cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Peeter Tooming
Isiknäitusi
1978 Selected Images. Panther Passage Galerie, Linz, Austria.
1978 Selected Images. KTF Fotogaleria, Krakow, Poland.
1977 Ühe päeva lugu. Kiek in de Kök, Tallinn.
1977 Selected Photographs. Focus Gallery, Ljubljana, Slovenia.
1976 Peeter Tooming. Valitud fotod. Võru Muuseum, Võru.
1976 Peeter Tooming. Valitud fotod. Kärdla Kultuurimaja, Hiiumaa.
1976 Peeter Tooming. Valitud fotod. Haapsalu Kultuurimaja.
1976 P. Kraas, A. Doblovolski, P. Tooming. Kiek in de Kök, Tallinn.
1973 Peeter Tooming. Selected Photographs. Touring in 4 venues of Czechoslovakia.
1972 Selected Photographs. Fotograficka Galeria, Decin, Czechoslovakia.
1972 Ühe suve lugu. Kiek in de Kök, Tallinn.
Fotoalased kirjutised ja fotokriitika
Peeter Toominga sulest on ilmunud 15 fotoraamatut ja -albumit. Eesti fotokunsti ajaloo seisukohalt on oluline fotoraamatute sari "55 aastat hiljem", mille loomiseks käis Tooming Virumaalt pärit fotomehe Carl Sarapi jalajälgedes, proovides jäädvustada viimase pildistatud kohti üle poole sajandi hiljem. Fotopublitsistlikus teoses "Maantee kutsub" on teksti ja foto abil ühte ja sama kohta kirjeldanud Peeter Toominga isa Osvald Tooming (1920–1930. aastad) ja Peeter Tooming ise (1980–1990. aastad). "Ikka fotost" (1995), "Foto! Foto? Foto..." (1983) jm. Peeter Tooming avaldas ca 1000 fotoalast artiklit ja esseed, mida publitseeriti kohalikes päevalehtedes, ajakirjades ja rahvusvahelistes teadusväljaannetes nagu "History of Photography" jmt.
=== Akadeemilised kirjutised === Peeter Tooming. „Aadu Treufeldt (1874–1956). Estonian photographer“, History of Photography, nr 1, 1978, p. 23–28.
Peeter Tooming. "The Manufacture of Photographic Plates in Estonia" /lühilugu + 2 reprot/, History of Photography, 1980, January.
Peeter Tooming. „Estonian scene (Karl Täht)“, History of Photography, nr 4, 1981, p 304.
Peeter Tooming. "Carl Bulla". History of Photography, 1984, January/ March
Peeter Tooming. Original Talbot photographs in Estonia, History of Photography, 1985, April-June.
Peeter Tooming. Fatal demonstration (Charles Leroux), History of Photography, 1988, Vol 12, No 1 Jan-March, p. 44.
Peeter Tooming. The Stereo-photographs of Edmund Russow, History of Photography, nr 3, 1989, lk 253–256.
Peeter Tooming. Early medical photographs at the Tartu State University Library, History of Photography, nr 3, 1990, lk 231–232.
Peeter Tooming. Estonian photography: The East and West, Photoresearcher (Germany), 1993, Dec.
Raamatud
Tooming, P. (koost.) (1999). Virumaa fotokillud 1936-1996: Photographic fragments of Virumaa 1936-1996. Fotoalbum; oli ka kujundaja; fotod Carl Sarap ja Peeter Tooming. Tallinn: Akta.
Tooming, P. (koost.) (1997e). Eesti fotokalender 1998. Tallinn: Printall.
Tooming, P. (koost.) (1997d). Valga- ja Võrumaa 1934-1996. Fotoalbum sarjast „55 aastat hiljem“; fotod Carl Sarap ja Peeter Tooming. Tallinn: Huma.
Tooming, P. (koost.) (1997c). Tartumaa 1937-1995. Fotoalbum sarjast „55 aastat hiljem“; fotod Carl Sarap ja Peeter Tooming. Tartu: Elmatar.
Tooming, P. (koost.) (1997b). Läänemaa. Hiiumaa. Vormsi 1937-1997. Fotoalbum sarjast „55 aastat hiljem“; fotod Carl Sarap ja Peeter Tooming. Tallinn: Printall.
Tooming, P. (koost.) (1997a). Harju- ja Järvamaa 1937-1996. Fotoalbum sarjast „55 aastat hiljem“; fotod Carl Sarap ja Peeter Tooming]. Tallinn: Kultuurkapital.
Tooming, P. (koost.) (1996c). Tallinn ja Tartu 1938-1996. Fotoalbum sarjast „55 aastat hiljem“; fotod Carl Sarap ja Peeter Tooming. Tallinn: Huma.
Tooming, P. (koost.) (1996b). Pärnumaa 1936-1995. Fotoalbum sarjast „55 aastat hiljem“; fotod Carl Sarap ja Peeter Tooming. Tallinn: Kultuurkapital.
Tooming, P. (koost.) (1996a). Mulgimaa 1937-1996. Fotoalbum sarjast „55 aastat hiljem“; fotod Carl Sarap ja Peeter Tooming. Tallinn: Eesti Muinsuskaitse Selts.
Tooming, P. (1995). Ikka fotost. Tallinn: Eesti Raamat.
Tooming, P. (koost.) (1994). Saaremaa 1936-1993. Fotoalbum sarjast „55 aastat hiljem“; fotod Carl Sarap ja Peeter Tooming. Tallinn: Huma.
Tooming, O ja P. (1993). Maantee kutsub: Highway Attracts. Virumaa eile ja täna nii sõnas kui pildis; koostaja; fotod Osvald Tooming ja Peeter Tooming. Kohtla-Järve: Ida-Viru Maavalitsus.
Tooming, P. (1990). Hõbedane teekond. Tallinn: Valgus.
Tooming, P., Härm, V. (1984). Sina, jõgi. Tallinn: Eesti Raamat.
Tooming, P. (1983). Foto! Foto? Foto... Tallinn: Eesti Raamat.
Tooming, P. (1982). Saaremaa. Fotoalbum. Tallinn: Eesti Raamat.
Härm, V., Säde, A., Tooming, P. (1979). Valge vaikus. Luuleraamat. Tallinn: Eesti Raamat.
Tooming, P. (1979). Fotolood. Fotoalbum. Tallinn: Eesti Raamat.
Tooming, P. (1976). Rakvere. Fotoalbum. Tallinn: Eesti Raamat.
Tooming, P. (1976). 25 fotot. Tallinn: Eesti Raamat.
Tooming, P. (1967). Läbi linna. Fotoalbum; koostanud Ludvig Kruusmaa ja Boris Mäemets. Tallinn: Eesti Raamat.
