cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sindhi üleujutus 2011
pisi|Sindhi asukoht Pakistanis Sindhi üleujutus 2011 algas Pakistanis 2011. aasta augusti keskel mussooni hooajal, põhjustades tugevaid mussoonihooge Sindhis, Ida-Balochistanis ja Põhja-Punjabis.
Jini dünastia (1115–1234)
Jini dünastia (hiina keeles 金朝, Jīn cháo, tšurtšeni keeles Anchun Gurun; ka Tšurtšeni dünastia; ametlikult Suur-Jin) oli viimastest hiina ajaloolistest dünastiatest enne Hiina vallutamist mongolite poolt. See kestis aastatel 1115–1234. Jini dünastiat kutsutakse vahel Tšurtšeni dünastiaks, kuna selle rajaja Taizu oli wanyani-tšurtšeni päritolu.
Jini dünastia sai alguse keiser Taizu ülestõusust Liao dünastia vastu. Olukord Hiina põhjaosas oli ebastabiilne, kuni Jin Liao Xiyusse tõrjus, kus nad moodustasid Lääne-Liao riigi. Pärast Liao väljatõrjumist algas Jini sajandipikkune kampaania Lõuna-Hiinas domineerinud hanide Songi dünastia vastu. Jini tšurtšenid võtsid võimul oles üle hiina kombed ning kindlustasid mongolite kartuses Suurt Hiina müüri. Jini riigis oli kultuurielu aktiivne ning taas pöörduti konfutsianismi.
Endised vasallid mongolid tungisid Jini Tšingis-khaani juhtimisel aastal 1211 ning purustasid kohaliku sõjaväe. Järgnes kaks kümnendit sõdu, mässe, reetmisi ja riigipöördeid, kuni 1234. aastal Jini riik lõpuks alla andis.
Hilton Valentine
pisi|Hilton Valentine (1964) Hilton Stewart Paterson Valentine (21. mai 1943 North Shields – 29. jaanuar 2021) oli inglise muusik, ansambli The Animals asutajaliige ja kitarrist aastatel 1962–2001 ja 2007–2008).
Beto O'Rourke
Robert Francis O'Rourke (sündinud 26. septembril 1972) on Ameerika Ühendriikide poliitik ja ärimees, kes kuulub Demokraatlikku parteisse ning esindas aastatel 2013–2019 Esindajatekojas Texase osariigi 16. valimisringkonda.
2018. aastal kaotas ta senativalimistel napilt Texase osariigi vabariiklasest senaatorile Ted Cruzile, kuid eduka valimiskampaaniaga pälvis suurt populaarsust ka väljaspool osariiki. 14. märtsil 2019 teatas ta kandideerimisest 2020. aasta presidendivalimistel ning 1. novembril teatas, et siiski loobub sellest.
Karjäär
Robert Francis O'Rourke sündis Texase osariigi piirilinnas El Pasos. Hüüdnimi Beto on hispaaniapärane deminutiiv Robertost, sest enamus El Paso elanikest on hispaaniakeelsed "latiinod". Juba tema isa Pat O'Rourke lõi kaasa poliitikas ning oli valitud ka El Paso maakonnakohtunikuks. Beto O'Rourke lõpetas 1995. aastal New Yorgis Columbia ülikooli bakalaureusekraadiga inglise kirjanduses. 1998. aastal pöördus ta tagasi El Pasosse ning rajas internetiteenuseid ja tarkvara pakkuva ettevõtte Stanton Street Technology Group, mis tegutseb tänaseni. Aastatel 2005–2011 kuulus O'Rourke El Paso linnanõukokku. 2012. aastal esitas ta kandidatuuri valimistel Ameerika Ühendriikide Esindajatekotta ning võitis Demokraatliku partei eelvalimistel kauaaegset Esindajatekoja liiget Sylvestre Reyest. O'Rourke valiti Esindajatekotta kolmeks perioodiks järjest, kuid 2018. aastal otsustas ta kandideerida Demokraatliku partei kandidaadina senativalimistel tuntud vabariiklasest senaatori Ted Cruzi vastu. Novembris toimunud valimistel kogus O'Rourke üle 4 miljoni hääle. kokku 48,3% häältest Cruzi 50,9% vastu, kuid valdavalt konservatiivses ja vabariiklikus Texases oli see demokraatide jaoks parim tulemus pärast 1988. aastat. Palju tähelepanu pälvis O'Rourke valimiskampaania, mida suutis edukalt rahastada eraannetustest ning loobus erakonna kontrollitavatest poliitilise aktsiooni komitee (Political Action Committee – PAC) toetustest. Kuigi O'Rourke sisenes valimistele autsaiderina ning oli oma nimekast konkurendist küsitluste järgi pikalt maas, tõestas ta end võimeka poliitikuna, kes on suuteline mobiliseerima valijaid oma toetuseks ning hoolimata sellest, et ta valimised kaotas, nägid paljud temas perspektiivikat kandidaati presidendivalimistel. 14. märtsil 2019 teataski O'Rourke kandideerimisest 2020. aasta presidendivalimistel.
Isiklikku
Beto O'Rourke abiellus 2005. aastal Amy Hoover Sandersiga. Neil on kolm last: Ulysses, Molly ja Henry. Nooruses oli Beto korduvalt pahuksis seadusega, talle on esitatud süüdistus sissemurdmises ja joobes juhtimise eest. Süüdistused võeti küll tagasi. Ta oli seotud arvutihäkkerite grupiga Cult of the Dead Cow. Samuti mängis ta mitmes ansamblis basskitarri ja trumme. Ülikooli ajal oli ta sõudemeeskonna kapten. O'Rourke valdab vabalt hispaania keelt.
Złotów
Złotówit on esmamainitud 1370. aastal, linnaõigused sai 1665. aastal. Esimese Poola jagamise tagajärjel läks linn 1772. aastal Preisi kuningriigi võimu alla. Tagasi Poola koosseisu läks linn 1945. aastal.
Voldemar Härma
Voldemar Härma (3. august 1904 Uniküla, Lüganuse kihelkond, Virumaa – 1950 Krasnojarski krai, NSV Liit) oli Eesti ametnik, Jõhvi linnapea aastatel 1939–1940.
Piirivalve teeneterist
Piirivalve teeneterist on 1997. aastal asutatud kolmeklassiline teenetemärk, millega Politsei- ja Piirivalveamet tunnustab inimesi teenete eest piirivalve ees.
Voldemar Härma
Voldemar Härma õppis Lüganuse algkoolis, Jõhvi kõrgemas algkoolis, lõpetas Jõhvi gümnaasiumi. 1922. aastal astus ta Eesti Vabariigi sõjakooli, kuid lahkus sealt omal soovil 1923. aastal. Ta teenis kaitseväes sundaega 10. jalaväerügemendis ja samal ajal õppis Tallinna Kolledži 1. ja 2. kursusel.
Piirivalve teeneterist
Teenetemärgid valmistab AS ARS Vasetööd.
Voldemar Härma
1925. aastast oli Voldemar Härma Jõhvi alevisekretäri abi, 1926. aastast alevisekretäri ajutine kohusetäitja, 1927. aastast alevisekretäri kohusetäitja, 1927. aastast alevisekretär.
