cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tulepakk
pisi|Saetud pakuküünal annab paari meetri raadiuses soojust ja valgust. 2020. aasta detsember Kõrvemaal pisi|Kahte tüüpi pakuküünla (saetud ja puuritud) valmistamine ja kasutamine 2022. aasta septembris pisi|Saetud tulepakud, 2014. aasta detsember Tulepakk (ka pakuküünal, pakutõrvik, Rootsi küünal, Rootsi tõrvik, Kanada küünal, lapi küünal) on puidust lõigatud või puuritud pakk, mida kasutatakse valguse ja soojuse tekitamiseks. Tänu oma väiksusele saab seda tänapäeval kasutada lõkke asendajana.
Ajalugu
Paku päritolu seostatakse Rootsiga ning Kolmekümneaastase sõjaga 17. sajandil, mil rootsi sõdurid otsisid viisi, kuidas säästliku küttepuude kasutusega sooja, valgust ning toiduvalmistusviisi luua.
Tööpõhimõte
Puuritud tulepakk töötab ilma lisahalgudeta tänu korstnaefektile, pakk on omamoodi miniatuurne korsten, kus alumises osas on algne leek ja ülevalt väljuvad kuumad gaasid. Saetud tulepakku saab süüdata ka ülemisest otsast.
Variatsioonid
Pakku on algselt valmistatud saagides. Teine versioon on puuritud pakk. Samuti on võimalik sarnasel tööpõhimõttel kasutada haokubu.
Valmistamine
Puuritud pakuga saab teistest variantidest paremini süüa teha, kuna leegil on vaid üks väljumiskoht, mis teeb selle intensiivsemaks kui lõigatud paku, millel leek ja soojus väljuvad ka külgedelt. Toidu valmistamiseks asetatakse paku ülemisse otsa, leegi väljumiskoha ümber vähemalt kolm kivi või lüüakse mõned naelad, mis küpsetusnõu pakupinnast kõrgemal hoiavad. Lõigatud pakk või haokubu sobib paremini valguse ja laiema ulatusega soojuskiirguse loomiseks.
Saarepeedi külanõukogu
Saarepeedi külanõukogu oli külanõukogu Viljandi rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945 Viljandi vallas. Külanõukogu pindala oli 98 km² (1977).
Canterbury lood
"Canterbury lood" (inglise keeles The Canterbury Tales; keskinglise keeles Tales of Caunterbury) on 24 jutustusest koosnev kogumik, mille autor on 14. sajandi inglise kirjanik Geoffrey Chaucer.
Kogumik koosneb "Üldisest proloogist" ja sellele järgnevatest lugudest, mida tegelaskujud teekonnal Canterburysse üksteisele jutustavad. Teose eesmärgiks on – nagu 14. sajandi kirjandusele üldiselt – pakkuda lisaks õpetusele ka meeldivat ajaviidet. Kogu teos on kirja pandud keskinglise keeles. Chaucer töötas kirjatüki kallal 1388. aastast kuni oma surmani, arvatavasti 1400. aastal. Teos on jäänud lõpetamata, kuid tänini pole teada, kas see oli tahtlik või juhuslik.
Suurel määral Giovanni Boccaccio "Dekameronist" inspireeritud "Canterbury lood" on eesti keelde tõlkinud inglise filoloog Votele Viidemann (1947–1992). Ameerika Ühendriikide akadeemik Charles Muscatine väidab, et "Canterbury lood" koondab kokku ja vaatleb kaasaja olulisi väärtusi, mis "keskajal moodustasid rikka ja tasakaalustatud süsteemi, mis nüüd on lagunemas", ning seda peetakse tänini inglise rahvuskirjanduse alusepanija Geoffrey Chauceri peateoseks.
Põhisündmustik
Jutustuse süžee põhineb 30 palveränduri teelkonnal Canterburysse peapiiskop Thomas Becketi hauale. Palverännaku motiivi kasutamine on Chaucerile andnud võimaluse tuua kokku keskaja eri seisustest inimesed, kes igapäevaelus omavahel läbi ei käiks: rüütli, prioressi, kaupmehe, tudengi, Bathi emanda, maapreestri, paaži, aidamehe, indulgentsimüüja jt. Chaucer on teadaolevalt esimene autor, kes kasutas palverännakut lugude jutustamise kohana.
Tegelaskujud
Tegelaste värvikirev taust, mis leiab endale väljundi jutuvestmisvõistluses, annab Chaucerile võimaluse tutvustada oma teoses ka paljusid kaasaegseid kirjandusžanre: lüürikat, religioosset legendi, õukonnaromantikat, igapäevaelukomöödiat, allegoorilist lugu, keskaegset jutlust. Kohati on tegu lausa mitme kirjandusliigi seguga. Niisama palju kui teistest käsitletud teemadest (olmeteemad, tegelaste välimus jne), räägivad "Canterbury lood" lugude jutustamise kunstist, milles "jutt ise ja jutustaja ühiskondlik positsioon on üldiselt seotud". Kõrgstiilis moraliseerivaid jutte räägivad üldjuhul kõrgema staatusega isikud, elavamad ning vahetumad lood kuuluvad pigem alamklasside esindajatele.
Kirjaniku ja tõlkija Arthur Kincaidi sõnul kajastavad juttude vahele põimitud saatetekstid sageli läbitud teed ning omavahelisi pingeid palverändurite vahel. Näiteks püüab aidamees takistada möldrit oma lugu rääkimast ning vastutasuks "Möldri loole", milles aidameest tögati, räägib aidamees loo, kus kaks Cambridge'i tudengit tögavad omakorda möldrit. Kui kerjusmunk kurdab Bathi emandale, et tema proloog on liiga pikk, alustab emand oma juttu "põlglike märkustega kerjusmunkade aadressil". Sellest hoolimata soovib Chaucer oma kirjatöös kõiki tegelasi pigem mõista kui neile hinnanguid anda.
Tegelaskujude loomisel on Chaucer kasutanud kaasaegseid uskumusi astroloogiast. Nii näiteks sõnab emand Bathist, kuidas "tema söakas hing on pärit Marsilt ning tundelaad Veenuselt". Teiseks aluseks karakterite loomisel on Chaucer kasutanud füsiognoomiat, mis oli 14. sajandi lõpul äärmiselt populaarne. Selle kohaselt on olemas seos inimese iseloomu ja välimuse vahel: indulgentsimüüja inetu välimus on seotud tema ebardlikkusega ning möldri suur suu viitab liigsöömisele ja liiderlikkusele.
Lisaks olevikule saab lugeja aimu ka tegelaste minevikust, nende harjumustest ja ideedest – seetõttu on lugejal psühholoogiliselt neid raskem hukka mõista. Kincaid möönab: "Seega asetab Chaucer meid reaalsesse maailma, kus inimeste iseloomu ja nendevaheliste suhete keerukus ei lase meil selgeid otsustusi teha." See juhatab ühe peamise Chauceri ideeni teose koostamisel: kutsuda esile lugejates erinevaid reaktsioone – just nii nagu palverändurid reageerivad "Canterbury lugudes" üksteise juttudele.
