Explanation_and_Reference
III. Miks positivistlik teaduseteooria on väär?
Vanim teooria kuulub George Berkeleyle. Juba siin leidub nii-öelda adekvaatsusväide, st väide, et Berkeley pooldaja on õigustatud aktsepteerima tavalist teaduse teooriat ja praktikat, sest Berkeley teadusliku meeodi teooria õigustab seda. Putnam on kuulnud filosoofe väitmas, et Berkeley filosoofia omaksvõtmine ei muudaks midagi selle juures, milliseid teaduslikke teooriaid aktsepteeritakse. Siin on üks tähtis kahemõttelisus. Võidakse väita, et Berkeley pooldaja "aktsepteerib" teooriat mingis muus mõttes kui tõesena või ligikaudu tõesena: näiteks aktsepteerida seda ennustamise kasuliku heuristilise meetodina. Kui nii, siis on see väide triviaalne. Aga Berkeley väitis, et idealist saaks objekti mõiste niimoodi ümber tõlgendada (tema meelest see olekski õige tõlgendus), et sobitada nii võhiku kui ka teadlase juttu objektidest idealistliku väitega, et maailm koosneb vaimudest ja nende aistingutest. Küsimus on siin selles, kas nõustuda sellega, et ühiskondlik praktika on tõe test, ning kas nõustuda, et teooria suur edu annab mingi põhjendi uskumiseks, et see teooria on tõene või ligikaudu tõene. Ernst Machi positivismil on sama puudus: kuigi Mach väidab, et maailma ehitamine aistingutest on ühitatav võhikute ja teadlaste jutuga objektidest, ei tõesta ta seda kuidagi. Esimene filosoof, kes täpselt püstitas ülesande tõlkida asjakeel fenomenalistlikku keelde ja seda ka lahendama asus, oli Rudolf Carnap (raamatus "Der logische Aufbau der Welt"). Ta pühendab kogu raamatu eeltööle, "rekonstruktsioonidele" sensatsionistlikus keeles (ühtede aistingumõistete taandamisele teistele, mitte asjamõistete taandamisele aistingumõistetele), ja alles viimases peatükis visandab ta asjakeele suhte aistingukeelega, mis ei ole tõlge ja mis piirdub vana väitega, et me valime välja kõige "lihtsama" ja kasulikuma asjateooria. Ta ei tõesta, et positivist on õigustatud kvantifitseerima üle materiaalsete asjade (või neile osutama). Sellest, et pole õnnestunud fenomenalistlik tõlge, st pole õnnestunud leida objektimõistete tõlgendust, mis kaotaks esmapilgu ühitamatuse idealistliku ja materialistliku maailmavaate vahel, vaimudest ja nende ideedest või aistingutest või täielikest kogemusviiludest "näilikus olevikus" koosneva maailma ning osakestest ja väljadest koosneva maailma vahel, saabki alguse tänapäeva positivistlik teadusfilosoofia. Sellele ebaõnnestumisele reageerisid positivistid kahe käiguga. Esiteks loobusid nad käsitamast teooriaid süsteemidena, mis koosnevad väidetest, millest igaühel peab olema arusaadav interpretatsioon ("täielikult arusaadu" või "täielikult interpreteeritu" vaatekohast), ning käsitasid neid hoopis arvutustena, mille eesmärk on anda edukaid ennustusi ning mis muus osas on nii "lihtsad" kui võimalik: "teaduslikud teooriad on osaliselt interpreteeritud arvutused" ("What Theories Are Not"). Teise käiguna võtsid nad reduktsiooni baasiks fenomenalistliku keele asemel "vaadeldavate asjade keele": hakati otsima füüsikateooria interpretatsiooni või "osalist interpretatsiooni" mitte "sensatsionistlikus keeles", vaid "vaadeldavate asjade keeles". Selle käigu tõttu võib paista küsitav, kas positivismi võib ikka veel pidada "idealistlikuks" kalduvuseks, mis võtab või püüab võtta "kõvasid fakte" lihtsalt faktidena tegeliku ja võimaliku kogemuse kohta ning kogu muud juttu kuidagi taanduvana jutule tegelikust ja võimalikust kogemusest. Putnami meelest on idealistlikkus hoolimata üleminekust "vaadeldavate asjade predikaatidele" põhimõtteliselt alles, seda kahel põhjusel. 1. Eristus vaadeldavate asjade ja "teoreetiliste entiteetide" vahel võetigi algselt tarvitusele asjade ja aistingute dihhotoomia asemel. Kui taustaks pole seda vana aistingutele taandamise probleemi, siis küsimus, kuidas taandada teoreetilisi entiteete vaadeldavatele asjadele ja kvaliteetidele, tundub vaevalt loomuliku probleemina. Asjade taandamine aistingutele on ajalooliselt motiveeritud probleem ja põhineb selgel erinevusel materiaalse asja ja aistingu vahel (mis on materialisti vaatevinklist ka osalt illusoorne: pandagu "materiaalse asja" asemele "materiaalne protsess") ning väidetaval "kindlusel" omaenda aistingutes. Aga elektronide taandamine laudadele ja toolidele, üldse "mittevaadeldavate" asjade taandamine "vaadeldavatele" (Grower Maxwell küsis, kas tolmukübe on midagi "antut", kui ta on nii suur, et ta on nähtav, ja "konstrukt", kui ta on liiga väike, nii et asi on mõõtmetes), ei ole ajalooliselt motiveeritud, erinevus ei ole selge ning ei arvata, et meil oleks kindlus vaadeldavate asjade suhtes. 2) Positivistid ise ütlevad sageli, et analüüsi võiks tagasi viia aistinguteni, see jäetakse tegemata lihtsalt mugavuse pärast.