cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eda Heinla
pisi|Eda Heinla [[Eesti Vabaerakond|Eesti Vabaerakonna vestlusringis Hiiu pubi teisel korrusel Foto: Ave Maria Mõistlik, 14. veebruar 2015 ]] Eda Heinla (sündinud 8. juunil 1953) on eesti psühholoog ja kasvatusteadlane.
Ta lõpetas aastal 1971 Türi Keskkooli, 1976 Tallinna Polütehnilise Instituudi keemiateaduskonna (erialal Keemiatööstuse protsessid ja keemiaküberneetika) ning aastal 1981 Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogina.
Kaitses 2002 TPÜs doktoritöö "Lapse loova mõtlemise seosed sotsiaalsete ja käitumisteguritega".
Teadustegevuse põhisuunaks on kooliõpilaste loovus, intelligentsus, haridusinnovatsioon, õpetajakoolitus.
Eda Heinla on mitmete rahvusvaheliste ja Eesti teadusühnduste liige, samuti ajakirja International Journal of Creativity and Human Development toimetuse kolleegiumi liige.
Alates 15. oktoobrist 2014 on ta Eesti Vabaerakonna liige ja kandideeris 2015. aasta Riigikogu valimistel Mustamäe ja Nõmme linnaosas. Ta sai 97 häält ja valituks ei osutunud.
Publikatsioone
Heinla, Eda; Mägi, Harri (1998). Loovuse isiksuslikke aspekte. Haridus, 6, 42−46.
Heinla, Eda (1999). Lapsevanemate nägemus koolikeskkonnast õpilaste väärtuste kujundajana. Inger Kraav, Jaan Mikk (Toim.). Haridus ja kasvatusväärtused ühiskonnas : artiklite kogumik (27−33). Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus. (Tartu Ülikooli pedagoogika osakonna väljaanne; 9).
Heinla, Eda; Arvisto, Mait (2001). Eesti elanikkonna väärtushinnangud 1993. ja 1998. aastal. Eda Heinla (Toim.). Kultuur, elukvaliteet ja väärtushinnangud : [artiklite kogumik] / Tallinna Pedagoogikaülikool (90−109). Tallinn: TPÜ Kirjastus.
Heinla, Eda (2004). Õpilaste loov mõtlemine, õppeedukus ja koolikeskkond. Airi Liimets, Viive-Riina Ruus (Toim.). Õppimine mitmest vaatenurgast : [artiklid] = Learning: different perspectives / koostanud ja toimetanud Airi Liimets, Viive-Riina Ruus (140−151). Tallinn: Tallinna Pedagoogikaülikooli Kirjastus. (Tallinna Pedagoogikaülikooli toimetised. A, Humaniora = Acta Universitatis Scientiarum Socialium et Artis Educandi Tallinnensis. A, Humaniora; 24).
Marsruudi leppemärgid
Näiteid
Näiteks raudteeliinide, trammiliinide, trolliliinide ja rööbasteede võrgu skeemidel saab kasutada järgmisi leppemärke.
Eda Heinla
Publikatsioone
Heinla, Eda (2005). Varjupaigalapsed – sotsiaalses ohus elavad ühiskonnaliikmed. Eesti edu hind : Eesti sotsiaalne julgeolek ja rahva turvalisus : [artiklite kogumik] / Vabariigi Presidendi Akadeemiline Nõukogu sise- ja rahvusliku julgeoleku komisjon ; koostajad Eduard Raska, Tiina Raitviir (88−94). Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus.
Marsruudi leppemärgid
Näiteid
Raudteejaamad, raudteepeatused ja trammipeatused
Eda Heinla
Publikatsioone
Heinla, Eda (2006). Creative thinking of adolescents in Estonian society. Young, 14 (3), 235−255.
Marsruudi leppemärgid
Värvused leppemärkides
Tähised ja märgid on kokkuleppelised ning täpsustatakse kaardi leppemärkide legendis.
Arvutiprogrammid
pisi|200px|Arvutiprogramm Spoorstrip Programm Spoorstrip võimaldab koostada rööbasteede skeeme eelnevalt toodud leppemärkidega. Programmi arendajate elektronposti aadress on Spoorstripgmail.com.
Eda Heinla
Publikatsioone
Heinla, Eda (2009). Creativity in Estonian Society: According to Students' Vision. In: Bebre, Rita (Ed.). Creative personality VII. (14−20). Scientific Institute of Creativity of Riga Teacher Training and Educational management Academy: Riga: SIA "Jumi".
Leutschach an der Weinstraße
Leutschach an der Weinstraße on 2015. aasta jaanuarist uus vald (Marktgemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Leibnitzi ringkonnas.
thumb|Vaade Leutschach an der Weinstraßele
Ajalugu
1250. aastal on ürikus esmamainitud nime "Leutschach" ("Liubschach"). 1458. aastal andis keiser Friedrich III paigale turuõiguse ja oma jurisdiktsiooni.
Leutschachi vald tekkis 1850. aastal Werbbezirk Trautenburgist ja oli siis oluliselt suurem. See jaotati 1882. aastal Markt Leutschachi, Glanzi, Schloßbergi ja Eichberg-Trautenburgi vallaks. Seoses Steiermargi liidumaa ümberstruktureerimisega lõppes nelja omavalitsuse autonoomia pärast 132 aastat.
Majandus
Leutschach an der Weinstraße on suurim viinamarjakasvatuskogukond Steiermargis ja seega oluline Steiermargi viinamarjakasvatuse keskus. Selleks on viimastel aastakümnetel pidevalt kasvanud turism paljude ettevõtete peamine sissetulekuallikas. Leutschach on ka Austria suuruselt teine humalakasvatuspiirkond. Kvaliteetset humalat töödeldakse Steiermargi õlletehastes, et olla hinnatud eriõlledeks.
Taristu
Elamukogukonnana pakub Leutschach an der Weinstraße kõiki olulisi sotsiaalseid ja majanduslikke hooldusvõimalusi. Arstiabi osutavad kolm perearsti, hambaravi eriarst, apteek ja Punase Risti filiaal.
Haridus
Suurema kogukonna haridusasutuste hulka kuuluvad: kaks lasteaeda (Leutschach ja Langegg), lastehoid "Lachtraube", kaks algkooli (Leutschach ja Langegg) ning NMS Leutschach.
Transport
Liikluslikult on üksikud katastrikooslused ja paikkonnad tänapäeval suures osas välja kujunenud üksikliikluse poolt (271,7 km ühisteid). Avalikud bussid ühendavad Leutschachi naaberomavalitsuste ja piirkonna pealinna Leibnitziga. Lähimad rongijaamad on Ehrenhausenis ja Leibnitzis.
Kultuur ja seltsid
Paljud ühendused (Musikverein Rebenland Leutschach, kirikukoor, Tolliühingud, Volksstanzkreis) aitavad kaasa hea kultuurikeskkonna loomisele. Arvukate sündmuste hulka kuuluvad: tänupühaparaad, karnevalirongkäik, kirikukontserdid, advendikontserdid, jõulud, Corpus Christi rongkäik, ülestõusmispühade rongkäik, kirikupidu või nelipühapäeval tehtud palverännak Püha Vaimu juurde.
Eda Heinla
Publikatsioone
Heinla, Eda (2013). Loovus. Mikser, Rain (Toim.). Haridusleksikon (182−186). Eesti Keele Sihtasutus.