Voldemar Härma arreteeriti ja mõisteti 8. aprillil 1941 karistust kandma Intalagi. Ta vabanes 20. oktoobril 1948 ja saadeti asumisele Krasnojarski kraisse.
Mälestuse jäädvustamine
Jõhvis on temanimeline, Voldemar Härma tänav.
Baščaršija
Väljakul asub osmanite stiilis purskkaev Sebilj.
Canmore
Canmore on linn Kanadas Alberta provintsis. Canmore on Alberta suuruselt üheksas linn.
Canmore asub Calgaryst 81 km läänes, Alberta kaljumäestikus Bow' orus. tühi|pisi|Canmore'i peatänav
Sport
Canmore'is peeti 1988. aasta Calgary olümpiamängude laskesuusatamise, murdmaasuusatamise ja kahevõistluse suusasõidud.
Metsküla külanõukogu
Metsküla külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1960.
Metsküla külanõukogu moodustati 1945 septembris Saaremaal Leisi vallas. Külanõukogu keskus asus Metskülas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Metsküla külanõukogu 1950 septembris Orissaare rajooni koosseisu.
1954. aasta seisuga tegutsesid külanõukogus "Jüriöö" ja "Sotsialismi Majaka" kolhoos.
Seoses Orissaare rajooni likvideerimisega 1959. aastal arvati Metsküla külanõukogu Kingissepa rajooni koosseisu.
1960 septembris Metsküla külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium arvati Leisi külanõukogu koosseisu.
Kaisa Kaer
Kaisa Kaer (sündinud 9. jaanuaril 1981) on eesti tõlkija.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli ajaloo erialal 2004. aastal.
Ta töötas BNS-is välistoimetajana, ajakirjas Stiil toimetajana.
Tema tõlgitud raamatutest on kuulsamad emaga kahasse tõlgitud Harry Potteri raamatud.
Isiklikku
Ta on luuletaja Peep Ilmeti ja tõlkija Krista Kaera tütar ning Kaaren Kaera õde.
Metsküla külanõukogu (Viljandi rajoon)
Metsküla külanõukogu oli külanõukogu Viljandi rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Vastemõisa külanõukoguga.
Grant Hart
pisi|Grant Hart (2005) Grant Vernon Hart (18. märts 1961 South St. Paul, Minnesota – 13. september 2017 Saint Paul, Minnesota) oli Ameerika Ühendriikide muusik.
Grant Hart oli ansambli Hüsker Dü üks asutajaliikmetest, laulja ja trummar. Pärast bändi laialiminekut 1988. aastal lõi ansambli Nova Mob ja tegi soolokarjääri.
Vambola tänav (täpsustus)
Vambola tänav on tänav mitmes Eesti asulas:
Caleb Jones
Caleb Jay Jones (sündinud 8. juunil 1997 Arlingtonis Texases) on USA jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Chicago Blackhawks.
Aastatel 2015–2017 mängis ta Western Hockey League'i klubis Portland Winterhawks.
2015. aastal valis Edmonton Oilers ta NHL-i draft'is 117. valikuna. Aastatel 2017–2019 mängis ta põhiliselt American Hockey League'is (AHL) Oilersi tütarklubis Bakersfield Condors. NHL-is sai võimaluse debüüdiks hooajal 2018–19 pärast seda, kui Oscar Klefbom vigastuse tõttu kõrvale jäi. NHL-is debüteeris ta sama aasta 14. detsembril mängus Philadelphia Flyersi vastu.
2021. aasta juulis kaubeldi Jones Oilersist Chicago Blackhawksi.
2015. aastal tuli Jones USA kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistriks. 2017. aastal tuli ta USA kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks.
Tema vanem vend Seth Jones on samuti jäähokimängija. Nende isa Popeye Jones on endine korvpallur, kes mängis NBA-s enam kui kümme aastat.
Esindusväljak
pisi|[[Vabaduse väljak (Tallinn)]] Esindusväljak on linna või mõne muu asula tähtsaim, harilikult keskne, väljak. Esindusväljakul toimuvad sageli esinduslikud üritused, kontserdid, paraadid kui ka ametlikud vastuvõtud.
Elmar Einasto
Elmar Einasto (kuni 1935 Elmar Eisenschmidt; 18. november 1895 Vastse-Otepää vald, Tartumaa – 28. märts 1976 Tartu) oli eesti pedagoog ja koolijuht.
Ta õppis Hugo Treffneri Gümnaasiumi ettevalmistusklassis ja Tartu Õpetajate Seminari algkoolis, lõpetas aastal 1917 Tartu Õpetajate Seminari.
Aastal 1921 naasis ta Eestisse ja tõi Tartu Ülikoolile 300 taimeliigi seemneid. Ta oli aastatel 1921–1925 õpetaja Tartu 3. algkoolis (1923–1924 ka Tartu puu- ja rauatööstuskoolis). Aastatel 1925–1940 oli ta Tartu 5. algkooli ja 1940–1941 Tartu 2. algkooli juhataja. Aastatel 1941–1944 töötas ta Tartu 7. algkoolis õpetajana. Aastatel 1944–1957 oli ta Tartu 5. mittetäieliku keskkooli direktor ja 1957–1958 Tartu 7. Keskkooli direktor.
Isiklikku
Tema abikaasa Eva Ellinori ema Anna Lammas oli eesti progümnaasiumiõpetaja ja koolijuht.
Poeg Jaan Einasto on astrofüüsik, poeg Rein Einasto on geoloog, tütar Kersti Sumera on pianist ja muusikapedagoog.
Basaar
pisi|Basaar Basaar on enamasti idamaade asulates asuv kaubatänav või (pea-)turg.
Arken Abdulla
Arken Abdulla (uiguuri keeles ئەركىن ئابدۇللا; hiina keeles 艾爾肯•阿布都拉; sündinud 18. oktoobril 1978) on uiguuri muusik.
Kuimetsa maastikukaitseala
Kuimetsa maastikukaitseala on maastikukaitseala Rapla maakonnas Rapla vallas. Kaitseala ilmestab eriti Kuimetsa karstiala.
Kaitseala pindala on 46,15 ha.
Gralla
thumb|Vaade Grallale
Vidrik Saar
Kuulus teatriseltsi Ugala juhatusse ja oli Ugala esimees aastatel 1935–1940.
Elulugu
Vidrik Saar oli katelsepa poeg.
Lõpetas 1924 Tallinna Ühisgümnaasiumi (Õhtukeskkooli), 1929 Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonna, õppis 1929–1930 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Oli 1919–1920 Tallinna Sadamatehaste, 1920–1921 AS-i "Franz Krull", 1921–1923 ja 1924 Ülemaalise Eesti Noorsoo Ühenduse (ÜENÜ) keskjuhatuse ametnik, 1928–1929 Tartu Ülikooli zooloogia instituudi assistent, aastast 1929 Viljandi linna tapamaja juhataja ja loomaarst. Agar loomakaitsetegelane. Aastal 1931 oli Saar Viljandi Loomakaitse Seltsi asutamise juures, olles pärast asutamist mitmel korral ka seltsi esimees. Eesti Vabariigi Loomakaitse Selts on autasustanud Friedrich Saart Rohelise Risti II klassi teenusmärgiga aastal 1936 ja aastal 1938 on ta valitud ka Eesti Loomakaitse Liidu uue juhatuse liikmeks.
