cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vjatško ja Meelis Tartu kaitsel
pisi|"Meelis ja Vjatško Tartu kaitsel", profiil, sügis 2011 pisi|"Meelis ja Vjatško Tartu kaitsel", eestvaade, sügis 2011 Skulptuur "Vjatško ja Meelis Tartu kaitsel" (täisnimega "Polotski vürst Vjatško ja Lembitu poeg Meelis Tartu kaitsel 1224. a.") on Tartusse 1980. aastal püstitatud mälestusmärk Enn Kippeli noorsoojutustuse "Meelis" tegelastele, Sakala vanema Lembitu pojale Meelisele ja endisele Koknese vürstile Vjatškole, kes hukkusid Tartu lahingus 1224. aastal võitluses sakslastega.
Monument asub Kassitoomel, Oru tänava äärsel künkal. See oli skulptor Olav Männi diplomitöö Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis. Teos valmis kipsmudelina 1950. aastal ning valati pronksi 1956. aastal, monumendi maksumus oli 800 000 rubla. Pärast valmimist esitleti skulptuuri 1951. aastal Eesti NSV kunsti ülevaatenäitusel. Ajakirja Pilt ja Sõna 1951. aasta detsembrinumbris arvustati teost järgmiselt: "Näituse ühe kõige väljapaistvama teosena tuleks esile tõsta O. Männi erakordse andekusega teostatud monumentaalset skulptuurigruppi "Polotski vürst Vjatško ja Lembitu poeg Meelis Tartu kaitsel 1224. a", milles on jõuliselt edasi antud eesti ja suure vene rahva vääramatu sõprus. Mõlemad kangelased on kujutatud suure sisemise emotsionaalsusega. Nende ühisest eesmärgist - välja kihutada saksa penirüütlid - kõnelevad nii ilmed, pingelised kehahoiakud kui ka kogu skulptuurigrupi aktiivne siluett."
Skulptuur on inspireeritud Kritiose ja Nesiotese 476. aastal eKr Ateenas üles seatud kujust "Türannitapjad" ning Vera Muhhina kuulsast skulptuurist "Tööline ja kolhoositar".
Praegusel asukohal avati skulptuur 1980. aastal, tähistamaks Eesti ja Vene riigi ühinemise 250. aastapäeva. 1990. aastal tegi Tartu linnavolikogu Tartu Kunstimuuseumile ettepaneku "leida Oru tänava ääres asuvale skulptuurigrupile "Meelis ja Vjatško Tartu kaitsel" ning Riia 19 hoone ees asuvale Kodusõja väejuhtide A. Korgi ja A. Kuke monumendile nende kunstiväärtuse kohane asupaik", kuid erinevalt Korgi ja Kuke mälestusmärgist "Vjatškod ja Meelist" siiski ei teisaldatud.
Meelis on puhtkirjanduslik tegelane, kuid Vjatško oli ajalooline isik. Tema kujutisi pole siiski säilinud, skulptuuri aluseks on kunstniku fantaasia.
Nõukogude ideoloogias sümboliseeris skulptuurigrupp eesti ja vene rahva igipõlist sõprust, seepärast sai selle reljeefne kujutis keskse koha mahuka koguteose "Eesti NSV ajalugu" I köite kaanekujunduses. Skulptuurist on omakorda mõjutatud "Meelise" 1976. aasta trüki kaanekujundus.
Muusikalinn
Muusikalinnade programm on osa UNESCO loomelinnade võrgustikust, mis rajati 2004. aastal. Võrgustik sai alguse 2002. aastal loodud UNESCO ülemaailmse kultuurilise mitmekesisuse liidu algatusest (Global Alliance for Cultural Diversity initiative). Liidu eesmärk on "edendada linnade sotsiaalset, majanduslikku ja kultuurilist arengut nii arenenud kui ka arengumaades". Võrgustiku linnad edendavad kohalikku loometegevust ja juhinduvad UNESCO eesmärgist toetada kultuurilist mitmekesisust. Loomelinnade tähtis aspekt on avaliku ja erasektori partnerlus (public/private partnership, PPP) toetamine, eriti julgustades väikeettevõtete ettevõtlikkust ja loomepotentsiaali. Muusika on vaid üks loomelinnade kategooria; teised on kirjandus, film, meedia, gastronoomia, käsitöö ja rahvakunst ning disain.
Paide magasiait
pisi|Endisaegne Paide magasiait (august 2012) pisi|Paide magasiait Paide magasiait on endisaegne magasiait Järva maakonnas Paides aadressil Tallinna tänav 25. Hoone on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Muusikalinn
2021. aasta juunis andis Tallinn sisse muusikalinnaks kandideerimise taotluse ja kinnitati loovlinnade võrgustiku liikmeks 2021. aasta novembris.
Paide magasiait
Hoone ehitati 1786. aastal, kui Paide oli saanud kreisilinnaks.
19. sajandi II poolel kasutati hoonet arestimajana.
Hoone restaureeriti 1984. aastal (arhitekt Villu Rohtla).
Meedium (ansambel)
Meedium oli Eesti ansambel, mis tegutses 1970. aastate lõpul ja 1980. aastate algul Tartu Ülikooli klubi juures. Suuremas osas esitas omaloomigulisi laule ja instrumentaalmuusikat.
Liikmeid:
Võšnivtšõk (Tšemerivtsi rajoon)
Võšnivtšõk (ukraina keeles Вишнівчик) on küla Ukrainas Hmelnõtskõi oblastis Tšemerivtsi rajoonis. Elanike arv on 1897. Pindala on 2,25 km².
Eduard Arnold Raud
Eduard Arnold Raud (sündinud 12. mail 1946 Tallinnas) on eesti keemik.
Elulugu
Lõpetas 1964 Tartu 7. Keskkooli, 1969 keemilise mehaanika erialal ja 1972 NSVL Teaduste Akadeemia Füüsikalise Keemia Instituudi aspirantuuri; keemiakandidaat kolloidkeemia erialal (1973, NSVL Teaduste Akadeemia Füüsikalise Keemia Instituut). 1973–81 Moskvas Üleliidulise Naftatöötlemise ja Naftakeemiatööstuse Teadusliku Uurimise Instituudi nooremteadur, aastast 1981 samas termiliste protsesside labori juhataja, aastast 1984 ühtlasi vanemteadur. Aastast 1992 ka tehnoloogiliste ja energotehnoloogiliste süsteemide kompleksse arendamise keskuse Cortesneft direktor.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: kolloidkeemia, kütuste ja gaasi töötlemine, pindnähtused. 102 teadustrükist, 7 autoritunnistust.
Paide kohtuhoone
Paide (kreisi)kohtuhoone on hoone Järva maakonnas Paides aadressil Tallinna tänav 18. Hoone on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Seda hoonet kasutas ka Paide kreisikohus.
Hoone, mida tuntakse kohtumajana, valmis 1790. aastal. Hoone oli kubermangu arhitekt Johann Caspar Mohri (ka Moor) projekti järgi tehtud. Seda projekti võib pidada tüüpprojektiks, kuna selle järgi valmisid kohtuhooned ka Rakveres, Paldiskis ja Haapsalus. Tegemist on kahekorruselise, kõrge täiskelpkatuse ja kellerdatud hoonega. Hoone oli mõeldud ametiasutustele. Mõned selles hoones tegutsenud asutused olid näiteks kreisikohtu kantselei ja istungite saal, linnafoogti kantselei ja istungitetuba, kreisirentei, kassa, arhiiv ja ekspediitoriruum. Aastatel 1924–1925 tehti hoones ümberehitusi, et sisse saaks kolida Paide linna algkool.