Keelekasutus
Joseph Glaseri kohaselt väljendub Chauceri mitmekesisus ja realism selgelt tema kirjastiilis (täpsemalt stiilides): tänu autori elukäigule on ka tema keelekasutus "Canterbury lugudes" äärmiselt tundlik ja lüüriline. Ta oli mõjutatud prantsuse luulest ja rüütlipoeemidest, mida tõlkis ka inglise keelde, ning oli korduvalt viibinud nii Itaalias kui ka Prantsusmaal. 1370. aastate lõpus lõi Chaucer nn kuningliku stroofi (seitsmerealise 10-silbiku riimiskeemiga ababbcc) – pikem värss andis tema teostele paindlikkuse, mida enne teda polnud ühelgi inglise luuletajal. See lubab tal värsis edasi anda nii stiili elegantsust kui ka kõnekeelsust, mida ta kasutas ka "Canterbury lugudes".
Kirjanik lõikab muuhulgas kasu mina-narratiivist, nii nagu keegi teine enne teda polnud teinud. Esmakordselt kogeb lugeja kogu sündmustikku läbi jutustaja silmade – jutustaja, kes on ise reaalselt kohal ning on kirjeldatud objekte ja isikuid kohanud, mitte ei loo neid pelgalt oma kujutluses. "Minast" saab Chauceri töödes inimene. Kuigi teos on kirjutatud kolmandas isikus, ei saa sellest ometi järeldada, nagu oleks Chauceri peateos autobiograafia. Tõenäoliselt lõi ta endale "Canterbury lugudeks" fiktiivse "mina", kelle käsitlus on autoril sama irooniline kui kõikidel teistel tegelastel.
Kuigi kõiki palverändureid on kirjeldatud pahelistena, ei puutu lugeja otseselt kokku nende tegude tagajärgedega ega ohvritega, mistõttu jääb kõikidest ränduritest mulje kui valdavalt meeldivatest inimestest.
Chauceri tekstis kaotavad sõnad sageli oma tähenduse: sõnu "õilis" ja "aadellik" kasutatakse olenevalt kontekstist väga erinevas tähenduses: siirast äärmiselt irooniliseni. Autor üritab oma mina-jutustaja moraalse järjekindlusetuse, erialase keele pideva kasutamise ning näilise lihtsameelsuse ja võhiklikkuse kaudu viidata asjaolule, kus tublidus omal alal on palverändurite hindamise ainsaks kriteeriumiks. Samal põhjusel on lugejal väga raske mõista, "millised on jutustaja enda moraalsed kriteeriumid".
Katkend "Kaupmehe loost"
Must surm
"Canterbury lugude" kirjutamise aega on nimetatud üleminekuajaks: perioodiks, mil "keskaegsed tõekspidamised hakkasid mõranema". See oli suuresti musta surma – katkuepideemia tõttu, mis laastas Euroopat aastatel 1347–1353.
Katkuepideemia vähendas Euroopa rahvaarvu drastiliselt, mille tõttu tõusis tööjõu väärtus. Varem tähtsaks peetud maa ja tiitel, mis määratlesid indiviidi koha ühiskonnas, kaotasid oma endise tähtsuse; küll mitte täielikult, kuid tiitel polnud enam nii oluline kui raha. Määravaks sai raha ning tekkis keskklass. Keskklass rikastus tänu võimalustele töötada – ka Chaucer oli pärit keskklassist. Kuna tööjõu väärtus oli tõusnud, leidsid madalamad klassid, et neil on võimalik saada suuremat palka kodukohast eemal ning lahkusid mõisamaadelt. Lisaks suuremale palgale nõudsid madalamad klassid ka rohkem tunnustust ja võimu, mis viis 1381. aastal Londonis ülestõusuni. Ülestõusnute nõudmiste seas olid teoorjuse ja sotsiaalse kihistumise kaotamine; nende visiooni järgi võinuks ainult kuningas oma kõrge tiitli säilitada.
Sõda
"Canterbury lugude" kirjutamise ajal käis ka Saja-aastane sõda Inglismaa ja Prantsusmaa vahel. Kuningas Richard II valitsemisviisidega ei oldud Inglismaal rahul: kuningavõim sattus kriitika alla "oskamatuse pärast valitseda oma kaaskonda, kui ka suutmatuse tõttu sõdida Prantsusmaaga".
Kirik
Lisaks tekitasid ühiskonnas pahameelt ka kirikuga seotud probleemid. "Canterbury lugude" kirjutamise ajal oli katoliku kirikul kaks paavsti: üks Roomas, teine Avignonis. Kirikuprobleemidele ei leidnud leevendust ka John Wyclifi tegu tõlkida Piibel inglise keelde.
Kõigile oli teada kõrgemate kirikuisade priiskav ja liiderlik eluviis, mis oli vastuolus nende endi poolt kuulutatava vagaduse ideega. Kuna vaimulikud ise ei elanud enda tõekspidamiste järgi, oli nende maine rikutud. Kirik oli korrumpeerunud, toimus laialdane indulgentsimüük ja levis üldine arusaam, et kirikut on vaja reformida. Kiriku maine allakäigu tõttu olid ka usulised veendumused nõrgenemas. Head näidet munkade liiderlikust ja priiskavast eluviisist on näha siin:
"Siis sõitis munk me seltsis, aus ja õige,
kes jahist pidas lugu üle kõige.
Mees niikui muiste, abti mõõtu päris,
/---/
kas tuhnima ta peab, et paistes pea,
umbkongis tekste? Kündma mulda segi,
Peaks jätma kõik maailma-elamise?
Las oma tööd teeb Augustinus ise.
eel koerakari, väledam kui lind;
Rüü varrukate ääred olid hallist
Aleksander Nevski kabel
Aleksander Nevski kabel oli Venemaa õigeusu kiriku sakraalhoone Tallinna kesklinnas vanal Vene turul.
Canterbury lood
Kirik
ja peenest karusnahast, väga kallist,
Aleksander Nevski kabel
Kabel ehitati arhitekt Konstantin Nymani projekti järgi aastatel 1887–1888. Pidulik nurgakivipanek oli 14. septembril 1887 (vkj). See pühitseti 14. novembril 1888 (vkj) Birkõs 17. oktoobril 1888 (vkj) toimunud rongiõnnetuse ning keiser Aleksander III ja tema perekonna õnneliku pääsemise mälestuseks. Kabel allus kuni 1894. aastani Tallinna Issanda Muutmise Peakirikule, hiljem Kuremäe kloostri Tallinna abikloostrile.
Canterbury lood
Kirik
kapuutsi hoidis kinni lõua all
Aleksander Nevski kabel
Kabel lammutati 1920. aastate alguses.
Canterbury lood
Kirik
ent kullast, armusõlme moodi nall,
nii mulle näis, ma vanduda ei tea.
jah, nii väärt munka kohtab üpris harva.
sest lugu pidas luigerinnapraest."
Munga kirjeldus maalib iroonilise pildi kaasaegsest munklusest. Munk pidi olema vaga, elama väheste vahenditega, kindlasti mitte pidama jahti (tegevus, mida peeti aadlikele sobivaks) ning kindlasti mitte olema suhtes naisega ("kapuutsi hoidis kinni lõua all / ent kullast, armusõlme moodi nall, / nii mulle näis, ma vanduda ei tea.") Kuna mungad ei tohtinud kanda kuldehteid, siis kullast nalli kandmine oli reeglitest kõrvale kaldumine. Kui tegemist oli armusõlme-taolise kujundusega, mis sümboliseeris armusuhteid, oli tegemist veel hullema tava rikkumisega.
