cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eesti Jalgratturite Liit
EJL on liitude Union Cycliste Internationale (UCI) ja Union Européenne de Cyclisme (UEC) liige.
Eesti Jalgratturite Liidu peasekretär on Urmas Karlson ja president Raivo Rand.
Andor Lilienthal
Lilienthal sündis Moskvas töötanud ungari juutidest vanemate kolmanda lapsena. Tema ema oli laulja ja isa elektriinsener. 1913. aastal läks ema koos lastega Ungarisse tagasi. Sõja ajal oli ema sunnitud lapsed lastekodusse andma. Lastekodus õppis Andor rätsepaks. 15-aastaselt õppis ta malet mängima. Ta hakkas Budpesti kohvikutes raha peale malet mängima. 1929. aastal läks ta Viini, kus mängis samuti kohvikutes. Simultaanmatšil Capablancaga õnnestus tal viiki mängida. Viinist sõitis ta edasi Berliini ja seejärel Pariisi. Sealsetes kohvikutes saavutas ta tugeva mängija kuulsuse ning ta sai esimese kutse rahvusvahelisele turniirile, kus ta saavutas 4.-5. koha 4 punktiga 7 partiist. Järgnenud aastatel mängis ta mitmetel turniiridel ning esindas Ungarit maleolümpiatel. 1933., 1935. ja 1937. aasta maleolümpial esindas ta Ungarit. Ta võitis individuaalse kuldmedali 1933. aastal (5. laual) ja 1935. aastal (2. laual). 1937. aastal võitis ta meeskondliku hõbeda. Ta sõbrustas Aljohhini ja Capablancaga.
1951–1970 oli ta Tigran Petrosjani (1963–1969 male maailmameister) treener.
1976. aastal kolis ta tagasi Ungarisse ning jäi elama Budapesti.
Surres oli ta vanim elusolev male suurmeister ja viimane rahvusvaheline suurmeister, kellele FIDE 1950. aastal esimestena ametlikult rahvusvahelise suurmeistri tiitli andis.
Üks tema tuntumaid partiisid on 1935. aastal Hastingsi turniiril Capablancaga mängitud partii:
Andor Lilienthali Morphy arv oli 3.
Niitjas tarn
Niitjas tarn (Carex lasiocarpa) on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Hiina triaadid
Tuntud, kui "Mandri-Hiina kuritegelikud organisatsioonid", on neid kahte peamist tüüpi: "tumedad jõud" (lõdvalt organiseeritud rühmitused) (hiina: 黑恶势力, Hēi è shìlì; "kurjad jõud") ja "mustad ühiskonnad" (hiina: 黑社会; Hēishèhuì) (paremini organiseerunud kuritegelikud organisatsioonid). Kaks tunnust, mis eristavad "musta ühiskonda" tavalistest "tumedatest jõududest" või madala tasemega kuritegelikest jõukudest on nende suutlikus kontrollida kohalikke turge ja politseilt saadav kaitse.
Ajalugu
1760. aastatel loodi põrandaalune vennaskond Taeva ja Maa Ühing (天地會, Tiandihui), mis laienes üle Hiina jagunedes mitmeks väiksemaks rühmituseks. Need ühingu võtsid oma embleemiks kolmnurga, millega tavaliselt kaasnesid mõõkade dekoratiivsed kujutised või Guan Yu (关羽, Guān Yǔ) (Hiina sõjajumal) portreed.
Triaadide hiilgeaeg algas 1772. aastal, kui britid Warren Hastingsi juhtimisel hakkasid oma India kolooniast Hiinale hõbeda eest müüma oopiumi. Kuna see oli Hiinas keelatud alates 1729. aastast, tulid peamiste ostjatena kõne alla vaid salaühingud, kellega koos toimus korrumpeerunud ametnike poolt kaetud oopiumikaubandus. Peamine kauplemiskoht oli alguses Kanton, ainus eurooplastele avatud sadam. Pärast oopiumikeelu taaskinnitamist Hiina keisri poolt 1800. aastal ei veetud seda enam Kantoni sadamasse, vaid anti sadama ees olevale triaadi salakaubaveolaevastikule. Esimese oopiumisõja 1842. aastal lõpetanud Nanjingi lepinguga pidi Hiina loovutama Hongkongi ja avama eurooplastele viis sadamalinna, sealhulgas Shanghai. Formaalselt jäi oopium keelatuks, nii et triaadid jäid kõikjal peamisteks kaubanduspartneriteks. 1858. aasta juunis sõlmitud Tianjini leping lubas selgesõnaliselt ka oopiumi importi. 1880. aastal jõudis oopiumiimport rekordilise tasemeni, 6500 tonnini, et toita 20 miljonit sõltlast, millesse Hiina valitsus sekkus impordimaksu kaudu.
19. sajandil olid aga mandžud endiselt võimul ja triaadiliikumine oli suures osas mandunud kriminaalseks põrandaaluseks, mis asus peamiselt Hongkongis ja Shanghais. Qingi dünastia kukutati lõpuks 1911. aastal rahvusliku Guomindangi (Kuomintang) partei juhtimisel, mille eesotsas oli Hiina Vabariigi esimene president Sun Zhongshan (triaadi liige).
1927. aastal andis Guomindangi Rahvusliku Revolutsiooniarmee ülemjuhataja Chiang Kai-shek oma Šanghai triaadiühingu Rohelisele jõugule käsu alustada kommunistide tapmist, mis viis aasta jooksul ligemale 300 tuhande hiina kommunisti tapmisele. Kui kommunistid 1949. aastal Mandri-Hiinas võimule tulid, põgenesid triaadid Hongkongi, muutes selle territooriumi hiina organiseeritud kuritegevuse peakorteriks. Pärast seda tunnistasid Hongkongi triaadid väheste eranditega ustavust Hiina Vabariigile Taiwanis ja pidasid kommunistlikku parteid oma surmavaenlaseks.
1984. aasta Hiina-Briti ühisdeklaratsioonist, mille tulemusena Hongkong 1997. aastal liideti Hiina Rahvavabariigi eristaatusega territooriumiks, algasid soojemad suhted Pekingi võimude ja triaadide vahel. Triaadidel oli Hongkongis liiga märkimisväärne jõud, et neid ignoreerida. Andes triaadidele võimaluse Hiinas äri ajada ostis Pekingi valitsus triaadid ära: Sun Yee On, Hongkongi suurim triaadiklann, ei nõua enam uutelt liikmetelt truudusvannet Taiwanile, vaid Hiina Rahvavabariigile.
Triaade kahtlustatakse 2019. aasta suvel Hongkongis toimunud Hiina keskvõimu suurema sekkumise vastu protestivate meeleavaldajate ründamises.
Hoboken
Hoboken (unami keeles Hupokàn) on Ameerika Ühendriikide linn Hudsoni maakonnas New Jersey osariigis.
Katastroofiturism
pisi|Turistid [[Stillaguamishi jõe üleujutust vaatamas.]] Katastroofiturism on turismi üks alaliik, mis sarnaneb ekstreemturismiga. Katastroofiturismi all mõeldakse reisimist piirkondadesse, mis on hiljuti üleelanud midagi katastroofilist. Katastroof võib olla juhtunud inimtegevuse tagajärjel, aga enamasti mõeldakse looduskatastroofides kannatada saanud piirkondi. Turiste meelitab ligi näiteks üleujutusest tingitud olukord, kus tulvavesi uputab elamurajoone või tornaado tekitatud purustused mingile piirkonnale. pisi|[[Soomaa rahvuspark kevadel.]]