Praegu on hoone Pärnu Maakohtu Paide kohtumaja.
Arhitektuurilis-ajalooline ülevaade
pisi|Paide kohtuhoone (august 2012)
Tegemist on kahekorruselise kelpkatusega kivihoonega, mille katusel on kaks uukakent ja kaks korstent. Fassaad on krohvitud, tuhmi kollast tooni ja jagatud liseenide abil vertikaalselt viieks. Hoone äärmistes osades on kolm akent korruse kohta, keskmisel kolmnurkfrontooniga osal on aknaid üks ja nende vahele jäävatel osadel on aknaid korruse kohta kaks. Ülemise korruse kõik aknad on nelinurksed, alumise korruse akendest on nelinurksed vaid fassaadi ääreosades mõlemal korrusel asuvad kolm akent. Hoone keskosas asuvad aknad on ülaosast lamekaarsed ja dekoratiivse kiviga tipnevad. Kõik aknad on valge raamistusega. Fassaadi visuaalselt kolm keskmist osa moodustavad risaliidi, kuid on vaid väga väheke eendunud asendis. Kõige keskmine osa on omakorda veel kergelt eendunud. Risaliidi laiuses jagab maja horisontaalselt kaheks tagasihoidlik simss. Kolmnurkfrontoonil on kujutatud lintidega pärga, mis on kolmnurkselt raamistatud. Keskrisaliidil asub ka portaal, mis on dekoratiivse rustikaalselt mõjuva kolmnurk-mustriga raamistatud ning mille kohal asub poolkaare kujuline valgmik. Uks ise on üsna lihtne kuue tahvliga puituks, kuid tipneb poolkaar-aknaga, mida ümbritseb sarnaselt akendele valge krohvitud raamistus, mis tipneb dekoratiivse kiviga. Fassaadi teise korruse keskmes asuvad rõdu ja ruudukujuline aken, mille üks osa lahtikäiv ja toimib rõduuksena. Rõdu kannavad kaks kergelt dekoreeritud konsooli ja seda ääristab lihte sepisvõre.
Tegu on algselt varaklassitsistliku hoonega (iseloomulikud tunnused on kolmnurk frontoon, liseenid, lihtsus ja fassaadi visuaalne tasakaal), mis sobitub stiililiselt väga hästi enda ehitusaega. pisi|Paide kohtuhoone esifassaad Hoone peafassaad on ajas pisut muutunud, kuid üldmulje on siiski jäänud samaks.
Juurde- ja ümberehitused
1924. aastal ehitati hoonele juurde Laia tänava poolne kahekorruseline tiib, mis on seal samal kujul ka tänapäeval. Juurdeehitisega samast perioodist pärineb ka Tallinna tänavale avaneva peasissekäigu ornamentaalne dekoor ja selle kohal olev sepisrõdu. Peale selle on muudetud ka esifassaadi risaliidil asuvate, teise korruse akende suurust. Algne akende paigutus on tänapäevaks aga taastatud.
Teine juurdeehitus leidis aset 1970. aastal, mil olemasoleva hoone hoovi poole ehitati (aadressiga Tallinna tänav 14) juurde kahekorruseline betoonpaneelidest plokk. Uus osa mahutas klassi- ja abiruume ning täismõõtmetes saali.
Marco Ruben
pisi|Marco Ruben (2012) Marco Gastón Ruben Rodríguez (sündinud 26. oktoobril 1986 Capitán Bermúdezis) on Argentina jalgpallur, kes mängib ründajana Argntina kõrgliiga klubis Rosario Central.
Ta alustas klubikarjääri Argentina klubis Rosario Central, mille meeskonnas debüteeris ta Argentina kõrgliigas 2004. aastal. 2007. aastal mängis ta teises Argentina kõrgliiga klubis, River Plate'is.
2008. aastal suundus Ruben Euroopasse, sõlmides lepingu Hispaania kõrgliiga klubiga Villarreal. Kahel esimesel hooajal mängis ta laenul teises Hispaania kõrgliiga klubis, Recreativo de Huelvas. Hooajal 2009–10 mängis ta Villarreali duubelmeeskonnas Hispaania esiliigas. Ta lõi sel hooajal liigas 18 väravat, millega oli resultatiivsuselt liiga kolmas-neljas mängija. Hooaegadel 2010–11 ja 2011–12 mängis ta Villarreali põhikoosseisus. Seejärel mängis ta ühe hooaja Ukraina kõrgliiga klubis Kiievi Dinamo, Prantsusmaa kõrgliiga klubis Évian ja Mehhiko kõrgliiga klubis Tigres UANL.
2015. aastal naasis Ruben Rosario Centrali. 2015. aasta Argentina kõrgliiga hooajal lõi ta 21 väravat, millega oli liiga suurim väravakütt. Samal hooajal valiti ta liiga parimaks Argentina mängijaks.
2019. aasta jaanuaris suundus ta üheks aastaks laenule Brasiilia kõrgliiga klubisse Athletico Paranaensesse.
Argentina jalgpallikoondises pidas ta esimese ametliku mängu 5. juunil 2011 sõprusmängus Poola, lüües mängus ka värava.
Baltinava vald
Valla pindala on 185 km². 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanike arv 1178. Arvestuslikel andmetel oli 1. juulil 2011 valla rahvaarv 1325. Elanikest oli lätlasi 84,6%, venelasi 12,1% ja muust rahvusest inimesi 3,3%. 2016. aasta seisuga elas seal 1164 inimest.
Ajalugu
Aastal 1990 moodustati külanõukogust Baltinava vald, mis kuulus Balvi rajooni.
Mälestised
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Baltinava õigeusu kirik, Baltinava katoliku kirik, Alotāju kalnsi linnamägi, Puncuļeva linnamägi, Aizelkšņi muinaskalmed ehk Sõjahauad ja Lukstenieki muinaskalmed ehk Sõjahauad. .
Kohaliku kaitse all on Baltinava katoliku kiriku orel, Baltinava valla kohtumaja, Duļbova mootorveski ja selle kaks majapidamishoonet, Brieksīne kalmistu kabel, Baltinava mõisa park ja Ķeiši muinaskalmed (ka Kalmemägi ehk Kasemägi).
Looduskaitse all on Kūkova viltune tamm, Kūkova tamm, õigeusu kiriku tamm, Līdumi tamm, Plēšova tamm, Plēšova kalmistu kask, Plēšova kalmistu Stūri kask, Lauruti hiidtamm, Beržovka tamm, Čudarīne tammed, Čudarīne pärn, Guba kalmistu mänd, Kamenka tamm, Baltinava künnapuu, Baltinava allee, Baltinava pargi pärn, Pargi künnapuu, Pargi pärn, Ontani ja Anne pargi metsõunapuu, Montrine Kuldmänd, Ūzulova tamm ja Grāvmelderi tammed, lisaks kasvab seal üks nimetu põline pärnapuu. Valla lõunaosas asub 46 hektari suurune Motrine järve hoiuala, osaliselt ka Numerne valli maastikukaitseala.
Külad
Vallas on seitsekümmend viis küla. Valla keskus on Baltinava küla (lielciems), kus 1. jaanuaril 2011 elas 482 inimest.