Eeskujud
Chaucer oli haritud ning luges palju kaasaegsete loomingut. Oma diplomaatilise karjääri tõttu sattus ta tihti Inglismaalt välja ning tutvus teiste rahvaste teostega. Neid kasutas ta hiljem eeskujudena "Canterbury lugusid" kirjutades.
"Üldise proloogi" eeskujudeks võib lugeda Jean de Meuni "Roosiromaani", Chaucerile omast seisuste satiiri leiab ka Chauceri kaasaegse John Goweri poeemist "Inimkonna peegel".
Iga loo kohta saab leida oma eeskujud. Näiteks on "Rüütli loo" peamine eeskuju Giovanni Boccaccio poeem "Lugu Theseusest seoses Emilia pulmadega" (itaalia keeles Il Teseida delle nozze d’Emelia). Poeemiga tutvus Chaucer ilmselt mõnel oma Itaalia-reisil, tõenäoliselt aastal 1378. Teisteks eeskujudeks "Rüütli loole" loetakse Statiuse eepost "Thebais" ja Boethiuse "Filosoofia lohutust", viimane on inglise keelde tõlgitud Chauceri enda poolt.
"Oxfordi tudengi loo" peamiseks allikaks on Francesco Petrarca "Mõistulugu abielunaise kuulekusest ja truudusest" (ladina keeles De obidentia ac fide uxoria mythologia). Petrarca lõplik versioon sai valmis aastal 1374, kuid tuleb märkida, et tegu on omakorda Boccaccio "Dekameroni" viimase loo tõlkega.
"Maahärra loos" on selgesti nähtav Euroopa ja Idamaade folklooris esinev "mõtlematu tõotuse" motiiv. Selle loo peamine allikas on ilmselt Boccaccio "Filocolo", kuid sarnasusi on märgata ka 12. sajandi bretooni kirjaniku Marie de France’i teostega.
On ka lugusid, mille eeskujusid ei ole võimalik kuigi kindlalt tuvastada – seega on need ilmselt kirjutatud spetsiaalselt "Canterbury lugude" jaoks. Selline on näiteks "Kanooniku teenri lugu".
Uurimislugu
Votele Viidemanni elutöö on "Canterbury lugude" tõlkimine eesti keelde. Teos ilmus 2006. aastal pealkirjaga "Geoffrey Chaucer ja tema Canterbury lood" ning sisaldab lisaks Arthur Kincaidi eessõna ja Lauri Pilteri järelsõna.
1951. aastal ilmus Nevill Coghilli teos "Canterbury lood". Ta tõlkis teose kaasaegsesse inglise keelde.
David Wright kirjutas 1985. aastal teose "The Canterbury tales". Teoses on analüüsiv sissejuhatus ja kommentaarid, mis aitavad paremini teksti mõista. David Wrighti kõrval on kommentaare lisanud ka Christopher Cannon.
Fred Norris Robinson kirjutas 1957. aastal teose "The works of Geoffrey Chaucer", mis on kogumik Chauceri töödest. Välja on toodud ka "Canterbury lood". Teos on analüüsi poolest mitmekülgne – Robinson toob välja Chauceri eluloo, tema keelekasutuse, tema riimiskeemid jpm. Ta analüüsib Chauceri keelekasutust ja toob võrdluseks tänapäeva inglise keele. Kõik Chauceri kirjutised on selles teoses keskinglise keeles.
AKS
AKS või Aks võib tähendada järgmist:
Jerry Coyne
pisi|Jerry Coyne (2013) Jerry Allen Coyne (sündinud 30. detsembril 1949) on ameerika evolutsioonibioloog ja geneetik. Ta on tuntud oma kriitikaga  intelligentse disaini kohta. Tema raamat "Why Evolution Is True" ('Miks evolutsioon on tõsi') sai bestselleriks.
Haridus ja töökäik
Ta lõpetas 1971. aastal õppeasutuse College of William and Mary bakalaureusekraadiga (B.S.) bioloogias. 1978. aastal kaitses ta doktorikraadi evolutsioonibioloogias Harvardi Ülikoolis Richard Lewontini juhendamisel. Aastast 1996 töötab ta Chicago Ülikooli ökoloogia ja evolutsiooni osakonnas, kus ta praegu on bioloogiaprofessor.
Fodori kriitika
Andes hinnangu filosoof Jerry Fodori evolutsiooniteooriat käsitleva raamatu "What Darwin Got Wrong" ('Milles Darwin eksis', 2010) kohta,  hindas Coyne selle pretensioonikaks, kuid bioloogia seisukohalt asjatundmatuks ning loodusliku valiku kohta sügavalt ekslikuks kriitikaks.
Religioossed vaated
Coyne on ateist. Ta väidab, et usk ja teadus ei sobi omavahel kokku.
Aparallactus capensis
Aparallactus capensis on Lamprophiidae sugukonna maoliik.
Friedrich Vreemanni mälestussammas
pisi|Friedrich Vreemanni mälestuskivi [[Jaani-Peebu kalmistul]] Friedrich Vreemanni mälestussammas on Vabadussõjas langenud kapten Friedrich Vreemannile püstitatud mälestusmärk Võru maakonnas Võru vallas Pindi kalmistul.
Mälestussammas avati 12. oktoobril 1924 Vabadussõjas langenute mälestamise Võrumaa komitee poolt.
Aparallactus capensis
Levila
Neid võib kohata roomamas Lõuna-Aafrika Vabariigis, Svaasimaal, Botswanas, Namiibias, Angolas, Zimbabwes, Mosambiigis, Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Malawis, Tansaanias ja Sambias.
Viited
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Aparallactus capensis seisuga 4.05.2015.
Friedrich Vreemanni mälestussammas
Sammas lõhuti Nõukogude Liidu okupatsioonivõimu poolt 1947. aastal. Sammas taasavati kapten Vreemanni 100. sünniaastapäeval 10. novembril 1994.
Hinnavõrdlus
Hinnavõrdlus on sarnaste kaupade hindade võrdlemine ja nende põhjal ostuotsuste tegemine.
Friedrich Vreemanni mälestussammas
Friedrich Vreemanni langemiskohale Võru maakonnas Rõuge vallas Suure-Ruuga küla põllul püstitati samuti mälestussammas. Ka selle lõhkus Nõukogude okupatsioonivõim. Uus mälestuskivi paigutati 27. novembril 2001 Rõuge Jaani-Peebu kalmistu servale. 2019. aasta juunis viidi see üle Rõuge Mälestuste parki, kus asuvad ka Rõuge Vabadussõja mälestussammas ja Taani vabatahtlike (Borgelini kompanii) mälestusmärk.
Siberi kuusk
Siberi kuusk (Picea obovata) on männiliste sugukonda kuuluv puuliik.
Siberi kuusk on igihaljas okaspuuliik, mis võib kasvada kuni 40 meetri kõrguseks. Siberi kuuske võib leida taiga- või boreaalsetest metsadest. Siberi kuusk moodustab 5,7% boreaalse metsa kogupindalast.