Teatriseltsis Ugala
Ugala protokolliraamatu järgi oli Vidrik Saar 1930. aastast teatriseltsi Ugala juhatuse liige. 1930. aasta 17. märtsi koosoleku protokollis mainitakse Vidrik Saart veel kui juhatuse liikme kandidaati, aga 26. mail juba koos teiste juhatuse liikmetega. Aastatel 1933–1935 oli teatriseltsi Ugala esimees E. Konno. Septembris 1934 otsustas juhatus anda Vidrik Saarele arhivaari ameti. Juhatuse koosolekul 9. septembril 1935 valiti Vidrik Saar teatriseltsi Ugala esimeheks. Seda ametit pidas Vidrik Saar protokollide järgi kuni 1940. aasta augustini, kui sisekaitse ülema otsuse kohaselt määrati 23. augustil seltsile uus juhatus.
Teadustöö
Avaldas kuni 1940. aastani rohkesti kirjutisi liha veterinaar-sanitaarsest ekspertiisist mitmesuguste haiguste (leukoos, peitmunandilisus jt) puhul. Käsitlenud esimesena Eestis loomade rituaalset tapmist juutidel.
Sandworm
Sandworm (eesti keeles ’liiva|uss‘), tuntud ka kui üksus 74455 (samuti Telebots, Voodoo Bear ja Iron Viking), on väidetavalt Venemaa sõjaväeluure peavalitsusele alluv kübersõja üksus.
2020. aasta 19. oktoobril väljastas Ameerika Ühendriikide õiguskaitseorgani vandemeeste kogu üksuse 74455 kuue väidetava ohvitseri suhtes süüdistuse küberkuritegudes.
Otto (Braunschweig-Göttingen)
200px|pisi|Otto Leebe ja tema naine Agnes Brandenburgist. Otto (24. juuni 1292 – 30. august 1344), Braunschweig-Lüneburgi hertsog, kutsutud Leebeks, valitses hertsogkonna Braunschweigi osa üle.
Perekond
Esimest korda abiellus Otto Hesseni maakrahvi Heinrich I tütre Juttaga (suri aastal 1317). Teist korda abiellus ta aastal 1319 Brandenburgi markkrahvi Hermann III tütre Agnesega (1297–1334). Esimesest abielust oli tal tütar Agnes (suri aastal 1371).
Muhu külanõukogu
Muhu külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s Kingissepa rajoonis.
Külanõukogu hõlmas Muhu ja väiksemad naabersaared.
Külanõukogu moodustati 1960 oktoobris varasemate Hellamaa ja Piiri külanõukogu territooriumide liitmise tulemusel. Külanõukogu keskus asus Liiva külas.
Aleksander Bender
Aleksander Bender (13. veebruar 1890 Pala vald – 3. aprill 1942 Kirov) oli eesti vaimulik.
Ta võttis osa Vabadussõjast, lõpetas aastal 1923 Tartu Õhtu Ühisgümnaasiumi. Aastatel 1923–1924 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, aastatel 1924–1929 usuteaduskonnas. Akadeemiliselt kuulus ta korporatsiooni Sakala. Ordineeriti 29. juunil 1930 õpetajaks.
Ta oli 29. juunist 1930 kuni 25. maini 1934 praost Gustav Rutopõldi isiklik adjunkt. 25. maist 1934 kuni 1940 oli ta Elva koguduse õpetaja.
Ta arreteeriti NKVD poolt aprillis 1941 Elvas, suri 3. aprillil 1942 vangilaagris Kirovis.
Georg Luts
Georg Luts (eesnimi ka Jüri; 11. aprill 1918 Viciebsk – 1. mai 2004 Lund) oli eesti päritolu Rootsi farmatseut.
Ta sündis Oskar Lutsu pojana Esimese maailmasõja ajal Viciebskis, kus isa Oskar teenis Vene sõjaväes. Perekond tuli 1918. aasta varasügisel Eestisse.
Ta õppis Tartu Linna 15. Algkoolis ja Hugo Treffneri Gümnaasiumis, lõpetas selle 1938. aastal. Aastatel 1938–1942 õppis ta Tartu Ülikoolis farmaatsiat. Akadeemiliselt kuulus ta Korporatsioon Fraternitas Liviensisesse.
Sarnaselt isa Oskar Lutsuga oli ka Georg kirjandushuviline. Muu hulgas kirjutas ta enne trükkiminekut puhtalt ümber mitmeid isa käsikirju. Esimese kursuse tudengina pani 20-aastane Georg väsinud isale lubadust täites tema asemel koguni kirja följetoni "Saamuel Pliuhkam Tartu näitusel" (Postimees nr 231, 27. august 1938. Lk 9).
Teise maailmasõja ajal teenis ta Saksa sõjaväes ning vahetult enne Eesti langemist Nõukogude kolmanda okupatsiooni alla põgenes ta Soome oma lelle Theodor Lutsu juurde ning sealt koos lelle perega Rootsi.
Ta töötas edaspidi Lundis farmaatsiaettevõtetes. Tema vanemad said alles oktoobris 1948 teada, et Georg on Rootsis elus.
Isiklikku
Tema isa oli kirjanik Oskar Luts ning ema oli Valentina Luts (sündinud Krivitskaja; 1892–1982).
Nemunėlio Radviliškise vald
Nemunėlio Radviliškise vald (leedu keeles Nemunėlio Radviliškio seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Biržai rajooni territooriumil. Vald piirneb põhjas Lätiga.
Valla pindala on 200 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1644 inimest. Valla keskus on Nemunėlio Radviliškise alev (aastal 2011 oli seal 566 elanikku). Vallamaja asub aadressil Biržų g. 5, vallavanem on Giedrius Kubilius.
pisi|Tabokinė pisi|Biržai laas pisi|Suostase kirik pisi|Slimaniškiai pisi|Germaniškis pisi|Parupė pisi|Tabokinė paljand
Lisaks küladele on vallas ka arvukalt huutoreid.
Lõunaefate keel
Lõunaefate keel on Vaikses ookeanis paikneval Vanuatu saarestikku kuuluval Efate saarel kõneldav keel, millel 2001. aasta andmetel on umbes 6000 kõnelejat. Lõunaefate keel kuulub Austroneesia hõimkonda, Kesk-Ida-Austroneesia keelkonda ning Kesk- ja Põhja-Vanuatu keelte hulka.
Èfatèl ja tema naabersaartel on inimasustus olnud vaid umbes 3500 aastat. Keelel puudub omakeelne nimetus ning seepärast nimetataksegi seda kasutuspiirkonna järgi lihtsalt lõunaefate keeleks. See on üks ligi 110 keelest, mida Vanuatul lisaks riigikeele staatuses olevatele bislama ning inglise ja prantsuse keelele räägitakse. Lõunaefate keelt kõneldi algupäraselt Vilas (tänapäeva Vanuatu pealinn) ning saare lõuna- ja idarannikul. Tänapäeval leidub kõnelejaid peamiselt rannikuäärsetes külades, näiteks Erakoris, Eratapis ning Etonis.