Seitse küla on staatusega mazciems – Kotlova 4 elanikuga aastal 2018, Kožurki 6 elanikuga aastal 2018, Peisova 5 elanikuga aastal 2018, Punduri 13 elanikuga aastal 2018, Silagaiļi 10 elanikuga aastal 2018, Žeikari 39 elanikuga aastal 2018 ja Teležnīki 2 elanikuga aastal 2018. Teised valla külad on staatusega skrajciems – Apšova 10 elanikuga aastal 2018, Antonovka 14 elanikuga aastal 2018, Bahmati 1 elanikuga aastal 2018, Bārzulova 6 elanikuga aastal 2018, Blauzgova 3 elanikuga aastal 2018, Bleivas 1 elanikuga aastal 2015, Boncāni 4 elanikuga aastal 2018, Brieksīne (Breksene) 19 elanikuga aastal 2018, Brieksīne 14 elanikuga aastal 2018, Buksti 6 elanikuga aastal 2018, Čudarīne 42 elanikuga aastal 2018, Danski 27 elanikuga aastal 2018, Diemerova 28 elanikuga aastal 2018, Dokti 2 elanikuga aastal 2018, Duļbova, Dupurova 5 elanikuga aastal 2018, Dursprīde 6 elanikuga aastal 2018, Dziervīne 30 elanikuga aastal 2018, Ezerova 16 elanikuga aastal 2018, Gnilki 7 elanikuga aastal 2018, Grikovka 5 elanikuga aastal 2018, Jorzova 4 elanikuga aastal 2018, Kaktiņi 4 elanikuga aastal 2007, Karpova 4 elanikuga aastal 2018, Kaši 16 elanikuga aastal 2018, Keiši 19 elanikuga aastal 2018, Kļangova 1 elanikuga aastal 2018, Kolnumeži 5 elanikuga aastal 2018, Kraukļova, Kuzņecova 1 elanikuga aastal 2018, Ķēvesdruva 4 elanikuga aastal 2007, Lauruti 1 elanikuga aastal 2018, Leidumi 2 elanikuga aastal 2018, Lemešova 4 elanikuga aastal 2018, Ļevaškova 2 elanikuga aastal 2015, Mačusola 9 elanikuga aastal 2018, Maiļupe 18 elanikuga aastal 2018, Maksi 2 elanikuga aastal 2007, Merkuzīne 1 elanikuga aastal 2015, Mežupe 7 elanikuga aastal 2018, Mišāni 6 elanikuga aastal 2015, Morkova 3 elanikuga aastal 2018, Motrīne 5 elanikuga aastal 2018, Obeļova 21 elanikuga aastal 2018, Odumova 12 elanikuga aastal 2018, Pazlauga 5 elanikuga aastal 2018, Pleitova 12 elanikuga aastal 2018, Pliešova 28 elanikuga aastal 2014, Puncuļova 12 elanikuga aastal 2018, Putrova 8 elanikuga aastal 2018, Risova 5 elanikuga aastal 2018, Rudukova 1 elanikuga aastal 2018, Safronovka, Sarkaņi 2 elanikuga aastal 2018, Sloboda 51 elanikuga aastal 2018, Surikova 24 elanikuga aastal 2018, Svātiune 10 elanikuga aastal 2018, Sviļpova 13 elanikuga aastal 2018, Zeļči 1 elanikuga aastal 2018, Zubki 2 elanikuga aastal 2018, Timšāni 3 elanikuga aastal 2018, Upmale 3 elanikuga aastal 2018, Ūzulova 8 elanikuga aastal 2018 Vasiliški 2 elanikuga aastal 2018, Viborgi 8 elanikuga aastal 2018, Viļumi ja Vornīne 1 elanikuga aastal 2018. Ülejäänud valla elanikud elavad külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Põlde Liisu
Põlde Liisu (sünninimega Elisabet Orik; 1873–1970), tuntud ka kui Liisu Orikult ja Liisu Orik, oli Eesti rahvalaulik, keda peetakse Tõstamaa üheks tuntumaks pulmalaulikuks.
Ta on eriti tuntud laulu "Laula, laula, suukene, liigu, liigu keelekene" järgi.
Elulugu
Orik sündis Alu külas ja oli hiljem Põlde talu perenaine.
Laulikuna
Laulmist õppis ta emalt ja isalt, aga ka teistelt vanematelt laulikutelt. Lisaks pulmadele laulis ta ka kirikukooris ning lõi laule Teoste külas elanud kirjaniku Mart Soobergi sõnadele.
Rahvaluuleteadlased on esile tõstnud tema laulurepertuaari suurust ja mitmekülgsust.
Viinamarjamust
Viinamarjamust (saksa keeles Rebschwarz, Weinrebenschwarz, inglise keeles Vine black) on külma sinaka tooniga must värvipigment, tegelikult süsi, mida saadakse noorte viinapuuokste söestamisel õhu juurdepääsuta. Koostiselt süsinik mõningase kaaliumi- ja naatriumisoolade lisandiga.
Praktiliselt sama koostise ja omaduste tõttu võidakse käsitleda sünonüümsena kiindrusega (inglise keeles Lamp Black).
Omadused
Pigment on peeneteraline, keemiliselt stabiilne nagu kõik söepigmendid ja väga valguskindel. Värvitoon on sinaka varjundiga must ning segades valgega annab sinise poole kalduva tooni. Kattevõimelt jääb siiski alla lambitahmale. Õlivärvis kuivab suure õlisisalduse tõttu aeglaselt.
Kasutamine
Viinamarjamust on kasutatav kõigis maalimistehnikates ja sobib kõigi teiste värvipigmentidega. Nagu kõik söed on viinamarjamust olnud tuntud juba esiajast alates ja keskaja ning renessansi kunstnikud kasutasid seda alusjoonistuse tegemiseks valdavalt.
Georg Frithjof Slöör
Georg Frithjof Slöör (23. juuli 1874 Serepetta, Ingerimaa – 8. oktoober 1934 Pälkjärvi, Soome) oli Eesti ja soome vaimulik.
Slöör sündis Ingerimaal Serepettas (ka Žerebjatka) luterliku pastori pojana. Ta õppis aastatel 1884–1893 Peterburi Püha Anna koolis. Aastatel 1893–1898 (grad. stud.) õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Korporatsioon Neobaltia liige.
Oli prooviaastal Peterburi (soome) Maria koguduses. Ordineeriti 14. novembril 1899 Peterburis õpetajaks.
Asus aastal 1929 Soome. Oli aastatel 1929–1930 abiõpetaja Polvijärvi (Põhja-Karjala maakonnas Ida-Soome läänis) koguduses. Aastatel 1930–1931 oli ta adjunktõpetaja Kontiolahti (Põhja-Karjala maakonnas Ida-Soome läänis) koguduses, aastatel 1931–1933 kaplan Kaavis (asub Põhja-Savo maakonnas Ida-Soome läänis), aastatel 1933–1934 oli ta Pälkjärvi (asub praegu Sortavala rajoonis Karjala Vabariigis Venemaal) koguduse õpetaja.
Isiklikku
Tema isa Fredrik Gottlieb Slöör oli Serepetta koguduse õpetaja.
Himbergen
Himbergen on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Uelzeni kreisis. Valla pindala on 39,46 km². 31. detsembril 2017 elas seal 1701 inimest.
pisi|tühi|Himbergen Rohrstorf-Eichenhofi hotell ja restoran
Mohave maakond
pisi|Asend Arizonas pisi|Mohave maakonna kohtumaja Kingmanis pisi|[[Beaver Dami mäed]] pisi|[[Bill Williamsi jõgi]] Mohave maakond (Mohave County) on maakond USA-s Arizona osariigi loodeosas. Geograafilised koordinaadid on 35°40' N, 113°51' W.