Botaanilised tunnused
Siberi kuuse tüve läbimõõt võib ulatuda kuni ühe meetrini. Koore värvus on tumehall. Puu oksad on suunatud veidi allapoole, mistõttu meenutab puu veidi püramiidi või koonust. Selle kuju tõttu langeb lumi kergemini okstelt maha ja ennetab okste murdumist. Võrsed on kollakad või rohekad ning võivad olla veidi läikivad. Okkad on küllaltki väikesed, pikkusega 10–18 mm, ning paiknevad tihedalt koos. Okkaid katab paks vahakiht, mis muudab need veekindlaks ja kaitseb neid tuulte kuivatava mõju eest. Okaste värvus võib olla nii heleroheline kui ka sinakasroheline. Käbid on silindrilise kujuga. Algul on käbid lillad, hiljem kasvades muutuvad pruuniks. Seemned on tumepruunid ning umbes 5 mm suurused.
Levik ja asukoht
Siberi kuusk levib peamiselt Uurali mäestikust idas Magadani oblastini ja arktilisest puupiirist lõunasse Altai mägedesse Loode-Mongoolias.
Paljunemine ja kasv
Siberi kuusk võib kasvada 40 meetri kõrguseks. Tüve läbimõõt võib ulatuda 1 meetrini. Kuusk paljuneb käbi sees olevate seemnete abil.
Kasutamine
Siberi kuuse metsad on oluline osa Venemaa puidutööstuses. Puitu kasutatakse ehitusmaterjalina hoonete ehitamisel ning samuti müüakse ka sae materjalina. Siberi kuuse võrsed on toiduks põtradele ning seemned toiduks lindudele.
Kivistiku metsapark
Kivistiku metsapark on kaitsealune park Sakala kõrgustiku keskosas Tänassilma ürgoru serval, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Vana-Võidu külas.
Pargi pindala on 17,1 ha, sellest maismaaosa 17 ha ja veeosa 0,1 ha. Pargi edelapiir kulgeb mööda Vana-Võidu Mädajärve kaldal. Pargis esineb rohkesti allikaid.
Keeru tee
Keeru tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis.
Keeru tee sai nime 22. veebruaril 1955. Tänav on nime saanud oma kuju järgi.
Max Braun
Max (Maximilian) Gustav Christian Carl Braun (13. september 1850, Mysłowice, Preisi Sileesia – 22. veebruar 1930 Königsberg) oli Tartus töötanud saksa zooloog. Ta tegeles eriti malakoloogia, helmintoloogia ja mereselgrootute uurimisega.
Ta oli 1880–1883 Tartu Ülikooli võrdleva anatoomia instituudi prosektor ja 1883–1886 zooloogia professor. Max Brauni juhtimisel arendati Tartu Ülikooli zooloogia kabinet zooloogia muuseumiks ning koostati juurde võrdleva anatoomia ja embrüoloogia ekspositsioon.
Ta koostas esimese ulatuslikuma ülevaate Baltimaade limustest ning Soome lahe keskkonna olukorrast.
Ta tõestas eksperimentaalselt, et inimene nakatub paelussiga mageveekalade kaudu.
Tartus oli üheks ta õpilaseks Jakob von Uexküll. Aastal 1886 siirdus Max Braun Rostocki. Hiljem töötas ta Königsbergi Ülikoolis zooloogia ja võrdleva anatoomia professorina, zooloogiamuuseumi juhatajana ja rektorina (1901–1902).
Acquasparta
Acquasparta on vald Itaalias Umbria maakonnas Terni provintsis.
Acquasparta kõrgus merepinnast on keskmiselt 320 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta. pisi|left|Palazzo Cesi<br style="clear:left;" />
ATM
ATM võib atm võib tähendada järgmist:
NIO
2018. aastal tegi NIO IPO New Yorgi börsil.
Autosport
NIO osaleb alates 2014. aastast tehasetiimiga FIA elektrivormelite meistrivõistlustel Vormel E.
Raguva
left|thumb|Alevi keskväljak Raguva on alev Leedus Panevėžysi rajoonis, Raguva valla halduskeskus. Alev asub Nevėžisi kaldal.
Alevis on gümnaasium ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on 1887. aastal valminud katoliku kirik ja 1875. aastal valminud õigeusu kirik, püha Floriani skulptuur alevi keskel, kalmistu ja sealne kabel.
Alevis on sündinud Lõuna-Aafrika Vabariigi poliitik Esther Barsel.
Ajalugu
Küla on esimest korda mainitud 1501. aastal, mil asula ja mõis anti pärusomandiks B. Semenavičiusele. 1586. aastal on kirjalikult esmamainitud selle nimega alevit. XVI sajandi lõpus kuulus asula Žilinskitele.
1610. aastast pärit mõisavarade nimekirjas on mainitud ka Raguvas asuvat kirikut. XVII sajandil kuulus Raguva Ogińskitele, seejärel (kuni 1831. aasta ülestõusuni) oli alev Straszewiczite valduses.
XIX sajandil elas alevis leedulasi vähe, sealsed asukad olid venelased ja juudid, vähem elas seal karaiime. Sealse vene kogukonna moodustasid vanausulised, 1840. aastal moodustasid nad seal ka oma kihelkonna. Sajandi lõpus püstitati alevi keskele kivist sammas, mille tippu paigutati Püha Floriani kujutav skulptuur. Nõukogude ajal oli Raguva kohaliku kolhoosi keskasula.
Eugeniu Coșeriu
Eugeniu Coșeriu (ka Eugenio või Eugen Coseriu; 27. juuli 1921 Mihăileni (Bessaraabia, Rumeenia) – 7. september 2002 Tübingen) oli rumeenia semiootik ja keeleteadlane.
Eesti Maakrediitselts
Eestimaa Aadli Krediitkassa (saksa keeles Estländische Adelige Güter-Kreditkasse, Estländische Adelige Credit-Kasse, Estlandischer Adeliger Güter-Credit-Verein, vene keeles Эстляндское дворянское кредитное общество) oli aastatel 1802–1940 Tallinnas tegutsenud finantsasutus. Krediidiasutus kandis aastatel 1802–1898 nimetust Eestimaa Aadli Era Laenupank (mõne allika järgi ka: Eestimaa Mõisnikkude Maakrediidiselts või Eestimaa Mõisnikkude Krediitkassa ) ja aastatel 1898–1931 Eestimaa Aadli Krediitkassa.
17A
Tallinna bussiliin 17A sõidab J. Sütiste tee ja Juhkentali (Veskiposti) peatuste vahel.
Eesti Maakrediitselts
Ajalugu
Eestimaa Aadli Krediitkassa asutati 1802. aastal, kui Venemaa keiser Aleksander I kinnitas 15. oktoobril 1802. aastal, vastutasuks Eestimaa rüütelkonnale osaliste järeleandmiste eest talurahvale (talupoeg sai vallasvara omandiõiguse ja talukoha põlise kasutamise õiguse jätkusuutlikul talupidamisel), Eestimaa Aadlike Krediitkassa põhikirja ja laenas sellele stardikapitaliks 1 miljon hõberubla, mis krediitkassa liikmeks astuvatele mõisnikele soodsail tingimustel kiiresti välja laenati.