Heinla, Eda (2014). Estonian Students’ Creative Thinking in Connection to Their Creative Self-Efficacy at University and Self-Esteem. In: Elena Xeni, Robert Fisher, Lisa Howard, Ken Monteith (Ed.). Creativity in Education Research and Practice (67−74). First published in the United Kingdom in eBook format in 2014. : Inter-Disciplinary Press, Priory House, 149B Wroslyn Road, Freeland.
Matamata
Matamata asub Aucklandist umbes 160 km lõuna pool Uus-Meremaa riigimaantee nr 27 ääres.
Matamata linna ümbritsevad lauged metsatud künkad on karjakasvatuspiirkond, peamiselt kasvatatakse lambaid.
Alex Milits
Ta sai alghariduse Petseris ja Tartus. 1944. aastal põgenes perekond Rootsi. Seal õppis ta reaalkoolis, aga lõpetas 1953. aastal Lundi Toomkooli humanitaarharu. Lundi Ülikooli lõpetas Alex Milits 1957. aastal slaavi ja soome-ugri keelte ning võrdleva keeleteaduse alal ning õppis hiljem Stockholmi Ülikoolis slavistikat.
Matamata
Matamata linna lähedal (10 km linnast kagus) filmiti aastatel 1999–2000 Peter Jacksoni filmitriloogia "Sõrmuste isand" ja 2011. aastal filmitriloogia "Kääbik" Kääbikla (Hobbitoni) stseenid.
Alex Milits
Töötas Huddinge gümnaasiumis õpetajana, tegeles poksi ja muusikaga.
Alex Milits tegi kaastööd Vabaduse Raadiole, BBCle, Kanada Raadiole, Eesti Raadio Stockholm (Stockholmi Eesti lähiraadio, 1980–1991) ja Lääne-Saksa televisioonile, samuti väliseesti ja välisvene ajalehtedele.
Matamata
pisi|tühi|Matamatasse sissesõidul tervitatakse tulijaid [[Kääbiklasse jõudmise puhul]]
Poks 1920. aasta suveolümpiamängudel
7. suveolümpiamängude võistlused poksis peeti 21.–24. augustini Belgias Antwerpenis. Võistluspaik oli Antwerpeni loomaaia avalike ürituste üks halle.
Võistlejad
Esimest korda võisteldi kaheksas kaalukategoorias. Ühest riigist või võistkonnast võis olla kuni 16 võistlejat, seega kuni kaks võistlejat ühe kaalukategooria kohta. Kokku osales 12 riigist 116 võistlejat. Vanim võistleja oli Frederick Grace (Suurbritannia; sündinud 29. veebruar 1884) ja noorim oli Cornelis van Dijk (Holland; sündinud 8. jaanuar 1904).
Eesti ei saatnud veel olümpiamängude poksivõistlusele osalejaid.
Medalitabel
Kokku sai medaleid 8 riigi võistlejad.
Punktitabel
Kokku said olümpiasüsteemi punkte 10 riigi võistlejad.
Kärbeskaal (kuni 112 naela ehk 50,8 kg)
16 võistlejat 9 riigist
Kukk-kaal (kuni 118 naela ehk 53,5 kg)
12 võistlejat 7 riigist
Sulgkaal (kuni 126 naela ehk 57,2 kg)
17 võistlejat 10 riigist
Kergekaal (kuni 135 naela ehk 61,2 kg)
16 võistlejat 10 riigist
Kergekeskkaal (kuni 147 naela ehk 66,7 kg)
18 võistlejat 10 riigist
Poolraskekaal (kuni 175 naela ehk 79,4 kg)
11 võistlejat 6 riigist
Raskekaal (üle 175 naela ehk 79,4 kg)
9 võistlejat 8 riigist
Telisna ülemine päevamärk
pisi|Telisna ülemine päevamärk
Telisna ülemine päevamärk on päevamärk Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Telise külas.
Päevamärgi geograafilised koordinaadid on.
Kivist püramiidtorni kõrgus jalamist on 12 meetrit.
Tuletorn moodustab liitsihi Telisna alumise päevamärgiga. Märkide vahekaugus on 416 meetrit ja sihi asimuut on 154°.
Päevamärk ehitati 1910. aastal.
Märgi number Veeteede Ameti nimekirjas oli 438.
Oisu muuseum
Oisu muuseum (varasema nimega Oisu valla muuseum) on Türi vallas Oisu asulas olev muuseum, mis tutvustab Oisu piirkonna kultuuripärandit.
Endise Oisu valla (praegu: Türi valla koosseisus) põhimääruse järgi keskendub muuseum "Oisu piirkonna ajaloole ning tänapäevale, valla kujundusloole, tema kultuuri-, hariduse- ja spordiloole, samuti ümbruskonna ja külade tekkimise ja taastamise ajaloole".
Muuseum avati 1995. aastal.
NGC 6633
pisi|NGC 6633 NGC 6633 on hajusparv, mis asub Maokandja tähtkujus.
Parve avastas 1745-1746. aastal Philippe Loys de Chéseaux ja uuesti avastas parve 1783. aastal Caroline Herschel. Parv sisaldab umbes 30 tähte ja see asub 660 miljoni valgusaasta kaugusel.
Stanley B. Klein
Ta on California Ülikooli (Santa Barbara) professor.
Mis on mälu
Artiklis "What memory is" paneb Klein ette tavalisest kitsama mälu mõiste.
Klein väidab esiteks, et mälu ei ole isomorfne teadliku sisu füüsikaliselt spetsifitseeritavate ja kvantifitseeritavate omaduste analüüsiga, ei ole selle järgi äratuntav ega sellele taandatav, vaid on viis, kuidas sisu on taasesituse ajal teadlikkusele esitatud, ning mäletamisaktiga läbielatava vaimuseisundiga seondub mingi "tunne". Selleks et öelda, kas mingi vaimuseisund on mälu, tuleb arvestada nii sisu kui ka seda, kuidas sellest sisust teadlikuks saadakse. Teiseks väidab ta, et filosoofid ja käitumisteadlased loevad liiga leebete kriteeriumide järgi mingit vaimuseisundit (näiteks teadmist, orienteerumist, äratundmist, kategoriseerimist, oskusi) mäluaktiks. Viimasel ajal on palju mälu liike juurde tulnud suuresti sellepärast, et ei tehta vahet tulemuse päritolu ja tulemuse enda vahel. Kõigil vaimusündmustel on päritolu. Paljud neist tulevad meelte- või introspektsioonikogemusest või on nendega seoses. Tavaliselt eeldatakse vaikimisi, et vaimuseisund väärib mälu nime, kui saab näidata, et ta on põhjuslikult seotud algse meelelise või introspektiivse registreerimise aktiga. Aga see, et praegune vaimuseisund on varasema õppimise tulemus, ei lubada järeldada, et õppimine viib tingimata välja mäluni. Seisund, milleni registreerimisakt viib, võib olla mälestus, kuid võib olla ka teadmine, oskus, uskumus, unenägi, plaan, kujutlus, otsus, otsustus, tuttavustunne, kategoriseerimisakt, idee, lootus, kartus jne. Kui kõiki neid nimetada mäluks, siis jääb välja ainult vegetatiivne ja homöostaatiline närvitalitlus. "Mälu" jääb tähenduseta tähistajaks. Klein leiab, et see, et minevikusündmused määravad mingi mõtte või käitumise edukuse, ei õigusta selle mõtte või käitumise nimetamist mäluaktiks. Selleks et õppimise tulemus oleks mälu, peab ta olema õiget laadi vaimuseisund: ta peab muu hulgas sisaldama tunnet, et elustatakse minevikuelamus, mittejärelduslikku tunnet, et minu praegune vaimuseisund peegeldab minu mineviku sündmust.