Maakonna halduskeskus on Kingman ja suurim linn Lake Havasu City.
Suur kanjon jagab maakonna kaheks osaks, mille vahel puudub maismaad pidi ühendus. Põhjaosa on hõredalt asustatud ja moodustab Arizona Stripi lääneosa ning piirneb Utah' ja Nevada osariigiga. Pindalalt suurem lõunaosa piirneb Colorado jõge pidi Nevada ja California osariigiga. Lõunaosas paikneb Mojave kõrb. Maakonda läbivad kaks USA kiirteede süsteemi kiirteed: Interstate 15 ja Interstate 40, ning ajalooline Route 66.
Maakonnas asuvad Kaibabi, Fort Mojave ja Hualapai indinaalaste reservaat.
Ajalugu
Mohave maakond moodustati 9. novembril 1864 ja maakond on üks neljast originaalsest maakonnast Arizonas. Maakonna idapiiriks määrati algselt 113° 20' ja lõunapiiriks Bill Williamsi jõgi. 1865. aastal loodi Mohave maakonna osast Pah-Ute'i maakond, kuid see liideti uuest Mohave maakonnaga 1871. aastal. Maakonna praegused piirid seati 1881. aastal.
Kaitsealad
Maakonnas asub 18 ürgloodusala (wilderness area).
Linnad
pisi|300px|Valgega on märgitud inkorporeerimata vallad. Halliga märgitud alad tähistavad inkorporeeritud linnasid
August Lepasaar
Lepasaar lõpetas 1929. aastal Roela 6-klassilise Algkooli ja 1931. aastal Rakvere Poeglaste Gümnaasiumi.
1960–1968 oli ta Rakvere rajooni Eduard Vilde nimelise kolhoosi esimees.
Ta oli Narva-Jõesuu kolhoosidevahelise sanatooriumi asutajaliige ja esimene esimees. Lepasaar oli Rakvere Jahindusklubi esimees ning kolhoosidevahelise toiduainetööstuse "Võhu" juhatuse esimees.
Mälestuse jäädvustamine
1969. aastast korraldatakse August Lepasaare mälestusturniiri võistlusbridžis.
1980. aastate alguses nimetati Pajustis üks tänav Lepasaare tänavaks.
2014. aastal sai August Lepasaar Vinni-Pajusti tammikus omanimelise tamme.
Nõžtšõi Oltšedajiv
Nõžtšõi Oltšedajiv (ukraina keeles Нижчий Ольчедаїв) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Mogõliv-Podilskõi rajoonis. Elanike arv on 420. Pindala on 1,3 km².
Veera Pino
Veera Pino (26. juuni 1925 Mäe vald, Petserimaa – 29. juuni 2015 Tartu) oli eesti rahvaluuleteadlane.
Elulugu
Veera Pino oli talupidaja tütar.
Ta lõpetas 1944. aastal Petseri Gümnaasiumi. Ta on meenutanud, et sõjaolude tõttu lõpetasid nad kevadel õige vara, nii-öelda kiirendatud korras.
Õppis 1945. aastast Tartu Riiklikus Ülikoolis, lõpetas 1950. aastal seal eesti filoloogia osakonna. Oli aastatel 1950–1953 samas aspirant, filoloogiakandidaat (1954, TRÜ), väitekiri "Sotsiaalsed vastuolud eesti külaühiskonnas rahvalaulu andmete põhjal".
Oli 1953–1957 TÜ eesti kirjanduse ja rahvaluule kateedri vanemõpetaja, 1956–1992 Eesti NSV TA Keele ja Kirjanduse Instituudi rahvaluule sektori teadur. Lugenud erikursusi rahvalauludest ja vanemast kirjandusest, osalenud uurimisekspeditsioonidel.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: peamiselt rahvaluule historiograafia ja rahvalaul.
Teoseid
Osales teadusliku väljaande "Kalevipoeg. Tekstikriitiline väljaanne" (2 kd, 1961–1963), antoloogia "Eesti rahvalaulud" (4 kd, 1969–1974), kogumiku "Eesti vanasõnad" (I–V kd, 1980–1988) koostamises. 37 teadustrükist.
Kimppiilar
Kimppiilar on hilisromaanikas, kuid eriti gooti arhitektuuris esinev piilar, mille külgedele või nurkadele või mõlemale on liidetud poolsambad või turbad, mis võtavad vastu vööndkaarte ja võlviroiete raskuse. Kõrggooti ehitistes võib piilar olla üleni turpadega kaetud.
Théodule Ribot
pisi| Théodule-Armand Ribot (18. detsember 1839 Guingamp, Prantsusmaa – 9. detsember 1916 Pariis) oli bretooni psühholoog ja pedagoog, Prantsuse Akadeemia liige.
Hiroki Sakai
Hiroki Sakai (jaapani keeles 酒井 宏樹 Sakai Hiroki; sündinud 12. aprillil 1990 Kashiwas) on Jaapani jalgpallur, kes mängib kaitsjana Jaapani kõrgliiga klubis Urawa Red Diamonds ja Jaapani jalgpallikoondises.
Théodule Ribot
Elulugu
1885. aastal luges Ribot Sorbonne'is eksperimentaalpsühholoogiat ning 1888. aastal määrati ta võrdleva ja eksperimentaalpsühholoogia professoriks Collège de France'is, mis oli Prantsusmaal esimene selline ametikoht. Kaasaegsed tunnustasid tema didaktilisi ja organisaatorivõimeid.
Hiroki Sakai
Ta alustas klubikarjääri Jaapani klubis Kashiwa Reysol. 2011. aastal valiti ta Jaapani kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu ja hooaja parimaks uustulnukaks. Aastatel 2012–2016 mängis ta Saksamaa kõrgliiga klubis Hannover 96. Aastatel 2016–2021 mängis ta Prantsusmaa kõrgliiga klubis Marseille. 2019. aastal valiti ta klubi hooaja parimaks mängijaks.
Théodule Ribot
Töö psühholoogias
Eksperimentaalset ja sünteetilist meetodit järgides analüüsis Ribot suurt hulka pärilikke iseärasusi. Erilist tähelepanu pööras ta inimese psühholoogia füüsilisele poolele, ignoreerides vaimseid või mittemateriaalseid tegureid. Töös "La Psychologie anglaise contemporaine: l'école expérimentale" (1870) avaldas ta poolehoidu sensatsionalistlikule koolkonnale. Sama suhtumine avaldus ka tema Herbert Spenceri teose "Psühholoogia printsiipidest" ("Principles of Psychology") tõlkes.
Hiroki Sakai
Koondisekarjäär
Debüüdi Jaapani jalgpallikoondises tegi Sakai 23. mail 2012 mängus Aserbaidžaani vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 16. novembril 2018 sõprusmängus Venezuela vastu.
Théodule Ribot
Töö psühholoogias
Ribot pooldas metodoloogiat, mis oleks ühtaegu objektiivne ja subjektiivne, lubades analüüsida sisekaemusest kogutud psühholoogilisi fakte. Uue meetodiga, mida ta nimetas patoloogiliseks, tõi Ribot psühholoogiasse psühhopatoloogilised huvid. See koosnes kahest faasist: psühhopatoloogiline vaatlus ja eksperimendid.
Hiroki Sakai
Koondisekarjäär
Ta on kuulunud Jaapani koondisse 2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiri, 2014. ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2019. aasta Aasia meistrivõistlustel.