Esimestena hakkasid lõunaefate keelt kirja panema misjonärid ning seega on kasutusel ladina kirjaviis. Koolides on lõunaefate keelt kasutatud 19. sajandi lõpust, kuid tänapäeval on üle mindud inglis- ja prantsuskeelsele õppele. Lõunaefate keelt õpivad kohalikud lapsed kodus ning ka kasutavad seda iga päev. Kirjalikul kujul kohtab seda peamiselt kirikulauludes ja jutlustes.
Lõunaefate keelt esimese keelena kõnelejate kirjaoskus on 10–30%, teise keelena kasutajate kirjaoskus 50–75%. Lisaks eelnevalt mainitud kasutusaladele on lõunaefate keeles välja antud luulet, koostatud inglise-lõunaefate sõnastik (vt inglise-lõunaefate sõnastik) ning grammatikaraamat. Uus Testament anti välja perioodil 1889–1930.
Lõunaefate keele häälikud
Keele häälikusüsteemile on eriti iseloomulikud kaks häälikut, mille moodustamiseks tuleb neel ja huuled korraga sulgeda. Kirjapildis näevad need häälikud välja sellised: p̃ (hääldus: kp) ja m̃ (hääldus: ngm). Neid kasutatakse näiteks sõnades p̃al (vend) ja nasum̃ (maja). Teine lõunaefate keelele omane tunnus on täishäälikukadu ja seda nii sõna lõpus kui keskel. Näiteks sõna küla on ühes naaberkeeles natokona, kuid lõunaefate keeles täishäälikukao tulemusel hoopis natkon. Täishäälikukao tulemusel esineb keeles ka palju ebaharilikke kaashäälikuühendeid, näiteks sõnas kraksmanr (mööda viskama).
Tabel 1. Lõunaefate keele konsonandid.
Tabel 2. Lõunaefate keele vokaalid.
Keele struktuur
Lõunaefate keele sõnajärg on tavapäraselt subjekt-verb-objekt (SVO). Erinevalt eesti keelest käändeid eraldi ei markeerita. Suur hulk keeles olevaid laene pärinevad geograafiliselt lähedastest atara imere ja bislama keelest. Prantsuse keele eeskujul on lõunaefate keeles kasutusel kaheosaline eitus. See tähendab, et enne verbi tuleb sõna ta ning pärast mau [näide: P̃a ta fes mau! Sina ära räägi mitte! (Ära räägi!)].
Lõunaefate keelt iseloomustab lisaks eelnevale veel keeruline eripärane isikuliste asesõnade kasutussüsteem. Nimelt sõltub asesõna kasutus sellest, kas tegevus toimub olevikus, tulevikus või minevikus [Näiteks: Ka fo pak talm̃at pa. Ma lähen (tulevikus) aeda.]. Tegevuse aja näitamiseks saabki lõunaefates kasutada üksnes erinevaid asesõnu, seega iga lause peab neid sisaldama.
Asesõnad jagunevad vabadeks ehk fokaalseteks ning seotud asesõnadeks (mida on mitu erinevat gruppi). Seotud asesõnad liituvad verbi tüvele vastavalt eelpool mainitud tegevuse toimumise aja põhimõttele.
Lõunaefate arvsõnad
Arve ühest kümneni kirjutatakse lõunaefate keeles järgmiselt:
Keelenäide
"Teetwei esan komam upaakor mal ni namrem. Me mal ni nmalko komam me upo nrogo me uta leka mau. Nlaken tiawi kin ruto mal ni nmalko. Panpanpanpan malen kin nalotwen imai pa ntan sa. Go tiawi rumtak ki nmalko ruto sef sef mai. Ruto sef sef sef mai mai mai. Go gar rulek nmalko, me komam uta leka mau. Komam unrogo me uta leka mau."
"Kaua aega tagasi, selles kohas, me sündisime siin valguse ajal. Aga me oleme kuulnud Pimeduse ajast, aga me ei näinud seda kunagi. Sest need olid meie esiisad, kes elasid Pimeduse ajal. Kuni ajani kui palve tuli siia. Ja esiisad kartsid Pimedust ja jooksid ära. Nad põgenesid ja tulid. Nad nägid Pimedust, aga meie ei näinud seda kunagi. Me kuulsime sellest, aga me ei näinud seda."
Saulty
Saulty (pikardi: Souty) on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Saulty asub 21 km Arrasist edelas, teede D26 ja D79 ristumiskoha ümbruses.
2019. aasta alguse seisuga elas seal 775 inimest.
Huviväärsustest paiknevad seal vana linnuse jäljed, loss ja 16. sajandist pärinev St. Légeri kirik.
Surnud 3. aprillil
''Siin loetletakse 3. aprillil surnud tuntud inimesi ja loomi.
Sérgio Oliveira
Jalgpalli hakkas ta mängima kodukohaklubis C.D. Paços de Brandão. 2002. aastal liitus ta FC Porto noorteakadeemiaga. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 17. oktoobril 2009 Portugali karikavõistluste mängus Sertanense vastu. 17 aasta, nelja kuu ja 15 päeva vanuselt sai ta Porto kõige nooremaks debütandiks. 4:0 Porto võiduga lõppenud mängus andis Oliveira väravasöödu ühele Hulki väravale. Hooajal 2010/11 oli ta Portost laenul Portugali kõrgliigaklubis Beira-Mar ning hooajal 2011/12 Belgia kõrgliigaklubis Mechelen ja Portugali esiliigaklubis Penafiel. Hooajal 2012/13 mängis Oliveira Porto reservmeeskonnas Portugali esiliigas. Aastatel 2013–2015 mängis Oliveira kaks hooaega Portugali kõrgliigaklubis Paços Ferreira.
2022. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Galatasarayga..
Aastatel 2008–2015 mängis Oliveira Portugali noortekoondistes. 2011. aastal saavutas ta Portugali kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel teise koha. 2016. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril kuulus ta Portugali olümpiavõistkonda. Portugali jalgpallikoondises debüteeris Oliveira 6. septembril 2018 sõprusmängus Horvaatia vastu. Ta kuulus Portugali koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Antiochos XIII Asiatikos
Antiochos XIII Asiatikos Philadelphos (kreeka keeles Αντίοχος ΙΓ΄ Ασιατικός, ′aasialane′, ja Φιλάδελφος, ′vennaarmastaja′) (mõrvati 64 eKr) oli eelviimane Seleukiidide soost kuningas (69−64 eKr).