"Mälu" on vaimse konstrukti termin. Me oskame seda ja selle sugulasi (näiteks "mäletamine", "meenutamine", "meeldetulemine") igapäevajutus ja introspektsiooniteadetes kasutada, kuid raske on öelda, mis printsiibid seda õigustavad. Oluline on osata kaardistada vaimukonstruktide loogilist ja fenomenoloogilist topograafiat. See on filosoofide ja psühholoogide ülesanne. Praegu tarvitatakse sõna "mälu" sageli valesti ja seda tarvitust tuleb parandada. Enamik filosoofe ja käitumisteadlasi leiab, et mälu koosneb algsest registreerimisaktist (õppimisest), mis paratamatuna eeldatud ning talletusmehhanismi pakutud järjepidevuse kaudu viib välja taasesitusaktini. Mälu võib võtta orgaanilise põhjaga tegevusena (arvutimälu siin ei vaatle), milles (välismaailma tajust või introspektsioonist) saadav info viib muutuseni närvivärgis (kodeerimiseni). Need närvisignatuurid talletuvad (tavaliselt oluliselt ja jätkuvalt teisenedes) mitmesugustes ajukooresubraatides. Selleks et need muutused oleks mäluakt, mitte dispositsioon mäletada (idee, millele mälestus võib eelneda ja millest ta võib kauem kesta), peavad nad olema põhjuslikud seotud muutustega organismi (vaimses või füüsilises) käitumises millalgi pärast nende omandamist (tasesitust). See definitsioon hõlmab enamiku tänapäeva arusaamu mälust. On küll probleeme ja vaidlusi, mida see definitsioon ei puuduta (näiteks kas mälu on ühtne või mitmene, teadlik või ebateadlik, protsess või subtants, sepistatav või stabiilne).
Mis siin siis puudu võiks olla? Suhe mälu ning selle subjektiivse ajaloolisuse viisi vahel, mida see pakub. Võib-olla see, et mälu on mineviku kohta, on enesestmõistetav? Aga definitsioonides mäletamise subjektiivset ajalist orientatsiooni tänapäeval enamasti ei mainita (varem küll). Tõenäoliselt on tegu teadusliku eelsidumusega – eeldusega, mis oluliselt määrab konstrukti kohta küsitavate küsimuste tausta, kuigi seda enamasti küsimärgi alla ei seata ega mainita. Kas see eelsidumus on episteemiliselt õigustatud? Miks me eeldame unikaalset seost mälu ja mineviku vahel? Miks see on eristav tunnus? Kõige ilmsem vastus on see, et mälu olemasolu ise sõltub loogilise paratamatusega põhjuslikust seosest minevikusündmustega. Ent kui näidata suhet algse registreerimisakti ja praeguse vaimuseisundi vahel, siis sellest ei piisa, et õigustada mäletamise omistamist. Paljud seisundid ja protsessid, sealhulgas kavandamine, otsustuse tegemine, kategoriseerimine, otsustamine, uskumine, kujutlemine, soovimine, kavatsemine, mõtlemine, äratundmine, otsimine, orienteerumine, sõltuvad minevikukogemusest. Igasugune närvitalitlus, kui jätta kõrvale puhtvegetatiivne, homöostaatiline ja regulatoorne talitlus, ja seisundid, milleni need jõuavad, tulevaf mingisugusest õppimisest. Kõik teadvuslikud ajuseisundid on miski, mis tuli kuskilt. Kui jätta kõrvale geneetiliselt programmeeritud mentatsioonid, siis minevikust. Aga sellest ei järeldu, et see miski on mineviku kohta. Ja mälu ei ole lihtsalt minevikust, vaid mineviku kohta. Psühholoogilised võimed saavad sageli oma tekkimise tingimustest funktsionaalselt autonoomseks. Ainult mõned õppimise tulemustest väärivad mälu nime. Mittemäluseisundid toetuvad ka sageli mälule, eriti kujunemise ajal enne automatiseerumist. Kui kõik need seisundid, mille teke ulatub tagasi minevikus saadud infoni, siis tuleb välja, et peaaegu kõik, mida me mõtleme ja teeme, on mäletamine. Mälu mõistest saab tähenduseta tähistaja. Kuigi filosoofid Aristotelesest saadik on pidanud vaimu tabula rasa'ks, mis täidetakse minevikukogemuste saadustega, peavad nad mäletamist selle kogemuse eriliseks ilminguks. Vaimusündmuste liigitamisel tuleb arvestada muudki peale seose minevikuga. Küsimus on selles, mille poolest mälu minevikulisus erineb mittemäluseisundite minevikulisusest.
Mälu on kogemise eriline viis, mis viib kogeja fenomenoloogilisse suhtesse tema minevikuga, mida mittemäluseisundid ei võimalda. Pole teadvustamata, implitsiitset, dispositsioonilist mälu. Mitteelamuslikud protsessid annavad mäluelamusse panuse, kuid pole mälu. Nende olemasolu ei ennusta tingimata mäluelamust. Vaimuseisundi omamise tarvilik ja piisav tingimus on Kleini järgi see, et omaja elab seda kuidagi läbi. Vaimueisundil on nii sisu kui ka kvalitatiivsed aspektid (selle omamise tunne). Protsessi elamuslikul tulemusel saavadki olla mitteelamuslikud aspektid, mis selle teokssaamist toetavad. Need mitteelamuslikud eeltingimused on küll tarvilikud, kuid nad pole vaimsed: nad aitavad elamust võimalikuks teha, kuid pole ise elamus. Nad võiksid aset leida ka ilma elamuseta. Elamus on parajasti läbielatavate vaimuseisundite kvalitatiivne aspekt. Teadvusest rääkivad filosoofid peavad enamasti silmas elamust. Elamus on teadvustatud. Elamus võib olla ka kognitiivne (selle intentsionaalne objekt võib olla ka mõte, uskumus, mälestus või muu vaimusisu). Kuigi mõnede filosoofide järgi saadab vaimuseisundi läbielatavat sisu tunne, nimetab Klein tundeks kvalitatiivset viisi, kuidas vaimuseisundit läbi elatakse. Mittevaimsed eeltingimused, näiteks kodeeriv talletamine ja taasesitamine, on vaimuseisundi jaoks tarvilikud, kuid mitte piisavad. Koos konkreetse subjektiivse kontekstiga võivad need plokid viia näiteks mäletamiselamuseni. Kodeerimine, talletus ja taasesitus on plokid, mis koos sobivate "juhistega" (sise- või väliskontekst; juba olemasolevad närviteed jne) ning subjektiivsete minevikutunnetega viivad mäluelamuseni. Ent need eeltingimused pole mälu, nii nagu ehitusplokkide kogum ja kavandite komplekt pole maja. Eri asjaoludel (eri kontekstid, plaanid jne), saab nendest ehitada lõputult vaimseid ja mittevaimseid tulemusi. Mälu on viis, kuidas kodeeritud, talletatud ja taasesitatud sisu läbi elatakse. Selleks, et sisu oleks mälu, peab ta olema meenutuskogemuse aine. Taasesitus ei ole sama mis mälu, sest see võib anda ka uskumuse, mõtte, soovi jne. Ainult taasesitus koos erilise ajalise subjektiivsuse viisiga teeb teadvustatava sisu mälusisuks. Meenutus koosneb kahest eraldi, kuid vastastikuses sõltuvuses olevast osast. Meenutamisakt peab olema põhjuslikus seoses indiviidi varasema kogemusega ja see on mineviku kohta olemise eriline viis. Et teadvustatav sisu oleks mälestus, peab ta end esitama varasema kogemuse taasläbielamisena. See tunne on teadvusele vahetult antud, mitte järeldamise ega tõlgendamise saadusena (kui järeldamine tekitaks ajalise subjektiivsuse tunde, võetaks seda ikkagi mälestusena; kui see piirdub järeldusega, et praegune vaimusisu on põhjustatud varasemast kogemusest, on tegu uskumusega, mitte järeldusega). Praegune vaimuseisund on meenutus siis ja ainult siis, kui on olemas nii seos minevikuga kui ka minevikule suunatud subjektiivne ajalisus. Teadmisaktid ei pruugi olla mäluaktid. See kontseptsioon ulatub tagasi Aristoteleseni. See, et mingi vaimuseisundi minevikulisust on võimalik teada saada mõisteanalüüsist, ei õigusta selle mäletamiseks nimetamist. Mälu korral elatakse minevikku läbi minevikuna.