2012. ja 2020. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril sai ta Jaapani olümpiameeskonnaga neljanda koha.
Théodule Ribot
Töö psühholoogias
Ribot' töid psühholoogia alal iseloomustasid esituse kergus, rikkalik valik rangelt kontrollitud meditsiinilisi fakte ja ettevaatlikud järeldused. Ta oli valdavalt empiirik: ta püüdis kujundada psühholoogiast täppisteadust, milles uurija isiklik maailmavaade täielikult kaoks. Samas ei pidanud Ribot empirismi rangeks printsiibiks ja lubas ka metafüüsilist põhjusteotsingut, mil pole täppisteadustes kohta.
Hinterhornbach
Hinterhornbach on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Reutte ringkonnas. Vald asub 1101 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 50,56 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 93 inimest.
Théodule Ribot
Töö psühholoogias
Mitmekülgne suhtumine metafüüsikasse ilmnes ka ajakirjas Revue philosophique, mida Ribot andis välja alates 1876. aastast. Kuigi ajakirjas valitses positivistlik suundumus, ilmus seal ka teistsuguseid artikleid. Lisaks prantslastele avaldati selles välismaiseid autoreid nagu Eduard von Hartmann, Rudolf Hermann Lotze, Horwitz, George Henry Lewis, Herbert Spencer, Mantegazza, Jevgeni de Roberti ja Nikolai Grot.
Hinterhornbach
Hinterhornbach asub Hornbachi orus, mis on Lechi oru kõrvalorg. See paikneb Hochvogeli jalamil Allgäu Alpides.
Théodule Ribot
Töö psühholoogias
Arvukate artiklite kõrval kirjutas Ribot ka Arthur Schopenhauerist ("Philosophie de Schopenhauer" 1874, 7. trükk 1896), kaasaegsest Saksa psühholoogiast ("La Psychologie allemande contemporaine", 1879, 13. trükk 1898), neli väikest monograafiat ("Les Maladies de la mémoire" 1881, 3. trükk 1898); "De la volonté" 1883, 14. trükk 1899; "De la personnalité" 1885, 8. trükk 1899; "La Psychologie de l'attention" 1888), mis andsid kasulikke andmeid vaimuhaiguste uurimiseks.
1885. aastal rajas Ribot Pariisis füsioloogilise psühholoogia seltsi.
Jelmstorf
Jelmstorf on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Uelzeni kreisis. Valla pindala on 13,71 km². 31. detsembril 2017 elas seal 770 inimest.
Lindequesdrif
Lindequesdrif on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Loodeprovintsis Dr Kenneth Kaunda ringkonnas.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Lindequesdrifi elanikest mustanahalisi aafriklasi 50,74%, valgeid 43,42%, värvilisi 5,06% ja teisi 0,78%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 44,81% inimesi, sotho keelt 24,85%, tsvana keelt 8,02%, koosa keelt 7,93%, inglise keelt 4,97%, suulu keelt 2,01%, tsonga keelt 1,31% ja ndebele keelt 1,05%.
Jean Dubuffet
pisi|[[Paolo Monti foto Jean Dubuffet'st (1960)|338x338px]] Jean Philippe Arthur Dubuffet (31. juuli 1901 Le Havre, Prantsusmaa – 12. mai 1985 Pariis, Prantsusmaa) oli Prantsuse maalikunstnik ja skulptor. Ta on Pariisis 1940. aastatel tekkinud kunstisuuna informalismi ilmselt olulisim esindaja. Informalismi võib pidada Ameerika Ühendriikides levinud abstraktse ekspressionismi vasteks Euroopas.
Elulugu
Pool aastat kestnud kunstiõpingute jooksul Pariisis sõbrunes Dubuffet paljude endast vanemate kunstnikega, tuntumatest näiteks Raoul Dufy, Juan Gris, Max Jacob, André Masson, Fernand Léger ja Suzanne Valadon. Ta vaimustus Pablo Picasso varasemast ja Paul Klee loomingust, dadaistide satiirilistest töödest ja Hans Prinzhorni psühhopaatide raamatust, mis mõjus nähtavasti nii sügavalt, et hilisemas elus sai temast art brut ' i n-ö kaanepoiss. Sellest perioodist ei ole alles palju, mõned Dufy mõjutustega akvarellikatsetused, aga ka üks fresko, mida saab pidada tema tulevase materjaliga katsetamise ja mängimise ennustuseks. Ent akadeemiline õpe ei sobinud mässumeelsele provintsinoorukile ning ta asus end iseseisvalt arendama. Väliselt jättis ta mulje, et on enda erakordses andes äärmiselt kindel, ent tegelikult kahtles ta endas pidevalt, mis päädis esimese loomekriisiga ja ta lõpetas maalimise 1914. aastal. Eksistentsiaalsele ummikule ja neurootilisusele vajutas pitseri ka Esimene maailmasõda, kuhu ta mobiliseeriti samal aastal. Selle esimese kunstist eemaldumise perioodi vältel tegeles ta põhiliselt kirgliku lugemise ja luuletamisega, klaverimänguga, (väljasurnud) keelte õpingutega ning reisis Itaalias, Brasiilias ning lõpuks läks oma perekonna traditsioonilist rada pidi ja hakkas tegelema veiniäriga. 1930. aastatel pöördus ta põgusalt tagasi kunsti juurde, elades n-ö kaksikelu. Taas kord tõstis pead eri tehnikatega katsetamine, näiteks tegi ta papjeemašee tehnikas maske sõpradest, käpiknukke oma teisest naisest Lilist, samuti vaimustus kalligraafiast ja tegi kunstiajalooliste viidetega õlimaale, näiteks "Lili renessanss-stiilis".
Pea kahekümneaastase veinikaupmehe, kultuurisnoobi, salakunstniku, abikaasa ja isa rolli lõpetas pealkiri, mis pandi kirjandusajakirja väljaandele, kus käsitleti Dubuffet' luuleloomingut: "Jean Dubuffet ehk tavaline mees". Tema tavalise mehena defineerimine hakkas Dubuffet peas mängima olulist mängu, tavaline mees kui mees linnatänavalt, bürokraat, tööline, tüüpiline industrialiseerunud ühiskonna inimene näis olevat kunstniku vastand. Kunstniku romantilise geeniuse idee suri tema jaoks nagu Friedrich Nietzsche jaoks oli surnud jumal. Tavalise mehe tähenduse muutust ilmestab hästi tema enda kirjutis: "Enam ei ole nii-öelda suurmehi, ei ole geeniusi. Nüüd me oleme lõpuks vabanenud nende mannekeenide kurja silma käest: geenius oli kreeklaste leiutis, nagu kentaurid või hipogrüüfid. Geenius on läinud sama teed ükssarvikutega. Mõelda vaid, et oleme nende ees tundnud hirmu kolm tuhat aastat! Inimesed ei ole suured – inimene on. Olla erakordne inimene pole suurepärane – inimene olla on."
Looming
Dubuffet vastandus Prantsuse kunsti esteetilisele traditsioonile. Teda huvitas vaimuhaigete, laste, primitiivsete rahvaste kunst, mis oli seotud sellega, et Dubuffet uskus kirge, kapriisi, vägivalda ja deliiriumi. Tema eesmärk oli vabastada kunst konventsionaalse ilu raamidest, mistõttu ta lõi brutaalseid ja räpakaid maale, jaatades niiviisi allasurutud tajusid ja loomulikke instinkte.
