris) Veebruarirevolutsioon, mille tulemusena loobus troonist keiser Nikolai II ja moodustus Venemaa Vabariik, mida asus juhtima Ajutine Valitsus eesotsas vürst Lvoviga. Novembris (vkj oktoobris) toimus aga Oktoobrirevolutsioon, millega bolševikud kukutasid Ajutise Valitsuse ja alguse sai Venemaa Nõukogude Vabariik, millest kujunes hiljem Nõukogude Liit.
Veebruarirevolutsioon
Veebruarirevolutsioon algas pealinnast Petrogradist sotsiaalsete probleemide süvenemise tulemusena. Toimuva maailmasõja tõttu oli tööstuse rõhk suunatud sõja toetamisele, suur osa põllumajanduses töötavatest meestest oli mobiliseeritud sõjaväkke ja seetõttu oli halvenenud linnade varustamine toiduainetega.
Vkj 18. veebruaril streikisid sõjaväe tarvis militaartoodangut andva Putilovi tehase töölised, nõudes palgatõusu. 8. märtsil (vkj 23. veebruaril) alanud demonstratsioonil nõuti kohalike sõjatehaste tööliste toiduainetega varustamise ja elamistingimuste parandamist. Demonstrandid hakkasid juba järgmisel päeval esitama poliitilisi nõudmisi sõja lõpetamiseks. 10. märtsil (vkj 25. veebruar) toimus kogu Petrogradi hõlmav streik.
Sellel ajal nõudis Venemaa Keisririigi sõjaväe kõrgema ülemjuhatuse staabis Ukrainas Mogiljovis (tänapäeval Mahiloŭ Valgevenes) viibinud keiser Nikolai II, et Petrogradi sõjaväeringkonna ülem Sergei Habanov suruks rahutused sõjaväe abil maha. Kui aga 11. märtsil (vkj 26. veebruaril) kasutasid politsei ja sõjavägi meeleavaldajate vastu relvi, siis 12. märtsil (vkj 27. veebruaril) keeldus suurem osa sõjaväelasi elanike vastu jõudu kasutamast ning ühines demonstrantidega, vallutas linnas olevad relvalaod ja vabastas Krestõ vanglast poliitvangid.
Nikolai II käsul suundusid Põhja-, Lääne- ja Kagurinde väeosad mööda raudteed Petrogradi, kuid streikivad raudteelased Gattšinas ei lasknud Põhjarinde väeosi linna siseneda. Nähes olukorra lootusetust, lõpetas ka Petrogradi sõjaväeringkonna ülem Sergei Habanov vastupanu ja võim läks linnas nõukogudele ning Riigiduumas moodustatud Riigiduuma Ajutisele Komiteele, mille ülesanne oli pealinnas korra tagamine. Bolševikud ja vasakesseerid moodustasid Petrogradis Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu ning tekkis pool aastat kestnud Kaksikvõim Venemaal 1917. aastal. Samal päeval läks mässuliste poole üle ka Volõnski polk. Talle järgnesid kaardiväe Semjonovski polk, kaardiväe Litovski polk ja isegi Vene kaardiväe vanim, Preobraženski polk. Keisri oli reetnud tema enda kaardivägi, kokku 25 000 meest.
Anneli Palo
Töö
Anneli Palo raamat "Eesti metsad" vaatleb metsa kui elupaika, mida arukalt majandades saab puitu ja ka ökosüsteemile taastumise võimaluse jätta.
1917. aasta revolutsioonid Venemaal
Veebruarirevolutsioon
Mogiljovist sõjavägede peastaabist erirongiga Petrogradi poole teele asunud keiser suundus läbi Tsarskoje Selo Petrogradi suunas, kuid ööl vastu 13. märtsi peatasid mässulised sõdurid keiserliku rongi 170 kilomeetri kaugusel Petrogradist, Malaja Višera jaamas. Keiser koos kaaskonnaga suundus edasi Pihkvasse Põhjarinde staapi.
14. märtsil (vkj 2. märtsil) volitas Petrogradi Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu Täitevkomitee Riigiduuma Ajutist Komisjoni moodustama Ajutise Valitsuse. Uus valitsus laskis vahistada endised ministrid. Nikolai II saatis viimase variandina toetuse otsimiseks telegrammid sõjalaevastiku ja rinde juhatajatele, kuid need loobusid tema toetamisest.
Anneli Palo
Teadustöö
Uurimisvaldkond: taimkatte tüpoloogia ja seosed maastikuparameetritega, taimkatte seire, looduskaitse. Eesti Looduseuurijate Seltsi liige. Umbes 30 teadustrükist.
1917. aasta revolutsioonid Venemaal
Veebruarirevolutsioon
Monarhistlikult meelestatud Riigiduuma saadikud Pavel Miljukov, Aleksandr Gutškov ning Vassili Šulgin proovisid veel päästa isevalitsust ja suundusid Pihkvasse, et veenda keisrit troonist loobuma oma poja Aleksei Nikolajevitši kasuks. Tekkinud olukorras otsustas keiser sõja võiduka lõpetamise nimel ning rahva ja sõjaväe tahtele vastu tulles troonist loobuda. Mogiljovis viibiva kindral Mihhail Vassiljevitš Aleksejevi juhatusel koostati troonist loobumise akt, mille allkirjastas Venemaa viimane keiser Pihkvas 14. märtsil 1917.
