cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lykeion
Lykeion on tuntud tänu selle territooriumil tegutsenud Aristotelese koolile. Sealse õpetamiskoha Peripatose järgi on nime saanud peripateetikute koolkond. Kool tegutses ka pärast Aristotelest (algul Theophrastose juhtimisel), aastani 86 eKr, mil Rooma kindral Lucius Cornelius Sulla Kreekat ründas.
Lykeioni jäänused avastati juhuslikult ehitustööde käigus 1996. Asukoht on Ateena akropolist läänes Küklaadide Kunsti Muuseumi lähedal.
Lykeioni järgi on nime saanud lütseum.
Käru rahvamaja
Käru rahvamaja on rahvamaja Rapla maakonnas Türi vallas Käru asulas. Rahvamaja juhataja on Eva Seera.
Taani ajalugu
Esiaeg
pisi|vasakul|Jüütimaalt leitud pronksist kaelavõrud, 600–500 eKr, noorem pronksiaeg Esimesed inimtegevuse jäljed Taanis pärinevad umbes 120 000 aasta tagusest Eemi jäävaheajast. Pidev inimtegevus on kestnud alates mandrijää taandumisest umbes 14 000 aastat tagasi.
Põllumajandus muutus valitsevaks nooremal kiviajal 4. aastatuhandel eKr. Nooremal kiviajal ehitati hulgaliselt megaliitkalmeid, millest mõned pakuvad tänaseni tähelepanuväärset vaatepilti.
Pronksiajal (1800–500 eKr) praeguse Taani aladel elanud rahvast on säilinud rikkalikult arheoloogilisi mälestisi. Arvukad päikesekujutised, nt Trundholmi vanker ja kaljujoonised Bornholmil viitavad päikesekultusele. Kaljujooniste teine levinum motiiv on laev. Ülikuid maeti tammekirstudes hiiglaslikesse kääbastesse, mis paiknesid kõrgetel küngastel. Mõnes Jüütimaa osas on tänu mulla iseärasusele säilinud orgaanilisest materjalist hauapanused, sealhulgas riided. Tuntuim leitud riidekomplektidest pärineb Egtvedi piiga hauast.
Rauaaja esimesel perioodil, nn keldi rauaajal (500 eKr kuni meie ajaarvamise alguseni) domineeris Taanis naaberaladel elanud keltide mõju. Sellele järgnenud nn rooma rauaajal (meie ajaarvamise algus kuni 400 pKr) saabusid suuremad kultuurimõjud Rooma riigist, sealhulgas kaalu- ja mõõdusüsteem ning hulgaliselt laensõnu; ladina kirja mõjul tekkis ruunikiri. Rauaajast pärinevad paljud soodest leitud mumifitseerunud laibad, näiteks Tollundi mees.
Vanaaeg
Germaani rauaajast (400–800 pKr) on olemas esimesed kirjalikud allikad taanide kui rahva kohta. Sellest ajast on ka andmed Jüüti poolsaarel elanud anglide ja jüütide kohta, kes liikusid edasi mandrilt Suurbritannia saartele, kus segunesid kohalike elanikega, moodustades inglise rahvuse tuumiku. Arvatavasti ühendati maa Lõuna-Taani, Sjællandi ja Kirde-Taani alad kuningriigiks 8. sajandil. Sellest annavad tunnistust sellised suurejoonelised ehitised nagu Danevirke piirivall ja Kanhave kanal läbi Samsø saare ning Taani esimese linna Ribe asutamine pärast aastat 700. Taani riiki kuulusid ka Skandinaavia poolsaare lõunatipus asuvad maakonnad Skåne, Halland ja Blekinge, mis praegu kuuluvad Rootsile. Fyni saarel, Hedeby ja Gesta Hammaburgensis ecclesiae ponitificium pisi|Jagatud [[Karolingide Frangi riigi ning Kesk- ja Põhja-Euroopa alad pärast Verduni lepingut 843. aastal]]
Viikingiaeg
pisi|Põhja-Euroopa 814. aastal Ristiusk levis Taanimaale 8.–9. sajandil, kui viikigite röövretkede ajal käisid nad Frangi riigi rannikuil röövimas ja makse välja pressimas. Selle aja Euroopa suurriigi Frangi riigist saadeti Taani kuninga jutule kristliku misjonäri Willibrordi (surn. 739) aga Taani kuningas Ongendus misjonäri veenmistest ei hoolinud ja keeldus ka kategooriliselt ennast ristida laskmast. , Viikingiaeg Frangi keiser (800–814) Karl Suure poolt Saksi sõdade järel sakside maade vallutamise ja Frangi riigiga liitmise järel tungisid taanlased Nordalbingieni ja alles Karl Suure poja Karl Noorema sissetung aastal 808 surus nad tagasi üle Eideri jõe. Järgmisel aastal püstitas keiser tänapäeva Itzehoe lähistele Esesfeldi kantsi ja kogu piirkond liidendati Frangi riigiga. Selleks, et kuningas Sigfredi järeltulija Godfredi juhitavale sissetungile vastu seista, rajasid frangid tõenäoliselt Taani margi, mis ulatus Eideri jõelt Schlei jõeni Danevirke kindlustusteni põhjas. Aastal 808 olevat Taani kuningas Godfred hävitanud slaavlaste kaubaplatsi Rericu ja asustanud sealsed kaupmehed Hedebysse. Tõenäoliselt rajatigi linn sihipäraselt kuninga eestvõtmisel. Üsna varsti vermiti Hedebys Põhjamaade esimesed mündid. Pärast kuningas Godfredi tapmist sõlmis tema järeltulija Hemming aastal 811 Karl Suurega Heiligeni rahu, pärast mida tähistas piiri Taani ja Frangi riigi vahel Eideri jõgi.
Ristiusu levik Taani
Rooma paavsti Paschalis I lähetas 822. aastal Rooma saabunud Reimsi peapiiskopi Ebbo koos Cambrai piiskopi Halitgariga Taani hõime ristima. Samuti määras ta Ebbo legaadiks Põhjamaades.
826. aastal pöördus Taani kuningas Harald Klak pärast kaotust lahingus Frangi riigi keisri Ludwig Vaga poole abi saamiseks ja palus, et neile saadetaks evangeeliumi kuulutajaid. Kuningas Harald kogu pere ja kaaskonnaga ristiti Reimsi peapiiskop Ebbo poolt. Pärast ristimist suundus koos kuningaga Taani ka misjonär Ansgar. Paavst Eugenius II lähetas 826. aastal Ansgari misjoneerima Taani hõime. Ta tegi misjonitööd Vestfaalis ja Taanis. Asutas esimese ristiusu kiriku ja koguduse Rootsis. Ansgar nimetati aastal 831 Hamburgi peapiiskopiks. Nicolaus I kinnitas 31. mail 864 Ansgari Bremeni peapiiskopiks ja ühendas Bremeni ja Hamburgi peapiiskopkonnad. Ta määras Ansgari ja tema järeltulijad Bremeni peapiiskopi kohal paavstlikeks legaatideks taanlaste, rootslaste ja slaavlaste misjoni läbiviimisel. Ansgar on tuntud kui Põhjamaade apostel ja Taani ning Rootsi kaitsepühak. Siiski jätkusid tülid rohkem kui sajandi, kuni Ida-Frangi kuningas Heinrich Linnupüüdja alistas aastal 934 lõpuks kuningas Gnupa Taani väed Hedebys.