Seni arutatud käitlustes eeldatakse vaikimisi, et mälu on ühtne võime. Aga Maine de Birani raamatust "Harjumuse mõju mõtlemisvõimele" sai alguse muutus. Ta eristas representatsioonilist, sensitiivset ja mehaanilist mälu. Henri Bergson eristas raamatus "Aine ja mälu" mälu kui vaimuseisundit ja harjumuslike aktide sooritamises avalduvat mälu. Hilisemad filosoofid laiendasid mälu mõistet kõigele, mida võidakse teada või teha algse kogemuse tõttu (näiteks faktimälu, sensoorne mälu, leksikaalne mälu, protseduuriline mälu, semantiline mälu, isiklik mälu, autobiograafiline mälu). Kujunes kolmeosaline skeem, mille järgi vaimukonstrukti peetakse mäluks, kui see sisaldab või võimaldab 1) oma minevikuga otsese tutvuse tunnet (episoodiline mälu), 2) teadvustaja (puhtalt mõistelisest analüüsist tulenevat) arusaamist, et teadvuse sisu on pärit tema minevikust, (semantiline mälu) või 3) oma minevikus õpitud oskuste või harjumuste avaldumist (protseduuriline mälu). Ainult episoodiline mälu nõuab minevikulisuse otsest läbielamist. Viimase saja aasta jooksul on üha aktsepteeritavamaks muutunud pidada mälu õppimise vormideks, mille avaldumine mõtlemises ja tegevuses ei nõua mineviku teadvustamist ega sellele viitamist; piisab põhjuslikust seosest subjekti minevikuga.
See, et saab moodustada psühholoogilise maastiku kooskõlaisi taksonoomiaid, ei taga, et need vastavad ontoloogilistele õmbluskohtadele. Normaalset ja patoloogilist mälu hakati empiiriliselt uurima 19. sajandi teisel poolel. Mälupsühholoogia tekkis samal ajal, kui filosoofid hakkasid üle minema mälu käsitamisele mõisteliselt erinevate võimete kogumina. See mõjutas ka psühholoogiat. Paljude uute mäluliikide (näiteks teadmisaktid, õpitud käitumiste sooritamine) puhul ei põhine minevikulisus mitte taasläbielamisel, vaid mõisteanalüüsil. Psühholoogia arusaam, et mälul on mitu tüüpi, mis kõik ei nõua otsest tutvust mineviku kui minevikuga sai tuge patsient H. M. juhtumist. Oimusagarate keskosa resektsioon tekitas tal sügava amneesia läbielatud sündmuste suhtes. Kuigi ta ei suutnud meenutada, suutis ta õppida uusi asju (kuigi normaalsest aeglasemalt ja piiratud mahus). Tekkis küsimus, kuidas ta saab vastomandatud käitumisi sooritada, kui ta neid ei mäleta. Vastus hakkas kuju võtma 1970ndate alguses: tollase filosoofia mõjul öeldi, et mälul on mitu tüüpi, ja operatsioon ei mõjutanud neid kõiki. Sarnaseid lahknevusi mälu ja õpitud soorituse vahel hakati seletama mälu süsteemide ja allsüsteemide valikulise kahjustusega. Endel Tulvingu eristus episoodilise ja semantilise pikaajalise mälu vahel (hiljem ta lisas protseduurilise mälu) oli motoveeritud püüust seletada uurimustulemusi normaalse mälu kohta. Enamik tänapäeva psühholooge ja neuroteadlasi võtab aksioomina, et pikaajaline mälu seisneb protseduurilise ehk mittedeklaratiivse ja deklaratiivse info kodeerimises, talletamises ja taasesitamises. Mittedeklaratiivne mälu võimaldab omandada ja säilitada motoorseid, pertseptuaalseid ja kognitiivseid oskusi (näiteks jalgrattasõidu oskus, tekstirea lugemise oskus), deklaratiivne mälu seisneb maailma ja iseenda kohta asjade teadmises (näiteks teadmine, et kanaarilinnud on kollased; teadmine, et ma sõin laupäeval koos naisega lõunat). See on kooskõlas Gilbert Ryle'i eritusega knowing how ja knowing that (propositsiooniline teadmine) vahel. Deklaratiivses mälus eristas Tulving episoodilist ja semantilist süsteemi. Semantiline mälu on üldine teadmine maailma kohta (näiteks, et õunad on söödavad, Sacramento on California pealinn), Semantiline teadmine on kontekstivaba: selle teadvustamine ei sõltu sellest, kus, millal või kellelt info saadi, kuigi mõisteline uurimine võimaldab neid asju teada saada. Episoodiline mälu registreerib sündmusi läbielatutena kindlal ajal ja kindlas kohas. Igast episoodilisest mälestusest järeldub tunne minast (muidu ei saaks vaimuseisundi sisu võtta oma mineviku osana) kui teo tegijast või vastuvõtjast või seisundi ärritajast või läbielajast. Episoodilist mälestust elatakse läbi mäletajaga juhtununa (Tulving nimetab seda autonoeesiks).
Uskumus, et mälu käib paratamatult mineviku kohta, on mälu funktsionaalseid sidumusi arvestades küsimärgi alla pandud. Semantilisel ja protseduurilisel mälul ei ole mitte ainult põhjuslik seos subjekti minevikuga, vaid ka subjektiivne ajaline orientatsioon. Aga adaptiivse funktsiooni tõttu ei ole nende subjektiivsus suunatud mitte minevikule, vaid olevikule ja tulevikule. See on mitme mälu teooria jaoks tõsine raskus.