Inimesed, kes sellist tüüpi reisimisega tegelevad, soovivad oma silmaga näha ja vahetult kogeda katastroofi tagajärjel tekkinud olukorda. Kui tavaline turist reisib katastroofipiirkondadesse eesmärgiga õppida ja omandada uusi teadmisi, siis katastroofiturist seevastu püüab emotsionaalset põnevust või rahuldust ning enamasti ei ole ta huvitatud õppimisest ega uute tarkuste omandamisest. Viimasel ajal on hakanud ka turismifirmad korraldama organiseeritud väljasõite mõnele katastroofi üleelanud alale.
Paljud kritiseerivad katastroofiturismi, sest see on inimviletsuse ärakasutamine ja alandab sageli kohalikke inimesi, kes on kannatajate rollis. Samas leidub ka pooldajaid, kes väidavad, et turism annabki just uue tõuke laastatud piirkondade majandusele ning lisaks on osa inimesi seisukohal, et see aitab tõsta inimeste teadlikkust, kuidas tuleks katastroofijärgse olukorraga toime tulla.
Katastroofiturism Eestis
pisi|Suurvesi Soomaal 2010. aastal. Eestis puututakse katastroofiturismiga kokku peaaegu igal kevadel kui lume sulamine põhjustab jõgede veetaseme tõusu. Kõige ehedamaks näiteks on Soomaa jõed, kus ühel hetkel ei mahu tulvaveed enam jõgede sängidesse ja valguvad laiali heinamaadele, metsade alla ja taluõuedele. Soomaa suurvett ehk viiendat aastaaega saabuvad igal kevadel avastama turistid, kellele korraldatakse spetsiaalseid veematku, et nad saaksid kanuuga metsa seiklema minna.
pisi|Kanuumatk kevadel Soomaal.
Teiseks katastroofiturismi näiteks on 2013. aasta kevad, kui suurvesi ujutas üle Sindi paisu ning selle lähedal asuva forellikasvanduse ning elurajooni hooned. Inimesed sõitsid kohale uudistama, et seda vahetult kogeda. Tegelikult häiris see aga kohalikke elanikke, sest katastroofituristid lõhkusid autodega kohalikku teed.
Katastroofiturismi näited maailmast
Kõikjal maailmas leidub paikasid, mida on mõjutanud erinevad katastroofid ja mis on endaga kaasa toonud katastroofituristid, kes soovivad seda traumat, hävingut ja katastroofi oma silmaga näha. Näiteks korraldatakse inimestele ekskursioone Saksamaa endistesse koonduslaagritesse, Maailma Kaubanduskeskuse rusude juurde, New Orleansi üleujutatud linnaosadesse ning sõjakolletele Iraagis ja Afganistanis.
pisi|2010. aasta vulkaanipurse Islandil.
Vulkaanipurse Islandil
Eyjafjallajökull on liustik koos selle all paikneva vulkaaniga Islandil. 2010. aasta märtsis muutus vulkaan aktiivseks ning kiiresti tärkas ka katastroofiturism. Paljud turismifirmad hakkasid korraldama erinevad reise vulkaani juurde, pakkudes klientidele võimalust näha vulkaanipurset lähedalt oma silmaga.
Haiti maavärin
Pärast Haiti maavärinat 2010. aastal reisisid paljud inimesed just katastroofiturisina Haitisse, et vahetult kogeda kohalike läbielamisi ning oma silmaga neid rusuhunnikuid näha. Katastroofiturism tähendabki eelkõige seda, et vaadatakse ümbruskonnas ringi, mitte ei abistata vabatahtlikuna kohalikke. Juba nädal pärast maavärinat olid kõik Haitisse suunduvad kruiisilaevad uudishimulikke turiste täis. Inimesed otsisid riske, põnevust, tahtsid kogeda seda ohutunnet või soovisid kinnitada massimeedias nähtud fotosid ja videoid. See elavdas küll kohalikku majandust, kuid samas ärritas ka kohalikke elanikke, kes loopisid pildistavaid turiste isegi kividega.
Noarootsi kalmistu
pisi|Noarootsi kirik ja osa kalmistust pisi|Ristid Noarootsi kalmistul, taamal pastoraat pisi|püsti|Vabadussõja mälestussammas Noarootsi kalmistu on kalmistu Läänemaal Lääne-Nigula vallas Hosby külas. Ajalooliselt jäi see Noarootsi kihelkonda.
Kalmistu on ajastutüüpiline hästisäilinud 18. ja 19. sajandist pärinevate hauatähiste ja jälgitavate piiridega kirikuaiaga ning on hooldatud järjepidevalt. Kalmistu aluse maa omanik on Noarootsi Püha Katariina kogudus ja seda haldab Lääne-Nigula vald.
Kokku 1,4 hektari suuruse kalmistu ligikaudu 0,2 hektari suurune vanem osa asub kiriku ümber. Kalmistust on kasutusel ligikaudu 3/4.
Kalmistu inventeeriti 2002. aastal ning kalmistul asub umbes 700 inventeeritud hauaplatsi. Valla kodulehelt leiab ka kalmistu haudade registri.
Ajalugu
Ühtede andmete järgi on kalmistu kasutusel ilmselt 13. või 14. sajandist, kuid teistel andmetel on kalmistu tõenäoliselt rajatud alles 16. sajandil.
Kalmistu tunnistati 1997. aastal ajaloomälestiseks.
Vaatamisväärsused
Kalmistul asub tõenäoliselt 13.–14. sajandi paiku kaitsekirikuna ehitatud Noarootsi kirik. Lisaks asub kalmistul kesksel kohal 1935. aastal püstitatud, 1946. aastal hävitatud ning 1990. aastal taasavatud Noarootsi Vabadussõja mälestussammas.
Kalmistule maetuid
Kirikuaeda on maetud mitmed kultuuriajalooliselt olulised isikud:
Diftong
Diftong ehk kaksiktäishäälik on ühte silpi kuuluva kahe kvaliteedilt erineva vokaali järjend. See tähendab, et selliste vokaalijärjendite puhul, kus kvaliteedilt erinevad vokaalid jäävad eri silpi, ei ole tegemist diftongiga (nt avaus, rodeo, minia, luua, riie, duett, koaala).
Eesti keele diftongid
Eesti keeles on 36 diftongi, mistõttu peetakse seda diftongirikkaks keeleks. Eesti keeles lühikesi diftonge ei ole, seega diftongid esinevad ainult teise- või kolmandavältelistes kõnetaktides. Diftongide esimese osisena võivad esineda kõik 9 eesti keele vokaali /i ü u e ö õ o ä a/, teise osisena võivad esineda vaid primaarvokaalid /a e i o u/. Kui kõik kombinatsioonid oleks olemas, siis oleks eesti keeles diftonge kokku 40, kuid neli kombinatsiooni puudub, sest ei ole võimalikud ees-tagavokaalide markeeritud disharmooniaga järjendid äa, öo, öu ja üu. Diftong äu on võimalik ainult afektiivses sõnavaras (nt kräunub, räuskab).