1942. aastast maalis Dubuffet peaaegu elu lõpuni. Kuna Dubuffet oli loomult eneseotsija ja meeletu materjalide ja meediumitega katsetaja, on tema loomingu periodiseerimine valmistanud kunstiajaloolastele üksjagu peavalu. Laias laastus saab rääkida kolmest perioodist.
Esimene periood
Ta avastas enda jaoks ka kollaaži võlud ja võimalused, kleepides pilte kokku näiteks liblikatiibadest või luues kollaaže (ise eelistas ta neid töid nimetada assamblaažideks) enda trükitud litograafiliste lehtede ja muude materjalidega. Selle kahekümne aasta jooksul kujutavad Dubuffet' teosed portreesid, akte, loomi. Tuntumad on näiteks sarjad "Habemikud", "Linna ja maa nukud", "Pariisi tsirkus", "Naiste kehad", "Lehmad", "Alateadvuse maastikud", "Tarkade kivid", "Maapinna pidustused". Ta tegi ka suurel hulgal abstraktseid pinna tekstuurile, materjali efektidele ja assotsiatsioonile toetuvaid töid, näiteks sarjad "Tekstuurid", "Materjalid".
Värvid on ühtaegu looduslähedased, nüansirikkad, kohati porised ja räpakad, meenutavad puukoort, kiviklibu või muud säärast otse loodusest. Selline värvivalik on tõenäoliselt mõjutus veidi varem harrastatud kuivatatud taimede lõuendile kleepimisest ja kahtlemata toetab tema loomulike tungide ja allasurutud tundmuste oluliseks pidamist. Ta justkui kisub kahepalgelise maailma mingitud ja ilustatud maski eest ja näitab selle brutaalset, ent ausamat poolt. Seda tehes ei kritiseeri ta muldset, kõdunevat, täis (enese)pettust ja valelikku elu, mida inimene kiivalt eitada ja varjata püüab, vaid ironiseerib sõbralikult, tögades inimest siivutupoolse huumoriga. Inetuse esteetika muundub Dubuffet' loomingus köitvaks uue proosalise elu jaatuseks, need on leppivad ja seda leppimist manifesteerivad illustratsioonid Freudi teooriatele ja Carl Jungi kollektiivsele alateadvusele või ehk üldisemalt 20. sajandil muutunud maailmatõlgendamise illustratsioonid.
Teine periood
See 12 aastat kestnud periood, mida nimetatakse hourloupe ' iks, on üldiselt kõige tuntum ja eristatavam. Dubuffet' teoste vormiline pool muutub mõnes aspektis varasemaga lausa vastandlikuks – räpakad looduslähedased värvid asenduvad segamata puhta punase, sinise, valge ja mustaga; varasem tekstuuri rõhutamine ja sellega mängimine kaob ning maalipind muutub filigraanselt siledaks. Kui varem eelistas Dubuffet värvidest guašši, litograafia- ja õlivärve, siis sel perioodil kasutab ta vinüülvärve, markereid ja pastakaid. Tema teosed muutuvad abstraktseteks dekoratiivseteks ornamentideks, kus must värv on kontuuriks tihedalt paiknevatele juhuslikele kujunditele, mis on täidetud või triibutatud punase, sinise või valge värviga. Teosed on nagu omaette metafüüsiline maailm, kus kujundid moodustavad mingi salakirja, märkide süsteemi, mis näib hullumeelse pusle või senitundmatu hieroglüüfkirjana. Dubuffet paneb vaataja silma rahutult seiklema mööda maalipindu, kus vahepeal võib kohata figuure, nägusid ja juhuslikena näivaid objekte, nagu käärid, kraan, pudel, kellad. Laurent Danchin kirjutas Dubuffet' monograafias, et tegemist on nagu mentaalse puslega, kus ambivalentsed kujundid moodustavad omaette universumi. Ka David Piper iseloomustab Dubuffet'd tabavalt: "Nendel mõnikord hiigelsuurtel lõuenditel muutub põimunud lainete hüübinud vingerdamine lähemal vaatlusel väikeste pööraste tootemolendite lõputuks tantsuks." . Teosed, nagu "Kellade rong", "Paat", "Mälu kett" ja "Klaas vett", ripuvad paljudes maailma moodsa kunsti muuseumides.
Kolmas periood
Kolmas periood algas hourloupe ' i lõpuga ja kestis, kuni Dubuffet otsustas paar kuud enne surma kunstiga lõpparve teha. Selle loomeperioodi ajaks oli kunstnik juba terviseriketega vana mees, mistõttu ta ei töötanud enam väljas nagu varem, vaid joonistas ja maalis ateljees laua taga. Ka teoste formaat kahanes, elu lõpu poole on tema pea kõik tööd samade mõõtudega: 67 x 100 cm. Mõnda aega lõi ta jälle esimese perioodi teostega sarnaseid teoseid, mis kujutasid groteskseid ja tehtult lapselikke figuure ja nägusid, ent need olid nüüd veelgi rohkem vabad, humoorikad tegelased voolasid abstraktsetel maalilistel taustadel. Maalimiseks kasutas ta nüüd akrüülvärve, mida täiendas kriitide, viltpliiatsite ja markeritega. Sellise stiili tööd on näiteks "Kritseldused", "Oletused", "Kohtumised". Seejärel hakkas Dubuffet taas looma assamblaaže, ta kleepis suurtele lõuenditele oma varasema loomingu detaile justkui visuaalseid tsitaate. Selle sarja nimi on "Mälu teater". Ta loob ka juba varem kohatud pisikeste figuuride ja abstraktsete kujunditega töid, kus need on kollasele, mustale või valgele taustale metsikult kritseldatud. Nimetada võiks kahte viimast sarja: "Mustrid" ja "Mitte-kohad". Elu viimaste kuude jooksul kirjutas ta autobiograafia, mis on kunstihuviliste seas võrdlemisi populaarne.
Dubuffet ja art brut
Dubuffet sai lisaks kunstnikuks olemisele tuntuks ka kui art brut ' i koguja. Ta pidas hullumeelsete, laste ja ka vangide kunsti oluliseks allikaks, mõistmaks inimest üldisemalt, kuna selles puudub kunstiakadeemiate kehtestatud normide rakendamine ja vajadus poseerida. Art brut ' i ehk toore, brutaalse kunsti kogumise algpõhjus olid ilmselt Dubuffet' korduvad reisid Alžeeriasse 1940. aastatel. 1948. aastal moodustasid tema ja mõned teised art brut ' i austajad ühingu La Compagnie de L'art Brut in Paris, mis kogus süstemaatiliselt toorest kunsti, korraldas näituseid ja kirjutas brutaalse kunsti võludest.
Kaljo Jaagura
Kaljo Jaagura (kuni 24. märts 1938 Jakobson; 5. mai 1931 Võikvere, Kuremaa vald, Tartumaa – 12. november 2018 Tallinn) oli eesti raadioajakirjanik.
1950. aastal lõpetas ta Jõgeva Keskkooli ja 1957. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomia erialal.
Aastatel 1954–1958 töötas ta ajalehe Edasi põllumajandusosakonnas.
1959. aastast töötas ta Eesti Raadio põllumajandussaadete toimetajana, aastatel 1964–1998 oli ta raadiosaate "Tere hommikust, põllumehed!" (hiljem "Tere hommikust, maarahvas!") saatejuht, toimetaja ja reporter.