pisi|Taani alad [[viikingiaeg|viikingiajal]]
Invasioon Inglismaale
pisi|[[Danelawi piirkond Inglismaal]] Taanis oli viikingiaeg suure majandusliku arengu ja sõjalise ekspansiooni aeg. 9.–10. sajandil kujunes Taani Kuningriik mitmete väikeste vürstiriikide ühendamise tulemusena ja muutus peamiseks normannide riigiks Euroopas ka Läänemerest põhja poole, vallutades Norra ja suured piirkonnad Inglismaal, kus Inglismaa kuningas Alfred Suur oli sunnitud neile loovutama Inglismaa idarannikul piirkonnad, mida nende valitsemise tõttu taanlaste poolt aastatel 886–954 ning nende elukorralduse alusel kutsuti (Danelaw). , Danegeld, Anglosaksi Inglismaa
Skandinaaviast pärit normannid valitsesid Läänemerel ja Põhjamerel. Nad purjetasid mööda suuri Venemaa jõgesid kuni Musta mereni, rajasid oma asulad Põhja-Venemaale ja Põhja-Prantsusmaa läänerannikul (Normandia, kus 911. aastal loodi viikingipealiku Rollo juhtimisel Normandia hertsogiriik). Nad purjetasid kuni Vahemereni, kus nad hiljem rajasid normannide riigi Sitsiilias ja Lõuna-Itaalias. Ajavahemikus 980–1000 purjetasid Erik Punane ja Leifr Eiríksson Islandilt Gröönimaale ja Põhja-Ameerikasse, mida nad nimetasid sõnaga Vinland (aasade maa).
Keskaeg
pisi|Taani (958–986) ja [[Norra ajalugu#Keskaeg|Norra kuninga (976–986) Harald Sinihamba kuningriik (punasega) ning tema vasallide ja liitlaste alad (roosaga)]]
Taani kuningas ja kuningriik
Varakeskaegses Skandinaavias domineeris Skandinaavia piirkonna suurvõim Taani riikliku arengu algetapis olevate Norra ja Rootsi valitsejate üle, kes olid tihti Taani kuninga vasallid. pisi|vasakul|[[Gorm Vana ja Harald Sinihamba ruunikivid Jellingis]] , Taani riigipeade loend Alates kuningas (ca 940–ca 958) Gorm Vanast (suri arvatavasti 958) on teada kõik Taani kuningad. Gormi poeg Harald Sinihammas rajas Jellingisse oma vanematele vägeva hauamonumendi, mis koosneb kahest hiiglaslikust kääpast, kahest ruunikivist, suurest kivilaevast ja kirikust. Kuningas Harald rajas ka vähemalt neli täpselt ringikujulist ja korrapärast ringvall-linnust, neist tuntum on Trelleborg Sjællandil. Jätkus piirikaitsevalli Danevirke tugevdamine, Frankide Saksimaaga.
Taani kuninga Harald Sinihamba ajal 10. sajandi keskel sai Taanist ametlikult kristlik riik. Tänu kaubanduse arengule tekkisid viikingiajal Skandinaavias linnad (ainsana oli varem asutatud Ribe). Taani tuntumad viikingiaegsed linnad on Hedeby, Århus ja Ålborg. pisi|Taani ja [[Kesk-Euroopa 919–1125]]
Ülemvõim Taanis ja Norras
Taani kuningas Harald Sinihammas alustas vallutusi ja omas võimu nii Taani kui ka Norra üle. Harald Sinihammas nõudles aastaid Norra trooni. Pärast isa, Eirik Verekirve surma liitusid Harald Hallmantel ja tema vennad temaga ning asusid võitlusse oma isa venna kuningas Håkon Haraldssoni (Håkon Hea) vastu. Taani kuningas Harald Sinihammas kasutas Haraldit ja teisi Eirikupoegi oma vahendina võimuvõitluses, ta varustas neid vägedega. Fritjari lahingus (umbes 961) sai Håkon surmavalt haavata. Umbes 961 sõitis Harald Sinihammas Norrasse ja laskis end Tønsbergis austada. Harald Eiriksson kuulutas end Harald Sinihamba asekuningaks. Sellega sai Taani kuningas ülemvõimu maa üle Mørest kuni Gröönimaa piirini. Østlandeti kuningad Gudrød Bjørnsson ja Trygve Olavsson olid juba varem Harald Sinihamba asekuningad.
985. aastal, pärast isa surma, sai Svend Harkhabemest Taani ja Norra kuningas. 995. aastal kukutati Norra valitseja jarl Haakon Sigurdsson, Norra trooni pakuti Olavile, 997. aastaks oli Norra kuningas Olaf Tryggvesson end Norra troonil kindlustanud ning hakkas otsima võimalusi laiendada oma võimu ka ülejäänud Skandinaavia üle. Aastal 1000 said Olavi väed Svolderi merelahingus taanlastelt, rootslastelt ja vendidelt lüüa ja Olaf I Tryggvesson ilmselt hukkus.
Ülemvõim Inglismaal
pisi|[[Knud Suure Põhjamere valdused (1014–1035)]] , Anglosaksi Inglismaa, Danelaw Inglismaa kuningas Ethelred II valitsusajal (978–1013 ja 1014–1016) läksid taanlased 991. aastal taas konflikti inglastega, püüdes kogu Inglismaad (lisaks Danelaw' alale, mis juba nende käes oli), enda kontrolli alla saada. Eriti tõsiseks läksid asjad siis, kui Taanis sai võimule Svend Harkhabe, kes hakkas isiklikult Inglismaa trooni taotlema. Püüdes taanlaste ohust lahti saada, korraldas Ethelred 1002. aastal Põhja-Inglismaal, Danelawi aladel elavate taanlaste massimõrva (milles hukkus ka Svend Harkhabeme õde), ent sellestki polnud kasu. Taanlaste retked jätkusid ning 1013. aastal Svend Harkhabeme ja tema poja Knudi invasiooni järel Inglismaale varises inglaste kaitse täielikult kokku. Ethelred pages eksiili, Normandiasse ning Taani ja Norra kuningas Svend Harkhabe kuulutati Inglismaa kuningaks (1013–1014). Siiski suri Svend äkitselt 3. veebruaril 1014. Kasutades seda surma ära, tuli Æthelred Inglismaale tagasi ja ajas Svendi poja Knudi tagasi Taani, sundides teda seejuures loobuma oma liitlastest.
Põhjamere impeerium
1015. aastal alustas Knud Inglismaa vastu uut kampaaniat. 1028. aastal tõukas Taani kuningas Knud Suur Norra troonilt Olav II Haraldssoni ja pärast vallutusi valitses Knud Suur Taani, Norra, Inglismaa kui ka mõne Rootsi piirkonna kuningana.
Pärast Knud Suure surma 1035. aastal lagunes Taani võimu all olnud suurriik, ehkki Inglismaad hoidis Knuti poeg Hardeknud enda kontrolli all kuni 1042. aastani. Inglismaa vallutas 1066. aastal Normandia hertsogi Rollo järglane William Vallutaja.
Põhjala ristisõjad
pisi|Taani valdused [[Valdemar II valitsemisajal, 1202–1241]] pisi|Skandinaavia 1219 12. sajandil algas Taani ekspansioon ristisõdade näol lõuna pool elavate slaavlastest vendide elualadele, samas mõjutasid riigi tugevust riigisisesed vastuolud. Skandinaavia poolsaare lõunaosas moodustati Taani võimu all olevas Lundis Lundi peapiiskopkond, mis allus otse Rooma paavstile ning oli 12. sajandil toimunud Taani kuningriigi ja Rooma kiriku poolt läbi viidud ristiusustamise keskus.