Eesti diftongid jagatakse tavaliselt omadiftongideks, mis esinevad omasõnades ja vanemates laensõnades, ning võõrdiftongideks. 26 omadiftongist esineb 18 nii teise- kui ka kolmandavältelistes sõnades ja kaheksa ainult kolmandavältelistes sõnades. Need kaheksa on ajalooliselt suhteliselt uued diftongid ja nende teine osis on keskkõrge või madal vokaal. Kunagine läänemeresoome keelte diftongide kitsendus, mille kohaselt pidi diftongide teine osis olema kõrge, kehtib praeguses eesti keeles veel teisevältelises taktides, aga mitte enam kolmanda välte puhul.
Ainult võõrsõnades esineb kümme diftongi ja need jäävad tavaliselt rõhuta esisilpi, kuigi eu ja uo võivad esineda ka rõhulises silbis. Võõrdiftongid võivad mõnikord häälduda kahte eri silpi kuuluva vokaali järjendina.
Kõik eesti keele diftongid on välja toodud järgnevas tabelis (võõrdiftongid on esitatud sulgudes).
Enim esineb eesti keeles e-algulisi diftonge (45% kõigist diftongidest TÜ eesti keele spontaanse kõne foneetilises korpuses) ja i-lõpulisi diftonge (67% kõigist diftongidest). 96,7% korpuses esinenud diftongidest võivad olla nii teise- kui ka kolmandavältelistes sõnades.
Omasõnade järgsilpides esineb vaid kolme diftongi: ai, ei ja ui, kusjuures i on nendes kas mitmuse tunnus või kuulub ülivõrde -im koosseisu (nt naljakaid, teateid, õnnetuid, toredaima). Võõrsõnade pearõhulistes järgsilpides võib esineda ka muid diftonge (nt asalea, farmatseut, epopöa).
Bellitsism
Bellitsism on patsifismile vastanduv põhimõtteline suhtumine, mis õigustab sõda ja sõjapidamist. Sõda on selle arusaama kohaselt rahvusvaheliste suhete normaalne osa, mida ei tuleks vältida.
Carl von Clausewitz
pisi|Carl von Clausewitz Carl von Clausewitzi peetakse bellitsismi tuntuimaks esindajaks. Tema teos "Sõjast" sisaldab määratlusi sellest, mida sõda endast kujutab, miks sõdu peetakse ning miks nende pidamine on õigustatud. Clausewitzi nägemuses on sõda kontrolli all olev ratsionaalne poliitiline akt. Sõda on õigustatud viis viia ellu poliitilisi eesmärke – see on poliitika jätkamine teistsuguste vahenditega. Sõda on ka vägivalla akt, eesmärgiga sundida vastast enda tahtele alluma. Sealjuures on oluline see, et relvajõud alluksid poliitilisele kontrollile. Clausewitzile on omane ka arusaam, et sõdu peetakse mingi rahva hüvanguks, sõdu toetatakse rahva poolt, ent seejuures ei ole rahvas ise see, kes sõdib.
Sotsiaaldarvinism
Sotsiaaldarvinism on teooria, mis püüab Charles Darwini evolutsiooniteooria põhimõtteid ühiskonnale üle kanda. Selle lähenemise keskmes on olelusvõitlus: kõige tugevamad jäävad ellu ning nõrgemad peaksid välja surema. Teooria pooldajad leiavad, et kuivõrd looduses jäävad loodusliku valiku tulemusena ellu bioloogiliselt tugevamad isendid, niivõrd peaksid ka ühiskonnas välja surema need, kes ei oma rikkust ega võimu, st need, kes on nõrgemad.
Rikkust ja võimu omavad tegutsejad on selle teooria järgi paremini kohastunud neid ümbritseva sotsiaalse ja majandusliku keskkonnaga ning see annab neile eelise vaeste ees. Enamik sotsiaaldarvinismi pooldajatest leiab, et selline arusaam on ka moraalselt õigustatav. Sellest tulenevalt õigustavad sotsiaaldarvinistid ka sõda: see on ilmne näide olelusvõitlusest inimrassi seas. Sõjaliselt tugevama ellujäämine on loomulik asjade käik. Sõjas kaotanu kannatused on kõigest nende nõrkusest tulenev loomulik tagajärg. Kui seda vaadet rahvusvahelistele suhetele üle kanda, siis ilmneb, et nõrgemad rahvad või riigid jäävad olelusvõitluses tugevamatele alla enda nõrkuse tõttu ning seega peaksid nad välja surema.
Eliiditeooriad
Mõningate eliiditeooriate puhul peetakse sõda ja vägivalda loomulikuks korrastavaks algeks (seda enamasti siseriiklikul tasandil).
Anarhism
Mõned teoreetikud väidavad, et anarhism kui selline on paratamatult sõda ja vägivalda propageeriv. See väide põhineb Thomas Hobbesi arusaamal, mille kohaselt valitseb loomuseisundis, st muuhulgas ka valitsuse puudumisel, kõikide sõda kõikide vastu. Selles seisundis on iga tegutseja eesmärk ellu jääda ning selleks on lubatud kõik vahendid.
Marksism
Marksism rõhutab klassivõitlust ning see on ilmne suundumus vägivalla propageerimisele nii siseriiklikul tasandil kui ka rahvusvahelistes suhetes.
Kirjandus
Berg, Manfred. Cocks, Geoffrey. 2002. Medicine and Modernity: Public Health and Medical Care in Nineteenth- and Twentieth-Century Germany. Cambridge University Press.
Danny aus den Birken
Danny aus den Birken (sündinud 15. veebruaril 1985 Düsseldorfis) on Saksamaa jäähokimängija, kes mängib väravavahina Saksamaa kõrgliiga klubis EHC München.
Saksamaa kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2002–03 Mannheimi Adleri meeskonnas.
Aastatel 2009–2010 mängis ta Saksamaa kõrgliigas Iserlohn Roostersi ja 2011–2015 Kölner Haie ridades.
Alates hooajast 2015–16 on aus den Birken mänginud EHC Münchenis.
Saksamaa meistriks on ta tulnud 2007. aastal Alderiga ning aastatel 2016, 2017 ja 2018 EHC Müncheniga. Hooajal 2012–13 oli aus den Birken Saksamaa kõrgliigas parima tõrjeprotsendiga väravavaht (92,9%). Hooaegadel 2012–13 ja 2018–19 lasi ta Saksamaa kõrgliigas kõikidest väravavahtidest lüüa endale kõige vähem väravaid (vastavalt 2,11 ja 1,91 väravat mängus). Hooajal 2018–19 valiti ta lisaks Saksamaa kõrgliiga hooaja parimaks mängijaks ja parimaks väravavahiks.
2018. aasta taliolümpiamängudel võitis aus den Birken Saksamaa jäähokikoondise koosseisus hõbemedali ning ta valiti turniiri parimaks väravavahiks.
Matt Barker
Matt Barker (pseudonüüm; sündinud 25. veebruaril 1979) on eesti kirjanik.
Matt Barker on kirjutanud peamiselt ulmejutte, ilmunud on ka romaane.