Fotokunstialased telesaated
1970. aastate algul oli Peeter Tooming autorina tegev Eesti Televisiooni saatesarjas "Fototund" (toimetaja Kalle Kurg, režissöör Helle Karis). Sari käsitles olulisi fotoelu probleeme, sarja raames käis võttegrupp muu hulgas Leedus, kust toodi kaasa materjali Leedu Fotokunsti Ühingu tegevuse kohta (Tooming tõi selle eeskujuks Eestile, kus 1989 EFÜ ka rajati). Teise suurema rühma TV-saadetest moodustavad esseistlikud 10-minutilised programmid eri teemadel:
PF-92. ETV, 1982. PF uusaastakaardid
Fotograaf Helmut Newton. ETV, 1992
Tükeldatud naine eesti fotoloos. ETV, 1992
Ma tahan astuda selle foto sisse. ETV, 1992. Aadu Treufeldt
Indiaanlased ja päevapiltnikud. ETV, 1994
Soomlased Kosmosesse! ETV, 1994. Soome fotoajaloost
Hispaania loomaaed. ETV, 1993. Joan Fontcuberta
Surm kaamerakastis. ETV, 1992. Kiirpiltnikud
55 aastat hiljem. ETV, 1993. Carl Sarap, Virumaa jm
Fotograaf J.P. Witkin. ETV, 1994
Fotogaleriid ’93. ETV, 1993
Fotovälgu saladus. ETV, 1994. Herbert Saarnak
Fotograaf nõiakaevus. ETV, 1994. Artur Puurand
Inta Ruka lahkumine. ETV, 1993
Salongifoto haamri all. ETV, 1993. Peeter Linnapi artikkel „Klubilisest fotograafiast“
Koer Filmaris. ETV, 1994
Fotokunstielu korraldamine
Tooming oli üks fotograafide rühmituse Stodom asutajaid 1964. aastal ja "Fotoring 0" asutaja. Neist STODOM kujunes oluliseks fotoelu mõjutajaks Eestis. Ta kirjutas eesti foto aastaülevaateid (ilmusid 1969-1987 ajalehes "Sirp ja Vasar"), korraldas Eesti Foto Aastapreemia, Eesti Nooretefoto Aastapreemia ja Fotokriitika Aastapreemia väljandmist (koos Toomas Varek'iga). Peeter Tooming oli Fotomiuuseumi alusepanija Tallinna Linnamuusuemi Raevanglas, mitmete seminaride ("Fotograafia ja kunst" 2003, Tartu Kunstimuuseum, "Fotograafia ja Film", Kinomaja, 2004 jm) eestvedaja.
Rahvusvahelisi artikleid Peeter Toomingast
Tooming, Peeter (1985) in: M. Auer’s Encyclopedie Internationale des Photographes.
Tooming, Peeter (1983). In: Macmillan Biographical Encyclopaedia of Photographic Artists and Innovators. New York: Macmillan, p. 620.
Tooming, Peeter (1982) Contemporary Photographers; McMillan, Publishers, Surrey 1982.
Sachsse, Rolf. (1982). Peeter Tooming, Foto Scene, March. Portfolio.
Knut Görich. (1982). Fotorondo – Fotos in Estland. Camera Club, nr.1.
Zažitskaja, T. (1981). Tvortšestvo Peetera Toominga. Sovetskoje Foto, nr. 10, s. 17.
Tooming, Peeter. (1981) Fotorondo. Valokuva, nr.10, s.18.
A.G. The Ideas of Peeter Tooming, Revue Fotografie (Czechoslovakia), 1979, nr. 4.
Garztecki, J. Wplywologia stosowona, Perspektywy, 1979, nr.11.
Merkler, Franklin T. (1977) A Baltic Pictorialist. The New Pictorialist, 1977, summer, vol. 9, nr.2, p.
Vorgestellt Peeter Tooming. (1976), Fotografie, nr. 9, s. 196 u.w.
Filmilooming
1974. aastal lõpetas Peeter Tooming Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjandusosakonna. Aastail 1961–1994 töötas Tooming Tallinnfilmis dokumentaalfilmide režissööri ja operaatorina. Ta tegi üle saja filmi, sealhulgas "Aastad" (1977).
Mälestuse jäädvustamine
Peeter Toominga võitlusest raske haigusega (amüotroofne lateraalskleroos ehk ALS) ja tema tööst on Jüri Sillart loonud dokumentaalfilmi "Peeter".
1999. aastast antakse välja Peeter Toominga fotopreemiat.
Isiklikku
Tema isa oli kirjanik Osvald Tooming, vend teatrilavastaja Jaan Tooming.
Doreen Massey
Doreen Barbara Massey FRSA FBA FAcSS (3. jaanuar 1944 Manchester – 11. märts 2016 London) oli Briti geograaf ja sotsiaalteadlane. Ta tegeles peamiselt marksistliku geograafia, feministliku geograafia ja kultuurigeograafiaga. Ta oli Open University geograafiaprofessor.
Massey õppis Oxfordi ülikoolis ja USA Pennsylvania ülikoolis. Tema peamisteks uurimisteemadeks olid globaliseerumine, ebavõrdsus regionaalarengus, linnad ja koha mõiste. Lisaks tänapäeva Lääne ühiskonnale, uuris ta ka Nicaraguat, Lõuna-Aafrikat ja Venezuelat. Tema teooriad ruumi, koha ja võimu kohta on olnud väga mõjukad erinevates distsipliinides. Ta on kirjutanud ja toimetanud arvukalt raamatuid, neist olulisemad on "Ruum, koht ja sugupool" (Space, place, and gender, 1994), "Ruumiline tööjaotus: sotsiaalsed struktuurid ja tootmise geograafia" (Spatial divisions of labour: social structures and the geography of production, 1995) ja "Ruumile" (For Space, 2005).
Abakus
thumb|Vanarooma abakuse rekonstruktsioon Abakus (ladina keeles abacus 'plaat', kreeka keeles αβαξ 'arvutuslaud') on kivikeste või pulgakestega arvutuslaud, arvelaua eelkäija.
Seda on Vana-Kreekas ja Vana-Roomas kasutatud umbes 4. sajandist eKr. Euroopas kasutati seda 18. sajandini. Alates 14. sajandist hakkas araabia numbritega kirjalik arvutamine järk-järgult abakusega arvutamist välja tõrjuma.
Abakuse laual olid parallealsed uurded. Arvutati uuretesse liigutatavate kivikeste, luutükikeste, pulgakeste vms esemete abil. Kivikeste read ja veerud vastasid kindlatele mõõdu-, kaalu- või rahaühikutele.
Mõned antiiksed abakused on säilinud.
Abakuse analoogid
Venemaal võeti 14. sajandil kasutusele abakuse analoog arvelaud, millest pole tänini päriselt loobutud. Eestis oli arvelaud kasutusel veel 1980. aastate lõpus. Kasutuses olid ka mehaanilised arvutid, kus järkude ülekanne toimus võllide ja vända abil, Venemaal oli tuntud mehaaniliseks mudeliks "Felix". Arvutati ka logaritmilise skaalaga arvutuslükatitega. Elektroonilised kalkulaatorid, kassaaparaadid ja elektronarvutid tõrjusid lõpuks arvelaua kasutuselt välja.
Asteegid võtsid umbes 10. sajandil kasutusele arvelauataolise arvutuslaua: puuraamile olid tõmmatud keeled, millele olid lükitud maisiterad.
Hiinas on olnud kasutusel suanpan ehk hiina abakus, Jaapanis soroban.
Provints (Türgi)
Provints (trg il, vilayet) on Türgi 1. järgu haldusüksus. Türgis on 81 provintsi. Provintsid jagunevad ringkondadeks.
pisi|750px|left|Türgi provintsid
Arvelaud
right|thumb|Arvelaud Arvelaud on arvutuslaud, mille puhul raamile on paigaldatud vardad, millele on lükitud nupud.