Taani kuningas (1095–1103) Erik I Ejegod saavutas roomakatoliku kirikult, et Baris toimunud kirikogul tunnistati paavst Urban II poolt Eriku venna, ristiusu levitajast Taani (1018–1035), Inglise (1016–1035) ja Norra (1028–1035) kuninga Knut Suure pühitsemist pühakuks ning paavst Paschalis II poolt saadeti Taani kardinal Alberich paavsti legaadina, et kohapeal määratleda uus kirikuvõimu keskus. Albericht valis sobiva asukohana 1104. aastal tollel ajal Taani kuningriigile kuulunud Lõuna-Skandinaavias Skåne maakonnas Lundi ning nimetas kohaliku piiskopi Asgeri, kes oli Inglise Canterbury peapiiskopi Anselmi sõber, Lundi peapiiskopi kohale. 1104. aastal ülendati Hamburg-Bremeni peapiiskopkonna Lundi abipiiskopkond peapiiskopkonnaks, sellele allutati kõik Bremeni teised Põhjamaade endised abipiiskopkonnad, nimelt Århus (Taani), Dalby (Taani), Fääri saared, Gardar (Gröönimaa), Linköping (Rootsi), Odense (Taani), Orkney (Ühendkuningriik), Oslo (Norra), Ribe (Taani), Roskilde (Taani), Schleswig (Saksamaa), Selje (Norra), Skálholt (Island), Skara (Rootsi), Strängnäs (Rootsi), Trondheim (Norra), Uppsala (Rootsi), Viborg (Taani), Vestervig (Taani), Västerås (Rootsi) ja Växjö (Rootsi).
Peapiiskoppide Absaloni (1177–1201) ja Anders Suneseni (1201–1223) valitsusaeg oli Lundi peapiiskopkonna võimu haripunkt. Peapiiskop Anders Sunesen võttis isiklikult osa 1219. aasta juunikuus toimunud retkest Eestisse koos Taani kuninga Valdemar IIga. Valdemar I valitsusajal tegutses Taanis Lundi peapiiskopi Absaloni sekretär Saxo Grammaticus, kes on esimese täieliku Taani ajaloo (Gesta Danorum) autor.
pisi|vasakul|[[Taani kuningas (1202–1241) Valdemar II]] , Vendi ristisõda (1147–1184) Kuningas Valdemar I Suur (1157–1182) suutis vende võita. Kuningas Knut VI (1182–1202) valitsemisajal pidas Taani edukat sõjategevust ning vallutas Pommeri ja Mecklenburgi ning Knut sai Taani ja vendide kuninga nimetuse. Saksa-Rooma keisri Friedrich I Barbarossa surma järel 1190. aastal kuulutas Knut VI senise vasallisuhte Saksa-Rooma keisriga kehtetuks. Taani kuningakojal moodustusid taas dünastilised sidemed teiste Euroopa kuninglike suguvõsadega, Knut VI oli abielus Welfi dünastiast Baieri ja Saksimaa hertsogi Heinrich Lõvi tütrega, Valdemar I tütar ja Knut VI õde Ingeborg abiellus Prantsusmaa kuninga Philippe II-ga.
1222. aastal tekkis kuningas Valdemar II-l konflikt Põhja-Saksamaal ning Taani sõjaline võimsus oli suunatud sealsele sõjategevusele. 1223. aastal sattus kuningas Valdemar II sõjategevuse käigus vangi Schwerini krahvi Heinrichi kätte, kust ta pääses alles pärast lunaraha maksmist. 1227. aastal sai Valdemar II sõjas Põhja-Saksamaa vürstiriikidega Bornhövedi lahingus lüüa ning kohe alustasid pealetungi Taani aladele Eestis ka sakslaste Mõõgavendade ordu väed, vallutades lõplikult kogu Põhja-Eesti. (Vt Eestlaste muistne vabadusvõitlus ja Taani valdused Eestis). Keskajal kuulusid Taanile pikemat või lühemat aega suured valdused praegusel Põhja-Saksamaal, Põhja-Eestis, Saaremaa ja Ojamaa.
13. sajandil laastasid Taanit kodusõjad ja sõda Holsteini krahvidega. Kuningas Erik IV (1241–1250) ajal tekkis kuningal vastuolu Rooma paavstiga Roskilde piiskopi ametissemääramisega. Taani langes paavsti heakskiidetud rünnaku alla Põhja-Saksamaa vürstide poolt ning sõjategevus jätkus ka kuningas Christoffer I (1252–1259) valitsemisajal ja päädis alles Jakob Erlandseni nimetamisega Lundi peapiiskopiks. Christoffer I suri 1259. aastal ning kuna Christofferi poeg ja pärija Erik V Klipping oli veel alaealine, valitses regendina 1264. aastani, Christoffer I lesk – kuninganna Margrete Sambor. Piiskop Erlandsen püüdis tagada toetust kuningas Abeli poegadele, pannes kõik Erik V kroonimisel osalenud piiskopid kirikuvande alla, ent jäi Margretele alla ja pagendati maalt. Margretel tuli jätkata võitlust aprillis 1259 Taani tunginud Rügeni vürsti Jaromar II-ga, kes toetas Taani kuninga ja kiriku vastasseisus kirikut.
1324. aastal abiellus markkrahv Ludwig VPõhja-Saksamaalt Wittelsbachide dünastia võimu edasiseks tugevdamiseks Taani kuninga Christoffer II vanema tütre printsess Margaretaga. 1340. aastal toetasid tema ja Holsteini krahv Johann III Ludwigi naise Margareta venda Valdemar IV Taani troonile pääsemisel. Wittelsbachi dünastia säilitas head suhted Taani õukonnaga isegi pärast Margareta surma samal aastal.
pisi|vasakul|[[Valdemar IV Atterdag]] 1331. aastal toimus Gottorpi lähedal kuninga Christoffer II (1320–1326 ja 1329–1332) ja Holstein-Rendsburgi krahvi Gerhard III vahel lahing, milles kuningas sai lüüa ja järgmisel aastal ta suri. Valitsema hakkas Gerhard, mille järel omandasid Holsteini aadlikud Taani riiklikus elus suure tähtsuse ja kaalu. See lõppes siis, kui 1340. aastal tapeti Holsteini Gerhard III ning Christoffer II poeg Valdemar valiti kuningaks Valdemar IV Atterdagina (1340–1375), kes taastas riikliku ühtsuse ja kuningavõimu autoriteedi riigis. Valdemar suutis vahepeal killustunud Taani riigi taas ühendada, allutada otsesele kuningavõimule ka Sjællandi ning võita Taanile tagasi 1332 Norra kätte läinud Skåne.
Valdemar ei suutnud enda käes hoida Taani valdusi Eestis (Harju- ja Virumaad koos Tallinna, Rakvere ja Narva linnustega). Jüriöö ülestõusu järel 1346. aastal müüs ta need Saksa ordu ordumeister Goswin von Herikele umbes nelja tonni hõbeda (19 000 Kölni marka) eest.
1349. aastal, Valdemari valitsusajal, puhkes Taanis katk, mis hävitas ligi poole maa elanikest. Katk süvendas kriisi põllumajanduses ja rahutusi riigis.