Vikitsitaadid
Vikitsitaadid (inglise keeles Wikiquote) on Wikimedia projektiperre kuuluv tsitaate koondav vikiprojekt, mida koostavad vabatahtlikud kaastöölised. Projekti haldab ja selle omanik on Wikimedia Foundation, projekt töötab MediaWiki tarkvaral ning asub aadressil http://www.wikiquote.org.
Vikitsitaadid põhineb Daniel Alstoni ideel, mille algselt teostas Brion Vibber. Selle eesmärk on koguda tsitaate silmapaistvatelt inimestelt, raamatutest ja filmidest, vanasõnu jms, andes iga tsitaadi päritolu kohta ka konkreetse viite. Ehkki veebis on arvukalt tsitaadikogumikke, on Vikitsitaadid üks väheseid, mis põhineb vabatahtlike koostööl. Vikitsitaatide leheküljed on lingitud asjakohastele Vikipeedia artiklitele (ja vastupidi).
Eri keeleversioonid
Algselt loodi projekt vaid inglise keeles, 2004. aasta juulis laienes see ka teistesse keeltesse. 16. veebruari seisuga 2013 oli Vikitsitaatide keeleversioonide esikümme järgmine: inglise Vikitsitaatides oli 21 762 artiklit, poola keeles 20 857 artiklit, itaalia keeles 16 126 artiklit, vene keeles 9725 artiklit, prantsuse keeles 7827 artiklit, saksa keeles 6919 artiklit, portugali keeles 6635 artiklit, hispaania keeles 5810 artiklit, slovaki keeles 4853 artiklit ja tšehhi keeles 4723 artiklit.
2019. aasta 2. veebruari seisuga oli Vikitsitaatidel 90 keeleversiooni, kuid 14 neist koosnes vaid abilehtedest (0 artiklit). Esikümne seis oli järgmine: inglise keeles 33 372 artiklit, itaalia keeles 30 725, poola keeles 23 903, vene keeles 12 356, tšehhi keeles 9181, farsi keeles 8511, saksa keeles 7837, portugali keeles 7223, hispaania keeles 6747 ja ukraina keeles 5830 artiklit. Kokku oli enam kui 1000 artikliga keeleversioone 35 (sh korea keeles täpselt 1000 artiklit). Eesti keel oli 802 artikliga 38. kohal, jaapani (889) ja ladina (682) vahel.
2020. aasta detsembris oli Vikitsitaatidel 67 aktiivset keeleversiooni, milles oli kokku 243 105 artiklit ja tegutses 1781 kaastöölist.
2021. aasta 31. detsembri seisuga olid Vikitsitaatide artikliarvult kümme suurimat keeleversiooni järgmised: itaalia (42 118 artiklit), inglise (41 660), poola (24 679), vene (14 608), tšehhi (11 180), eesti (8870), farsi (8828), portugali (8046), saksa (7866) ja ukraina (7556).
Eestikeelne
Eestikeelsetes Vikitsitaatides oli 16. veebruaril 2013 kokku 564 artiklit, sellega jäi eesti keeleversioon 37. kohale. Kasutajaid oli 1250, aktiivseid kasutajaid 10.
2. veebruaril 2019 oli eesti Vikitsitaatides artikleid 802 (suuruse üldarvestuses 38. koht), kasutajaid 2632, aktiivseid kasutajaid 9, administraatoreid 0.
Esimesed 1000 tsitaadilehekülge täitusid 6. märtsil 2020. Sama aasta oktoobris ületas tsitaadilehekülgede arv 2000 piiri ning sellega oli eestikeelne projekt Vikitsitaatide keeleversioonide seas 27. kohal.
Alates 7. maist 2020 on Vikitsitaadid esindatud Twitteris, kuhu postitatakse päeva tsitaati, esimene Twitterisse postitatud tsitaat pärines poola kirjanikult Władysław Stanisław Reymontilt.
1. jaanuaril 2021 jõuti 2900 tsitaadileheküljeni.
Küberterrorism
Küberterrorism on telekommunikatsiooni vahendite kasutamine vägivaldsete toimingute läbiviimiseks, mis põhjustavad või ähvardavad inimelu kaotust või olulist kehavigastust, et saavutada läbi ähvarduste või hirmutamise poliitilisi või ideoloogilisi eeliseid. Mõnikord peetakse interneti-terroriaktideks ka terrorismialaseid tegevusi, sealhulgas tahtlikke ja ulatuslikke, eriti internetti ühendatud personaalarvutite, arvutivõrgu katkestamisi arvutiviiruste, arvutiusside, õngitsemiste ning muude pahatahtlike tarkvara ja riistvara meetodite ning programmeerimisskriptide abil.
La Roche-sur-Yon
La Roche-sur-Yon [la rošš'sür'jon] on linn Prantsusmaal Pays de la Loire'i piirkonnas Vendée departemangus. See on departemangu prefektuur (prefecture) ehk halduskeskus. Linn on kahe kantoni keskus.
Linna läbib põhja-lõuna suunas Yoni jõgi, mis on talle ka nime andnud. Lisaks suubuvad temasse seal Riaillée ja Ornay (ning viimase lisajõgi la Soivre). Linn võlgneb oma tänapäevase kuju Napoleon I-le, kes ehitas väikesest linnast omal ajal väga modernse ja kaasaegse linnasüdame. Selle tähtsaim osa oli viisnurkse kujuga kaitsekindlus, mis hõlmas ka kõiki tolle aja tähtsamaid administratiiv- ja haldushooneid (prefektuuri, raekoda, teatrit, kohtuid, lütseumi ja Püha Louis' kirikut (église Saint-Louis)). Kõik ehitised asusid ümber laia esplanaadi, mida nimetatakse ka Napoleoni väljakuks. Linn sai ametlikult linnaõigused keiserliku dekreediga 25. mail 1804 ning samal ajal sai sellest ka Vendée departemangu halduskeskus ehk prefektuur, võttes selle staatuse üle seniselt Fontenay-le-Comte'i linnalt.
Linna territoorium asub 32–94 meetri kõrgusel üle merepinna.
pisi|La Roche-sur-Yoni plaan ja linna ümbritsevad vallad
Eerme
Eerme on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel anti Eerme uueks perekonnanimeks isikutele, kelle varasem perekonnanimi oli Aermann, Eerman, Eermann, Ehrenpreis, Ehrlich, Ehrmann, Embek, Emberg, Erlagen, Ermann ja Luukas. August Eerme palvel kanti Eerme perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 406 all (Siseministeeriumi teadaanne 29. maist 1940).
Nokktarn
Nokktarn (Carex rhynchophysa) on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Aḩmad Walī Karzay
thumb|Aḩmad Walī Karzay (2010) Aḩmad Walī Karzay (1961 – 12. juuli 2011 Kandahār) oli Afganistani poliitik, president Ḩāmid Karzay isapoolne poolvend.
Ta juhtis Kandahāri provintsi nõukogu alates 2005. aastast kuni surmani. Ta oli ka popalzai hõimu pealik.
Varem elas ta Chicagos, kus juhatas perekonnale kuuluvat restorani. USA-sse saabus ta Pakistani kaudu Nõukogude-Afganistani sõja ajal. USA-s ta abiellus ning abielust sündisid kaks poega ja kolm tütart. Afganistani läks ta tagasi pärast Ţālebāni kukutamist 2001.