Sellega sooritatakse aritmeetikatehteid.
Arvelaual on tavaliselt üks väli (ta ei ole pikuti osadeks jaotatud). Igal traadil on kümme nuppu. Erandiks on üks (tavaliselt kasutaja pool asuv) traat, millel on neli nuppu, mis tähistavad rubla veerandeid). Varem oli kasutusel veel teine nelja nupuga traat veerandkopikate märkimiseks.
Arvelaud paigutatakse sageli vertikaalselt, nii et traadid paiknevad vasakult paremale nagu raamatus.
Tavaliselt on traadid keskelt kumerad, nii et nupud hoiduvad ühele või teisele poolele.
Arvelaud on üks vanemaid arvutusseadmeid.
Arvelaud võeti Venemaal kasutusel 14. sajandil. Eestis kasutati seda näiteks kassaaparaadi asemel veel 20. sajandil. Praegu on see kasutusel paljudes Venemaa ja SRÜ riikide poodides ja turgudel. Koolis arvelaual arvutamist enamasti ei õpetata.
Välislingid
Abacus
Gotska Sandön
Gotska Sandön ('Gotlandi liivasaar') on asustamata Rootsi saar Ojamaast põhja pool Läänemeres. Alates 1909. aastast on saarel Gotska Sandöni rahvuspark, mis alates 1963. aastast hõlmab kogu saart ja mida laiendati isegi veel 1988. Praegu elavad seal ainult majakavaht ja rahvuspargi ametnikud.
Saare loodetipus asub kirik, Gotska Sandöni kabel. asub, Gotska Sandöni kabel koos Fårö kirikuga Fårö kihelkonnas Norra Ojamaa pastoraadis.
Kuperjanovi jalaväepataljon
Kuperjanovi jalaväepataljon (endiste nimedega Kuperjanovi partisanide pataljon, Kuperjanovi üksik-jalaväepataljon ja Jalaväe Väljaõppe Keskus (JVÕK) Kuperjanovi Üksik-Jalaväepataljon) on Eesti kaitseväe Maaväe pataljonisuurune jalaväe väeosa, asukohaga Võrus.
Gotska Sandön
Suvisel ajal toimuvad regulaarsed laevareisid Fårö saarelt ja mandrilt linnast Nynäshamn.
Kuperjanovi jalaväepataljon
Kuulub alates 2014. aastast 2. jalaväebrigaadi alluvusse.
Ülesanne
Pataljoni põhiülesandeks rahuajal on ajateenijatest reservväelaste väljaõpetamine. Sõjaajal formeeritakse pataljoni tegevväelaste baasil 2. jalaväebrigaadi jalaväeüksusi.
Gotska Sandön
Loodus
Saar koosneb peamiselt liivast ja seal domineerivad rannad, luited ja eriti männimetsad. Lisaks hallhüljeste kolooniale pole saar suuremate loomade poolest eriti rikas. Maismaa- ja õhuimetajad hõlmavad valgejäneseid ja nahkhiiri. Saarel elab aga palju haruldasi putukaid ja taimi, sealhulgas püstine hiirehernes ja mitmed käpalised.
Kuperjanovi jalaväepataljon
Koosseis
Pataljoni ülem on kolonelleitnant Jaan Kessel.
Pataljonis õpetatakse välja jalaväe allüksusi ja antakse koolitust nooremallohvitseridele. Selleks on pataljoni rahuaegne koosseis suudetud ühildada 75% sõjaaja jalaväepataljoni koosseisuga.
Gotska Sandön
Kliima
Vaatamata eraldatusele maismaast, on Gotska Sandöni mereline kliima oma laiuskraadide jaoks soe. Skandinaavia poolsaar läänes, Ojamaa lõunas ja Baltimaad idas aitavad kaasa soojematele suvedele ja sagedasele talvekülmale, andes saarele palju laiema temperatuurivarieeruvuse kui näiteks sarnaselt eraldatud Fair Isle, mis asub ühe kraadi võrra põhja pool Šotimaa rannikust veidi kaugemal. Hoolimata sellest vahemikust on Lõuna-Rootsi suvised kuumalained jahedad ja talveööd on riigi pehmeimad.
Kuperjanovi jalaväepataljon
Koosseis
Rahuaegses koosseisus on
Taristu
Pataljon paikneb Võrus ajaloolises Taara sõjaväelinnakus Kose tee 3a, kus on erinevaid ehitisi alates Teise maailmasõja eelsest perioodist (kui seal paiknes 7. Jalaväerügement). Territooriumil on 3 sõjaeelset kahekorruselist ja 2 tänapäeval ehitatud moodsat kasarmuhoonet, mille kogumahutavus on 800–1000 ajateenijat.
Gotska Sandön
Kliima
Gotska Sandönil on märkimisväärne hooajaline mahajäämus: hoolimata vähenevast päikesepaistest on august palju soojem kui juuni, märtsikuu päevad on aga nii pikemad kui külmad kui detsembris.
Kuperjanovi jalaväepataljon
Juhtkond ja organisatsioon
pisi|Leitnant Julius Kuperjanov 1917. aastal (Eesti tagavarapataljoni ülema abina)
Kuperjanovi partisanide pataljoni ametlik sünnipäev on 23. detsember 1918, mil leitnant Julius Kuperjanov sai toonaselt 2. diviisi ülemalt kolonel Limbergilt ametlikult loa erilise partisanide salga moodustamiseks. Loodud väeosa nimetati esialgu “Kuperjanovi partisanide salgaks” (Kuperjanovi päevakäsk nr 2, 25.12.1918). Ametlikult nimetati seda kuni 25. jaanuarini 1919 Tartu maakonna kaitsepataljoniks, siis lühikest aega Tartu partisanipataljoniks ja pärast Kuperjanovi surma (2. veebruar 1919) 3. veebruarist 1919 Kuperjanovi partisanide pataljoniks.
Eesti Vabadussõda 1918–1920
Kuperjanovil tekkis partisanide salga loomise mõte seoses üldise peataoleku ja korralagedusega, mis valitses 1918. aasta detsembri viimastel päevadel kogu lõunarindel. Maailmasõjaaegse luurekomando ülemana tundis Kuperjanov erilist huvi just partisanisõja vastu ning ristis seepärast oma väeosa partisanide pataljoniks ja alustas vastavalt oma salga nimetusele sissisõda punastega. Kuperjanovi partisanide pataljoni sünnipäevaks, 23. detsembriks 1918, oli pataljoni asutaja Julius Kuperjanov koos temaga ühinenud väikese, 37-mehelise salgaga jõudnud Vabadussõja keerises Puurmani mõisa. 4. jaanuaril Elistvere vallas korraldasid Julius Kuperjanovi partisanid operatsiooni, mille käigus tapeti endine punane kütt Johannes Pärn. Vastuseks sellele korraldas Eesti Kontrrevolutsiooniga Võitlemise Komisjoni Tartu osakond mitu karistusoperatsiooni.