Eugeniu Coșeriu
Ta töötas ka Uruguays ja alates 1963. aastast Tübingeni Ülikoolis Saksamaal. Tema õpilaste hulgas oli Jürgen Trabant.
Eesti Maakrediitselts
Ajalugu
Eestimaa aadli poolt juhitud ja Venemaa keisririigi keskvalitsusest sõltumatu krediitkassa kujunes suurimaks laenuasutiseks Eestis, mis töötas keisririigi poolt antud pikaajaliste laenude toetusel. Ergutamaks reformidele ka Liivimaa aadlit, kinnitas keiser samalaadse Liivimaa Mõisakrediidi Seltsi põhikirja, millele lisandus samuti toetuslaen.
Eestimaa Aadli Era Laenupanga moodustamisel 1802. aastal võisid laenupanga liikmeteks olla ainult kassast (seltsilt) pantkirjalaenu võtnud rüütlimõisate omanikud. 1802. aasta valitsemisreglemendi järgi suunasid laenupanga tegevust ülemvalitsus (rüütelkonna peamees kui eesistuja ja neli liiget) ja kassavalitsus, kuhu kuulusid eesistuja ja neli liiget. Ülemvalitsus kontrollis ja revideeris krediidisüsteemi toimimist juhtinud kassavalitsuse tööd.
1898. aastal muudeti panga põhikirja ja pank nimetati ümber Eestimaa Aadlimõisade Krediidiseltsiks ning alanud talupoegade poolt talude päriseksostmise protsessis loobuti ka nõudest, et laenu tagatiseks aktsepteeritakse ainult mõisu.
1910. aastal anti kassa valitseda Liivi- ja Eestimaa Maakultuuri Büroo Eestimaa osakonnale.
17A
Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS (kuni 19. juulini 2012 Tallinna Autobussikoondis).
Aero
Aero võib tähendada:
Eesti Maakrediitselts
Ajalugu
Eesti Asutava Kogu poolt vastuvõetud maaseadusega läksid kõik rüütlimõisad riigi omanduseks ja krediitkassa kaotas kõik oma liikmed, kuid töötas siiski endiselt edasi. 1925. aastal otsustas Rahukogu Eestimaa mõisnikkude krediitseltsi varanduse hoolekande alla võtta.
UNESCO maailmapärand Islandil
Islandi alal on UNESCO maailmapärandi nimistus kolm objekti ja kuus objekti kandidaati.
Eesti Maakrediitselts
Ajalugu
1932. aastal kinnitas Vabariigi Valitsus panga uue põhikirja ja uueks nimeks sai Eestimaa Maakrediitselts, millega liideti ka Liivimaa Maakrediitselts.
UNESCO maailmapärand Islandil
Nimistusse on kantud:
Eesti Maakrediitselts
Ajalugu
1940. aastal pärast eraettevõtete natsionaliseerimist liideti ta 23. augustil 1940. aastal Eesti Maapangaga.
Krediidiseltsi hoone
pisi|300px|Eestimaa Aadlimõisade Krediidiseltsi hoone Tallinnas, Estonia puiestee 11 Aadlipank asus Toompeal kuni 1894. aastani. Siis hakati Eestimaa kubermanguvalitsuse Toompea lossist idas olevat platsi puhastama ja seda ümbritsevat majarinnet osaliselt lammutama, et valmistada ette uue õigeusu peakiriku Nevski katedraali ehitust. Ka platsi kagunurgas olnud Aadlipanga maja lammutati ning pank kolis Pikale tänavale.
Kaarli koguduselt osteti panga uue hoone jaoks krunt 1902. aastal kohe Tallinna vanalinna piiri taga praeguse Estonia puiestee, Kaupmehe ja Sakala tänava ristumisel. Uue hoone projekt telliti Riia arhitektilt August Reinbergilt, kes oli ka mitme suure ehitise autor, nagu Riia vene teater (1900–1902), Vene Riigipanga Riia osakonna hoone (1902–1905), saksa tütarlastegümnaasium hoone Pärnus (1902; praegu Pärnu Vanalinna põhikool). Hoone nurgakivi pandi augustis 1902, toorehitis valmis 1903. aastal ja kasutusloa sai Eestimaa Aadli Krediitkassa hoone Tallinna kesklinna (Estonia puiestee 11) hoone 1904. aastal, kuid viimistlus- ja kohtkindla mööbli paigaldustöid tehti veel 1905. aastal.
Kressi tee
Kressi tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis.
Kressi tee sai nime 14. veebruaril 1958.
Kalvi tänav
Kalvi tänav on tänav Viljandi linnas.
Kitty Hart-Moxon
Kitty Hart-Moxon (neiupõlvenimega Kitty Felix; sündinud 1. detsembril 1926 Bielskos Teises Poola vabariigis) on poola juudipäritolu holokaustis ellujäänu (Sh'erit ha-Pletah), kes elab Suurbritannias.
Deporteerimine
1943. aastal saatsid natsivõimud ema Lola Rosa Felixi koos tütrega ülesantuna vangilaagritesse ja lõpuks kaks ööpäeva kestnud rongisõidul Auschwitz II-Birkenau koonduslaagrisse, kuhu saabusid 6. aprillil. Sama saatus tabas sadu tuhandeid aškenazi juute üle terve Kesk-Euroopa. Kitty oli vaid 16-aastane ehk komandantide silmis piisavalt elujõuline tööülesannete täitmiseks (vahelduvalt umbes 35 000 inimese seas), mistõttu ei suunatud teda otse hukkamisjärjekorda gaasikambrites. Erikombel säästeti ka tema polüglotist ema, nende esmaseks ülesandeks jäi koolnud sunnitööliste kohtlemine, mis nõudis vähem vaeva kui välitööd laagri lähedal. Vaid taibukus, keelevaist ja õigel ajal õigete rollide täitmine (näiteks rooja rookimine laagriosmikute põrandarennidest ) hoidis nende tervist (külmumast, nälgimast ja nakatumast) vangistuses, kus järeleandmatu ellujäämine oli peaaegu ilmvõimatu.
Vabastamine
Ta oli üks esimesi, kes hakkas Auschwitzi koonduslaagri terrorit ja ebainimlikust laiemalt avalikustama.
Polotski kubermang
Polotski kubermang (vene keeles Полоцкая губерния) oli Venemaa keisririigi haldusüksus 1776−1777.
Ajalugu
Kubermang moodustati 1776. aastal Pihkva kubermangu kolme provintsi (Daugavpils, Polotsk ja Vitebsk) aladest, mis olid esimese Poola jagamisega 1772. aastal liidetud Venemaaga. Haldusüksus koosnes 11 maakonnast ja selle pealinnaks oli Polotsk. 1777. aastal nimetati kubermang ümber Polotski asehaldurkonnaks.
Kalevi tänav (Viljandi)
Kalevi tänav on tänav Viljandi linnas.
Tänav algab Vaksali tänavalt, ristub Itaalia ja Vene tänavaga, Tallinna–Viljandi raudteega, Raudtee tänavaga ning lõppeb Tööstuse tänaval. Kuni Vene tänavani on tänav ühesuunaline. Raudteeliini ületamine on võimalik ainult jalakäijatele. Tänava pikkus on 622 m.