Taani kuningas Valdemar IV vallutas 1361. aastal Visby – linna, mis kuulus Hansa Liitu, hoidis Läänemere laevandust enda kontrolli all ning maksustas väina läbivad kaubalaevad ja muutis tollimaksude sisseviimisega Øresundi (Jüüti poolsaare ja Skandinaavia vahel asuva väina) läbimise hansakaupmeestele erakordselt raskeks. Vendi hansalinnad kuulutasid Taani vastu välja "Kaperkriegi" (kaaperdamissõja, mis sarnaneb piraatlusega), kuid see ebaõnnestus. 1362. aastal purustas Valdemar sõjategevuses Hansa Liiduga Helsingborgi merelahingus vastase laevastiku, kuid kaotas võitluse Holsteini, Mecklenburgi ülikute, taani aadlike, Hansa Liidu ja Madalmaade linnade, mis ei kuulunud Hansa Liitu koalitsioonile (Kölni Konföderatsioon). 1370. aastal sõlmitud Stralsundi rahuleping oli suureks löögiks Taani rahvusvahelisele mõjule, kuid vabastas kuningas Valdemari riigisisese aadlike vastupanu mahasurumiseks. Kuid varsti pärast kuninga ainuvõimu kindlustamist ta suri (1375), jätmata meesliinis pärijat. pisi|[[Kalmari uniooni kuulunud territooriumid 1500. aasta paiku]]
Kalmari uniooni periood
Pärast Margarethet sai järgmiseks ühisriigi tugevdajaks ja arendajaks Erik VII, kelle valitsemisajal ehitati Sundi väina kaldale Kronborgi kindlus, tänu millele kontrolliti ning maksustati Øresundi väina läbivad kaubalaevad nn Sundi tolliga.
pisi|Taani riik 16. sajandil. [[Abraham Orteliuse "Theatrum Orbis Terrarum", 1570]] 1397. aastal sõlmitud Kalmari unioon püsis läbi tõusude ja mõõnade kuningas Christian II valitsusajani (1513–1523). 1435. aastal algas Pommeri Eriku poliitika vastane Engelbrektsson ülestõus Rootsis, misjärel Pommeri Erik 1439 nii Taani kui ka Rootsi troonilt kukutati. Engelbrekt Engelbrektssoni tapmise järel sai Rootsi regendiks Karl Knutsson Bonde, kuni uue Taani kuninga Christoffer Baierist valimiseni. 1448. aastal, kui unioonikuningas Christoffer suri, valiti Karl VIII Rootsi kuningaks.
1448. aastal sai Oldenburgi krahv Christian kuid hüüdnimega Fortunatus Taani kuningaks kui Christian I, esimene Oldenburgi dünastia esindaja Taani troonil. Oldenburgist sai Taani kuningriigi eksklaav ning kontroll linna üle jäeti kuninga vendadele.
Rootsi kuningas Karl VIII püüdis ise saada unioonikuningaks, 1449. aastal valitigi ta Norra kuningaks, kuid taanlased olid valinud oma monarhiks Christian I, kes 1450. aastal ka Norra trooni üle võttis. Seejärel puhkes Karli ja Christiani vahel sõda, mille purustused tekitasid Rotosis peagi tugeva siseopositsiooni, mida juhtisid Oxenstiernad ja Vasad. 1457. aastal suudeti Karli kukutada ja uueks uniooni – Taani, Norra ja Rootsi kuningaks (1457–1464) valiti aga Christian I. Oldenburgi dünastiast Christian I, päris 1460. aastal Schleswigi hertsogkonna ning Holsteini krahvkonna. 1464. aastal aga kukutati Christian I Rootsi troonilt ning kuningaks kutsuti tagasi Karl Knutsson Bonde. Seal algasid sisevõitlused unioonimeelsete ja -vastaste vahel, mille käigus Christian I püüdis oma võimu taastada, kuid see ebaõnnestus. Rootsi valitsejaks sai regendina (1470–1497 ja 1501–1503) Sten Sture Vanem.
Taani ja Norra kuningas (1481–1513) Hans (Rootsi kuningana (Johan II) oli aastatel (1497–1501) ka Rootsi troonile saanud, kuid pärast seda olid taanlaste katsed rootslasi endale allutada lõppenud läbikukkumisega. 1500. aastal Hans ja Frederik korraldasid suurejoonelise rünnaku Dithmarscheni talupoegade vabariigi vastu Holsteinis, kuid Taani, Rootsi ja Norra ühisväed, mida toetasid veel Saksa palgasõdurid, said Hemmingstedti lahingus täielikult lüüa ja Dithmarschen säilitas oma iseseisvuse veel pooleks sajandiks. Dithmarschen liideti alles aastal 1559 Holsteini hertsogkonnaga, lõunaosast sai Taani kuninga ja Norra kuninga (1559–1588) Frederik II valdus, muud osad jaotati tema isa Christian III poolvenna Schleswig-Holstein-Gottorpi hertsogi Adolfi vahel.
Kuningas (1513–1523) Christian II soovis Rootsi taas kindlalt Kalmari uniooniga liita, kus viimased 30 aastat olid valitsenud regendid, kes valitsesid Taani kuningast tegelikult sõltumatult. Esialgu ei õnnestunud see ka Christianil, kuid 1520. aastal õnnestus tal viimaks regent (1512–1520) Sten Sture nooremat otsustavalt võita ja Rootsi allutada. Rootsi seisused vandusid Christian II-le 1521. aastal truudust, kuid paranoilisele monarhile polnud sellest küllalt. Et vastupanu lämmatada, lasi ta korraldada Stockholmi veresauna, kus hukati kümneid, Christian II-le truudust vandunud, kuid iseseisvust pooldavaid rootsi aadlikke. Stockholmi veresauna järel algatas Gustav Eriksson sõja Rootsi iseseisvumiseks. Rootsi iseseisvus 1523. aastal ja väljus unioonist. Taani ja Norra vaheline personaalunioon kestis aastani 1814.
Varauusaeg
pisi|150px|vasakul|[[Taani kuningas aastatel (1559–1588) Frederik II]]
Järgnenud Taani-Norra valitsejate, Frederik II (1559–1588) ja Christian IV (1588–1648) ajal muutus Taani taas üheks kõige võimsamaks riigiks Läänemere piirkonnas. Tänu kasvavale kaubandusele Läänemere ja Põhjamere vahel olid oluliseks sissetulekuallikaks Øresundi tollid. (1536–1814) Põhjamaade seitsmeaastane sõda (1563–1570) ning Kalmari sõda (1611–1613) Rootsiga kindlustasid veelgi Taani positsiooni Läänemerel.
16. sajandi lõpul ning 17. sajandi alguses oli Taani Läänemere piirkonnas suurvõimuks: kuningriik hõlmas Ojamaad, Skånet tänapäeva Lõuna-Rootsis, Hallandit ja Blekinget, lisaks Norra ja Schleswig-Holsteini hertsogkondi ning ka Saaremaad. Taani krooni alla kuulusid ka Fääri saared ja Island, millele lisandus ülemvõimu taotlus Gröönimaa üle. pisi|Brömsebro rahuga (1645) Rootsile läinud alad (kaardil kollasega, Halland punasega). Pärast mitmete Skandinaavia poolsaarel asunud territooriumide kaotamist hakkas Taani-Norra 17. sajandil rajama Aafrikas, Kariibi mere piirkonnas ja Indias kolooniaid, forte ja kauplemispunkte. Pärast 1814. aastat, mil Norra oli Napoleoni sõdade järgselt Rootsile loovutatud, säilitas Taani selle, mis oli järgi Norra suurtest keskaegsetest koloniaalvaldustest.
Taani kuningas Christian IV algatas Taani-Norra väliskaubanduse laienemise poliitika osana tollast Euroopat haaranud merkantilistlikust lainest. Taani-Norra esimene koloonia rajati 1620. aastal India lõunarannikule.