An Essay Concerning Human Understanding
"An Essay Concerning Human Understanding" ("Essee inimmõistusest"; ka "Essee inimarust") on inglise filosoofi John Locke'i filosoofiaalane teos, mis ilmus aastal 1689 (kuigi trükitud aastaarvuks on 1690).
La Pazi maakond
pisi|Asend Arizona osariigis pisi|Courthouse Rock Eagletaili mägedes, La Pazi maakonna kirdeosas La Pazi maakond (La Paz County) on maakond USA-s Arizona osariigi lääneosas. Geograafilised koordinaadid on 33°50' N, 113°56' W.
Maakonna halduskeskus on Parker, kus elas 2020. aasta rahvaloenduse andmetel 3417 inimest. Teine maakonnas asuv linn on 2413 elanikuga Quartzsite.
Maakonna pindala on 11 690 km², millest 40 km² moodustab veepindala. Läänes piirneb maakond California osariigiga.
Elanike arv oli 2020. aasta rahvaloenduse järgi 16 557. Aastal 2010 oli elanikke 20 489 ja 2000. aastal 19 715.
Maakonna lääneosas asub Colorado jõe indiaanireservaat (Colorado River Indian Reservation), kus elavad nelja hõimu indiaanlased: mohaved, tšemehuevid, hopid ja navahod. Ka maakonna halduskeskus Parker asub reservaadis, olles korraga ka reservaadi halduskeskuseks. Indiaanireservaat jääb osaliselt ka California osariigi alale.
Ajalugu
La Pazi maakond moodustati 1. jaanuaril 1983 Yuma maakonna põhjaosast. La paz tähendab hispaania keeles 'rahu'.
Graafikakonveier
Graafikakonveier ehk toru on mitmeetapiline mudel, mida kasutatakse arvutigraafikas objektide kuvamiseks kahemõõtmelisele ekraanile. Etappide arv konveieris sõltub kasutatavast riist- ja tarkvarast ning soovitud tulemuse eripäradest. Graafikakonveierit kasutatakse enamasti graafikaprotsessorites. Algselt olid graafikakonveieri etapid kindlalt määratud, kuid kaasaegsed graafikaprotsessorid võimaldavad paljude etappide muutmist spetsiaalsete programmeerimiskeeltega. Graafikakonveier on kasutusel enamikus 3D-graafikat nõudvates rakendustes. Graafikakonveieri etappe on võimalik rakendada paralleelselt, seega suudavad graafikaprotsessorid konveierit väga optimaalselt kasutada. See kiirendab tunduvalt arvutigraafika rakendusi. Kuna arvutigraafika valdkond on oluliselt laienenud, siis on nõudmised graafikaprotsessoritele suurenenud. See on toonud kaasa graafikaprotsessorite muutumise paindlikumaks, mis väljendub graafikakonveieri muutumises kergemini programmeeritavaks.
Põhimõte
Graafikakonveieris luuakse 3D- või 2D-objektidest kahemõõtmeline kaader, mida saab kuvada ekraanil. Objektid asetatakse virtuaalsesse ruumi ning nende pind jagatakse primitiivideks. Enamasti on primitiiv kolmnurk. Iga primitiivi jaoks määratakse varjundus, värv ja tekstuur, sõltuvalt asukohast ruumis. Primitiivid muudetakse pikslitest koosnevateks fragmentideks rasterdamise käigus. Fragmente töödeldakse, ning nendest pannakse kokku kahemõõtmeline pikslitest kaader.
Konveieri abil saadava pildi kvaliteet sõltub suuresti primitiivide arvust. Mida rohkem primitiive objekti pinda kirjeldab, seda detailsem ja realistlikum mudel objektist luuakse. Primitiivide arvu suurendamine suurendab ka objekti renderdamise keerukust ja andmemahtu, mida selle objekti kirjeldamiseks vaja läheb.
Graafikakonveieri etapid
ääris|731x731px
Konveieris toimuvad etapid võib jagada virtuaalses ruumis ja ekraani ruumis toimuvateks. Sõltuvalt konveierist võivad mõned etapid olla dünaamilised ehk nende käitumist saab programmeerija tarkvaraliselt muuta. Graafikakonveierit rakendatakse tavaliselt graafikaprotsessoris. Arvuti keskprotsessor saadab graafikaprotsessorile info primitiivide kohta, mis asuvad virtuaalses ruumis. Graafikakonveieris rakendatakse primitiividele geomeetria funktsioone ja toimub rasterdamine. Konveieri lõpuks valmib virtuaalsest ruumist kujutis, mida saab kuvada ekraanile. Valminud kujutisi hoitakse mälus kaadripuhvris.
Geomeetria
Graafikakonveieri alguses on teada objektide asukoht virtuaalses ruumis, mis on määratud nende tippude koordinaatidega. Kogu virtuaalne kolmemõõtmeline ruum on kirjeldatav ristkoordinaatide süsteemina. Virtuaalsed objektid paigutatakse ruumi vastavalt nende tippude koordinaatidele. Tipuks nimetatakse punkti ruumis. Tippe omavahel ühendades moodustuvad kõik keerulisemad kujundid, mida nimetatakse primitiivideks. Tippu iseloomustavad koordinaadid kolmemõõtmelises ruumis. Peamine primitiiv, mida arvutigraafikas kasutatakse, on kolmnurk. Kolmnurk moodustatakse kolmest tipust. Kolmnurga eelis teiste hulknurkade ees on see, et ta asub alati ühel tasandil. Kolmnurka iseloomustab normaalvektor, mis on tasandiga ehk kolmnurgaga risti olev vektor. Normaalvektori suund näitab kolmnurga välispinda ja pikkus iseloomustab originaalse pinna kumerust.
Virtuaalsed objektid asetatakse virtuaalsesse ruumi vastavalt nende koordinaatidele. Kui objekti loomisel oli koordinaatide süsteem erinev ruumi omast, siis viiakse läbi vastavad transformatsioonid maatriksarvutustena. Ruumi paigutatakse virtuaalne kaamera või vaatleja. Järgnevate arvutuste lihtsustamiseks määratakse tihti kaamera koordinaatideks telgede alguspunkt nii, et z-koordinaat määrab punkti kauguse kaamerast. Kõik ruumis olevad tipud projekteeritakse kahemõõtmelisele pinnale vastavalt kaamera asukohale. Projekteerimiseks on erinevaid võimalusi, mille valik sõltub tulemuse rakendusest. Iga tipu jaoks säilitatakse ka z-koordinaadi väärtus spetsiaalses puhvris, mida kasutatakse rasterdamisel. Tipud ühendatakse primitiivideks. Kui ruumis oli valgusallikaid, siis nende mõju primitiivide tekstuurile arvutatakse eraldi iga primitiivi jaoks, kasutades normaalvektorit ja valgusallika asukohta. Realistlikuma tulemuse saamiseks võidakse valgusallika mõju arvutada iga piksli jaoks eraldi. Rasterdamisele lähevad ainult primitiivid, mis jäävad virtuaalse kaamera vaatevälja. Primitiivid, mis asuvad vaatevälja serval, lõigatakse pooleks. Saadud kahemõõtmeline vaateväli kohandatakse soovitud kaadri mõõtmetele. pisi|Kolmnurga rasterdamine
Rasterdamine
Geomeetria funktsioonide rakendamise tulemusena saadud kujutis rasterdatakse, et saada diskreetsetest osadest ehk pikslitest koosnev kaader. Iga primitiiv muudetakse fragmendiks, mis koosneb pikslitest. Pikslite jaoks ei ole vaja värvi, tekstuuri ega varjutust arvutada, kui need ei asu ühegi primitiivi sees või on blokeeritud mõne teise fragmendi pikslite poolt. Fragmentide kattumisel saab kaamerapoolse piksli teada salvestatud z- koordinaadi väärtuse kaudu. Iga nähtava piksli jaoks on vaja leida tekstuur, värv ja varjutus. Tekstuuri info on salvestatud iga tipu jaoks, seega on ühe fragmendi kohta enamasti kolm erinevat tekstuuri. Iga piksli jaoks leitakse tekstuur, kasutades kõiki kolme väärtust. Piksli värvi määramiseks võetakse lisaks tekstuurile arvesse ka valgusallika mõju, mis on juba varem arvutatud. Rasterdamise lõpuks saadakse ekraani lahutusvõimega kaader, mis salvestatakse kaadripuhvris.