Kuperjanovi pataljoni võitlejate hulk kasvas koos väeosa populaarsusega kiiresti. Lühikese ajaga suurenes võitlejate hulk 600-ni ja pataljonist kujunes üks Vabadussõja vapramaid väeosi. Vabatahtlike rohkearvulise juurdevooluga muutus salk peatselt iseseisvaks pataljoniks kõikide juurdekuuluvate komandodega. 1919. aasta jaanuaris liitus Tartu vabatahtlike pataljoniga ka seni iseseisvalt tegutsenud Tartu linna kaitseliidu rood. Oma jõudu tunnetades vabastati koos soomusrongidega Tartu ja jätkati liikumist Valga suunas, eesmärgiga ka see linn vabastada.
Paju lahing
Jõudes 30. jaanuaril 1919 Paju mõisa alla, kohtas pataljon seal tõsist vastupanu ja oli sunnitud peatuma. Leitnant Kuperjanov ei tahtnud sellega leppida ja viis järgmisel hommikul pataljoni pealetungile. Selles lahingus saadud haavadesse suri Julius Kuperjanov 2. veebruaril 1919. Tartus ja on maetud Raadi kalmistule. Pärast J. Kuperjanovi surma nimetas vägede ülemjuhataja kindral Johan Laidoner pataljoni langenud juhi mälestuseks "Ülemleitnant Kuperjanovi partisanide pataljoniks".
Landeswehri sõda
25. mail 1919, Landeswehri sõja kriitilisemal ajal, paiskas pataljon tagasi sakslaste eduka läbimurde Läti Võnnu polgu positsioonidel Rauna jõel, millega algas Landeswehri taganemine. Juuli esimestel päevadel jättis pataljon Riia ilma veeta protestiks selle vastu, et sinna ei lastud sisse marssida eestlaste vägedel, vaid eelnenud lahingus end mitte just paremast küljest näidanud lätlastel.
Hilisem sõjatee
Punaarmee Pihkva taasvallutamise katsel murdsid Punaarmee üksused läbi Loodearmee positsioonidest ning vastupealetungil suunati Kuperjanovi jalaväepataljon rindelõiku Kebi jõel Suure Fomkina küla juures. Pataljon võttis 1919. aasta oktoobris ja novembris osa Krasnaja Gorka operatsioonist, Viru rindel Auveres novembris formeeriti pataljon ümber Kuperjanovi jalaväepolguks ja kapten Jaan Unt ülendati kolonelleitnandiks.
Kuperjanovi üksik-jalaväepataljon 1920–1940
Pärast Vabadussõja lõppu paigutati Kuperjanovi polk pärast demobiliseerimist üksik-jalaväepataljonina Tartusse ja jäi 2. Diviisi alluvusse.
Pataljoni ülemad olid:
Kommunistide võimuletulekul tabas pataljoni teiste Vabadussõjas eriliselt silmapaistnud väeosade saatus: pataljon saadeti laiali, väeosa varad viidi Venemaale. Pataljoni tegevuse lõpuks võib pidada 21. juunit 1940, mil koliti kasarmutest välja Õhtugümnaasiumi ruumidesse Tartus Riia tänaval. Umbes poolteist kuud hiljem transporditi pataljon Tartust Otepää rajooni ja sealt Venemaale.
Pärast taasasutamist 1992. aastal
pisi|Pataljoni sõjaväelinnaku hooned [[Võru raudteejaama poolt]] Kuperjanovi üksik-jalaväepataljon taasasutati esimese taasloodud kaitseväe väeosana '''18. märtsil 1992''' asukohaga Võrus. Esimeseks paiknemiskohaks sai endine ALMAVÜ autokooli kompleks Meegomäel. Pataljoni ülemaks määrati kapten Johannes Kert (hilisem kindralleitnant), kes oli samas kohas toimunud allohvitseride kursuse ülemaks.
Pataljoni ülesandeks sai lisaks väljaõppele Vene sõjaväeobjektide ülevõtmine ja valve. Pataljoni koosseisu baasil hakati peagi mehitama ka teisi loodavaid kaitseväe väeosi. Mõne aja pärast koliti üle Taara kasarmutesse Võrus.
25. mail 1992 toimus märkimisväärne vahejuhtum Valgas, kus reamees Marek Stutšilov lahkus segastel asjaoludel vahipostilt relvastatuna ja kelle käitumist ei olnud võimalik ette arvata. Pataljoni ülem oli sunnitud korra jaluleseadmiseks kasutama ametirelva ja sõduri linna pargis jaamahoone lähedal maha laskma.
1992. aasta sügisel sai pataljon enda käsutusse soomustransportöörid BTR-80UNSh, mis konfiskeeriti Tallinnas firmalt E&R 28. juulil 1992.
1992. aasta jõulureedel anti väeosale pidulikult üle lipp, mille kangast ehib surnupealuu selle all ristatud säärekontidega – väeosa ajalooline sümboolika.
1993. aasta suvel Pullapää kriisi ajal toodi pataljoni soomukid Võrust Jägalasse ja ilmselt hiljem anti suurem osa soomukitest üle Kalevi Üksik-jalaväepataljonile. Osa soomukeid anti Lahingukoolile – väeosa jäi ilma soomukiteta. Mõne aasta pärast anti pataljoni käsutusse mõnikümmend esimest Eestisse saabunud jao maastikuveoautot Unimog 404S ja maasturid VW Iltis.
1990. aastail oli väeosa tuntud oma range distsipliini, füüsilise ja ka lahingulise ettevalmistuse ning lahinguvalmiduse poolest. Muuhulgas pandi rõhku käsitsivõitlusele ja avalikel demonstratsioonidel teostati saltohüppeid masinatelt.
Alates 1. jaanuarist 2009 kannab väeosa nime Kuperjanovi jalaväepataljon.
Alates suvest 2014 kuulub pataljon seoses kaitseväe struktuurireformiga 2. jalaväebrigaadi. Samuti on põhiosas taastatud üksuse (2004. aasta reformidega seoses ära muudetud) jalaväepataljoni põhine struktuur. Taara linnakut hakati jagama Lahingukooliga (varem asus Meegomäel), mille tarvis rajati linnakusse kasarmuhoone.
Julija Petšonkina
thumb|right|Julija Petšonkina Julija Petšonkina (sünninimi Nossova; sündinud 21. aprillil 1978 Krasnojarskis) on Venemaa kergejõustiklane (400 m jooksja ja 400 m tõkkejooksja).
Ta on kahekordne maailmameister (2005).
Septembris 2009 teatas ta, et loobub terviseprobleemide tõttu tippspordist.
Maailmameistrivõistlustel
2001 2003 2005
Isiklikku
Julia Petšonkina on 181 cm pikk ja kaalub 66 kg.
Hino maastikukaitseala
pisi|300px|Hino maastikukaitseala ja lähedalasuv [[Parmu looduskaitseala.]] pisi|300px|Hino järv Hino maastikukaitsealal. Hino maastikukaitseala asub Võru maakonnas Rõuge vallas. Kaitseala pindala on 698 hektarit.
Hino järv võeti kaitse alla juba varem, hiljem muudeti see Hino järve kaitsealaks, 2005. aastal reorganiseeriti maastikukaitsealaks.
Maastikukaitseala on jagatud üheks piirangu- ja kaheks sihtkaitsevööndiks.