Vaenlased on teda süüdistanud nii poliitilises korruptsioonis, Luure Keskagentuuri palgal olemises, valimistulemuste võltsimises 2009. aasta Afganistani presidendivalimistel kui ka narkokaubanduse organiseerimises.
Karzay tappis kodus ta enda ihukaitsja Sardār Moḩammad. Ţālebān võttis vastutuse tema tapmise eest endale. Mõrv toimus hetkel, kui Karzay oma vannitoast väljus. Teised ihukaitsjad lasid Moḩammadi kohe maha.
Korsika vabariik
Korsika vabariik oli iseseisev riik, mis eksisteeris Korsika saarel aastatel 1755–1769.
Novembris 1755 kuulutas Pasquale Paoli välja Korsika iseseisvuse. Korsika eraldus sellega Genova vabariigist.
Uue riigi alusdokumendiks sai Paoli koostatud Korsika põhiseadus, mis oli üldse esimene valgustusajastu põhimõtete järgi loodud itaaliakeelne põhiseadus. Muuhulgas nägi see ette üleüldise naiste valimisõiguse. Vabariigil oli olemas haldus- ja kohtusüsteem, samuti moodustati oma kaitsejõud.
Korsika vabariigile tegi lõpu mais 1769 saare okupeerinud Prantsusmaa armee.
Esimesed ülestõusud
Kui välja arvata üksikud lühikesed perioodid, oli Korsika saar olnud Genova vabariigi võimu all alates 1284. aastast. Sel aastal saavutas Genova Meloria lahingu tulemusel kontrolli varem Pisa vabariigile kuulunud saare üle. Vaatamata pikka aega kestnud võõrvõimule jäid korsiklased neile peale surutud feodalismi ja võõrvõimu rõhumise vastu vaenulikuks. 18. sajandil kogusid iseseisvusideed valgustusajastu ideaalide mõjul uuesti jõudu. Majandusliku olukorra halvenemisel ja maksukoormuse suurenemisel puhkesid 1729. aastal esimesed rahutused. Märtsis 1729 rüüstasid ülestõusnud Bastia, sama aasta novembris valisid nad oma juhtideks Luigi Giafferi ja Andrea Ceccaldi.
Genova ei suutnud ülestõusu maha suruda ja pöördus abi saamiseks Saksa-Rooma keisri Karl VI poole, kelle väed randusid Korsikal 1731. aastal. Kuigi algul õnnestus sakslastel mäss maha suruda, puhkesid rahutused 1734. aastal uuesti. Ülestõusu asusid juhtima taas Luigi Giafferi ja hilisema Korsika vabariigi rajaja Pasquale Paoli isa Giacinto Paoli. Alles 1736. aastal sõlmiti keiserlike vägede ja ülestõusnute vahel rahuleping, millega tehti korsiklastele mitmeid järeleandmisi. Genova võimud ei pidanud aga lepingu tingimustest kinni ja peatselt vallandusid kokkupõrked uuesti. Selle konflikti ajal 1735. aastal kirjutas korsiklasest advokaat Sebastiano Costa ka Korsika põhiseaduse esimese mustandi.
Korsika kuningriik
Mõned eksiilis viibivad Korsika iseseisvuslased kohtusid saksa seikleja Theodor Stephan von Neuhoffiga, kes lubas toetada nende tegevust saarel ja tuua neile appi Tunise bei väeüksused. Iseseisvuslaste edu korral soovis ta vastutasuks uue riigi kuningatrooni. Ta randus Tuneesia vägedega Korsikal märtsis 1736 ja kuulutas aprillis kuningriigi pealinnaks valitud Cerviones välja konstitutsioonilise monarhia, asudes valitsema Teodoro I nime all. Vastuolud Korsika sisemaa elanikega, genovalaste aktiivne propaganda ja mereblokaad sundisid teda abi otsimiseks saarelt novembris 1736 lahkuma. Sellega lõppes ka tema kuningriik. Järgmistel aastatel püüdis von Neuhoff Korsikal uuesti võimule pääseda, kuid tulutult.
Rajamine
1751. aastal lükkasid Korsika iseseisvuslased tagasi Genova kuberneri pakutud reformid ja tegid Gian Petro Gafforile ülesandeks moodustada alternatiivne valitsus. Järgmisel aastal Gaffori mõrvati ja ajutise valitsuse juhiks nimetati Clemente Paoli, kes kutsus oma sugulase Pasquale Paoli koju tagasi. Pasquale oli veetnud oma nooruse eksiilis Napolis ja teeninud koos isaga Napoli kuningriigi armees. Ühtlasi oli ta jätkanud humanistliku hariduse omandamist filosoofi Antonio Genovesi juhendamisel. Korsikale tagasi jõudnuna valiti ta aprillis 1755 Morosaglia esindajana rahvuskogusse. Sama aasta 15. juulil Casabianca Püha Antoniuse kloostris kogunenud rahvuskogu valis Pasquale Paoli Korsika rahva kindraliks (valitsuse ja sõjavägede juhiks). Iseseisva Korsika pealinnaks sai Corte.
Korsika põhiseadus pälvis oma erakordse uuenduslikkusega tähelepanu üle kogu Euroopa ja hiljem, 1760. aastate alguses, palus Paoli selle täiustamisel abi prantsuse filosoofilt Jean-Jacques Rousseau'lt. Rousseau küll ise Korsikale seadust täiustama ei tulnud, kuid elas siiralt kaasa Paoli ideedele ja püüdlustele.
Uue valitsuse esimestel kuudel pidi Paoli pidama sisevõitlust Emanuele Matra juhitud ja prantslaste toetatud dissidentidega, kes ei olnud nõus Paoli valimisega. Paoli pooldajatel õnnestus nendest novembris võitu saada. Matra saadeti Korsikalt välja, kuid mõned tema pooldajad jätkasid veel aastaid relvastatud vastupanu Paoli valitsusele.
Sõjategevus Genova vastu
Pärast edukaid sõjakäike õnnestus Paolil genovalased Korsikalt suuremas osas välja kihutada, nende kontrolli alla jäid vaid mõned sadamalinnad.
1756. aastaks olid genovalased korsiklastele taas nii alla jäänud, et olid sunnitud saarele abiks tooma palgasõdurid, peamiselt šveitslased ja sakslased. Nad püüdsid rünnata Paoli peakorterit Furianit Bastia lähistel, kuid tulutult. Suur osa palgasõduritest läks korsiklaste poolele üle ja kui korsiklastel poleks olnud puudust kahuritest, oleks nad võinud isegi genovalaste kindlused rannikul hõivata.
Sõjaliselt õnnestus vabariigil saavutada merel mitmeid võite Genova laevastiku üle. 1761. aastal lükati tagasi Genova ettepanek rahu sõlmimiseks. Doodž Agostino Lomellino lubas rahuldada kõik korsiklaste vajadused, tagada neile ausa kohtupidamise ja edendada Korsika kaubandust. Paolile lubati anda Genova vägedes kindrali auaste. Korsika parlament lükkas aga ettepaneku tagasi, teatades, et igasuguse rahu eeltingimuseks on Korsika iseseisvuse tunnustamine. 1762. aastal püüdis Genova korraldada vandenõu Paoli kukutamiseks, kuid seegi kukkus läbi.