Kalevi tänav 32 asuv maja on kuulunud Hans Pöögelmannile.
Eesti Kirjandusmuuseumi Teaduskirjastus
Eesti Kirjandusmuuseumi Teaduskirjastus (lühend EKM Teaduskirjastus) on Eesti Kirjandusmuuseumi (EKM) juures tegutsev kirjastus.
Kirjastuse asutasid 2007. aastal Eesti Kultuuriloo ja Folkloristika Keskuse ja Eesti Kirjandusmuuseumi teadussarjade toimetajad, et koondada ühtse kirjastamisstrateegia alla 20. sajandi algusest ilmuvad teadusväljaanded ja populariseeriv kirjastamine.
Eesti Kirjandusmuuseumi Teaduskirjastus on Eesti Kirjastuste Liidu liige ning kuulub muu hulgas organisatsiooni CrossRef.
Kirjastusel on oma nõukogu ja rahvusvaheline kolleegium, kirjastamisnõukogu tegevust juhib Eesti Kirjandusmuuseumi direktor.
Saka külanõukogu
Saka külanõukogu oli külanõukogu Kohtla-Järve rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Kohtla külanõukoguga.
2014. aasta noorte suveolümpiamängud
2014. aasta noorte suveolümpiamängud olid teised noorte suveolümpiamängud. Need toimusid 16.–28. augustil 2014 Nanjingis Hiinas.
Osales 3579 sportlast 205 riigist. Võisteldi 28 spordialal ja 222 võitlusalal. Edukaim riik oli korraldajamaa Hiina.
Bob Barker
pisi|Bob Barker (2011) Robert William Barker (sündinud 12. detsembril 1923) on USA telesaatejuht. Ta juhtis aastail 1972–2007 saadet "The Price Is Right" ("Õige hind"). Samuti juhttis ta mitmeid Miss USA ja Miss Universe'i võistlusi.
Kummeli tee
Kummeli tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis.
Kummeli tee sai nime 14. veebruaril 1958.
Spaatel
pisi|Metallist ja puidust valmistatud spaatlid Spaatel on ühe- või kaheotsaline labidake ehk lapits, mida kasutatakse töövahendina pulbrite ja salvide segamiseks ning tõstmiseks, tortide-kookide valmistamisel nende tõstmiseks või dekoreerimisel kreemide silumiseks, keele allasurumiseks kurgu vaatlemisel, sitkete vanade lakkide, liimijääkide, vaippõrandate, plaadiliimi ja aluspõranda kattekihtide eemaldamiseks.
Spaatel on tavaliselt mõnikümmend sentimeetrit pikk.
Journal on Baltic Security
Journal on Baltic Security on aastast 2015 ilmuv Baltimaade julgeolekuteemaline ajakiri. Ajakirja annab välja Balti Kaitsekolledž. Ajakirja peatoimetaja on Asta Maskaliūnaitė.
Ajakiri ilmub kaks korda aastas.
Ajakirja eelkäija oli Baltic Security and Defence Review (ilmus 2006–2014) ja omakorda selle eelkäija Baltic defence review (ilmus 1999–2004).
Kanepi tänav (Viljandi)
Kanepi tänav on tänav Viljandi linnas.
Tänava pikkus on 590 m.
Eesti Metsa- ja Puidutööstuse Liit
Eesti Metsa- ja Puidutööstuse Liit (lühend EMPL) on 1996. aastal asutatud, valdavalt puidu- ja metsatööstusega seotud ettevõtteid ühendav mittetulundusühing.
EMPLi tegevuse eesmärkideks on oma liikmeskonna huvide esindamine ja kaitse ning mehaanilise ja keemilise metsatööstuse väljaarendamiseks vajalike seadusandlike ja majanduslike tingimuste loomisele kaasa aitamine.
2002. aastal käivitas liit projekti "Puuinfo", mille eesmärgiks on säästva puidukasutuse suurendamine. 2003. aastal alustatud projekti "Tee metsa" eesmärgiks on metsa ja puiduga seotud informatsiooni levitamine.
Eesti Metsa- ja Puidutööstuse Liit on Eesti Kaubandus-Tööstuskoja ja Eesti Tööandjate Keskliidu liige. Alates 2002. aastast on EMPL Euroopa Puidutööstuste Konföderatsiooni CEI-Bois liige, alates 2004. aastast Euroopa Vineeritootjate Liidu FEIS liige. EMPLil on head koostöösuhted Eesti Metsaseltsi, Eesti Erametsaliidu, Eestimaa Looduse Fondi, Euroopa Saeveskite Liidu, Soome ja Rootsi Metsatööstuste Liidu ning Euroopa Komisjoni Delegatsiooniga Eestis.
EMPL haldab portaali Estonian Timber ning teeb koostööd Ettevõtluse Arendamise Sihtasutusega eksportivate metsatööstusettevõtete andmebaasi ajakohastamisel.
Liina Siib
Elukäik
Liina Siib lõpetas 1981. aastal Tallinna 44. Keskkooli. Edasi õppis graafika erialal Eesti Kunstiinstituudis ja lõpetas selle 1989. aastal vabagraafiku diplomiga. Sealsamas ehk Eesti Kunstiakadeemias kaitses 2003. aastal magistrikraadi foto erialal, olles olnud vahetusüliõpilane Londonis Westminsteri Ülikooli MA Photographic Studies kursusel.
Olnud kunsti- ja kultuuriprojektide kuraator. Kujundanud Eesti Kunstimuuseumi näitusi.
Looming
Liina Siib tuli eesti kunsti 1980. aastate lõpus, mil ta lõpetas Eesti Kunstiakadeemia graafikuna ning osales mitmel Uue Graafika Grupi näitustel. Peagi jäid aga graafika piirid kunstnikule kitsaks ning uute võimaluste otsingul hakkas ta tegelema üha enam kollaaži, digitaaltrüki, foto, fotomontaaži ja nüüdseks ka lühifilmidega. Liina Siibi on alati paelunud ka filmile omased võtted – sündmused, stseenid ja lavastused.
Liina Siibil on olnud paarkümmend isikunäitust, näiteks Eestis, Saksamaal, Belgias, Lätis, Prantsusmaal, Soomes. Osalenud paljudel grupinäitustel Eestis ja välismaal, sealhulgas Villa Manin Codroipos Itaalias, Soome Fotomuuseumis Helsingis, Moderna Museetis Stockholmis, Ludwigi Muuseumis Budapestis, Hamburger Bahnhofis Berliinis ja Corcorani Kunstigaleriis Washingtonis jm. Siib on saanud kunstistipendiume USAsse, Leetu ja Itaaliasse. Siibi töid on omandanud Neues Museum Nürnberg, Stockholmi Moderna Museet, Eesti Kunstimuuseum ja Tartu Kunstimuuseum.
2011. aastal esindas tema projekt "Naine võtab vähe ruumi" Eestit 54. Veneetsia biennaalil.
Arvustajad on märkinud tema loomingu tuntavat iroonilist alatooni ning vastuolulist suhet psühhoanalüüsi autoritega.
"Liina Siib on väheseid kunstnikke oma põlvkonnast, kes on suutnud ennast 1980. aastate vaimust puhtaks rapsida ja olla aktiivses suhtes maailmaga ka praegu. Tuli ju temagi kunsti "meie kuulsa naisgraafikute põlvkonnaga" 1980. aastate lõpus. Ja palju neist on meie adekvaatses kunstipildis siiani alles?