Kaitseala tähelepanu on peaasjalikult omistatud Hino järve kallastel elavatele (vee)lindudele, samuti omapärase kuppelmaastiku säilitamiseks. Lindudest pesitseb seal näiteks II kaitsekategooriasse kuuluv järvekaur.
Hiie tammiku kaitseala
Kaitseala loodi 1958. aastal, mil tähelepanu alla võeti tamme-kuuse segamets.
Dave Mustaine
Dave Mustaine (sündinud David Scott Mustaine'ina 13. septembril 1961 La Mesa linnas California osariigis) on USA heavy metal ' i kitarrist ja laulja.
Kompanii tänav
Kompanii tänav (saksa keeles Kompagniestraße, aastatel 1949–1989 Hariduse tänav) asub Tartus, ühendab Raekoja platsi ja Munga tänavat ning on umbes 220 meetrit pikk.
Dave Mustaine
Mustaine'ist sai kitarrist 1970. aastate lõpus. Ta mängis mitmes vähem tuntud bändis, kuni 1981. aasta lõpus kutsusid James Hetfield ja Lars Ulrich ta Metallica juhtkitarristiks. Metallicas oli Mustaine aga vaid kuni 1983. aasta aprillini, sealt sunniti ta lahkuma liigse alkoholitarbimise, uimastiprobleemide ja isiklike vastuolude tõttu.
Mõni aeg hiljem otsustas Mustaine koos bassimängija Dave Ellefsoniga teha bändi, mis sai nimeks Megadeth. Mustaine'i esialgne eesmärk oli saada oma bändiga Metallicast edukamaks ja kuigi see müügiedu mõttes kunagi ei teostunud, sai Megadethist üks tuntumaid thrash metal ' i bände, keda loetakse thrash ' i "suure neliku" hulka kuuluvaks (lisaks Megadethile ja Metallicale kuuluvad sinna veel Slayer ja Anthrax).
Varaždini maakond
Varaždini maakond on 1. järgu haldusüksus Horvaatias.
Vanamõisa vabaõhukeskus
pisi|Vanamõisa vabaõhukeskuse laululava Vanamõisa vabaõhukeskus asub Harjumaal, Saue vallas, Vanamõisa külas, Vabaõhukeskuse tee 20. Vabaõhukeskus on ümarpalk stiilis.
Dave Mustaine
Et Mustaine Megadethile sobivat lauljat ei leidnud, siis hakkas ta ise laulma.
Vanamõisa vabaõhukeskus
Vanamõisa vabaõhukeskusest on kujunenud oluliseks vaba-aja rajatiseks kogu Saue vallas. Seal peetakse nii lasteaedade kui koolide lõpupidusid ja piknikke, käiakse peredega puhkamas ja mängimas või lihtsalt jalutamas.
Dave Mustaine
2002. aastal kahjustas Mustaine rängalt oma vasaku käe närve ja pidi seetõttu Megadethi kaheks aastaks laiali saatma. Esialgu ei saanud ta kitarri mängida, kuid aastase intensiivse ravi järel osutus see võimalikuks. 2004. aastal kutsus ta bändi uuesti kokku ning sellest ajast peale on Megadeth lisaks varasemale üheksale andnud välja veel kolm stuudioalbumit.
2010. aastal esines Mustaine koos Megadethiga Eestis Haapsalu piiskopilinnuse hoovil.
Kompanii tänav
Tänav ristub Küütri tänavaga (vasakult) ja Gildi tänavaga.
Hoonestus
Kompanii tänav 3 maja seinale on kinnitatud piiskop Platoni mälestustahvel.
pisi|Vaade põhja. Tagaplaanil on [[Tartu Uspenski kirik]] pisi|Vaade lõunasse Raekoja platsi suunas pisi|Vaade lõunasse Raekoja platsi suunas Kompanii tänaval asub sissepääs Tartu Kunstimuuseumisse. Sellest veidi edasi paiknes linnaraamatukogu keldris kunstigalerii Rael Artel Gallery: Non-Profit Project Space, mis avati 2006. aasta märtsis.
Samal tänaval on veel Tartu Oskar Lutsu nimeline Linnaraamatukogu (Kompanii tänav 3/5) ja Tartu Keskkonnahariduse Keskus (Kompanii tänav 10).
Raekoja pl 16/ Kompanii 2 kunagise Sinimandria keskuse ruumes avati 2007. aasta aprillis ööklubi "Kellele ei meeldiks Johnny Depp?", mille omanikud olid Jarek Kasar, Rein Pakk, Anti Rungi ja Joel Ostrat. 2008. aasta juunist hakkas samas kohas eelnimetatud klubi asemel tööle Aasia toitude restoran Gläm (omanikud Raigo Põder ja Joel Ostrat). 2015. aasta kevadest tegutseb samas Vene restoran Vassilissa.
Majas Kompanii 2 ja Raekoja platsi nurgal asus 1940–1990 Tartu kultuurihoone. 2015. aasta 31. juulil avati maja seinal fotosein kultuurihoone kunagiste töötajate ja seal tegutsenud kultuuritegelaste piltidega.
Kompanii tänav 5 tegutses Liivimaa Maakrediitseltsi Tartu Krediidikassa ja Tartu Krediidikassa keldris, 14.–15. jaanuaril 1919 enne Tartu vabastamist pandi toime Tartu Krediidikassa massimõrv.
Vanamõisa vabaõhukeskus
Üritused
Vabaõhukeskus pakub omalt poolt grillkoda, spordiplatsi, laste mänguväljakuid, laululava, külakiike ja võimaluse sündmust korraldada iga ilmaga 350 ruutmeetrilises palksaalis. Vabaõhukeskuses toimuvad väga erinevad üritused: pulmad, spordivõistlused, firmapeod, laadad, sünnipäevad, kultuuriüritused, kontserdid, teatrietendused, suvepäevad, kokkutulekud. Ürituste mitmekesisusele aitab kaasa terviklik kompleks, kus on mõeldud kõigile ja kõigele.
Kompanii tänav
Hoonestus
Kompanii tänav 6 ja 8, L-kujulise põhiplaaniga hoonetes tehti 1888. aastal Tartu linnainsener (1880–1890) Peter Wilde poolt koostatud projekti alusel ümber- ja juurdeehitused ning majast sai Tartu politseivalitsuse maja. Hoone koosneb kahest ehitusosast ja vanem neist paikneb Gildi ja Kompanii tänavate nurgal kuni maja peaukseni, hilisem juurdeehitis on Kompanii tänava ääres.
Vanamõisa vabaõhukeskus
Üritused
Vabaõhukeskus pakub ka parklaid nii ratastele kui ka autodele, suuremate ürituste jaoks isegi 1 hektari suurust muruplatsi autode parkimiseks.
Vanamõisa käsitöölaat
Vanamõisa käsitöölaat algas väikese külalaadana, kuid nüüd on sellest saanud Eesti suurim käsitöölaat, kus astub üles pea 500 kaupmeest ja väiketootjat ja ligi 15 000 külastajat. Käsitöölaata on korraldanud juba aastast 2002 MTÜ Vanamõisa küla koos paljude vabatahtlikega. Laadal müüdavatele esemetele on kohustuslik vaid üks komponent - ehe eestimaine päritolu. Käsitöölaat  on koguperesündmus, mille päevaprogrammis leidub põnevaid tegevusi igaühele.