Reformid
Pärast iseseisvuse kindlustamist asus Pasquale Paoli valitsuse organiseerimisele ja viis läbi mitmed olulised reformid. Riigi pealinnas Cortes asutas ta Korsika esimese ülikooli ja kogu saare kattis ta korraliku koolivõrguga. 1757. aastal asutas ta saare kaitsepühaku Devota auks Püha Devota ordeni, millest sai uue riigi kõrgeim autasu.
Asutati parlament, mis hakkas kandma Dieta nime. Selle moodustasid ringkondadest kolmeks aastaks valitud saadikud. Kehtestati üleüldine valimisõigus: kuigi ka varem olid Korsikal naised saanud osaleda linnapeade ja teiste kohalike ametnike valimisel, laienes nüüd valimisõigus kõigile vähemalt 25-aastastele iseseisvatele naistele, see tähendab vallalistele neidudele ja lesknaistele.
1758. aastal laiendas ta Isola Rossa sadamat, et pakkuda konkurentsi Genova vabariigile ustavaks jäänud Algajola linnale. Hiljem sai sellest Korsika laevastiku baas.
1761. aastal hakkas Korsika vabariik Muratos vermima oma raha, millele oli graveeritud Korsika traditsiooniline sümbol, mauri pea. Majandus- ja põllumajandusreformide käigus kuivendati soid ja hakati kasvatama mitmeid uusi põllukultuure, muuhulgas jõudis just sel ajal Korsikale kartulikasvatus. Rajati oma kaubalaevastik, mis hakkas tegutsema ka genovalaste vastu. Kohtusüsteem muudeti efektiivsemaks.
Paoli ideed iseseisvusest, demokraatiast ja vabadusest pälvisid mitmete filosoofide nagu Jean-Jacques Rousseau', Voltaire'i, Guillaume Thomas Raynali ja Gabriel Bonnot de Mably' toetuse. James Boswelli 1766. aastal ilmunud raamat "An Account of Corsica" tõi Paolile tuntust üle Euroopa.
Diplomaatiliselt ei olnud Korsika vabariik sama edukas, saare iseseisvust tunnustas ainult Tunise bei.
Prantsusmaa invasioon
1767. aastal sundis Korsika vabariigi laevastik Genova vabariigi laevastiku Capraia saare juures taganema. Väsinud ja nõrgestatud 40 aastat kestnud konfliktist, müüs Genova vabariik 15. mail 1768 Versailles' lepinguga Korsika Prantsusmaale. Suvel 1768 hakkas Prantsusmaa suurendama oma sõjalist kohalolekut saarel ja valmistuma Korsika võtmiseks oma kontrolli alla: seni 4 pataljonist koosnenud "rahuvalveüksuse" koosseisu suurendati 16 pataljonini. 7. augustil 1768 lõppes Korsika ja Prantsusmaa vahel kehtinud rahu.
Korsiklased ei leppinud siiski iseseisvuse kaotusega ja sügisel vallandus sõjategevus. 5.–9. oktoobrini 1768 toimunud Borgo lahingus said prantslased lüüa. Nende kaotusele aitasid kaasa ühelt poolt prantslaste liigne enesekindlus ja halb ettevalmistus ning teiselt poolt korsiklaste suur võitlustahe ja maastiku parem tundmine. 10. oktoobril oli sunnitud alistuma ka prantslaste garnison Borgos, kuhu kuulus 530 meest ja 20 kahurit.
1769. aasta algul suurendasid prantslased vägede arvu Korsikal 24 000 meheni ja hakkasid senisest veelgi ulatuslikumalt rajama teedevõrku sõjaväe logistika paremaks korraldamiseks. Märtsis kehtestas Korsika vabariik vastusena üldmobilisatsiooni kõigi 16–60-aastaste meeste seas. Krahv Noël Jourda de Vaux' juhtimisel ründasid Prantsuse väed Paoli vägesid kolmeharuliselt, sundides teda võitlema ja ähvardades samal ajal läbi lõigata tema taganemistee.
8. mail 1769 toimunud Ponte Nuovo lahingus ründasid Paoli üksused krahv de Vaux' vägede ühte osa, kuid sattusid tema teiste üksuste tule alla ja olid sunnitud taganema. Prantslased jälitasid seejärel Paolit ja tema toetajaid läbi Korsika, kuni ta põgenes 13. juunil Suurbritanniasse.
Saarel jätkus küll veel partisanivõitlus, kuid iseseisvus oli kaotatud. Prantslased vastasid partisanidele terrori, teedeehituse ja laastatud maa taktikaga. 1770. aastaks oli vastupanu maha surutud ja Korsika muudeti Prantsusmaa provintsiks.
Järellugu
Korsika minek Prantsusmaa koosseisu võimaldas Prantsusmaal sõjaväelist karjääri teha ja tõusta hiljem Prantsusmaa keisriks 1769. aastal sündinud korsika poisil, kes sai tuntuks Napoleon I nime all.
Korsika vabariigi langus valmistas kõige enam meelehärmi Suurbritanniale, vabariigi peamisele liitlasele ja toetajale: saart peeti ülimalt oluliseks Suurbritannia huvidele Vahemere lääneosas ja selle vallutamist prantslaste poolt peeti Briti valitsuse läbikukkumiseks. Paljud emigreerunud korsika iseseisvuslased võitlesid Ameerika iseseisvussõjas Suurbritannia poolel, paistes eriti silma Gibraltari suure piiramise ajal Prantsusmaa ja Hispaania vägede poolt.
Korsiklaste iseseisvuspüüdlused aga ei lakanud ja uuesti õnnestus Paolil lühiajaliselt Korsika iseseisvus taastada niinimetatud Inglise-Korsika kuningriigi loomisega (eksisteeris aastatel 1794–1796). Siiski ei suutnud Briti armee ja laevastik ka sel korral saart kaitsta ning see langes uuesti Prantsusmaa võimu alla.
1976. aastal moodustati Korsika saarel Korsika Rahvuslik Vabastusrinne, mis nõuab saare iseseisvumist ja vabariigi taastamist ning on kasutanud nende eesmärkide saavutamiseks (tulutult) vägivalda.
Chelers
pisi|Chelersi loss
Chelers on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Põllumajandusküla asub 22 km Arrasist läänekirdes teede D77 ja D72 ristumiskoha ümbruses.
Lineaarprogrammeerimine
Probleemi esitamine standardkujul
Lineaarprogrammeerimisega lahendatavaid probleeme saab esitada standardkujul, mis koosneb kolmest osast:
Sõltuvalt lahendamise meetodist võib olla otstarbekas kasutada teistsugust standardkuju. Näiteks simpleksmeetodi puhul tuleb kitsendused viia võrdusmärgiga kujule, nt
Näide
Kondiitril on varutud 12 kg kohupiima ja 3 kg suhkrut, millest tuleb valmistada x_1 kg kooki ja x_2 kg torti nii, et saadav kasum oleks maksimaalne. Ülejäänud koostisaineid on piiramatus koguses.
Antud ülesande saab esitada standardkujul:
Teisendamine standardkujule
→
Lisatud muutuja väljendab võrratuse vasaku poole ja selle suurima lubatud väärtuse vahet. See võib tähendada näiteks ressurssi, mida optimaalse lahenduse puhul ei kasutata.