Elulugu
Ta sündis kuningas Antiochos X Eusebese (suri 88 eKr) ja Egiptuse printsessi Kleopatra Selene (u 135/130−69 eKr) pojana. Isa surma ajal oli Antiochos alles laps ja tema eest valitses regendina ema. Antiochos elas turvalisuse kaalutlustel Kiliikias või Väike-Aasias; sellest tulenes ilmselt tema hüüdnimi Asiatikos. Aastal 75 eKr siirdus ta koos vennaga Rooma, et leida tunnustust oma nõudlustele Egiptuse troonile. Senat nende soovi ei rahuldanud, kuid nad jäid Rooma kaheks aastaks ja neid tunnustati Süüria kuningatena. Aastal 69 eKr vangistas Armeenia kuningas Tigranes II, kes oli juba aastal 83 tunginud Süüriasse ja vallutanud osa Seleukiidide valdustest, tema ema ja lasi ta seejärel tappa. Tigranes II sai aga peagi Rooma väepealiku Lucius Licinius Luculluse käest Tigranakerti lahingus (69) lüüa ja Antiookia elanikud kuulutasid seejärel Antiochose kuningaks; Lucullus kiitis selle samal aastal heaks. Troonile tõustes sõdis ta ilmselt araablastega, keda juhtis Azizi-nimeline hõimupealik. 65. aasta eKr paiku sai Antiochos lahingus lüüa. See kõigutas tema usaldusväärsust niivõrd, et Antiookias tekkis liikumine, mille eesmärgiks oli ta kukutada. Kuningas suutis siiski vastupanu maha suruda ja vandenõulaste juhid põgenesid. Seejärel esitas talle aga väljakutse tema sugulane Philippos II Philoromaios, kes viibis Kiliikias. Antiochos otsis toetust Emesa araablasest valitsejalt Sampciseramus I-lt (Šemas-geram), kellega tal olid sõbralikud suhted, kuid viimane võttis ta vangi. 64. aastal eKr tungis Süüriasse Rooma väepealik Gnaeus Pompeius Magnus, kes tegi Seleukiidide riigile lõpu ja sellest sai Rooma provints. Antiochose mõrvas samal aastal hõimupealik Sampciseramus I.
Antiochost on traditsiooniliselt peetud Seleukiidide dünastia viimaseks esindajaks, kuid tema sugulane Philippos II Philormaios elas temast kauem.
Russin
Russin (läti Rūsiņš; surnud 1212, Henriku Liivimaa kroonikas Russinus ) oli üks latgalite vanemaid 13. sajandi alguses.
Russin koos mitmete teiste Tālava vanematega, kes olid eestlaste käe läbi kannatanud, sõlmis 1208. aastal nende vastu võitlemiseks liidu Mõõgavendade ordu ja Riia piiskop Albertiga. Ugandi-vastase sõjakäiguga alanud sõjalist konflikti, millesse Ugandi poolel astusid ka Sakala vanemad, iseloomustasid vastastikused rüüsteretked, kus Russin oli sage osaleja. Kõigepealt on teda, kroonika järgi "latgalitest vapraimat", nimeliselt mainitud esimesel Sakalasse suundunud retkel, kus olevat tapetud "300 Sakala maakonna parematest meestest ja vanemaist, peale selle lugematuid teisi, kuni tapjate väsinud käed ja õlavarred juba jõuetuks jäid suurest rahva mõrvamisest". Tagasi Tālavasse jõudnud Russin olevat öelnud, et "mu lapselapsed kuulutavad oma lastele kolmandast ja neljandast põlvest saadik seda, mis Russin on korda saatnud sakalaste peiedel". Ajaloolased on pidanud selliseid väiteid siiski tugevalt liialdatuteks.
Teada on ka Russini osalemine 1209./1210. aasta talve sõjakäigul Ugandisse. Kui pärast seda enamus liivlaste ja latgalite juhtidest Ugandiga rahu sõlmis, siis Russin koos Võnnu ordumeistri Bertoldiga keeldus sellest ja valmistus edasiseks võitluseks. 1210./1211. aasta talvel tegi ta kaasa ristisõdijate ja nende liitlaste esimese sõjakäigu Soontaganasse. Järgnevalt võttis ta osa Viljandi linnuse piiramisest, kus ta olevat seesolijaid keelitanud kristlusse astuma vastutasuks rahu lubades. Kui need piiravat väge pilgates pakutust loobusid, tappis ta vangivõetud sakalased ja ähvardas seesolijatega sama teha. Hiljem samal aastal tungis ugalaste ja sakalaste vägi latgalite aladele, tappes paljusid Russini kaaskonnast. Kättemaksuretkel Ugandisse tappis Russini vägi seal kõik kättesaadud mehed, sh osa neist elusalt praadides.
Irja Saar
Irja Saar (sündinud 6. märtsil 1973 Nõo vallas Tartumaal) on eesti mükoloog.
Torrazzo
Torrazzo on vald Itaalias Piemonte maakonnas Biella provintsis.
Irja Saar
Elulugu
Irja Saar on traktoristi tütar.
Saar lõpetas 1991 Luunja Keskkooli, 1995 Tartu Ülikooli bioloogiaosakonna, oli 1995–1997 TÜ magistrant ja 1997–2003 TÜ doktorant.
1997 kaitses ta Tartu Ülikoolis teadusmagistri kraadi botaanikas ja mükoloogias väitekirjaga "Eesti pisisirmikud (Cystoderma)".
Aastast 2002 on ta Tartu Ülikooli botaanika ja ökoloogia instituudi teadur.
2012 sai ta Tartu Ülikoolis doktorikraadi botaanikas ja mükoloogias väitekirjaga "The taxonomy and phylogeny of the genera Cystoderma and Cystodermella (Agaricales, Fungi)".
Teadustöö
Irja Saare peamised uurimisvaldkonnad on seenesugukonna Tricholomataceae (Agaricales) taksonoomia ja fülogenees ning haruldaste, riikliku kaitse all olevate ja Eesti punase raamatu seeneliikide levik ja kaitse Eestis. Ta osales teaduslikel ekspeditsioonidel 1998, 1999 ja 2003 Soomes, 1998 Rootsis, 1998 ja 2000 Norras. Saar on Looduseuurijate Seltsi liige (aastast 1994) ja Looduseuurijate Seltsi Mükoloogiaühingu sekretär (alates 2003). Eesti Mükoloogiaühingu esimees (2007–2014).
Veclaši mõis
Veclaši mõis (läti keeles Veclašu muiža, ka Lašu muiža või Tīzenhauzenes muiža, saksa keeles Alt-Lassen) on mõis Lätis Ilūkste piirkonnas Eglaine vallas Lašis.
Veclaši mõis rajati Liivi ordu Dünaburgi komtuuri poolt endise seelide Laši linnuse kohale. Aastal 1562 andis vasttekkinud Kuramaa hertsogiriigi hertsog Gotthard Kettler mõisa Taubedele. Sellest ajast peale oli Veclaši mõis rüütlimõis. Aastail 1610-1728 kuulus Veclaši Vietinghoffide perele. XIX sajandi algul olid mõisa omanikuks Tiesenhausenid, abielu kaudu said mõisa endale aga Przeździeckid, kelle kätte Veclaši mõis jäi kuni võõrandamiseni.
Mõisakompleksist on säilinud uusgooti stiilis punastest tellistest põllumajanduslik tootmishoone, osaliselt ka värav ja mõisa park. Samuti uusgooti stiilis ehitatud peahoonest on järel vaid varemed. Lisaks on säilinud üks mõisa piirikividest kirjaga "1855. Alt-Lassen Granyc. Tyzenhauz."
Torrazzo
Torrazzo kõrgus merepinnast on keskmiselt 622 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Jankauskas
Jankauskas on leedu perekonnanimi. Selle naissoo vormid on Jankauskienė (abielus) ja Jankauskaitė (neiupõlves).
2007. aastal oli see nimi Leedus perekonnanimede levikult 4. kohal (1482 inimest).
Jonathan C. Howard
Jonathan Charles Howard (sündinud 24. juunil 1943) on Briti immunoloog ja geneetik, kes 1994. aastast töötab välismaal.