Ajalugu
Kuni aastani 2001 kuulus asukoht kohalikule külamehele Raivo Viidule, kes müüs paiga ühe krooni eest külale kasutada. Vabaõhukeskust on arendatud sellest ajast saati. Tõsisemalt hakati arendama alles aastal 2006, kui mõned aktiivsemad külaelanikud koos MTÜ-ga lõkkeplatsist huvi tundma hakkasid. Parandust finantseeris nii Euroopa Liit kui ka Saue vald. sellest ajast peale omandas asukoha Saue vald, kes omakorda rendib seda MTÜ Vanamõisa Külale. Nii kujuneski Vanamõisa küla lõkkeplatsist Vanamõisa vabaõhukeskus.
Kompanii tänav
Hoonestus
Hoones töötasid Eesti politsei Tartu-Valga prefektuur ja Politseiameti Tartu Politseiprefektuuri kriminaalpolitsei juurdlejad. Tartu Politseiprefektuuri valduses olnud hooned Kompanii tänav 6 ja 8 tagastati 1997. aastal õigusjärgsetele omanikele. Kompanii tänav 10 kuulus Siseministeeriumile.
Vanamõisa vabaõhukeskus
Karavanipark
Karavanipark ja kämpingud asuvad Vanamõisa vabaõhukeskuse kõrval. Kohti jagub 80-le auto- ja haagissuvilale. Karavanpark pakub omaltpoolt: dušše ja WC-d, kööki ja väligrilli, pesumasinat ja -kuivatit, võimalust tühjendada suvila tualetti, joogivett auto veepaakide täitmiseks. Karavanipargi kohvikus on müügil esmatarbevahendid, suveniirid, auto- ja haagissuvila varustus ning karastusjoogid. Võid kohvikus kasutada ka tasuta Wi-Fi-võrku.
Kompanii tänav
Hoonestus
Nende hoonete ees asub väike park, mis kandis varem nime Politsei plats ja mis 2015. aastal nimetati ümber Peeter Põllu platsiks seal asuva Eesti esimese haridusministri kuju järgi.
Mitmed Kompanii tänava hooned on arhitektuurimälestised.
Bludesch
Bludesch on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Bludenzi ringkonnas.
Elimelekh Liženskist
Tema õpetaja oli Dov Baer, "Mežiretši maggid". Tema õpilased olid nii Abraham Joshua Heschel Aptist kui ka Jacob Issac Horowitz ehk Lublini nägija.
Elimelekh oli Hanipoli Zusya vend.
pisi|Elimelechi tütre Ester Etel Elbaumi (surn. 1800) haud [[Poolas Frystaki vanal juudi kalmistul aastal 2013]] Rebe Elimelekhi õpetused on kogutud raamatusse "Sefer Noam Elimelekh".
Pärimused rabi Elemelekhist
Alljärgnevad pärimused on võetud Martin Buberi "Hassiidide lugudest".
Surmanuhtlus pattude eest
"Rabi ette tuli kord mees, kes soovis kahetseda oma patte täis elu. Ta otsis juhatust, et võtta ette mida tahes, et täielikult pöörduda.
Rabbi Elimelekh oli nõus juhatama ning ütles, et mees peab kõigepealt likvideerima kõik oma varad. Mööbli, kalliskivid, kinnisvara ja pärandi. Ja kui kõik on sularahaks vahetatud, tulgu tagasi. Alles siis lubas rabi talle õpetada patukahetsemist.
Mees tegigi nii, ja kõik, mis tal oli olnud, oli nüüd rahahunnikuna targa ees laual. See oli suur varandus. Arved maksti ära. Viimased sidemed lõigati läbi.
"Nüüd me oleme valmis patukahetsuse korraldamiseks. Kirjuta meile paberi peale üles," ütles Elimelekh, "kõik oma patud ja pahateod ja üleastumised ja anna need mulle."
Mees minestas ja kukkus oimetult põrandale. Elimelekh virgutas ta üles ning jätkas lugemist. Tark hakkas jälle hämmastusest kisendama, ja mees kukkus jälle kokku, kui tema pahategusid ette loeti, ja tark äratas ta jälle üles. Pattude nimekirja ettelugemise ajal kordus see uskumatusest kisendamine ja minestamine ja äratamine seitse korda.
Kui katsumus oli lõpuks läbi, raputas rabi Elimelekh pead. "Nii tõsiste pattude eest saab olla ainult üks lepitus: surm. Niisugune oleks olnud Suurkohtu otsus, kui Tempel veel püsti seisis. Sellise hukkamise vahend on põletamine."
Ja rabi selgitas, kuidas sellist surmanuhtlust täide viia. Tuleb võtta sula seatina ja valada seda kurku, nii et hukka mõistetud mees põleks seestpoolt.
Ent isegi kui mees seda kuulis, oli tema soov pattu kahetseda nii suur, et ta nõustus meelsasti otsusega ja kuulas karistuse värisedes ära. "Ma teen kõik, mida vaja peaks olema."
Ta võttis enda ees olevast rahahunnikust mõned mündid ja ostis metall-lusika, tina valamiseks ja seatina. Siis läks ta rabi majja tagasi.
Seal käskis Elimelekh tal teha tuld ning sulatada lusika sees tina ja seatina, jälgides hoolikalt, et need oleks õigesti segatud. Mees tegi kõike seda täieliku andumusega.
Ja kui ta teatas, et sulatina on valmis, käskis rabi tal põrandale heita ja silmaside ette siduda. Siis laskis Elimelekh tal lugeda viimset pihtimust, mida mees tegigi rusutud südamega ja suure värinaga. Ta võttis endale täie vastutuse oma pattude ja karistuse eest. Ta luges Šema (Jumala ühtsuse tunnistamise) kuus sõna.
"Nüüd tee suu lahti, et ma saaksin sulle sulatina kurku valada..." Sel silmapilgul võttis rabi hoopis lusikatäie keedist ja pani selle mehe lahti olevasse suhu.
Elimelekh on iseenda saatjaks
"Rabi Elimelekh hakkas kord minema koju linnast, mida ta oli külastanud, ja kõik hassiidid saatsid teda pika maa. Kui tema vanker sõitis läbi värava, siis ta läks välja, ütles kutsarile, et ta sõidaks edasi, ja kõndis vankri taga rahvahulgas. Hämmastunud hassiidid küsisid, miks ta nii teeb. Ta vastas: "Kui ma nägin teie suurt andumust, millega te tegite minu saatmise head tegu, siis ma ei kannatanud välja, et olen sellest välja jäänud!""
Saatan ei kannata välja
"Saatan tuli rabi Elimelekhi juurde ja ütles: "Ma lihtsalt ei kannata enam välja, et sa kiusad mind oma hassiididega! Ära arva, et sina minust üle oled! Ma teen kogu maailma hassiidideks, ja siis sul ei ole enam võimu."
Mõni aeg pärast seda läks rabi Elimelekh õppimisemajja kepiga, et kedagi hassiididest välja ajada. Keegi ei tea, miks ta seda ei teinud. Ma arvan, et ta ei söandanud Saatana saadikuid esile tõsta."