Taani-Rootsi sõjad
pisi|Taani riik 1647–1650 Taani-Rootsi sõjad 17. sajandil tõid Taani kuningriigile kaasa suured territoriaalsed muudatused. Aastatel 1610–1617 toimunud Rootsi-Vene, Ingeri sõja ajal Taani vägede poolt rünnak Lõuna-Rootsi tähtsaima kindluse Kalmari kindluse vastu ja selle mahapõletamine, tingis aastatel 1611–1613 toimunud Kalmari sõja. Sõja lõpetanud Knäredi rahu tulemusel loovutas Rootsi Taani-Norrale kogu Lapimaa ja Rootsi kaotas väljapääsu merele.
Aastatel 1618–1648 osales Taani Kesk-Euroopas toimunud Kolmekümneaastases sõjas, kus osales aastatel 1625–1629. 1626. aasta augustis lõi Johann Tserclaes Tilly Lutteri juures Saksamaale tunginud taani kuningaväge, pärast seda põgenes kuningas Elbe taha. Kui keisrivägede uus ülemjuhataja, geniaalne administraator Albrecht von Wallenstein oli 6 kuud tagajärjetult Stralsundi linna piiranud, algasid rahuläbirääkimised Taaniga ja aasta hiljem sõlmiti viimasele soodne rahuleping Lübeckis (1629).
Aastatel 1643–1645 toimunud Torstensoni sõja tulemusel pidi aga kuningas Christian IV Brömsebro rahuga loovutama püsivalt Saaremaa, Ojamaa ja Hallandi 30 aastaks Rootsile.
Aastatel 1655–1660 osales Taani Teises Põhjasõjas ning pärast Esimest Karl Gustavi sõda (1657–1658) pidi Frederik III Roskilde rahuga loovutama Rootsile põlised Taani alad Skåne, Hallandi, Blekinge ja Bornholmi ning ka Norra maakonnad Jämtland, Härjedalen ja Bohuslän. Teise Karl Gustavi sõja (1658–1660) järel sai Taani Kuningriik aga Kopenhaageni rahuga Bornholmi jälle tagasi. 1660 oli Taanis 600 000 elanikku. pisi|"Tabula Generalis Iutiae". [[Johann Baptist Homann, 1710]] Läänemere suurvõimuks sai Rootsi.
Põhjasõda
pisi|Põhjasõja lahingutegevus I etapp (1700–1709) 17. sajandi vallutuste tõttu oli Rootsi kuningriik muutunud tõeliseks suurriigiks, kes oli vallutanud Karjala ja Ingeri, Eestimaa, Liivimaa ning Kolmekümneaastases sõjas muuhulgas Lääne-Pommeri, Wismari, Bremeni hertsogiriigi ja Verdeni. Samuti oli Rootsi vallutanud Taani-Norra maakondi: Taani maakonnad Skåne, Blekinge ja Hallandi ning Saaremaa ja Ojamaa ning Norra maakonnad Jämtlandi, Härjedaleni, Trondheimi maakonna ja Bohusläni. Läänemeri oli muutunud praktiliselt Rootsi sisemereks. Hansa Liit oli oma mõju minetanud. See põhjustas Rootsi naaberriikides suurt rahulolematust, mis avaldus juba mõnes varasemas väiksemas sõjas, sealhulgas Skåne sõjas (1675–1679).
Taani tahtis Rootsilt tagasi saada Skånet, Blekinget ja Hallandit, mis olid 17. sajandil kaotatud. Samuti tahtis Taani, et Rootsi väed lahkuksid Rootsi satelliitriigist Holstein-Gottorpist, kus nad toetasid nõudlusi Schleswigi osale, mis kuulus Taanile. 24. märtsil 1698 sõlmiti Saksi kuurvürsti ja Poola kuninga August II Tugeva ja Taani liit.
Augustis 1698 sõlmisid Moskva tsaar Peeter I ning Saksi kuurvürst ja Poola kuningas August II Tugev Rootsi-vastase liidu, millega 1699 ühines ka Taani kuningas Frederik IV, et tagasi võita Taani kaotatud mõju Läänemerel. Taani mobiliseeris oma sõjalaevastiku ning koondas oma armee Rootsi liitlase Holstein-Gottorpi hertsogiriigi piirile. Hiljem ühines liiduga Brandenburg.
Sõda algas 1700 Saksimaa kuurvürsti ja Poola kuninga August II Tugeva vägede ootamatu, ilma sõjakuulutuseta rünnakuga Riiale. Kuulnud Riia ründamisest, otsustas Taani kuningas Frederik IV rünnata Rootsi liitlast Holstein-Gottorpi. 11. märtsil kuulutas Taani Rootsile sõja ja Taani väed marssisid Holstein-Gottorpi sisse, vallutades selle Schleswigi-osa. Rootsi kuningas otsustas saata Holsteini 17 000 sõdurit. Ta kuulutas välja mobilisatsiooni. Rootsi sõjavägi ei olnud palgaarmee nagu enamikus teistes maades. Sõdurid elasid rahuajal talupoegadena külades. Ühe üksuse sõdurid elasid ühes külas. See lähendas neid lahingus. Deserteerimine oli Rootsi armees sama hästi kui tundmatu.
William III, kes oli tollal nii Inglismaa, Iirimaa ja Šotimaa kuningas kui ka Hollandi provintside asehaldur, soovis säilitada Põhja-Euroopas rahu ning status quo. Et Taani oli ründaja, asus William Rootsi poolele ning saatis 25 liinilaevast koosneva Inglise-Hollandi eskaadri admiral George Rooke'i juhtimisel Rootsi toetuseks Göteborgi. Rootsil oli sõjalaevastik 38 liinilaeva ja 12 fregatiga, Taanil oli 33 liinilaeva ja 7 fregatti. Julge manöövriga õnnestus Rootsi laevastikul sõita läbi Sundi väiksema faarvaatri, jäädes Sundi kaldal asuvate Taani kindluste suurtükkide laskeulatusest väljapoole. Rootsi laevastik ühines Inglise-Hollandi eskaadriga. Nüüd oli 33 liinilaevaga Taani laevastik vastamisi rohkem kui 60 liinilaevaga, nii et Taani admiral ei julgenud merelahingut pidada.
Nii ei lahkunud Taani sõjalaevad sadamast. Karl XII maabus 23. juulil 1700 koos liitlastega Taani peasaarel Sjællandil Humlebæki lähedal Kopenhaagenist põhja pool ja hõivas sealsed maa-alad. Augustis asuti Kopenhaagenit piirama. Taani kuningas oli katastroofilises olukorras: tema laevastik oli vastamisi palju võimsamaga, pealinna piirati ja armee oli kaugel Holsteinis hertsog Friedrich IV vastu sõdimas.
Pealinna ei vallutatud, sest Frederik IV tunnistas oma kaotust ja soovis alustada rahuläbirääkimisi. 18. augustil sõlmiti Holstein-Gottorpi ja Taani vahel Travendali rahuleping, millega taastati status quo (rootslased lahkusid Sjællandist ja taanlased Gottorpist) ning Taani lahkus Rootsi-vastasest koalitsioonist (ta ei tohtinud 9 aasta jooksul Rootsi vaenlasi toetada). Lepingut garanteerisid Inglismaa, Holland, Lüneburg-Celle ja Hannover.
Põhjasõja esimene sõjakäik lõppes kiiresti ja peaaegu veretult. Taani väljus (ajutiselt) sõjast, nii et Rootsil oli üks vastane vähem ja põhivastaseks jäid Venemaa ja Poola-Saksimaa.