Evolutsiooni vaatekohast on infotalletuse adaptiivne funktsioon ettevaatav: seda kasutatakse otsuste ja kindlalt mitte etteteatavate otsustuste toetamiseks. Selleks et organism käituks varasemate kogemuste tõttu hiljem kohasemalt (kohanenumalt), peavad tal olema evolutsiooni poolt ettenähtud mehhanismid suhtlemiseks antitsipatsiooni, kavandamis- ja käitumissüsteemiga. Selle vaate järgi on looduslik valik enamiku tunnetustalitlust ette näinud selleks, et organism ennetaks sündmusi ja otsustaks, mida teha. Need funktsioonid nõuavad orientatsiooni olevikule ja tulevikule ning pakuvad seda. Elu, nagu me seda läbi elame, ei tule mitte minevikust, vaid tulevikust, ja tulevikku ongi meie tähelepanu ja jõupingutused suunatud. Kõik vaimuseisundid leiavad aset olevikus, aga see ei tähenda, nagu kõik elamused piirduksid igavese olevikuga. Vahetu elamusega kaasneb sageli tuntav ajaline orientatsioon, ja subjektiivne ajalisus on tavaliselt suunatud tulevikku. Sellepärast on pakutud, et kui mitte arvestada episoodilist meenutamist, on episoodilisel mälul ka suunatud tulevikku. See võib küll nii olla (kuigi Klein ei usu seda enam), kuid see pole meenutuslik aspekt. Igatahes tohib ainult episoodiline meenutamine pretendeerida sellele, et ta on mälu tüüp: semantilisel ja protseduurilisel "mälul" on vale suund. Psühholoogilise seisundi või protsessi ajalist intentsionaalsust ei määra mitte selle faktiline põhjuslik ajalugu, vaid läbielatav ajaline orientatsioon.
Protseduuriline õppimine võimaldab rakendada varem omandatud kognitiivseid ja füüsilisi oskusi. See käib oleviku ja tuleviku kohta. Kas õpitud oskused ja harjumused on mälu? Ajaline suunatus räägib tugevalt selle vastu.
Semantiline mälu teeb info teadlikkusele kättesaadavaks. Mõnikord on info ise tekitatud (näiteks spontaansed hinnangud ja järeldused), mõnikord reaktsioon sündmustele (näiteks palvele oma teadmisi jagada) või taju tõlgendav aspekt (näiteks heli allika määramine). Taasesitatav info on tulevikuks üleminevate olevikuasjaolude teenistuses. Mäletatakse fakti või tuntakse ära aisting, sest need seisundid võimaldavad osaleda edasiliikuvates asjaoludes. Võibki väita, et semantiline mälu on olevikuline suunaga tulevikku, kuigi teadlikkus sellele suunale ei keskendu. Näiteks lood, mida jutustatakse, tehakse pidevalt ümber, et need vastaksid praeguse kogemuse ja tulevikueesmärkide nõuetele. Minevikusündmused aitavad loo sisu määrata, kuid jutustuse sisu kohandatakse oleviku- ja tulevikuasjaoludele. Episoodilise mälu poole pöördutakse ainult siis, kui tekib vajadus teadmist õigustada; vastasel juhtumil elatakse seda läbi lihtsalt teadmisena. Teadmise nimetamine mäluks on väga küsitav. Kui keegi lihtsalt ütleb "ma tean" asemel "ma mäletan", siis see ei muuda sisuliselt midagi. Sellest ei järeldu midagi selle kohta, kuidas ma sisu teadvustan. Kui aga "ma mäletan" peab silmas sisu teadvustamise viisi, siis ei saa seda asendada näiteks sõnadega "ma tean".
Nigulas Samel
pisi|Nigulas Samel 2015. aastal. Nigulas Samel (sündinud 3. septembril 1950 Viru-Nigula vallas Lääne-Virumaal) on eesti biokeemik.
Nigulas Samel on Mari Sameli abikaasa.
Stanley B. Klein
Mis on mälu
Kas väidetavad mälu liigid moodustavad loomuliku liigi? Protseduurilise mälu alla paigutatakse mitmesugused aktid, mis sageli järgivad erinevaid reegleid ja avalduvad väga erinevalt (näiteks lugemine ja pesapalli viskamine). Sarnane lugu on semantilise mäluga: sinna kuuluvad näiteks propositsioonid, faktid, abstraktsioonid, skeemid, pildid, reeglid, keel jne. Semantiliste mõistete kategooria alla kuuluvate nähtuste seletamiseks tuleb mängu tuua väga erinevat tüüpi mentaalseid representatsioone ja protsessi. Tundub, et nende ainus ühine nimetaja peale selle, et nad põhinevad närvitalitlusel, on see, et nad pärinevad minevikukogemusest, aga sellest on vähe.
Nigulas Samel
Haridus
On lõpetanud Vasta 8-kl Kooli 1966, Rakvere 1. Keskkooli 1969, Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) keemiateaduskonna keemiatööstuse protsesside ja keemiaküberneetika erialal 1974; Eesti NSV TA Keemia Instituudi (KI) aspirant 1978–82. Täiendusõpe: Ungari TA Keemia Instituut 1987; Vanderbilti Ülikool (Nashville, USA) 1995. Keemiateaduste kandidaat 1983 (KI), väitekiri "Prostaglandiinide preparatiivne biosüntees"..
Stanley B. Klein
Mis on mälu
Nimetus "mälu" tundub kõige paremini sobivat episoodilisele mälule deklaratiivses süsteemis. Esiteks, ainult episoodiline meenutamine annab õige ajalise orientatsiooni. Teiseks, ainult episoodiline meenutamine täidab kõiki nõudeid. Kolmandaks, episoodiline mälu seisneb homogeenses vainusündmuste kogumis. Süsteemid, mille panust episoodiline mälu nõuab, on ühised kõigile meenutamisaktidele. Episoodilises mälus pole teada alajaotusi. Kogu vaadeldud mitmekesisus tuleb põhiliselt (kuid mitte ainult: näiteks pildi- ja propositsioonimälu erinevusest) kogetavate ärritajate loomusest, mitte viisist, kuidas neid töödeldakse ja esitatakse. Nii et episoodiline mälu kandideerib loomuliku liigi staatusele. Aristotelese, Locke'i, Ruselli jt teoste kommentaatorid märgivad iroonilisel kombel, et nüüd me teame, et see, mida nad mõistsid mälu all, on ainult mälu episoodiline komponent. Kleini järgi on just noil autoritel õigus. Episoodiline mälu paistab olevat ainuke erand reeglile, et funktsionaalne vajadus suunab õppimise viljad oleviku ja tuleviku poole. Kuigi ka mõned episoodilise süsteemi funktsionaalsed kohustused paistavad olevat tulevikku orienteeritud (näiteks ettenägemine, stsenaariumide koostamine, eneseprojitseerimine ja teised tulevikku suunatud mentaalse ajarännu vormid), väärib see meenutusliku funktsiooni tõttu ainsana mälu nime.