Hagi Jumala vastu
Järgmisel päeval tulid Liženskisse kaks tsadikit, Israel Koznitzist ja Jacob Yitzhak Lublinist, ning peatusid rabi Elimelekhi majas. Pärast lõunasööki laskis rabi kutsuda mehe, kes oli temaga rääkinud, ja ütles: "Nüüd räägi meile oma hagist."
"Mul ei ole praegu jõudu seda teha," ütles Feivel kogeldes. "Siis ma annan sulle jõudu," ütles rabi Elimelekh.
Ja Feivel hakkas rääkima. "Miks meid hoitakse selles impeeriumis orjuses? Kas mitte Jumal ei ütle Tooras: "Sest minu sulased on Iisraeli lapsed." Ja kuigi ta saatis meid võõrastele maadele, peab ta siisku jätma meile täieliku vabaduse ennast teenida, kus me ka ei ole."
Selle peale vastas rabi Elimelekh: "Me teame Jumala vastust, sest see on kirjas ka kirjakohas laitusest Moosese ja prohvetite läbi. Aga nüüd peavad nii hageja kui ka kostja kohtusaalist lahkuma, nagu kord ette näeb, et nad ei saaks kohut mõjutada. Niisiis mine välja, rabi Feivel. Sind, maailma Issand, me ei saa välja saata, sest Sinu kirkus täidab maad, ja ilma Sinu kohalolekuta ei saaks ükski meist hetkegi elada. Ent käesolevaga me teatame Sulle, et me ei lase ka Sinul end mõjutada." Siis nad mõistsid kolmekesi, vaikides ja silmad kinni. Tunni aja pärast nad kutsusid Feiveli sisse ja kuulutasid talle kohtuotsuse: et tal on õigus. Samal tunnil Viinis edikt tühistati."
Peep Aru
pisi|Peep Aru 2011. aastal Peep Aru (sündinud 20. aprillil 1953 Abja-Paluojal) on Eesti poliitik, endine Riigikogu liige. Kuulub Eesti Reformierakonda.
Haridus
Ta lõpetas 1971. aastal Elva Keskkooli ja 1978. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia majandusteaduskonna põllumajanduse ökonoomika ja organiseerimise erialal.
Töökäik ja tegevus ühingutes
Aru on töötanud Kalju kolhoosis ökonomistina 1978–1980, Viljandi Agrotööstuskoondise aseesimehena 1985–1989, ELKNÜ Viljandi Rajoonikomitees ja EKP Viljandi Rajoonikomitees 1980–1985, Tallinna Panga Viljandi filiaali juhatajana 1996–1997 ning ASi Eesti Post Edela regiooni juhatajana 2005.
Ta on AS Eesti Raudtee nõukogu liige, Sihtasutuse Teater Ugala nõukogu liige, MTÜ Viljandi Rotary Klubi juhatuse liige ja MTÜ Viljandimaa Kogukonna Fond nõukogu liige.
Poliitiline tegevus
pisi|Peep Aru 2009. aastal [[Saeima|Läti Seimis]] Peep Aru on olnud Viljandi aselinnapea 1993–1996, Viljandi abimaavanem 1989–1993 ning Viljandi linnapea 1999–2003 ja 2005–2007. Ta oli regionaalminister Mart Siimanni valitsuses 1997–1999. Aru oli X Riigikogu liige 2003–2005, XI Riigikogu liige 2007–2011 ja XII Riigikogu liige. 7. juulil 2016 sai ta seoses Riigikogu liikme Martin Kuke tagasiastumisega XIII Riigikogu liikmeks. Ta oli XIII Riigikogu liige 23. novembrini 2016. Peep Aru sai XIII Riigikogu asendusliikmeks taas 2018. aasta 7. mail pärast Remo Holsmeri lahkumist riigikogust.
Aru oli 1995–2001 Koonderakonna liige ja on 2002. aastast Eesti Reformierakonna liige. Kuulub Reformierakonna volikogusse.
Skandaal 2005. aastal
Peep Aru ja Toomas Tein esitasid 11. aprilli hommikul riigikogu juhatusele avalduse, milles teatasid soovist riigikogu liikme kohalt lahkuda. Peep Aru leidis, et tema käte raudupanemine oli alusetu.
Dave Pirner
David A. Pirner (sündinud 16. aprillil 1964 Green Bays Wisconsinis) on USA muusik, rokkansambli Soul Asylum solist ja laulukirjutaja.
Peep Aru
Skandaal 2005. aastal
Politsei esitas purjuspäi baaris ebaviisakalt käitunud endistele riigikogulastele Toomas Teinile ja Peep Arule kuriteokahtlustuse ja alustas nende suhtes kriminaalmenetluse paragrahvis, mis käsitleb võimuesindaja solvamist.
Teinile ja Arule määrati avaliku korra rikkumise eest rahatrahv. Peep Aru loobus skandaalijärgselt suitsetamisest.
Pärimuskultuur
Pärimuskultuur jaguneb aineliseks kultuuriks ja vaimseks kultuuriks ehk folklooriks. Folkloor hõlmab kunstilise rahvaloomingu liike, nagu rahvaluulet ja -muusikat, rahvatantse ja -mänge, aga ka traditsioonilisi tõekspidamisi, teadmisi ja oskuseid, rahvausundit ja -kombestikku, käsitööoskusi, rahvameditsiini, rahvapedagoogikat jm.
Dave Pirner
Soul Asylum
Lõputud klubiturneed mööda USA-d teenisid ansamblile ustava austajaskonna ja eriti energiliste kontsertesinemistega bändi maine. Üleriigiline kuulsus saabus 1992. aastal, mil Soul Asylum andis välja oma kuuenda plaadi, "Grave Dancers Union" (Columbia Records). Selle albumi tuntuim laul "Runaway Train" võitis 1994. aastal parima rokkloo Grammy. Ühegi hilisema plaadi ega singliga seda edu korrata ei õnnestunud.
Pärimuskultuur
Pärimuskultuuri nähtustel puudub mingi kindel, fikseeritud kuju ning need levivad ajas ja ruumis variantidena.
Dave Pirner
Soul Asylum
Nüüd, kus Pirneri nimi oli üldiselt teada, kasutas ta oma kuulsust toomaks avalikkuse ette artiste, keda ta imetles, tehes koostööd mitme vähetuntud ansambliga.
Pärimuskultuur
Pärimuskultuuri nähtuste leviku aega ja ruumi on raske piiritleda, nagu pole võimalik piiritleda ka üldse traditsiooni ehk pärimuse aega ja ruumi.
Dave Pirner
Soul Asylum
1994. aastal välja tulnud filmis "Backbeat", mis kajastas The Beatlesi varajasi aastaid Hamburgis Saksamaal, laulis Dave John Lennoni osa.
The O'Jeez
Aastaks 1997 Soul Asylum laiema avalikkuse tähelepanu enam ei köitnud. Pirner asutas kõrvalprojekti The O'Jeez, kuhu lisaks temale kuulusid Jesse Greene (ansamblitest The Geraldine Fibbers ja The Jayhawks) ja Kraig Johnson (Run Westy Run). Bändi liikmed mängisid instrumentidel, mis erinesid neist, mille poolest nad varem tuntud olid; Dave oli taas trummari rollis nagu Loud Fast Rulesis, samuti musitseeris ta trompetil ja plokkflöödil. 1998. aastaks, mil Soul Asylum andis välja oma viimase plaadi enne kaheksa-aastast vaheaega, oli The O'Jeezil valmis vähemalt 14 lugu, millest ükski ametlikult ei ole ilmunud.