Juunis 1715 kuulutas Preisimaa Rootsile sõja, rünnates Pommerit ja piirates Stralsundi, kus viibis parajasti Rootsi kuningas Karl XII. 1714. aastal Türgist naasnud kuningas jõudis linnast lahkuda just enne selle langemist vaenlaste kätte. Karl XII naasis 1715 Rootsi ning otsustas 1716 rünnata Taanile kuuluvat Norrat. Rootslased pidid aga taganema, sest Peter Wessel (Tordenskjold) hävitas Dynekileni lahingus nende varustuslaevastiku. Aastal 1717 tegi Taani kaks ebaõnnestunud rünnakut Göteborgi ja Strömstadi juures. Karl ründas 1718 uuesti Norrat ning langes 30. novembril 1718 Norras Fredrikshaldi kindluse piiramisel. Pärast Karl XII surma taandusid Rootsi väed Norrast.
Altenmarkt bei Sankt Gallen
Altenmarkt bei Sankt Gallen on vald (Marktgemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Liezeni ringkonnas.
Taani ajalugu
Põhjasõda
Aastal 1719 sai uueks Rootsi valitsejaks Karl XII õde Ulrika Eleonora ja 1720. aastal Ulrika Eleonora abikaasa Frederik I. 3. juunil 1720 sõlmis Rootsi Taaniga Frederiksborgi lossis Frederiksborgi rahu. Suurbritannia kuningriik ja Prantsusmaa kuningriik kandsid hoolt selle eest, et Taani võiks endale jätta Schleswigi Gottorpi-osa. See liidendati ametlikult Taaniga 1721. Muidu jäi kõik nii, nagu oli olnud enne sõja algust.
Altenmarkt bei Sankt Gallen
thumb|Vaade Altenmarktile õhust
Taani ajalugu
Põhjasõda
Järgnevalt suutis Taani 18. sajandil põhijoontes sõdadest kõrvale hoida. Prantsuse valgustusliikumise mõjul kasvas huvi teaduse vastu. Aastatel 1761–1767 läkitas Taani kuningas Frederik V Carsten Niebuhri juhtimisel esimese Euroopa teadusliku ekspeditsiooni Siinaile ning Araabia poolsaare lõunaossa. Arenes majandus, viidi läbi talude kruntimine.
17.–18. sajandil sai Taanist koloniaalmaa. Taanile kuulusid kolm saart Kariibi meres (nn Taani Lääne-India 1671–1917; praegu USA Neitsisaared), Trankebar Indias kagurannikul (1620–1845) ning orjakaubanduse tarvis loodud kolooniad Lääne-Aafrikas Ghanas (nn Taani Kullarannik 1658–1850).
1773. aastal liideti Taaniga lõplikult taanlastega asustatud Schleswigi hertsogkond, sakslastega asustatud Holstein aga kuulus Taani kuninga valduste hulka, kuid kuulus Saksa-Rooma riigi territooriumite hulka.
19. sajand
Taani püüdis säilitada oma neutraalsust ka Napoleoni sõdade ajal. Kopenhaageni pommitamine 1801. ja 1807. aastal ning Taani laevastiku röövimine inglaste poolt viisid maa aga sõtta Napoleoni poolel. Sõda lõppes Taanile kaotusega ning 1814. aasta Kieli rahulepinguga oldi sunnitud loovutama Norra Rootsi kuninga võimu alla. Riik oli sisuliselt pankrotis.
19. sajandi esimesel poolel, kuningate (1839–1848) Christian VIII ja (1848–1863) Frederik VII valitsusajal tugevnes nii Taani kui ka Saksa rahvuslusliikumine. Sellega seoses tekkisid probleemid Schleswigi (taanipäraselt Slesvig) ning Holsteini (Holsten) hertsogkonna saksakeelse elanikkonnaga. Hertsogkonnad ei kuulunud küll Taani kuningriigi koosseisu, Taani kuningas oli aga ka Schleswigi ja Holsteini hertsog.
1848. aasta, 22. jaanuaril kinnitati kuningas Frederik VII poolt Taani konstitutsioon, mis sätestas ühise, riikliku esinduskogu moodustamise. Schleswigi hertsogkonna saksakeelne elanikkond tundis oma senist suveräänsust ohustatuna ning Kielis alanud Taani-vastase ülestõusu järel pöördus moodustatud ajutine valitsus Saksa Liidu poole abipalvega. pisi|300px|[[Preisi kuningriik|Preisi kuningriigi laienemine aastatel 1807–1871]] pisi|Preisi kuningriik (1876) Järgnes Esimene Schleswigi sõda Preisi kuningriigiga 1848–1851, mis siiski sisuliselt säilitas varasema seisu. Põhjasõja lõpus, 1720. aastal sõlmitud lepingu tingimusi garanteerinud Suurbritannia, Prantsusmaa, ohustatuna tundnud Rootsi ja 1815. aasta Viini kongressi tulemusi garanteerinud ning Euroopas toimunud revolutsioonidest häiritud monarhistliku Venemaa keisririigi sõjaliste demarššide ning diplomaatia tulemusel lõpetas Preisimaa aktiivse sõjategevuse. 1848. aasta 2. juulil sõlmiti Malmös vaherahu ja 26. augustil Taanile kasulik rahuleping.
1849. aasta 26. märtsil sõjategevus taasalgas ning sõjategevuse katkestamine saavutati vaid Venemaa keisririigi vägede viimisega Preisimaa piirile ning sellele järgnenud Suurbritannia poolt vahendatud vaherahuläbirääkimistega, mis lõppesid Berliinis 2. juunil 1850 lõppenud rahulepinguga. , 1848–1851 Aastal 1849 võeti vastu esimene Taani põhiseadus, millega riigis sai valitsusvormiks konstitutsiooniline monarhia.
1862. aastal sai Preisi kuningriigi valitsusjuhiks Otto von Bismarck. Bismarcki üks peamine eesmärk oli Saksamaa ühendamine. 1863. aastal suri Oldenburgide dünastia pealiini esindaja meespärijateta Taani kuningas (1848–1863) ja Holsteini ning Schleswigi hertsog Frederik VII ning järgnenud Taani ja Holsteini valitsejapretendentidena esinesid Oldenburgide dünastia kõrvalliini Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburgi hertsog Friedrich VIII ja Christian II, kes pärines Oldenburgi dünastia Schleswig-Holstein-Sondenburg-Glücksburgi liinist. Ta pärines Oldenburgi pealiini suhteliselt lähedasest kõrvalharust, kuid Saali õiguse kohaselt ei olnud tal esmast pärimisõigust Taanile kuuluvale Schleswig-Holsteinile. Lahendamata Schleswig-Holsteini küsimus viis Teise Schleswigi sõjani 1864. aastal. Saksakeelseid riike oma võimu alla ühendada püüdva Saksa Liidu juhtriigi Austria keisririik purustas koos Preisimaaga 1864. aastal Taani väed ja läks Holsteini piirkond Austria keisririigi võimu alla ja Schleswigi hertsogkond Preisi kuningriigi võimu alla, pärast aga Preisi-Austria sõda 1866. aastal muudeti Schleswig-Holstein Preisi kuningriigi provintsiks koos Saksi-Lauenburgi hertsogkonnaga liideti Preisi kuningriigiga. , 1864
Hilisuusaeg ja lähiajalugu
19. sajandi teisel poolel toimus väga suur areng nii majanduse kui ka kultuuri vallas. Rajati esimesed veevärgid, levis maagaasi kasutamine majapidamistes ja tänavavalgustuses, kasutusse ilmusid esimesed elektrilambid. Aastal 1847 valmis Kopenhaageni–Roskilde raudtee, esimene praegusel Taani alal.
Ühiskond muutus liberaalsemaks ning demokraatlikumaks. Aastal 1910 avati Århusis Jüütimaa sünnitusmaja, mis oli mõeldud ainult vallalistele emadele (esimene niisugune oli avatud Kopenhaagenis 1787).