Episoodilist mälu peeti algselt deklaratiivse mälu siseseks süsteemiks, mille sisu annab omanikule teateid ajalisest, ruumilisest ja eneseosutuslikust kontekstist, milles algne õppimine aset leidis. Semantilist sisu peeti sellisest kontekstist vabaks. Kleini järgi on eristus parem teha selle järgi, missugune on subjektiivne suhe minevikuga. Neid subjektiivse ajalisuse erinevusi võttis täielikult arvesse Endel Tulving, kes 1980ndate keskel võttis selle episoodilise ja semantilise mälu aktide eristamise eelistatud aluseks. Tulving väitis, et episoodiline taasesitus teeb kättesaadavaks autonoeetilise teadlikkuse, semantiline taasesitus aga annab teadlikkuse tüübi, mille ta nimetas noeetiliseks. Autonoees on teadlikkus varem teises kohas toimunu siin ja praegu taasläbielamise teadvustamine. Ainult autonoeetilisel teadvusel on isiklikult tähenduslik suhe ajasse. On mõistlik järeldada, et ainult autonoeetilise teadlikkusega seostatavad süsteemid saavad anda ajalised ressursid, mis on vajalikud taasesitatava sisu läbielamiseks mäluaktina. Episoodiline taasesitus koos rikkaliku minevikku suunatud autonoeetilise elamusega täidab ainsana mäluaktile esitatavaid nõudeid.
On osutunud, et episoodilise ja semantilise mälu ümbersõnastus ajalise subjektiivsuse kaudu Tulvingul võimaldab sõnastada kontrollitavaid hüpoteese mälu kohta. On osutunud, et ka semantiline mälu võib anda eneseosutuslikku sisu. Pole põhimõttelist põhjust, miks semantiline teadmine ei võiks sisaldada infot aja ja koha kohta. Pole loogilist ega empiirilist alust väita, et episoodilisel ja semantilisel süsteemil peaks olema erinev sisu. Paljusid patsiente, kellel on kadunud ligipääs episoodilisele mälule, saab uuesti õpetada nende elujutustuse ajalisi, ruumilisi ja eneseteostutuslikke üksikasju, kuigi ilma autonoeesita. Üks selgemaid on patsient J. V. juhtum: tal oli närvipatoloogia tõttu sügav retrograadne episoodiline amneesia. Kuigi paistab, et see haigus on rikkunud nii haiguseelse sisu kui ka autonoeetilise teadlikkuse, suutis ta uuesti ära õppida oma isikliku mineviku ajalised a ruumilised üksikajad, kuigi ta ei kogenud seda sisu isikliku taasläbielamisena, vaid faktiteadmisena. Ka patsient A. Z. suutis noeetiliselt taasomandada kaduma läinud isiklikud mälestused, kuigi ta koges neid faktidena, mitte meenutustena. Patsient M. L.-il oli ajutrauma, mis tekitas tal õnnetuseelsete episoodiliste mälestuste suhtes amneesia, kuid ta suutis fakte oma mineviku kohta uuesti õppida, kuigi ilma äratundmise tundeta. M. L. suutis ka mõningaid haiguseelseid isiklikke kogemusi taasesitada, kuid omandamise asjaolusid taas läbi elamata. Tema autonoeetiline teadlikkus oli tõsiselt kahjustatud. Seega ei ole oma minevikus omandatud sisu taasesitamine piisav, et tegu oleks mäluelamusega. Sisu peab olema seotud refleksioonieelse teadlikkuseviisi – autonoeesiga, mille puhul elamus toob kaasa oma mineviku taasläbielamise tunde. Muidu pole tegu mäletamisega, vaid teadmisega, uskumisega, kujutlemisega jne. Episoodilise mälu arenguhäirete puhul võib samuti esineda muster, kus sisu on säilinud või uuesti õpitud, kuid autonoeetilist taasläbielamist ei ole. Enamasti õpivad niisugused lapsed lugema ja kirjutama ning igapäevatoiminguid tegema, nii et nad saavad tavakoolis käia. Näiteks patsient M. S. ei suutnud lapsepõlves põetud insuldi tõttu oma elusündmusi episoodiliselt taas läbi elada, kuid suutis semantiliselt õppida ja teatada mõningaid sündmusi oma elust pärast haigust.
Mälu ei ole minevikuga seotud järeldamise kaudu, vaid seisneb tundes, et teadvustatav sisu on minevikukogemusega otseses mittemõistelises ajalises seoses. See on osa meenutamise subjektiivsest kvaliteedist ja selle teeb võimalikuks taasesitatava sisu ja autonoeetilise teadlikkuse vaheline seos. Milles see seisneb? Üks võimalus on see, et autonoeetiline teadlikkus on seesmine teatud sisule, mis teadvusele kättesaadavaks tehakse. Relatsioonilise tõlgenduse järgi aga ei ole seos autonoeesi ja sisu vahel paratamatu, nad ei pruugi olla lahutamatud. Tõendid paistavad soosivat relatsioonilist vaadet. Klein koos kaasautoritega on tutvustanud juhtumit, mis räägib relatsioonilise vaate kasuks. Patsient R. B. oli võimeline kirjeldama oma elusündmusi rikkalike konteksti üksikasjadega, nagu tavaliselt toimub episoodilise meenutamise puhul, kuid ei elanud seda läbi meenutamisaktina, vaid nagu kolmanda isiku vaatekohast. Talle tundus, nagu ta kujutleks seda kogemust, aga keegi teine on seda kirjeldanud. Järk-järgult tulid tal autonoeetilised võimed tagasi.
Relatsioonilisest vaatest tuleneb, et talletatud sisu ei ole ei episoodiline ega semantiline. See on subjektiivselt mitteajaline info. Subjektiivse ajalisuse omandab see kaasneva teadlikkusakti tõttu. Rangelt võttes ei ole mälusüsteeme, vaid on minevikus omandatud sisu, millele taasesitamisel toimuvad protsessid võivad anda ajalise subjektiivsuse. Mälu on viis, kuidas vaimusisu läbi elatakse, mitte seda kogemust võimaldavad eeltingimused (kodeerimine, talletamine ja taasesitamine). Ilma autonoeesita viivad needsamad tingimused mittemälulise läbielamiseni. Ainult episoodiline meenutamine võimaldab indiviidil olevikku ületada, andes taasesitusele otsese mitteanalüütilise tunde, et elatakse läbi minevikukogemust.
Mälu ei ole enne, kui seda läbi elatakse. Mäluteoreetikud järeldavad mälu omadusi, neuraalseid korrelaate ja "mälupõhistesse ülesannetesse" kaasatuse astet sageli teatatava sisu analüüsi põhjal. Aga sisu ei ole mälu.
On leitud, et oimusagarate keskosa struktuurid on seotud nii episoodilise kui ka semantilise talletamisega. Kleini arvates toetab see ideed, et need piirkonnad on seotud sisu neuraalsete korrelaatidega enne episoodiliseks ja semantiliseks eristumist. On leitud ka, et autonoeetiline teadlikkus on seotud struktuuridega otsmikusagarates. See toetab ideed, et mälu on sisule taasesituse ajal mõjuvate protsesside läbielatud tulemus.
Pole episoodilist mälusüsteemi, milles kodeeritaks, talletataks ja taasesitataks episoodilist infot. On süsteemineutraalselt talletatav õpitud sisu, mida saab taasesitada erineva elamusliku tulemusega. Mälust saab rääkida ainult siis, kui taasesitatav sisu allutatakse autonoeesiprotsessidele.
Enamik tulevikku suunatud vaimse ajarännu uurijaid peab enesestmõistetavaks, et tuleviku kujutlemise võime põhineb mäluaktidel. Üks argument on see, et autonoees võimaldab nii vaimset ajarändu oma minevikku kui ka võimet kujutleda oma tulevikku. Siis peab episoodiline mälu olema tuleviku kujutlemise alus. Õigustus põhineb ajalisel sümmeetrial, kuid see on liiga pealiskaudne. Tuleviku kujutlemise tunne ei saa olla sama mis mineviku meenutamise tunne. Nendevahelise seose iseloomu pole püütudki analüüsida. Teine õigustus on see, et on leitud palju ühiseid neuraalseid korrelaate. Aga tähtis on teada, millist rolli need mälu juures mängivad. Kui see on seotud läbielamisega, peaks tuleviku kujutlejatel olema meenutamise tunne, aga seda pole täheldatud.