Ta on 2011. aastast Kölni Ülikooli emeriitprofessor ja 2012. aastast Lissaboni külje all asuva Gulbenkiani Teadusinstituudi direktor. Tema peamised uurimisvaldkonnad on immunoloogia, geneetika, rakubioloogia ja viroloogia.
Haridus- ja töökäik
Ta lõpetas 1964. aastal Oxfordi Ülikooli bakalaureusekraadiga zooloogias ja kaitses 1969. aastal Oxfordis doktorikraadi immunoloogias väitekirjaga "Cellular Aspects of Antibody Formation".
Kinnisvaraturg
Kinnisvaraturg on kinnisvaraga tegelev turg (mikroökonoomika mõistes).
Kinnisvaraturu osapooled
Kinnisvaraturgude peamised osapooled on:
Omanik/kasutaja, omanik ja üürnik moodustavad turu nõudluse poole. Arendajad ja renoveerijad moodustavad pakkumise poole.
Kinnisvaraturg Eestis
2022. aastal tehti Eestis ligi 61 000 kinnisvaratehingut ja nende koguväärtus oli 5,8 miljardit eurot.
Eluruumi keskmine ruutmeetrihind Eesti maakondades 2022. aastal:
Phuthaditjhaba
Phuthaditjhaba (varasem nimi Witsieshoek) on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Thabo Mofutsanyana ringkonnas, Maluti-a-Phofungi valla halduskeskus.
Mõhkküla külanõukogu
Mõhkküla külanõukogu oli külanõukogu Jõgeva rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Põltsamaa külanõukoguga.
Kuningas Khalidi rahvusvaheline lennujaam
pisi|Lennujaama aerofoto Kuningas Khalidi rahvusvaheline lennujaam (araabia keeles: ماتار الملك خالد الدولي Maṭār al-Malik Khālid al-Duwaliyy, IATA: RUH, ICAO: OERK) on rahvusvaheline lennujaam, mis teenindab Riyadhi Saudi Araabias. Lennujaam asub umbes 35 kilomeetrit Riyadhi kesklinnast. Lennujaama läbis 2016. aastal rohkem kui 18 miljonit reisijat. Lennujaam on rahvusliku lennufirma Saudia kodulennujaam.
Konfabulatsioon
Konfabulatsioon on psühhiaatrias tegelike sündmustega võrreldes fabritseeritud, moonutatud või valesti tõlgendatud mälupiltide tekkimine haigel inimesel. Mäluhäire tõttu võib haige täita mälulüngad väljamõeldud üksikasjade ja sündmustega. Haigel ei ole seejuures kavatsust valetada, ta ei ole ise teadlik oma mälupettest ning on tavaliselt oma mälestustes kindel hoolimata vasturääkivatest tõenditest. Esineb mh sageli dementsetel patsientidel.
Marius Petipa
pisi|220px|Marius Petipa
Marius Petipa (vene keeles Мариус Иванович Петипа Marius Ivanovitš Petipa; 11. märts 1818 Marseille – 14. juuli (vkj 1. juuli) 1910 Gurzuf, Tauria kubermang) oli prantsuse ja Keiserliku Venemaa balletitantsija, koreograaf ja ballettmeister.
Prantsusmaal balletitantsijana ja ballettmeistrina tegutsenud Petipa kutsuti 1847. aastal Peterburi Suure Teatri ballettmeistriks ja balletitantsijaks. Petipa jäigi Venemaale, sidudes oma elu vene balletiga rohkem kui pooleks sajandiks. Ta lavastas mitmes teatris, sealhulgas Maria Teatris ja Moskva Suures Teatris.
1894. aastal sai Petipa Vene Keisririigi alamaks.
Isiklikku
Nii Marius Petipa isa Jean-Antoine Petipa kui ka vend Lucien Petipa olid balletitantsijad ja ballettmeistrid.
Moskva 24
Kanal on asutatud Moskva valitsuse algatusel TV-kanali "Stolitsa" (1997-2011) alusel ja käivitati 5. septembril 2011, alustades kanali elava esitusega Moskva linnapeale Sergei Sobjanini. Aastal 2016 tähistas kanal viieaastast sünnipäeva, teatas tegelikkusega televisioonist oma mitte-informatiivse programmeerimise praeguse suuna.
Pluuto uurimise ajalugu
Pluuto uurimist oli kavandatud alates 1930. aastast, mil Clyde Tombaugh selle avastas, kuid Maalt on Pluuto uurimine selle väiksuse ja suure kauguse tõttu keeruline. Tänaseni ainus missioon, mis on Pluutot külastanud, on New Horizons, mis möödus Pluutost 14. juulil 2015.
Voyager
Esimene võimalus saata Pluuto juurde kosmosesond, tekkis 1980. aastal kui teadlased kaalusid võimalust suunata Voyager 1 Pluutost mööda lendama. Kui teadlased oleksid seda võimalust kasutanud, oleks Voyager 1 suunatud pärast Saturnist möödalendamist linguefekti abil Pluuto suunas ja kosmosesond oleks Pluutost möödunud 1986. aasta märtsis.
Pärast Voyager 2 möödalendu Neptuunist ja Tritonist tekkis teadlastel soov uurida lähemalt nii Pluutot kui ka Kuiperi vööd.
Pluto Underground, Pluto 350 ja Mariner Mark II
1989. aasta mais moodustas rühm teadlasi, kelle hulgas olid ka Alan Stern ja Fran Bagenal rühmituse, mille nimeks sai Pluto Underground. Rühm valis selle nime, et avaldada austust teadlaste töörühmale Mars Underground, mille lobitöö tulemusel taasalustas NASA missioone Marsile. Enne Mars Undergroundi lobitööd oli NASA viimane Marsi missioon, Vikingi programm, lõppenud 1982. aastal. Pluto Underground alustas kirjade kirjutamise kampaaniat, mille eesmärgiks oli tuua NASA tähelepanu Pluutole ja saavutada missiooni planeedile saatmine. 1990. aastaks oli teadlaste surve, sealhulgas Pluto Undergroundi poolne, muutunud nii tugevaks, et NASA otsustas uurida kosmosesondi teelesaatmise võimalusi.
Algselt soovisid teadlased sinna saata umbes 40-kilogrammi raskuse sondi, mis oleks arvestuste kohaselt planeedile jõudnud 5–6 aastaga. NASA-s usuti, et talvel Pluuto atmosfäär jäätub ja vajub planeedile, mistõttu sooviti kerget sondi, mis jõuaks planeedile enne selle juhtumist. Siiski tuli sellest plaanist loobuda, sest teaduslike süsteemide mahutamine nii väikesesse kosmosesondi oli teostamatu.
Teine missioon, mida algselt sooviti Pluutole saata, oli Pluto 350. Selle missiooni arendasid Robert Farquhar Goddardi kosmosekeskusest ja Alan Stern ning Fran Bagenal Pluto Undergroundist. Pluto 350 teadlased soovisid valmis ehitada kosmosesondi, mis oleks kaalunud 350 kilogrammi ja selle minimalistlik disain pidi tagama, et seade saaks Pluutole lennata kiiresti ja oleks ühtlasi ka kulutõhus. See projekt oli kontrastiks suure eelarvega NASA projektidele, nagu Galileo ja Cassini.