Mälu kasutus
Graafikakonveier nõuab eraldi mälu, kuna andmeid on väga palju ja neile on vaja pidevalt ligi pääseda. Mälu maht sõltub tippude arvust, värvikvaliteedist, tekstuuridest, ekraani lahutusvõimest, puhvrite arvust ja kaadri detailsusest. Tippude kirjeldused salvestatakse keskprotsessorist mällu. Pärast tippude paigutamist ruumi salvestatakse korrastatud ja järjestatud tippude andmed uuesti mällu. Mälus hoitakse ka tekstuure, mis asuvad tekstuuripuhvrites. Pärast tippude projekteerimist on vaja iga tipu jaoks säilitada koordinaadid, varjutus ja tekstuur. Primitiivid salvestatakse enne rasterdamist järjestatult mällu. Rasterdamise käigus hoitakse mälus ka fragmentide andmeid. Pärast renderdamist hoitakse kogu kaadrit kaadripuhvris. Kaadripuhvreid võib olla mitu, sel juhul on järgmised kaadrid juba renderdatud.
Optimeerimine
Graafikakonveieri tööd saab optimeerida, suurendades paralleelselt rakendatavate etappide arvu. Paralleelselt rakendatavate etappide tõttu on konveieri optimeerimiseks oluline tuumade arv protsessoris. Enamus protsessoreid ei ole graafikakonveieri kasutamiseks mõeldud, sest nende tuumade arv ei ole piisavalt suur. Graafikaprotsessorid on ehitatud suurel hulgal paralleelsete arvutuste tegemiseks, mis väljendub eelkõige nende tuumade arvus. Graafikaprotsessorid on seega suutelised graafikakonveierit optimaalselt kasutama.
Konveieri töö kiirus sõltub oluliselt primitiivide arvust, mida on vaja kuvada. Seega on oluline kuvada minimaalne kogus primitiive, mille korral säilib pildi soovitud detailsus. Kõige lihtsam viis konveieri optimeerimiseks on saata rasterdamisele ainult need primitiivid, mida kaamera näeb. Kui kaamera ei asu kolmemõõtmelise kujundi sees, siis ei ole näha selle kujundi sisemised pinnad. Nende primitiivide kindlaks tegemiseks kasutatakse normaalvektori suunda. On ka erilisi andmestruktuure, mille abil on võimalik leida primitiive, mis jäävad teiste primitiivide taha. Selliste meetodite rakendamise muudavad raskemaks läbipaistvad ja peegeldavad pinnad, mille korral on vaja kuvada ka primitiive, mis ei asu kaamera vaateväljas.
Varjutajad
pisi|459x459px|OpenGL-i graafikakonveieri etapid Varjutaja on arvutiprogramm, mille abil antakse pildile soovitud varjutus, tekstuur ja värv või muudetakse graafikakonveieris toimuvat geomeetriat. Varjutajaid kasutatakse ka efektide loomiseks. Varjutajate kirjutamiseks on olemas spetsiaalsed programmeerimiskeeled, mis sõltuvad nii riistvarast kui ka tarkvarast. OpenGL-i jaoks kasutatakse GLSL- ja Direct3D jaoks HLSL-keelt, mõlema jaoks sobib ka keel Cg. Varjutajad tegelevad kas tippude, pikslite või primitiividega. Sellest sõltub, millises etapis neid graafikakonveieris saab rakendada.
Natendorf
Natendorf on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Uelzeni kreisis. Valla pindala on 34,44 km². 31. detsembril 2017 elas seal 741 inimest.
Eduard Mässo
Eduard Mässo (ka Eduard Mäss; 25. mai 1893 Ranna vald, Tartumaa – 22. august 1947) oli eesti kunstnik, kes viljeles linoollõiget ja maastikumaali.
Elulugu
1914. aastal töötas Moskvas Novodevitšje nunnakloostris kiriku maalitöödel.
Aastatel 1917–1918 töötas õpetajana Ranna vallas.
Osales vabatahtlikuna Eesti vabadussõjas miiniristlejal Lennuk.
Aastatel 1919–1920 õppis kunstiühingu Pallas kunstikoolis.
Aastatel 1920–1922 õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas. Akadeemiliselt kuulus ta Eesti Üliõpilaste Seltsi.
Hiljem töötas joonistamise õpetajana keskkoolis. Aastatel 1921–1923 oli ta Tartu Kunstide Edendamise Seltsi esimees, alates 1925. aastast Eesti Kunstnikkude Liidu liige.
Aastatel 1942–1944 elas ta Tartumaal Pala vallas Raatveres.
Isiklikku
Tema vennapoeg on eesti allveearheoloog Vello Mäss.
Medium (ansambel)
Medium oli Eesti ansambel, mis tegutses aastatel 1974-1980 Tallinnas. Solistideks olid Eesti Riikliku Filharmoonia estraadistuudio õpilased Helmuth Egorov, Merike Sepp ja Aleksander Sepp. Repertuaari kuulusid enamjaolt välismaiste poplugude kaverid. Proove tehti Tallinnas Mustamäe Mängude Majas. Peamiselt esineti mängides tantsuõhtutel. Eestikeelsed tõlked lauludele tegi Helmut Jegorov. Eesti Raadio fonoteegis olevad laulud salvestati kõik ühe sessiooni käigus 1979.aastal. Samal ajal lindistati ka kaks laulu, kus solistiks oli Ardo Juhkov, kellel tol ajal saateansambel puudus. Mõned laulud on välja antud ka plaatidel.
Bakhshali käsikiri
Bakhshali käsikiri on Bakhshali külast Indias 1881. aastal leitud matemaatikat käsitlev käsikiri, mis on kirjutatud kasekoorele. See on India vanim säilinud matemaatikateemaline käsikiri.
Robert Service
Ta on osalenud Tallinna kirjandusfestivalil HeadRead 2011. aastal.
Elulugu
Robert Service omandas bakalaureusekraadi King College'is (Cambridge), kus ta õppis vene ja klassikalist kreeka keelt. Ta on end täiendanud Essexi ja Leningradi ülikoolis.
Ta on õpetanud Keele ülikoolis ja ülikoolis School of Slavonic and East European Studies (hilisem University College London). 2011. aasta seisuga on ta Oxfordi Ülikooli St. Antony's College'i professor.
Otto I (Pfalz-Mosbach)
Otto I (24. august 1390 – 5. juuli 1461) oli Mosbachi pfaltskrahv aastatel 1410–1448 ja Mosbach-Neumarkti pfaltskrahv aastatel 1448–1461.
Elulugu
thumb|left|Otto hauakivi, selle taga seinamonument tema pojale Johannile, Reichenbachis.