Oktoobrirevolutsioon
pisi|Juuli 1917, Nevski Prospekt, Petrograd pisi|Bolševikest madrused Helsingis suvel 1917
Endiselt Esimeses maailmasõjas osalemine oli niigi välja kurnatud Venemaal veelgi sotsiaalseid probleeme süvendanud. Ajutine Valitsus ei soovinud alustada rahuläbirääkimisi Saksa Riigiga ja tema liitlastega ning paljude väeosade sõdurite ja madruste hulgas valitsesid allumatuse meeleolud.
Oktoobrirevolutsiooni idee alguseks on loetud Vladimir Lenini poolt 16. (3). aprillil 1917 avaldatud Aprilliteese. Alates septembri lõpust rõhutas Lenin, kes varjas end tollal Venemaa Keisririigi koosseisu kuulunud Soomes ning hiljem Petrogradis põranda all, üha rohkem võimuhaaramise vajadust. Teda toetas Petrogradis tegutsev Lev Trotski. Asi oli selles, et oli selge, et Asutava Kogu valimistel bolševikud enamust ei saavuta, kuid nende soov oli saada võim täielikult endi kätte.
25. (12.) oktoobril asutati Petrogradi Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu juurde Petrogradi Sõja-Revolutsioonikomitee eesotsas Lev Trotskiga, mille ülesandeks oli nõukogu kaitsmine. Sisuliselt sai sellest 6.–8. novembril toime pandud riigipöörde juhtimise staap.
4. novembril (22. oktoobril) asutati Eestis Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee. See oli VSDTP Tallinna Komitee juurde moodustatud konspiratiivne revolutsioonikomitee. Selle esimees oli Ivan Rabtšinski ja aseesimees Viktor Kingissepp.
Revolutsioon algas esmaspäeval, 5. novembril (vkj 23. oktoobril) 1917 Tallinnas. Seda juhtis Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee, mis koostas üksikasjaliku tegevuskava ning kinnitas oma esimesel koosolekul juhised raudtee-, posti- ja telegraafikomissaridele. Otsustati määrata revolutsioonikomitee komissarid Tallinna raudteejaamadesse ja saata tegutsemisjuhised kõigile Eestimaa nõukogudele. Kell 21 hõivasid Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee korraldusel bolševike salgad Tallinnas raudteejaamad ja sideasutused, kaasa arvatud merekindluse staabi telegraafi. Sideaparaatide juurde pandi valvesse soldatid ja madrused. Merekindluse juhtkond ei jõudnud osutada mingit vastupanu. Võimu haaras Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee, mille esimees oli bolševik Jaan Anvelt.
Järgmistel päevadel saadi võim ka mujal Eestis – Tartus 7. novembril, Narvas 8. novembril.
6. novembril (vkj 24. oktoobril) kell 9 hommikul saadeti Petrogradis kõigile polgukomiteedele ja komissaridele korraldus nr. 1, millega kästi polgud lahinguvalmis seada. Petrogradi Sõja-Revolutsioonikomitee käsu kohaselt seati kontroll Neeva sildade üle. Kindlustamaks ühendust linnaosade vahel, lasid Lev Trotski ja Vladimir Lenin sillavahtidele palka maksta.
Samal päeval käskis Aleksandr Kerenski tuua Tallinnast Petrogradi 13. ja 15. kasakapolgu ning ühe brigaadi 44. jalaväediviisist. Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee keelas Petrogradi vägesid saata. Merekindluse komandant sai range käsu mehed paigale jätta. Kindlusest anti siiski Kerenski telegrammi ärakiri salaja kasakapolkude juhatusele edasi.
7. novembri (vkj 25. oktoobril) ööl võtsid bolševikele alluvad väed endi kontrolli alla sillad, raudteejaamad, elektrijaama, telefonikeskjaama, telegraafi, Venemaa Telegraafiagentuuri ja Venemaa Riigipanga. Valitsuse residents, Talvepalee, piirati sisse. Ülevõtmised kulgesid enam-vähem rahulikult ja märkamatult.
Peetri kool (Järva vald)
Esimesed kirjalikud teated kooli kohta pärinevad aastast 1829. Kooli on mainitud 1911. aastal ülevenemaalise algkoolide loenduse materjalides. Sealt selgub, et tollane koolimaja oli ehitatud 1850. aastal.
Kool oli mõisa ülalpidamisel. 20. sajandi alguseks oli koolimaja muutunud selliseks, et remonti teha polnud enam võimalik. Otsustati ehitada uus. Uue koolimaja ehitamise võttis vähempakkumisel 8. oktoobril 1913 enda kätte Gustav Blitze. Maja valmis tähtajaliselt ja võeti vastu 4. oktoobril 1915. aastal. 1920. aastal avati koolis 6 klassi. 1938/1939. õppeaastal oli õpilasi 57. Õpilaste arvu kasv tõi kaasa ruumipuuduse. 1940. aastal asus osa klasse kooli kõrval asuvas majas. Alates 1. oktoobrist 1944 oli kool 7-klassiline. 1950. aastate algul anti kooli käsutusse anti endine kirikumõis. 1966. aastal oktoobri alguses valmis juurdeehitus. Kogu koolimaja sai asuda õppima ühte majja.
1917. aasta revolutsioonid Venemaal
Oktoobrirevolutsioon
Ööl vastu 8. novembrit (vkj 26. oktoobril) hõivati praktiliselt ilma vastupanuta Talvepalee. Operatsiooni märguandeks oli ristleja Aurora kogupauk. Talvepalees viibinud ministrid arreteeriti. Peaminister Aleksandr Kerenski oli selleks ajaks Petrogradist lahkunud abivägede kutsumiseks.