NASA missioonide planeerijad pidasid Pluto 350-t liiga väikeseks ja liiga kõrge riskiga missiooniks, aga hiljem eelistasid nad seda Mariner Mark II-le, mis oli alternatiivne projekt Pluto 350-nele. Plaanide järgi oleks see sond kaalunud 2 tonni ja projekti maksumus oleks olnud 3,2 miljardit dollarit. Missiooni planeerijad eelistasid Pluto 350-t, sest NASA oli siis alustamas selliseid väikeseid projekte nagu Mars Pathfinder ja NEAR Shoemaker.
USPS-i postmark ja Pluto Fast Flyby
1991. aasta oktoobris avaldas Ameerika Ühendriikide postiteenistus postmargid, mis mälestasid NASA Päikesesüsteemi uurimist. Seerias kujutati kõiki Päikesesüsteemi planeete ja lisatud olid neid uurinud sondide nimed. Pluuto postmark kujutas ilmetut kera, millele oli lisatud kiri: "Pole veel uuritud". Markide esmaesitlus toimus NASA reaktiivliikumise laboratooriumis (JPL) ja kaks seal viibinud teadlast, Maailma Kosmose Fondi president Robert Staehle ja JPL-i teadlane Stacy Weinstein, said Pluuto postmargist motivatsiooni uurida Pluutole kosmosesondi saatmise teostatavust. Sama asja hakkasid uurima ka JPLi insenerid.
Arenduse ajal hakkasid projekti suurus, mastaap ja eelarve kasvama. Samuti oli meeskonna moraal madal, sest 1993. aastal kaotas NASA Mars Observeri. Sondide orbiidile viimiseks kavatseti kasutada Titan IV kanderakette, aga seetõttu kasvasid kulud üle miljardi dollari. Kulude kasvu tõttu otsustati Pluutole saata ainult üks kosmosesond, aga sellest polnud kulude kokkuhoidmisel abi. Seejärel plaaniti kulude kokkuhoiuks sond kosmosesse viia Vene kanderaketiga, aga sellele plaanile pani veto NASA peadirektor.
Kuiperi vöö, Pluto Kuiper Express ja projekti tühistamine
1990. aastate lõpus avastati mitmed objektid, mis olid Neptuunist kaugemal ja mis kinnitasid Kuiperi vöö olemasolu. NASA palus JPL-il luua kosmosesond, mis suudaks lisaks Pluutost mööda lendamisele uurida ka Kuiperi vööd. Missioon nimetati ümber Pluto Kuiper Expressiks. Paraku kasvatas see projekti eelarvet ja sondi massi. Varsti otsustas peadirektor Goldin, et projekt on väikese tähtsusega ja vähendas selle rahastust tuntavalt. 2000. aastal otsustas NASA, et projekti eelarve on lõhki ja hiljem projekt tühistati. Kulud olid selleks ajaks kasvanud 1,1 miljardi dollarini.
Alan Stern ja New Horizons
Pluto Kuiper Expressi projekti tühistamine ärritas paljusid teadlasi, kes hakkasid NASAlt nõudma, et projekt taaskäivitataks või et NASA tulevikuplaanides oleks sees Pluutole kosmosesondi saatmine. Nõudmisi toetasid ka mitmed NASA enda teadlased. NASA andis järgi ja otsustas luua uue programmi, mis eelarveliselt oleks Flagshipi programmist väiksem, aga Discovery programmist suurem. Uue programmi nimeks sai New Frontiers.
NASA korraldas konkursi, et leida esimene projekt, mida NASA New Frontiersi programmi raames rahastaks. Konkursil otsustas osaleda ka Stamatios Krimigis, kes moodustas koos Alan Sterniga New Horizonsi meeskonna. New Horizons sai konkursi esiviisikusse ja pääses lõppvooru, kus konkureeriti teise analoogse projekti, POSSE (Pluto and Outer Solar System Explorer) meeskonnaga.
2001. aasta novembris valiti konkursi võitjaks New Horizons. Sellest sai ametlikult esimene New Frontiersi missioon, kuid NASA peadirektor, Sean O'Keefe, ei toetanud seda ja eemaldas New Horizonsi NASA 2003. aasta eelarvest, mis sisuliselt tühistas projekti. New Horizonsi meeskond hakkas oma projektile toetajate leidmiseks lobitööd tegema ja NASA andis teadlaste survele järgi 2002. aasta suvel ning kinnitas, et rahastab projekti. Stern ja tema meeskond asus kosmosesondi ja selle seadmeid ehitama ning sond startis Pluutole 2006. aastal. Sond jõudis Pluutole 2015. aasta juulis.
Mõnnaste külanõukogu
Mõnnaste külanõukogu oli külanõukogu Viljandi rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Koidu külanõukoguga.
James Opie Urmson
James Opie Urmson (4. märts 1915 Yorkshire, Hornsea – 29. jaanuar 2012) oli inglise filosoof.
Ta kirjutas keelefilosoofiast, George Berkeleyst, eetikast ja antiikfilosoofiast, eriti Aristotelesest. Ta algatas analüütilises filosoofias arutelu ülemääraste tegude üle.
Ta töötas pikka aega Oxfordi Ülikooli Corpus Christi College'is.
Elulugu
Urmsoni isa oli metodisti pastor James Opie Urmson (1881–1954).
James õppis 1928–1934 Bathis Kingswoodi koolis ning 1934–1938 Oxfordi Ülikoolis Corpus Christi College'is õppekavas "Literae Humaniores".
Teise maailmasõja puhkedes 1939 astus ta sõjaväkke ning määrati Wellingtoni hertsogi rügementi. Mais 1943 teenis ta oma Tuneesia kampaanias osaleva rügemendi 1. pataljoni kaptenina. Ta tagas hoolimata vaenlase tulest oma pataljoni varustamise laskemoonaga, nii et see sai otsustaval hetkel enne Tunise ründamist püsida Bou Aoukazi mäel. Teda autasustati medaliga Military Cross. Anzios langes ta sõjavangi. Sõja lõpuni oli ta Saksamaa sõjavangide laagris, kus ta enda sõnul mängis bridži ja õppis matemaatikat.
Aastal sai Urmsonist Oxfordi Ülikooli Christ Church College'i kolleegiumiliige. Aastal 1955 sai temast filosoofiaprofessor uuel õppetoolil Queen's College Dundees, mis oli Saint Andrewsi Ülikooli osa. Aastal 1959 sai temast Oxfordi Ülikooli Corpus Christi College'i kolleegiumiliige (Student ja tuutor). Sinna ta jäi pensionile minekuni 1978. Vahepeal oli ta mitme Ameerika ülikooli külalisprofessor, näiteks 1950–1951 Princetoni Ülikooli filosoofia külaliskaasprofessor (seal sõbrunes ta John Rawlsiga ) ja kolm korda Michigani ülikooli külalisprofessor. Ta määrati Stanfordi Ülikooli Henry Waldgrave Stuarti filosoofia emeriitprofessoriks.