Kas funktsionaalsete dissotsiatsioonide olemasolu ei aita õigustada mälule paljuse omistamist? Ei. See, et protsessid, süsteemid või seisundid on funktsionaalselt sõltumatud, ei luba järeldada, et nad kuuluvad samasse loomulikku liiki. Võtame näiteks episoodilise ja semantilise süsteemi dissotsiatsiooni. See ütleb lihtsalt, et nad on erinevad, kuid ei ütle midagi nende ontoloogilise staatuse kohta. See, ei ütle, kas nad on mälusüsteemid.
Loomade episoodilisest mälust rääkides tuleb arvestada, et õppimisega ei pea kaasnema oma mineviku subjektiivne ajaline läbielamine. Aja ja koha teadmisest selleks ei piisa. Praegu pole võimalik kindlaks teha, kas loomadel on episoodiline meenutamine.
Nigulas Samel
Töökäik
TTÜs 1997–…: TTÜ Keemia Instituudi bioorgaanilise keemia osakonna juhataja 1997–2002; alus- ja rakenduskeemia instituudi bioorgaaniliste ja looduslike ühendite keemia professor 2001–03; keemiainstituudi bioorgaanilise keemia professor ja õppetooli juhataja 2003–2016; matemaatika-loodusteaduskonna teadus- ja arendusprodekaan 2007–2012; loodusteaduskonna keemia ja biotehnoloogia instituudi professor (1,00) 2017-...
Teadustöö mujal
Vanderbilti Ülikooli Meditsiinikeskuse külalisteadur 1993; Keemia Instituudi Ungari Teaduste akadeemia ja Chinoin Keemia ja Farmaatsiatehase Uurimiskeskus järeldoktor 1986.
Teadustöö põhisuunad
Uurimisvaldkond: biokeemia ja looduslike ühendite keemia, pms küllastamata rasvhapete ensümaatilise oksüdatsiooni rajad ja mehhanismid imetajates ning selgrootutes loomades. Loonud peamiste looduslike prostaglandiinide preparatiivse biosünteesi meetodid, avastanud uusi looduslikke steroide ja eikosanoide, teinud kindlaks eikosanoidide biosünteesirajad korallides ning avastanud uusi tsüklooksügenaase ja lipoksügenaase. Kuulub rajatud prostaglandiinide keemia koolkonda. Eesti Keemia Seltsi, Eesti Biokeemia Seltsi ning Ameerika Biokeemia ja Molekulaarbioloogia Seltsi liige, Eesti Teadlaste Liidu asjutajaliige. Eesti NSV riiklik preemia (1986, kollektiivis), Eesti Vabariigi teaduspreemia (2002, kollektiivi juht). Üle 60 teadustrükise, 7 autoritunnistust.
Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus
TTÜ/TÜ biomeditsiini ja biotehnoloogia doktorikooli nõukogu liige 2004; Eesti Biokeemia Seltsi juhatuse liige; Ameerika Biokeemia ja Molekulaarbioloogia Seltsi (ASBMB) liige.
Harrastused
Teater, reisimine, kalastamine.
Bemarivo
pisi|Bemarivo jõgi, vaade riigimaanteelt 5a Bemarivo jõgi asub Põhja-Madagaskaril. See voolab India ookeani saare kirderannikul. Jõe valgmasse kuuluvad Tsaratanana mäestik ja Marojejy mäestiku põhjaosa Marojejy rahvuspargis.
Nosiarina lähedal ületab jõge riigimaantee 5a (Route Nationale 5a). Jõesuue paikneb Sambavast põhjas. Bemarivo on Betsimisaraka piirkonna põhjapiir.
Józef Cyrankiewicz
pisi|Józef Cyrankiewicz Józef Adam Zygmunt Cyrankiewicz (23. aprill 1911 Tarnów – 20. jaanuar 1989 Varssavi) oli Poola riigitegelane.
Józef Cyrankiewicz oli pärit inseneri perekonnast. Ta õppis Krakówis Jagiełło ülikoolis õigusteadust. Poola Sotsialistlikku Parteisse astus ta 1931. aastal. 1935–1939 oli ta Poola Sotsialistliku Partei Krakówi piirkonnakomitee sekretär.
1939. aasta septembris võttis ta osa Saksamaa kallaletungi tagasitõrjumisest. 1939–1941 organiseeris ta Krakówi sotsialistide põrandaalust võitlust Saksa okupantide vastu. Cyrankiewicz vangistati 1941. aasta kevadel ning ta viibis seejärel kuni 1945. aasta jaanuarini koonduslaagrites.
Poola Sotsialistliku Partei Kesktäitevkomitee esimehena osales ta 1945–1948 Poola Ühendatud Töölispartei moodustamisel. 1946–1947 oli ta Poola valitsuses portfellita minister ja 1947–1972 Poola Seimi liige. 1948–1972 oli ta Poola Ühendatud Töölispartei Keskkomitee Poliitbüroo liige.
1947–1952 ja 1954–1970 oli ta Poola Rahvavabariigi Ministrite Nõukogu esimees (sisuliselt peaminister), 1952–1954 Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja. 1970–1972 oli Józef Cyrankiewicz Poola Riiginõukogu esimees (sisuliselt president).
André-Marie Ampère
pisi|André-Marie Ampère
André-Marie Ampère (20. jaanuar 1775 – 10. juuni 1836) oli prantsuse füüsik ja matemaatik. Teda peetakse üheks peamiseks elektromagnetismi avastajaks. SI-süsteemi elektrivoolu mõõtühik amper on nimetatud Ampère'i järgi.
Ampère'i kuulsus seisneb peamiselt elektri ja magnetismi vaheliste seoste avastamisel ja elektromagnetismi arendamisel. Ampère nimetas seda teadust elektrodünaamikaks. 11. septembril 1820 kuulis ta H. C. Ørstedi avastusest, et magnetnõela mõjutab elektrivool. Vaid nädal hiljem, 18. septembril, avaldas Ampère uurimistöö, milles oli taoliste nähtuste kohta palju põhjalikum kirjeldus. Samal päeval demonstreeris Ampère, et paralleelsed elektrivooluga juhtmed tõmbuvad või tõukuvad teineteisest, sõltuvalt sellest kas elektrivoolud juhtmetes on samasuunalised või vastassuunalised. Kõik see pani aluse elektrodünaamikale kui teadusele.
Kōji Noguchi
Kōji Noguchi (jaapani keeles 野口 幸司 Noguchi Kōji; sündinud 5. juunil 1970 Chibas) on Jaapani endine jalgpallur, ründaja.
André-Marie Ampère
Elektromagnetism arenes edasi, Ampère tegi avastusi temale omase huvi ja hoolega ning töötas välja matemaatilise teooria, mis seletas elektromagnetilisi nähtusi ja samuti ennustas paljusid teisi seni avastamata nähtusi.
Metsapoole botaanilis-zooloogiline kaitseala
Metsapoole botaanilis-zooloogiline kaitseala (ka: Metsapoole kaitseala) on kaitseala Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas. Kaitseala pindala on 64,9 ha.