Esimese maailmasõja ajal jäi Taani neutraalseks. 1918. aastal tunnustas Taani Islandit suveräänse riigina. Island lakkas sellega olemast Taani Kuningriigi osa, kuid Islandi Kuningriik oli Taaniga endiselt ühendatud personaaluniooniga ühise kuninga (Christian X) all.
1920. ja 1930. aastatel oli Niels Bohri (Nobeli auhind 1922) juhitud Teoreetilise Füüsika Instituut Kopenhaagenis üks maailma juhtivaid aatomifüüsika keskusi.
Taani teises maailmasõjas
Teises maailmasõjas okupeerisid sakslased 9. aprillil 1940 kogu Taani, vastupanu oli tühine. Järgnes suhteliselt leebe okupatsioon, mille ajal Taani säilitas suure autonoomia. Mõõdukas koostöö okupantidega tegi muu hulgas võimalikuks taani juutide evakueerimise Rootsi 1943 ning taani vangide tagasitoomise Saksa vangilaagritest 1945. aasta märtsis-aprillis. Saksa väed Taanis kapituleerusid 5. mail 1945 Briti marssalile Bernard Montgomeryle. Bornholmi hõivasid Nõukogude väed, kes lahkusid saarelt 1946. aasta kevadel.
1945. aastal tunnustas Taani Islandi iseseisvust. Saareriik oli kuulutanud ennast iseseisvaks aasta varem.
Riik pärast teist maailmasõda
1949. aastal sai Taanist NATO asutajaliige ja 1973 Euroopa Liidu liige.
Miltu keel
Miltu keel on Afroaasia keelkonna Tšaadi keelte rühma kuuluv keel, mida räägivad Tšaadis Chari-Baguirmi piirkonnas elavad miltud.
Kõnelejate arv oli 1993. aasta andmetel 270.
Keele ISO 639-3 kood on mlj.
Čapljina
Čapljina (kirillitsas Чапљина) on linn Bosnia ja Hertsegoviinas Hertsegoviina-Neretva kantonis.
Southamptoni Ülikool
pisi|Logo Southamptoni Ülikool (inglise keeles University of Southampton) on ülikool Suurbritannias Southamptonis.
Ülikool asutati 1952.
2016. aastal õppis seal üle 25 000 tudengi.
Senat (Austraalia)
pisi|Senati istungisaal Senat (inglise Senate) on Austraalia parlamendi ülemkoda.
Senati koosseis ja õigused on kirjeldatud Austraalia põhiseaduse esimeses peatükis. Senatisse kuulub 76 senaatorit, kellest 12 on valitud igast Austraalia osariigist sõltumata selle rahvaarvust ning kaks senaatorit on valitud kahest Austraalia mandril asuvast territooriumist (Austraalia pealinna ala ja Põhjaterritoorium). Senaatorid valitakse rahvahääletusel.
Senatil on laialdased õigused ning see võib tagasi lükata kõik Esindajatekojast tulnud eelnõud, sealhulgas riigieelarve. Alates 1981. aastast on valitsuse moodustanud erakond või võimuliit omanud Senatis enamust ainult aastatel 2005–2007. Ülejäänud aastatel on tulnud läbirääkida teiste erakondade või üksiksenaatoridega.
Carmen (film 1909)
"Carmen" on Gerolamo Lo Savio poolt Prosper Mérimée samanimelise novelli põhjal Itaalias 1909. aastal loodud tummfilm.
Antigone (Sophokles)
pisi|[[Antigone surnud Polyneikese ees. Nikifóros Lýtrase maal]] Antigone (vanakreeka keeles Ἀντιγόνη) on tragöödia, mille kirjutas Sophokles hiljemalt aastal 441 eKr.
See on kolmest Teeba näidendist (Teeba triloogia) viimane, kuid see kirjutati esimesena. Näidend laiendab Teeba legendi ning algab sealt, kus Aischylose "Seitse Teeba vastu" lõppeb.
Ago Liblik
Ago Liblik oli AS Kuressaare Sanatooriumi enamusosanik ja Tehumardi Puhkekeskuse omanik.
Tema isa oli ettevõtja Prits Liblik, vend Tullio Liblik on samuti ettevõtja.
Vasara tänav
Tänav algab Kopli tänavalt ja lõppeb Meeruse tänavaga ristudes. Tänava pikkus on umbes 550 m.
Vasara tänav 18 asub Lasteaed Maasikas. Lasteaed alustas tegevust 1. märtsil 1970 Balti Laevaremonditehase ametkondliku lasteaiana.
Sydney Tehnikaülikool
pisi|Ülikooli hoone Sydney tehnikaülikool (inglise keeles University of Technology Sydney) on tehnikaülikool Austraalias Sydneys.
Ülikool asutati 1988.
Omasõna
Omasõna on põliselt oma sõna või keeles kohanenud laensõna, millel ei ole võõraks peetavaid struktuurijooni.
Omasõnale vastandub võõrsõna.
Bengt Hallberg
Bengt Hallberg (13. september 1932 – 2. juuli 2013) oli rootsi džässpianist ja helilooja.
Ta kirjutas palju filmimuusikat.
Peeker-ebalehtrik
Peeker-ebalehtrik (Pseudoclitocybe cyathiformis) on šampinjonilaadsete seltsi heinikuliste või ebalehtrikuliste sugukonda kuuluv seeneliik.
Fredrik Jensen
Hans Fredrik Jensen (sündinud 9. septembril 1997 Porvoos) on Soome jalgpallur, kes mängib poolkaitsja või ääremängijana Saksamaa kõrgliiga klubis Augsburg ja Soome jalgpallikoondises.
2013. aastal liitus ta Hollandi klubiga FC Twente. Klubi meeskonnas debüteeris ta Hollandi kõrgliigas hooajal 2016–17.
Soome jalgpallikoondises debüteeris Jensen 28. märtsil 2017 sõprusmängus Austria vastu. Ta kuulub Soome koondisse 2020. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Tema vanem vend Richard Jensen on samuti jalgpallur.
Rahvuskeel
Rahvuskeel on keele arengujärk, mis tekib koos rahvusega ja tagab suhtlemisvõimaluse kõigil elualadel.
Rahvuskeele põhivormiks on normitud rahvuslik kirjakeel, millest hiljem tekib rahvuskeelde suuline väljendusviis – ühiskeel.
Staabiveebel
Staabiveebel on Eesti kaitseväes kasutusel olev vanemallohvitseri auaste, mis on vanemveeblist kõrgem ja ülemveeblist madalam.
Clay maakond (Arkansas)
Clay maakond (Clay County) on maakond Ameerika Ühendriikides Arkansase osariigis.
Maakonna halduskeskused on Piggott ja Corning.
Rahvastik
Arvestusliku rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga):
Marika Mikelsaar
Marika Mikelsaar (sünninimi Marika Jürgenson, sündinud 12. novembril 1938) on eesti mikrobioloog.
Tema peamised uurimisvaldkonnad on kliiniline mikrobioloogia, inimese mikroobiökoloogia tervise ja haiguse korral ning probiootikumide toimemehhanismid ja arendus.
Marika Mikelsaare enim avalikku tähelepanu pälvinud saavutus on patenteeritud probiootilise piimhappebakteri Lactobacillus fermentum ME-3 avastamine, mida tarvitatakse näiteks Dr Helluse piimatoodete sarjas. 2007. aastal pälvis ta selle eest Euroopa Liidu naisleidurite ja -innovaatorite võrgustiku (EUWIIN) auhinna ja 2008. aastal ülemaailmse naisleidurite ja -innovaatorite auhinna.