Filosoofia
Eriti tuntud on tema artikkel "Saints and Heroes", milles ta tõstatas analüütilises filosoofias ülemäärase teo küsimuse. Raamat "Philosophical Analysis" aitas kaasa analüütilise filosoofia (tavakeelefilosoofia) levikule. John Stuart Milli tõlgendas ta reegiutilitaristina.
Koos Geoffrey Warnockiga toimetas ta John Langshaw Austini kirjutiste väljaande. Ta tõlkis inglise keelde Aristotelese teoseid ning Simplikiose kommentaare neile. Tema raamatut "Aristotle's Ethics" hindasid J. L. Ackrill ja Julius Moravcsik suurepäraseks sissejuhatuseks Aristotelese eetikasse.
Jonathan Ree kirjutas raamatu "Concise Encyclopedia of Western Philosophy and Philosophers" (2004) 3. trükis tema kohta nii: "Kuigi paljud tema kirjutised keskenduvad teooriatele filosoofia loomuse kohta, on ta seisukohal, et "üldiselt (on the whole) on parim filosoofia teooriast vähe mõjutatud; filosoof näeb, mida on tarvis teha, ja teeb seda.""
Pühakud ja kangelased
Artiklis "Saints and Heroes" toob ta analüütilisse filosoofiasse ülemäärase teo mõiste.
Tavaliselt eristatakse moraalifilosoofias kohustuslikke tegusid (mida on kohus teha ehk mida peaks tegema), moraalselt lubatavaid tegusid, mida moraalikaalutlused ei keela, kuid mis pole nõutavaid, ja tegusid, mis on väärad (mida ei tohiks teha), ning püütakse pakkuda moraaliteooriat, mis selle liigituse arusaadavaks teeks. Mõned moraalifilosoofid ei tunnista isegi niisugust jaotust, näiteks George Edward Moore'i järgi tuleneb kõige tühisematestki tegudest midagi head või halba, nii et vaevalt ta saab tunnistada moraalselt ükskõikseid tegusid. Urmson peab seda ja sarnaseid liigitusi moraalifakte mittearvestavateks ning püüab seda näidata kahe teotüübi peal.
Mõnikord nimetatakse inimest puhtmoraalses mõttes pühakuks või tegu pühaks ning mõnikord kedagi moraalses mõttes kangelaseks ja tegu kangelaslikuks, tavaliselt kiitvalt. Paistab, et neid sõnu kasutatakse moraalihinnangutena mitmes olukorras ning nende tarvitused on lähedased. Eristame kolme tüüpi olukordi. Kaks esimest tüüpi mahuvad kolmikjaotuse alla, kolmas mitte. 1. Inimest võidakse nimetada pühakuks, kui ta täidab ebatavalise enesevalitsemise tõttu oma kohust regulaarselt puhkudel, mil enamik inimesi seda kalduvuse, iha või omakasu tõttu ei teeks, ja kangelaseks juhtudel, mil ta samal põhjusel teeb seda puhkudel, mil enamik inimesi seda hirmu või enesealalhoiutungi tõttu ei teeks. Vahe on ainult selles, millele vastu seistakse. Näiteks vallaline tütar jääb koju, et hoolitseda oma haige ja lesestunud isa eest, ja arst jääb katkust tabatud linnas oma patsientide juurde. 2. Inimest võidakse nimetada pühakuks või kangelaseks, kui ta teeb samu asju ilma pingutuseta. Sel juhul on tegu Aristotelese mõttes voorusliku teoga. Tänapäeval öeldaks selliste inimeste kohta, et neil on lihtsalt vedanud või neil ei jätku kujutlusvõimet, kuid Aristoteles pidas seda tüüpi esimesest kõrgemaks. 3. Urmson väidab, et pühakuks võidakse nimetada ka inimest, kes teeb tegusid, mis tema kohust kaugelt ületavad, kas seistes vastu vastasele kalduvusele või huvile, või ilma pingutuseta, ja kangelaseks, kui ta teeb seda vastu seistes loomulikule hirmule või pingutuseta. Urmsoni meelest on need suuremad pühakud ja kangelased kui eelmised. Nüüd on tegu näiteks arstiga, kes vabatahtlikult läheb katkust tabatud linna, või sõduriga, kes teeb seda, mida ohvitserid kunagi ei käsiks teha, või pühendunud ennastsalgava eluga teiste teenistuses. Jutt ei ole loomulikust kiindumusest nagu emal lapse vastu (see ei kuulu moraali alla, vaid on muul kombel imetlusväärne). Meie juhtumil ei ole kiindumus mängus.
Sõdurid harjutavad granaadiheitmist. Üks granaat libiseb käest ja kukub sõdurite lähedale. Üks neist ohverdab oma elu, viskudes granaadile ja kaitstes kaaslasi oma kehaga. Kiindumust pole siin tarvis oletada. Kui ta poleks seda teinud, kas ta siis poleks täitnud oma kohust? Kas teised sõdurid ei täitnud oma kohust? Kas ülem oleks võinud seda käskida? Ei, see pole nii. Siin on tegu juhtumiga, mis kolmikjaotuse alla ei mahu. Võidakse vastu väita, et niipalju kui sõdur midagi tunda või mõelda jõudis, tundis ta nähtavasti, et tema kohus on seda teha. Kui miski tundub meile kohusena, siis ei jää muud üle. Aga Urmson ei tahagi öelda, nagu peaks kangelane pidama oma tegu fakultatiivseks. Aga kui ta ellu jääks, siis kui ta ütleks, et ta täitis ainult oma kohust, siis meile tunduks see võltstagasihoidlikkusena. Ja isegi kui ta endale ütleks, et see on ainult kohusetäitmine, ei saaks ta seda teiste kohta ennetavalt öelda, ja teised ei saaks seda tema kohta öelda.
Bonaventura teatab, et pärast Assisi Franciscuse jutlust lindudele, kogunesid teised teda kiitma ja imetlema, Franciscus aga heitis endale ette, et ta polnud varem teinud seda, mida ta nüüd pidas oma kohuseks. Inimene võib mis tahes pühaduse astet pidada oma kohuseks, aga sellel ja kohuse täitmata jätmisel on suur vahe. Ja teistest oleks olnud naeruväärne selle etteheitega ühineda. Ja kellelegi teisele Franciscus selle pärast etteheiteid ei teinud.
Oleks absurdne arvata, nagu poleks moraalifilosoofid pühakute ja kangelaste olemasolust teadnud ega neile isegi mitte vihjanud. Aga tundub, et nende süsteem on neid fakte ignoreerinud. Näiteks kui George Edward Moore'i ja enamiku utilitaristide jaoks on kohuseks iga tegu, mis annab konkreetsetel asjaoludel suurima võimaliku hüve, siis nende jaoks on kõige kangelaslikum eneseohverdus ja kõige püham eneseohverdamine täpselt samasugune kohus nagu tõerääkimine ja lubaduste täitmine. Immanuel Kanti jaoks on ainult kohuse kategooriline imperatiiv ning iga kohus on kõigile võrdselt ja äärmiselt siduv. Kanti süsteem ei saa neid fakte arvestada. Ka intuitsionism ei jäta neile faktidele kohta. Neid teooriaid on muidugi võimalik modifitseerida nii, et nad neid fakte arvesse võtaksid, aga praegusel kujul pole see võimalik, ja modifitseerimine võib teooriate usutavust vähendada.