Lahendamine
Lineaarprogrammeerimise probleeme saab lahendada näiteks simpleksmeetodi või sisepunkti meetodi abil.
Han Soo-ann
Han Soo-ann (koreapäraselt 한수안; 18. juuni 1926 – 4. jaanuar 1998 Seoul) oli Lõuna-Korea poksija.
Han oli esimene Lõuna-Korea poksija, kes võitis olümpiamängudel medali.
Avakogu
Avakogu on raamatukogus olevad raamatud, mis on paigutatud avariiulitele ja on lugejaile vahetult juurdepääsetavad ja kasutatavad. Vastandiks on hoidlas asuvad raamatud, mida võivad lugejad tellida raamatukogutöötajate vahendusel või mida tavalugejatele üldse välja ei anta. Osa raamatukogusid (nt paljud rahvaraamatukogud) sisaldabki vaid avakogu. Teadusraamatukogudes on tihti suured hoidlad, kus hoiustatakse palju selliseid raamatuid, mida võidakse pigem harva vajada.
Triin Toomesaar
pisi|Triin Toomesaar 2019. aasta kevadel europarlamendivalimiste eel sotsiaaldemokraatide koosolekul. Triin Toomesaar (sündinud 26. detsember 1987) on eesti haridustegelane ja kodanikuaktivist.
Tal on bakalaureusekraad avalikus halduses Tallinna Tehnikaülikoolist. Ka on Toomesaar lõpetanud politoloogia magistrantuuri Tallinna Ülikoolis. 2019. aastal nimetati Toomesaar Tallinna Ülikooli aasta vilistlaseks.
Ta on Noored Kooli programmi vilistlane.
Töö
Noored Kooli programmi raames 2012.-2014. aastal töötas Toomesaar Jüri Gümnaasiumis eesti keele ja kirjanduse õpetajana.
2015. aastal alustas Triin Toomesaar tööd Kiusamisvaba Kool SA tegevjuhina. Vabaühenduse juhtimise ja kiusuennetamise kõrvalt on ta andnud koolides külalistunde muuhulgas kodanikuaktiivsuse, soolise võrdõiguslikkuse ja seto kultuuri teemadel.
Alates 8. märtsist 2021 kuni president Kersti Kaljulaidi ametiaja lõpuni oli ta Vabariigi Presidendi vabakonnanõunik ning juhtis presidendi kultuurirahastut.
Tegevus poliitikas
Triin Toomesaar kuulub aastast 2006 Sotsiaaldemokraatlikusse Erakonda.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 698 häält ning ei osutunud valituks.
Autasud
Jaanuaris 2019 pälvis Eesti Vabariigi presidendi kultuurirahastu noore haridustegelase preemia.
Augustis 2019 andis Tallinna Ülikool Toomesaarele aasta vilistlase tiitli.
Isiklikku
Tema vend on filmirežissöör Tõnis Pill.
Kreidy Naudre
Kreidy Naudre (sündinud 22. veebruaril 1993 Viljandis) on eesti näitleja.
Ta on lõpetanud Haapsalu Wiedemanni Gümnaasiumi ja õppis Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias näitleja erialal XII lennus Kalju Komissarovi ja Peeter Tammearu juhendamisel.
Chrast
Chrast on linn Tšehhis Pardubice maakonnas Chrudimi ringkonnas. Chrast asub Chrudimist umbes 11 km kagus ja Pardubicest ligi 19 km lõunakagus.
Chrast asub merepinnast 285 meetri kõrgusel.
Chrasti on kirjalikes ürikutes esmamainitud 1318. aastal. Asula tekkis lähedal asunud kloostri juurde.
Tingitud maitse-eelistus
Tingitud maitse-eelistus leiab aset, kui loom seostab mingi toidu maitse sümptomitega, mida põhjustab toksiline, riknenud või mürgine aine.
Üldiselt tekib maitse-eelistus pärast sellise toidu tarbimist, mis põhjustab iiveldust, haigeksjäämist või oksendamist. Maitse-eelistuse väljakujunemist peetakse kohanemisvõimeks või ellujäämismehhanismiks, mis õpetab keha mürgiseid aineid (nt mürgiseid marju) vältima enne, kui need kahju põhjustavad. Selline seos vähendab sama (või sarnase maitsega) aine uuesti tarvitamise tõenäosust tulevikus, mis aitab vältida mürgistust. See on näide klassikalisest tingimisest.
1950. aastatel viis dr John Garcia läbi tingitud maitse-eelistuse katsed rotte kiiritades, mistõttu seda kutsutakse ka Garcia efektiks.
Tingitud maitse-eelistus ilmneb vahel, kui haigus on puhtjuhuslik ja pole seotud haigusetekitajaks peetud ainega. Näiteks inimesel, kes jääb pärast viina ja apelsinimahlaga kokteilide joomist väga haigeks, võib tekkida vastumeelsus apelsinimahla suhtes, kuigi haiguse tekitas hoopiski alkoholi liigtarbimine. Sellistes tingimustes tekkinud tingitud maitse-eelistust tuntakse ka Sauce-Béarnaise'i sündroomina.
Garcia uuring
1950ndatel kiirituse mõju käitumisele uurinud dr John Garcia märkas, et rotid hakkasid enne kiiritust tarbitud toite vältima. Selle uurimiseks kavandas Garcia uuringu, kus kolmele grupile rottidele anti magustatud vett. Sellele järgnes kas kiirituseta, kerge kiiritusega või tugeva kiiritusega tingimus. Kui rottidele anti pärast seda valik magusa vee ja tavalise vee vahel, jõid kiiritatud rotid palju vähem magusat vett kui kiiritamata rotid. Täpsemalt, magusa vee tarbimise suhe kiiritamata, kerge kiiritusega ja tugeva kiiritusega rottidel oli vastavalt 80, 40 ja 10%.
See leid oli paljuski vastuolus toonase õppimiskirjandusega, sest maitse-eelistus tekkis kõigest pärast ühte proovimist ja pikka viivitust. Garcia arvas, et magusat vett hakati kehvemaks pidama kiirituse poolt tekitatud iivelduse ja muude sümptomite tõttu. Nii algas tingitud maitse-eelistuse uurimine.
Paljud teadlased olid Garcia leidude suhtes skeptilised, sest see ei järginud klassikalise tingimise põhiprintsiipe. Garcial õnnestus hoolimata sellest oma tulemusi korduvalt korrata. Ta näitas, et see, millist stiimulit klassikalises tingimises kasutatakse, on oluline. Sisemine stiimul tekitas sisemise vastuse samas kui välimine stiimul tekitas välimise vastuse, kuid väline stiimul ei tekita sisemist vastust ja vastupidi.
Tähelepanekud
Maitse-eelistuse väljakujunemiseks pole tarvis, et isik tunneks ära seose tajutud põhjuse (maitse) ja tagajärje (ebameeldiv tunne) vahel. Tegelikult võib ta loota, et naudib maitse-eelistuse põhjustanud ainet, kuid keha reageerib sellele refleksiivselt. Tingitud maitse-eelistus näitlikustab seda, et klassikalises tingimises kutsutakse esile reaktsioon.