Soul Asylumi tagasitulek
1999. aastal kolis Pirner New Orleansi Louisiana osariigis, kus töötas koos sõpradega muusikaringkonnast oma sooloplaadi "Faces & Names" kallal. Album on erinevalt Soul Asylumi loomingust mahe ja soulilik, tuntavate R&B mõjutustega. Salvestis valmis 2001. aastal, misjärel vahepeal "puhkust võtnud" Soul Asylum uue hooga järgmise albumi kallal tööle hakkas. 2006. aastal, umbes üheksa kuud pärast bändikaaslase ja asutajaliikme Karl Muelleri surma, ilmus Soul Asylumi viimane plaat, "The Silver Lining" (Sony, Legacy).
Pirneri koostööpartnerite hulka kuuluvad Victoria Williams, Mike Watt, Paul Westerberg (The Replacements), The Autumn Defence, Golden Smog, Coup de Grace, Michel ja Cazebo Princess.
Nyköping
Nyköping on linn Rootsis, Södermanlandi lääni ja Nyköpingi valla keskus. Asub 100 km Stockholmist edelas.
Anu Taul
Anu Taul (sündinud 28. juunil 1979 ) on mulgi ja eesti pärimusmuusik ning pedagoog.
Ta oli Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia rahvamuusika õppejõud.
Lagle Parek
pisi|Lagle Parek Pätsi monumendi avamisel 2022. aastal Lagle Parek (sündinud 17. aprillil 1941 Pärnus) on Eesti ühiskonnategelane ja poliitik.
Anu Taul
Anu Taul on kuulunud ansamblisse Neiokõsõ ning koosseisuga Anu Taul ja Sõbrad viljelenud mulgikeelset etnopoppi.
Lagle Parek
Parek kuulub Isamaa erakonda. Ta oli Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei asutajaliige 1988 ning esimees aastail 1988–1992. Ta oli Eesti Kongressi liige. Aastatel 1992–1993 oli Lagle Parek Eesti Vabariigi siseminister Mart Laari esimeses valitsuses.
Anu Taul
Isiklikku
Tema isa on torupillimängija Ants Taul.
Lagle Parek
Lagle Parek on aastast 1997 heategevusühingu Caritas Eesti MTÜ asutajaid, selle juhatuse liige ja tegevjuht. Tegelnud Eestit läbiva, Piritalt Vastseliinani ulatuva kultuuri- ja loodusväärtuslikke paiku läbiva palverännutee rajamisega.
Elukäik
Kuigi Lagle Parek koolitee pidi algama Pärnus, tuli tal viis esimest aastat koolis käia Venemaal Novosibirski oblastis. Ta küüditati seitsmeaastasena 1949. aasta märtsis koos õe Eva-Marju (vabadusvõitleja Heiki Ahoneni ema), ema Elsbeti ja vanaema Annaga (näitleja Anna Markus) Siberisse, kus ta oli vanaemaga asumisel neli aastat, sest ema toodi peagi Siberist Eestisse tagasi ja pandi vangi. Lagle Pareki isa Karl Parek oli Eesti Vabariigi kaadriohvitser ja ema Elsbet Parek (Markus) oli Pärnu muuseumi direktor.
Pärast naasmist lõpetas Lagle Parek 1960. aastal Tallinna Ehitustehnikumi, mille järel töötas paarkümmend aastat Eesti Maaehitusprojektis, Kultuurimälestiste Riiklikus Projekteerimise Instituudis jm.
Osalemine poliitikas
pisi|Lagle Parek 1988. aastal 1980. aastatel liitus Lagle Parek dissidentliku liikumisega. 1983. aastal mõisteti ta vangi ja saadeti Mordva naispoliitvangide vanglasse. Nelja-aastase vangistuse järel Eestisse naasnud Lagle Parekist sai 1987. aastal Hirvepargi miitingu üks korraldajaid. Ta oli Nõukogude Liidu esimese opositsioonipartei, Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei, asutajaliige 1988. aastal ja selle esimees neli aastat. Ta on jätkanud eelmisele vastava põhiliiniga parteide liitumisel tekkinud Isamaaliidus ja Isamaa Erakonnas.
1992. aasta Eesti presidendivalimistel sai Parek 19 837 häält ehk 4,2332% häältest. Ta on tegev olnud Tallinna Linnavolikogus ja Pirita Halduskogus.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 2 (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosad) 250 häält ning ei osutunud valituks.
Komsomol
pisi|ÜLKNÜ XX kongress (1987) pisi|Komsomolipilet (1983) pisi|Komsomoli liikme rinnamärk Komsomol (vene keeles комсомол, lühend nimetusest коммунистический союз молодёжи, 'kommunistlik noorsooühing'), täielik nimetus Üleliiduline Leninlik Kommunistlik Noorsooühing (Всесоюзный ленинский коммунистический союз молодёжи), lühend ÜLKNÜ (ВЛКСМ), oli Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei noorteorganisatsioon NSV Liidus.
Organisatsioon asutati 29. oktoobril 1918 ja kuni 14. juulini 1923 kandis see nime Venemaa Kommunistlik Noorsooühing (VKNÜ) (Российский коммунистический союз молодежи, РКСМ). 1924. aastal anti organisatsioonile Lenini nimi: Venemaa Leninlik Kommunistlik Noorsooühing (Российский ленинский коммунистический союз молодёжи; РЛКСМ). Seoses NSV Liidu moodustamisega 1922. aastal nimetati organisatsioon 1926. aasta märtsis Üleliiduliseks Leninlikuks Kommunistlikuks Noorsooühinguks (Всесоюзный ленинский коммунистический союз молодёжи, ВЛКСМ). Seda nime kandis organisatsioon kuni laialisaatmiseni 1991. aastal.
Nõukogude Liidus oli 1970. ja 1980. aastatel umbes 40 miljonit 14–28 aasta vanust kommunistlikku noort. Komsomoli allorganisatsiooni sai moodustada koolis, sõjaväeosas või ettevõttes. Allorganisatsiooni ehk rakukese asutamiseks piisas kolmest kommunistlikust noorest. Rajooni-, linna- jt komsomoliorganisatsioonid koosnesid komsomoli allorganisatsioonidest. Komsomoli allorganisatsiooni tegevuse organiseerimiseks ja plaanide kinnitamiseks toimusid koosolekud. Jooksva töö organiseerimiseks valiti komsomoli komitee, alla 10 liikmega allorganisatsioonis sekretär (komsomolisekretär ehk venepäraselt komsorg) ja tema asetäitja.
ÜLKNÜ ametlik ajaleht oli partei 13. kongressi otsusega asutatud Komsomolskaja Pravda, mis ilmus Moskvas 6 korda nädalas. Eestis oli ELKNÜ häälekandjaks ajaleht Noorte Hääl.
Komsomoli juhid
Komsomoli liikmete arv ÜLKNÜ KK peasekretärid (−1938) ja I sekretärid (1938–1991):