''Selle "adekvaatse" all pean ma muidugi silmas rahvusvaheliselt konverteeritavat kunsti, ja Liina Siib on kahtlemata üks meie vähestest rahvusvahelistest kunstnikest. Avara silmaringiga, sotsiaalselt tundlik ja visuaalselt võimekas." Anders Härm, kuraator ja kriitik.''
– Maria-Kristiina Ulas, graafik.
"Lla Ri Lli Ra" (2006) 18 kujutist
Fotojutustuse aluseks on Federico Fellini film "Cabiria ööd" (1957) ja selle filmi kohatine neorealistlik keel. Neorealistliku stiili ja film noir'iliku jutustuse omavaheline läbipõimumine annavad siin Fellini naispeategelase, heasüdamliku ja õnne uskuva prostituut Cabiria asemel teistsuguse naiskarakteri. Mitte teda, nagu ujumisoskuseta Cabiriat, ei tõugata käekoti röövimise eesmärgil vette, vaid tema on see, kes tõukab vette mehi, lõbu ja igavuse pärast. Rollide vahetuse kaudu muutub ka stseeni sisu. Aga tüdimus jääb.
"Movie Posters" (2001, 2004) 27 plakatit
Filmiplakatite sari "Movie Posters" pakkus välja plakatid fiktiivsetele filmidele. Sarja aluseks oli teadlik ja mitteteadlik filmiliku situatsiooni otsimine fotodes. Siit tekkis mõte kasutada filmilikke fotokaadreid kombineerituna tekstiga fotomontaažides, mis kujutaksid endast filmiplakateid. Oletatav kinematograafiline väljendus püüti tõlkida staatilise ja helitu plakati keelde, mis pealegi erines oma püstformaadiga kino formaadist.
Sarja "Movie Posters" plakatitel reklaamiti olematuid filme, ka filmistuudiod ja -tegijad (produtsent, režissöör, operaator, näitlejad jt) olid fantaasia vili. Igal plakatil paiknes sisu kokkuvõttev lause. "Movie Posters" pakkus oma tõlgenduse paljudele filmižanridele: action, horror, music, children, triller, sci-fi, romance, comedy, drama, documentary, gay & lesbian. Kuigi fiktsioon, püüti esitlusviisis näida võimalikult tõepärane, jäljendades reklaami- ja distributsioonireegleid. Plakati formaat oli traditsiooniline 104,5 x 68 cm. Töötlus ja väljatrükk olid digitaalsed, kuna see vastas kaasaegsele digitaalsele filmitehnoloogiale, kus side fotokujutise ja tegeliku objekti vahel on katkenud ja tõega võib lõpmatuseni manipuleerida. Käsitsi joonistatud filmiplakatid 20. sajandi esimesest poolest loovad hoopis teistsuguse reaalsuse kui praegused Photoshopi programmis töödeldud kujutised.
Q'Viva! Väljavalitu
"Q'Viva! Väljavalitu" (originaalpealkirjaga "¡Q'Viva! The Chosen") on USA tõsielusari, mida näidati esmakordselt 2012. aastal. Seda näitas Univision hispaania keeles ja FOX inglise keeles. Eestis on sarja näidanud telekanal Sony Entertainment.
Sari jälgis Jennifer Lopeze ja Marc Anthony Ladina-Ameerika reisi koos lavastaja ja koreograafi Jamie Kingiga. Reisi eesmärk oli avastada andekaid meelelahutajaid (sealhulgas tantsijaid, akrobaate, lauljaid ja pillimehi), keda kutsuda esinema kontserdile "¡Q'Viva! The Chosen Live".
Aktuelle Kamera
"Aktuelle Kamera" oli Saksa DV uudistesaade, mida 1952–1990 näidati Saksa DV Televisioonis (saksa keeles "Deutscher Fernsehfunk").
Juha Wuolijoki
pisi|Juha Wuolijoki Juha Wuolijoki (sündinud 10. novembril 1969 Helsingis) on soome filmilavastaja, produtsent ja stsenarist.
Aktuelle Kamera
Selle saksakeelse saate nimi inspireeris ka analoogset eestikeelset saadet nimetama "Aktuaalseks kaameraks". Ka Ukraina NSV telekanali uudistesaade kandis 1980-tel nime Актуальна камера.
Juha Wuolijoki
Ta on teinud aastal 2004 telefilmi "Gourmet Club" ja aastal 2007 "Joulutarina". Aastal 2011 tegi ta Hella Wuolijoest (oma vaarisa vennanaisest) filmi "Hella W".
Sagadi külanõukogu
Sagadi külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Külanõukogu moodustati 1945 augustis Virumaal Palmse vallas. Külanõukogu keskus asus Sagadi-Metsanurga külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Sagadi külanõukogu 1950 septembris Loksa rajooni koosseisu.
Aleksandr Oparin
Ta on tuntud tänu oma elu tekke teooriatele (sealhulgas ürgleeme teooria) ja raamatule "The Origin of Life". Oparin uuris ka taimede biokeemiat ja ensüümreaktsioone taimerakkudes. Ta näitas, et paljud toiduainete tootmise protsessid põhinevad biokatalüüsil. Samuti pani ta aluse tööstuslikule biokeemiale NSV Liidus ning tegeles ensümoloogiaga.
Aleksandr Ivanovitš Oparin lõpetas 1917. aastal Moskva ülikooli. Aastal 1927 sai temast seal biokeemia professor. Paljud Oparini varased artiklid olid taime-ensüümide ja nende rolli kohta metabolismis.
1924. aastal esitas ta hüpoteesi, et elu Maal tekkis järk-järgult süsinikul põhinevate molekulide vahel toimuvate keemiliste reaktsioonide tagajärjel. Oparin arvas, et esialgne Maa atmosfäär erines oluliselt tänapäevasest, koosnedes metaanist, ammoniaagist, veeaurust ja vesinikust. Need ained võisid segunedes moodustada keerulisemaid ained. Oparin ja John Haldane tulid umbes samal ajal välja hüpoteesiga, et kui algne atmosfäär oli hapnikuvaene ja seal oli energiaallikas, näiteks äike või ultraviolettkiirgus, siis võisid sünteesuda mitmesugused orgaanilised ühendid.
1935. aastal asutas Oparin koos akadeemik Aleksei Bachiga NSV Liidu Teaduste Akadeemia Biokeemia instituudi. 1939. aastal võeti Oparin vastu NSVL Teaduste Akadeemiasse ning aasta hiljem valiti ta ühingu International Society for the Study of the Origins of Life presidendiks.
Oparin suri 21. aprillil 1980. aastal ja maeti Novodevitšje kalmistule Moskvas.
1969. aastal anti Oparinile sotsialistliku töö kangelase aunimetus ning 1974. aastal sai ta Lenini preemia. 1979. aastal pälvis ta väljapaistvate saavutuste eest biokeemias Lomonossovi kuldmedali. Ta oli ka viiekordne Lenini ordeni kavaler.
Kuusiku tee
Kuusiku tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis.