Marika Mikelsaar kuulub Eesti Naisüliõpilaste Seltsi.
Haridus
Marika Mikelsaar sündis Tallinnas laevakapteni peres. 1957. aastal lõpetas Mikelsaar Tallinna 20. Keskkooli kuldmedaliga. Viinud samal aastal paberid sisse Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ), lõpetas ta pärast kuus aastat kestnud õpinguid 1963. aastal arstiteaduskonna ravi erialal cum laude. Stažuuri ja aspirantuuri läbis Mikelsaar Tartu Riikliku Ülikooli mikrobioloogia kateedri juures. Juhendaja prof Akivo Lenzneri käe all valmis sel ajal kandidaadiväitekiri "Laktobatsillid inimese rooja mikroflooras mõnede seedetrakti mitteinfektsioossete haiguste puhul" ning aastal 1969 sai Marika Mikelsaarest meditsiinikandidaat.
1992. aastal kaitses ta meditsiinidoktorikraadi teemal "Mikrobiaalse ökosüsteemi hindamine tervise ja haiguse korral".
Töökäik
Aastatel 1969–1979 töötas Mikelsaar TRÜ üld- ja molekulaarpatoloogia instituudis nooremteadurina ning aastatel 1979–1993 vanemteadurina. Lisaks oli ta aastatel 1991–1993 kohakaaslusega Maarjamõisa haigla mikrobioloogia labori juhataja.
Mikelsaar on juhendanud doktori- ja magistriväitekirju. Tema juhendamisel on kaitsnud doktorikraadi Reet Mändar, Paul Naaber, Epp Sepp, Siiri Kõljalg, Annika Krüüner, Epp Songisepp, Heidi Annuk, Toomas Sillakivi, Krista Lõivukene, Priit Kasenõmm, Helena Andreson ja Jelena Štšepetova. Magistrikraadi on tema juhendamisel kaitsnud Epp Sepp, Imbi Smidt, Krista Lõivukene, Helena Andreson ja Epp Songisepp.
Isiklikku
Marika Mikelsaare abikaasa oli arstiteadlane ja molekulaarbioloog Raik-Hiio Mikelsaar. Neil on kolm last: filosoof Margit Sutrop, bioloogiharidusega ärimees Hannes Mikelsaar ja ajaloolane ja filosoof Eva Piirimäe. Marika Mikelsaarel on kokku 12 lapselast.
Skýrose hobune
Skýrose hobune (metshobuse alamliik Equus caballus Skyriano; kreeka keeles αλογάκι της Σκύρου; inglise keeles Skyrian pony) on ponimõõtu hobune (turjakõrgus ligikaudu 1,10 meetrit), kes elab Kreekas Skýrose saarel.
Ajalugu
pisi|Skýrose mära varsaga Skýrose hobune on koduhobusest erinev metshobuse alamliik. Tema sugulasteks peetakse Píndose mägede väikeseid hobuseid (αλογάκι της Πίνδου). Skýrose hobused arvatakse olevat ajalooliselt seotud nende hobustega, keda Achilleus kasutas oma sõjakäigul Trooja alla. Samuti olevat nad käinud kaasas Aleksander Suure sõjakäikudel. Arvatakse veel, et just Skýrose hobused on need, keda kujutatakse Parthenoni friisil.
Arvatakse, et Skýrose hobuse tõid Skýrosele Ateena kandist saarele tulnud uusasukad umbes 5. sajandil enne Kristust. Hobust kasutati saarel vanasti põllutöödel, ta oli seal hädavajalik abiline. Sajandivahetuse aegu oli Skýrose hobuseid saare peal säilinud alla saja isendi, sellest ajast peale on teda seal vabatahtlike poolt päästa üritatud ja hetkel on Skýrose tõu esindajaid saare peal kahesaja ringis (maailmas kokku on neid umbes kolmsada isendit).
Iseloomustus
pisi|Skýrose hobused ja üks muul tiigi kaldal vett joomas. Άri platoo, Kόhila, Skýros Üldjoontes iseloomustab Skýrose hobust see, et tal on hobuse kehakuju, ent poni kasv ja iseloom.
Skýrose hobusel on väga kena peakuju ja hästi pikk ning tihe lakk (tavaliselt mõne tooni võrra tumedam, kui tema keha värvus), ainulaadne kehakuju ja leebe loomus. Laste vastu on ta sõbralik, olles seega sobiv loom laste esimeseks tutvuseks hobusega. Lapsed saavad tema seljas ka ratsa sõita (või väga väikesed täiskasvanud - Skýrose hobune jaksab kanda kuni 40 kg).
Elupaik
pisi|Άri platoo, Kόhila, Skýros. Vasemal muul, paremal Skýrose mära ja väike varss Skýrose hobuse looduslikuks elupaigaks Skýrose saarel on looduskaitseala, mis asub saare lõunaosas, Kόhila mäe piirkonnas. Koos hobusega kaitstakse seal kogu selle piirkonna liigiliselt mitmekesist floorat ja faunat, sealhulgas mõnesid saarel elavaid linde. Kaitseala kuulub Natura 2000 alade nimekirja ja selle suurus on natuke üle 4000 hektari.
Talvel rändab Skýrose hobune vabana Kόhila mäe liigirikastel mägiaasadel. Seda teeb ta igal aastal oktoobrist maini. Loomad liiguvad Kόhila mäe peal väikeste salkadena, kes koos mäenõlvadel rohtu otsivad. Suvel, kui läheb liiga kuumaks ja Kόhila mägiaasadel hakkab rohi otsa saama, tulevad nad mäe pealt alla ja suunduvad oma omanike taludesse, kus nende eest hoolitsetakse ja neile heina antakse.
Ohud
pisi|Άri platoo, Kόhila, Skýros. Esiplaanil joob vett muul, taamal 3 Skýrose hobust
Peamine, mis Skýrose hobust tänapäeval ohustab, on mägiaasade ülekarjatamine, reguleerimata tõuaretus, lahendamata vaidlused omanikusuhetes ja mõningased puuduskohad hooldusvõtetes.
Vesilennuki tänav
pisi|Rekonstrueeritav Vesilennuki 1 hoone Vesilennuki tänav on tänav Põhja-Tallinna linnaosas Kalamaja asumis Tallinna lahe ääres.
Tänaval asub Tallinna vesilennukite angaar.
Vesilennuki tänav sai nime 28. septembril 2011.
Lääne-Viru maavanem
Lääne-Viru maavanem oli Lääne-Viru maavalitsuse juht (maavanem).
Lincolni tunnel
pisi|Sisemus Lincolni tunnel (inglise keeles Lincoln Tunnel) on sõiduteetunnel, mis ühendab Weehawkeni linna New Jerseys ja Manhattani linnaosa New Yorgis.
Capriana
thumb|left|350px|Capriana kevadel
Capriana (saksa: Kaferlan) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 30 km Trentost kirdes.
Capriana külgneb järgmiste valdadega: Montan, Truden, Altrei, Salorno, Valfloriana, Altavalle ja Sover.
Capriana on müstiku ja jumalasulase Maria Domenica Lazzeri sünnipaik.
Hertsegoviina-Neretva kanton
pisi|Kantoni kaart Hertsegoviina-Neretva kanton (horvaadi Hercegovačko-neretvanska županija; bosnia Hercegovačko-neretvanski kanton) on üks kümnest Bosnia ja Hertsegoviina Föderatsiooni kantonist.
Kanton hõlmab peamiselt Neretva jõeoru piirkonda ja Hertsegoviina osi, mis asuvad selle halduskeskusest Mostarist läänes.