Maitse-eelistus nõuab üldjuhul kõigest ühte katset. Ivan Pavlovi eksperimendid nõudsid korduvaid neutraalse stiimuli (nt helisev kelluke) esitamist tingimata stiimuli (nt lihapulber) suhtes enne, kui neutraalne stiimul vastuse tekitas. Kui tekib seos haiguse ja kindla toidu vahel, võib toit pärast maitse-eelistuse reaktsiooni esile kutsuda. Laborikatse nõuavad väga lühikesi (vähem kui sekund) intervalle neutraalse stiimuli ja tingimata stiimuli vahel. Maitse-eelistuse puhul võib lõunaks söödud hot dog seostuda oksendamisega õhtul.
Kui maitsega on varem enne haigestumist kokku puututud, pole efekt sama tugev või seda ei teki. Seda omadust nimetatakse latentseks inhibitsiooniks. Tingitud maitse-eelistust kasutatakse sageli laborites rottide maitsmise ja õppimise uurimiseks.
Eelistused võivad tekkida ka lõhnade suhtes.
Suur-vereimeja nahkhiirtel (Desmodus rotundus) ei teki tingitud maitse-eelistust, kuigi nad on lähedalt suguluses nende nahkhiirtega, kellel see tekib. Suur-vereimeja nahkhiirte dieet koosneb vaid selgroogsete verest, mistõttu arvatakse, et maitse-eelistuse kujunemine ainsa toiduallika suhtes poleks nendele loomadele kasulik.
Inimesed
Maitse-eelistus on inimestel tavaline. Kui inimesed söövad halba toitu (nt riknenud liha) ja jäävad haigeks, võib neil nende toitude suhtes vastikustunne tekkida, kuni ja kui see üldse kaob. Taas ei pea toit olema haigusetekitajaks, et vastikust tekitavaks muutuda. Inimesel, kes sööb esmakordselt sushit ning kellel tekib sellega mitteseotud kõhuviirus, võib ikkagi sushi suhtes edaspidi vastikustunne tekkida. Isegi miski nii ilmselge nagu karusselliga sõitmine (iiveldust põhjustav) pärast sushi söömist mõjutab vastikustunde teket sushi suhtes. Inimestel võib kujuneda vastikus ka teatud tüüpi alkoholi suhtes alkoholimürgistuse tõttu oksendamise pärast.
Maitse-eelistus on tavaline probleem kemoteraapia patsientidel, kellel tekib ravimravi tõttu iiveldus, kuid kes seostavad seda toiduga.
Rakendused
Maitse-eelistust on näidatud ka hulga vangistuses ja vabalt elavate kiskjate puhul. Loomad, kes sellistes uuringutes tarbivad sööta, milles on annus ainet, mis peaks hiljem vastumeelsuse tingima, väldivad hiljem sama lõhnaga sööta ja saakloomi. Kui kiskjad tuvastavad vastumeelsuse tekitaja söödas, tekib neil kiirelt selle sööda suhtes vastumeelsus, kuid nad teevad vahet selle ja teistsuguse maitsega elusate saakloomade vahel.
Stiimuli üldistamine
Stiimuli üldistamine on teine õppimisfenomen, mida tingitud maitse-eelistus illustreerib. See fenomen näitab, et me hakkame vältima isegi selliseid toite, mis meenutavad haigestumist põhjustavaid toite. Kui näiteks inimene sööb apelsini ja jääb haigeks, võib ta hakata vältima ka mandariinide ja klementiinide söömist, sest need näevad apelsinisarnased välja ning võivad tekitada mõtte, et on samuti ohtlikud.
Stiimuli üldistamine leiab aset enamikus inimeste ja loomade elu tahkudes, mis lähevad toitude maitsest ja vältimisest kaugemale. Trauma ja kõiksugu negatiivsete kogemuste kinnistumine tekitab teiste negatiivsete reaktsioonide vältimist ebameeldivat sündmust või sündmusi üldistades. Sarnaselt maitse-eelistustega võib üldistus olla või mitte olla teadlik. Stiimuli üldistamine on teguriks enamuses ebausklikus käitumises, rassismis ja igasugustes eelarvamustes.
Toila kihistu
Toila kihistu (inglise keeles Toila Formation) on ordoviitsiumi ladestu Volhovi lademe kihistu (Päite kihistik kuulub Billingeni lademesse). Seda hakkas esimesena eristama Karl Orviku aastal 1958.
Kihistu stratotüüp on Toila paljand. Kihistule on nime andnud kas paljand või siis selle läheduses paiknev Toila mõis. Kihistu on kõige paksem Käriseljal Velise V-97 puuraugus (8.4 m).
Kihistu sisaldab järgmisi kihistikke:
Kihistu koosneb glaukoniiti sisaldavast lubjakivist, mis on kohati dolomiidistunud. Lõuna pool läheb see järk-järgult üle Kriukai kihistuks.
Sünoptilised evangeeliumid
Matteuse, Markuse ja Luuka evangeeliumides räägitakse sageli samadest sündmustest ühesuguses järjekorras, kasutades selleks kattuvaid sõnu, üsna sageli aga lausa identseid lauseid. Nii võib evangeeliume võrreldes näha, et Markuse evangeeliumi 666 salmist on üle 600 leitavad ka Matteuse evangeeliumis. Luuka evangeeliumis on sarnaseid või sõna-sõnalt Markuse evangeeliumiga kokkulangevaid salme ligi 350. Lisaks võib leida ühesuguseid kirjakohti ka Matteuse ja Luuka evangeeliumide vahel (pea 200 ühist salmi), mis Markuse evangeeliumis puuduvad.
Perikoopide kokkulangevust seletatakse kirjanduslike sõltuvussuhete teooriate kaudu. Tänapäeval on kõige rohkem tunnustust leidnud kahe allika teooria, mille järgi on Markuse evangeelium vanim. Nii Luuka kui ka Matteuse evangeeliumi aluseks on selle teooria kohaselt võetud Markuse evangeelium ja veel lisaks kaduma läinud Jeesuse ütluste allikas ehk Q-allikas. Samuti on mõlemal evangelistil olnud kasutada veel oma eriallikas.
Ühised omadused
Sünoptilised evangeeliumid on laias laastus ühepikkused. Need on kirjutatud 1. sajandi jooksul antiikaja kreeka ühiskeeles koinees. Kuna sünoptilised evangeeliumid esindavad antiikbiograafia žanrit, siis erinevad nad oluliselt mittekanoonilistest allikatest, näiteks Tooma ja Maarja evangeeliumist. Kolme evangeeliumi sarnasust nimetatakse kolmiktraditsiooniks.
Kolmik- ja kaksiktraditsioon
Perikoopide võrdlemisel kolme evangeeliumi vahel tuleb esile salmide suur sarnasus, seda nii sisu kui ka järjestuse osas. Paljud kirjakohad on olemas kõigis sünoptilistes evangeeliumides, kuid üsna sage on ka olukord, kus ühest sündmusest räägib mitte kolm, vaid kaks evangeeliumi (nt: Matteuse ja Luuka evangeeliumid). Samuti on mitmeid tegevusliine, mida on kirjeldanud ainult üks evangelist. Kolmiktraditsiooniks nimetatakse kõigi kolme sünoptilise evangeeliumi kirjakohtade kokkulangemist, kaksiktraditsiooniks siis vastavalt kahe evangeeliumi.