Kaitseala on moodustatud 1991. aastal, et kaitsta sealset rannamaastikku, linnustikku ja rannaniite.
André-Marie Ampère
pisi|Ampère'i ja tema poja haud
Ampère suri Marseilles ja maeti Montmartre'i kalmistule Pariisis.
Ampère'i viimane töö, mis avaldati postuumselt, oli "Essai sur la philosophie des sciences, ou exposition analytique d'une classification naturelle de toutes les connaissances humaines" ("Essee teadusfilosoofiast ehk inimteadmiste loomuliku klassifikatsiooni analüütiline käsitlus").
Kōji Noguchi
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastal 1995 1 mängu.
Edmond Fischer
Edmond Henri Fischer (6. aprill 1920 Shanghai – 27. august 2021 Seattle) oli Ameerika Ühendriikide biokeemik. Talle ja tema kaastöötajale Edwin Krebsile anti 1992. aastal Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhind selle eest, et nad kirjeldasid, kuidas pöörduv fosforüülimine toimib lülitina valkude aktiveerimiseks ja mitmesuguste rakuprotsesside reguleerimiseks.
Aastatel 2007–2014 oli ta Maailma Kultuurinõukogu aupresident.
Ta oli 101-aastaselt Rita Levi-Montalcini järel vanuselt teine Nobeli auhinna laureaat.
Tetrapüloon
Muid püloone
Sõna "tetrapüloon" tuletusaluseks olevat sõna "püloon" võidakse kasutada ka muudes tähendustes, näiteks võib see olla
Loode-Euroopa
pisi|Loode-Euroopa lai kontseptsioon Loode-Euroopa on täpselt määratlemata Euroopa alamregioon, mis kattub Põhja- ja Lääne-Euroopaga. need on riigid
Rasketööstus
Rasketööstus on tooret töötlevate ja tootmisvahendeid tootvate tööstusharude kogum.
Rasketööstuse põhiharudeks loetakse masina- ja metallitööstust, kuid see hõlmab tegelikult kogu hankivat tööstust ning suurt osa töötlevast tööstusest. Nii kuuluvad rasketööstuse hulka ka näiteks mäetööstus, ehitusmaterjalitööstus, keemiatööstus ja energeetika.
Tiit Kiik
Ta lõpetas Tallinna Konservatooriumi) oreliklassis 1976. aastal professor Hugo Lepnurme käe all.
Tiit Kiik on palju esinenud Tallinna kirikutes ja Saaremaal, ent mänginud solisti või ansamblistina ka mujal Euroopas ja Ameerikas.
Ta esitab eelkõige vanamuusikat, J. S. Bachi loomingut ja eesti heliloojate teoseid, kuid tema mängukava hõlmab peaaegu kogu orelimuusika ajalugu. Ta on paljude teoste esmaesitaja Eestis.
Alates 1984. aastast on ta koos Andres Uiboga Niguliste muuseumi organist ja orelite hooldaja. Ta esineb laupäeviti ja pühapäeviti Niguliste orelipooltunnis.
1985–2017 töötas Tiit Kiik orelihooldajana Estonia kontserdisaalis. Eesti Kongressi esimesel istungil 11. märtsil 1990 saatis ta Estonia Kontserdisaali orelil Eesti Vabariigi hümni laulmist.
Orelimeistrina on ta aidanud häälestada ja intoneerida paljusid Eesti linna- ja maakirikute oreleid.
Salvestised
Tiit Kiige kontserdid on salvestatud kahel CD-plaadil:
Anders Petersen
Anders Otto Petersen (16. detsember 1902 Kopenhaagen – 28. aprill 1966 Kopenhaagen) oli Taani poksija.
Tiit Kiik
Salvestised
Tema esinemiste salvestisi leidub ka Eesti Rahvusringhäälingu fondis, sealhulgas koos Kalle Kauksi (metsasarv) ja Aavo Otsaga (trompet), kes andis välja ka ühise kasseti (1989). Lisaks on ta mänginud Anne Kilstofte autoriplaadil (2005) ning ühistel plaatidel nagu “Orel korda!” (1995, Toomkiriku orelifondi toeks).
Anders Petersen
Petersen oli kokku neljakordne Taani meister: kukk-kaalus (kuni 118 naela ehk 53,5 kg) aastatel 1917 ja 1919–1920 ning sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1921. aastal. Esimest korda Taani meistriks tulles oli ta alles 14-aastane ning sai seetõttu hüüdnime "imelaps" (taani keeles Vidunderbarnet).
Petersen sai kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) hõbemedali 1920. aasta Antwerpeni olümpiamängude poksivõistlustel, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Frank DiGennarale (USA).
Petersen poksis septembrist 1921 kuni septembrini 1935 elukutselisena ning pidas kokku 55 kohtumist, millest võitis 27 (neist 5 nokaudiga), kaotas 19 (neist 9 nokaudiga) kohtumist ning viigistas 9 kohtumist.
Leon Lederman
Leon Max Lederman (15. juuli 1922 New York – 3. oktoober 2018 Rexburg, Idaho) oli Ameerika Ühendriikide eksperimentaalfüüsik.
Robert Seethaler
pisi|Robert Seethaler 2023. aasta Leipzigi raamatumessil Robert Seethaler (sündinud 7. augustil 1966 Viinis) on Austria kirjanik, stsenarist ja näitleja.
Elu ja looming
Robert Seethaler kasvas töölisperekonnas, ta ema oli sekretär ning isa lukksepp ja puunikerdaja. Kaasasündinud nägemisprobleemi tõttu tehti talle mitu silmaoperatsiooni ning ta käis nägemispuudega ja pimedate laste koolis. Gümnaasiumist visati ta halva käitumise tõttu välja. Ta elatus juhutöödest. Kirjaniku enda sõnul on tema nägemisprobleem ta loomingut väga palju mõjutanud.
Seejärel käis ta Viini rahvateatri näitlejakoolis ning on hiljem kaasa teinud paljudes filmides, teleseriaalides ja teatritükkides Viinis, Berliinis, Hamburgis ja Stuttgardis. Aastaid hiljem tegi ta abituuriumi järele ning astus ülikooli psühholoogiat õppima, kuid katkestas õpingud.
2004. aastal käis Seethaler Münchenis telestsenaariumide kursustel ja kirjutas esimese stsenaariumi "Heartbreakin'" ('südantmurdev'). Samal aastal alustas ta kirjanduslikku tegevust, stsenaariumile tuginev romaan "Die Biene und der Kurt" ('mesilane ja Kurt') ilmus 2006. aastal. 2007. aastal sai romaan Lübecki Buddenbrookhausi debüüdiauhinna.
2009. aastal sai Seethaleri stsenaariumil põhinev film "Die zweite Frau" ('teine naine') kolm Grimme auhinda ning oli nomineeritud Euroopa meedia integratsiooniauhinnale.
Kirjandusteostest järgnesid kaheaastase vahega romaanid "Die weiteren Aussichten" ('kaugemad väljavaated'), "Jetzt wird's ernst" ('nüüd läheb tõsiseks') ja "Der Trafikant" ("Tubakapoodnik", e. k. 2015), samuti "Ein ganzes Leben" ("Kogu elu", e. k. 2017). ja "Der letzte Satz" ('viimane osa').