Impressum
See võib sisaldada andmeid muu hulgas autoriõiguste, toimetaja või toimetajate, kujundaja või kujundajate, illustraatori või illustraatorite ja trükikoja kohta, tõlke puhul originaalväljaande või -väljaannete ning tõlkija või tõlkijate kohta ning ISBN-i.
Kuusiku tee
Kuusiku tee sai nime 12. juulil 1949. Tänav on saanud nime Kuusiku talu järgi.
Impressum
Nõukogude ajal oli raamatul impressum nii tiitellehe pöördel kui ka raamatu lõpus. Tiitellehe pöördel oli märgitud liik ja koht raamatukoguriiulil, tõlke puhul originaali tiitel, vajaduse korral tõlkijad või vastutavad toimetajad ning märkused. Eestikeelse raamatu impressum sisaldas pealkirja tõlget vene keelde ning venekeelsena veel vähemalt autori nime ning kirjastuse nime ja aadressi, samuti eesti keeles toimetaja, kunstilise toimetaja, tehnilise toimetaja ning korrektorite nimesid, laduda andmise ja trükkida andmise kuupäeva, paberi formaati, liiki ja tootjat, trükipoognate, tingtrükipoognate ja arvestuspoognate arvu, trükiarvu, tellimise numbrit, trükikoja nime ja aadressi ning hinda. Impressum sisaldas tavaliselt ka kodeeritud tsensuurimärget.
72 (Tallinna bussiliin)
72 on Tallinna bussiliin, mis sõidab Keskuse ja Kopli vahel.
Bussiliin on käigus alates 2. maist 2017 kõigil päevil. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS. Enne teenindas seda liini trolliliin 9, mida praegu bussiliin 72 asendab.
VI
VI võib tähendada järgmist:
vi võib tähendada järgmist:
SZ
SZ võib tähendada järgmist:
Robert Barker
Robert Barker on mitme tuntud isiku nimi:
Karja tänav (Viljandi)
Karja tänav on tänav Viljandi linnas.
Tänava pikkus on 482 m.
Surnumägi (Ardu)
Surnumägi (ka Ardu maa-alune kalmistu) on keskajast pärinev kalmistu Harju maakonnas Kose vallas Ardu alevikus.
Kalmistu tekkis 12. või 13. sajandil ja seda kasutati 17. sajandini.
Kalmistut uuriti esimest korda 1880. aastatel. Hiljem uuriti seda 1960. aastatel (kaevamiste juht Jüri Selirand). Seliranna juhitud kaevamistel leiti 54 peaaegu terviklikult säilinud luustikku ja 5 koljut. Peale nende leiti veel nugasid, vitssõlgesid, kirstunaelasid ja müntisid. Üks Tallinna killing leiti ka surnu suust.
Harry Habel
Harry Habel (9. aprill 1912 Keila – 8. märts 1980 Rootsi) oli Eesti purilendur ja lendur.
Ta sündis pere kolmest lapsest vanimana Keilas. Lõpetas 1930. aastal Tallinna Reaalkooli. Õppis 1931. aastal Tallinna Õhuasjanduse Ühingu lähetusel koos Richard Tomsoniga Varssavi Lennuklubis harrastuslenduriks. 1932. aastal tegi läbi tagavaraväe lendurite esimese kursuse, kus tema lennuinstruktoriks oli Hans Kitvel. Pärast kursuse lõpetamist määrati reservi.
1941. aastal õnnestus Habelil koos paljude teiste eesti lenduritega hoida kõrvale mobilisatsioonist Punaarmeesse ja saatmisest Venemaale. 1942. aastal lõi Habel kaasa Saksamaa relvajõudude mereluurelennu erisalga Buschmann asutamisel, kuhu võeti teenistusse leitnandi auastmes. Õpetas 1943. aasta märtsis alanud lendurvaatlejate kursusel aeronavigatsiooni eriala.
Autasustatud Saksa sõjaliste teenete ristiga (2. klass mõõkadega, 1. september 1943). 1943. aasta oktoobris pidi saadetama Venemaal tegutsenud 127. luurelennugrupi 2. salga ülemaks, kuid põgenes koos paari kaaslasega Soome, kust peagi siirdus edasi Rootsi. Pärast sõda asutas seal plastist täppisdetaile valmistava ettevõtte Harry Habel AB.
Rootsi pagulaseestlaste ajalehe Välis-Eesti (24.03.1980) järelehüüe: "„Nii kolm aastakümmet tagasi ..., sain lehereporterina teiste hulgas tuttavaks noore lendurohvitseriga, kelle nimi oli Harry Habel. Oli parajasti plastmaterjalide võidumarsi ajastu ja ka tema oli asutanud ettevõtte Teknoplast. Hilisematel isiklikel kõnelustel selgus, et ta oli inimene laialdaste huvidega, orbiidiga kaugel väljaspool oma uut kutseala. Tookord kahetses Harry, et ta pole veel Rootsi kodanik ja tal ei lubata oma lennuoskust proovida isegi tavalises sportlennukis, sest äkki lendab ja heidab Moskva peale pommi. Aga tuli aeg, kus Harry lendas jälle, koguni isiklikus lennukis ...“"Harry Habel ehitas kaks purilennukit, esimese neist juba koolipoisina 1930. ja teise 1935. aastal, mis paraku jäid lendu tõusmata ehitaja majanduslike võimaluste nappuse tõttu. 1936. aastal avaldas Tallinna Õhuasjanduse Ühingu Kirjastus esimese eestikeelse 70 joonise ja 2 tabeliga purilennu käsiraamatu „Purilend“, mille autor oli lendur-instruktor Harry Habel.
Kobras (perekonnanimi)
Kobras on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Kobras uueks perekonnanimeks isikuile, kelle perekonnanimi oli Kocher (Ambla vallas 9. augustil 1936). 1. jaanuaril 2018 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Kõdra tee
Kõdra tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Mähe asumis.
Kõdra tee sai nime 14. veebruaril 1958.
Salla külanõukogu
Salla külanõukogu oli külanõukogu Rakvere rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1960 ja seejärel liideti see Rakke ja Simuna külanõukoguga.
Ballista
pisi|300px Ballista oli antiikajal roomlaste kasutatud suur teisaldatav alusel puust amb, (kivi)heiduk, millega rünnati elavjõudu ning kindlustusrajatisi.
Ballista´ga sai vaenlasi kahjustada lennutatud odade, kivikuulide, süüteanumate ja kividega - kõigega mis käepärast oli.
Väiksemaid ballista´sid paigaldati ka hobuvankril alustele, mis võimaldasid sõidu pealt vaenlase pihta sihtida ning tulistada, mis teeb nendest ilmselt tänapäeva tankide eelkäijad. Ballista´ mehhanismi laskeulatus ja täpsus tegi sellest antiikmaailma inseneride ühe kardetuima relva.
Ballista´ga sai tulistada minutis 120 noolt, mille kiirus oli umbes 60 km/h ja laskeulatus umbes 400 meetrit (kaugus, mis oli kaks korda enam selleaegsete vibulaskurite võimekusest).
Tüüpilises rooma leegionis oli 60 ballista´t. Teisaldamiseks ja sõjariistaga opereerimiseks oli vaja mitut inimest.
Ballistade tulejõuks olid kanepist või juustest valmistatud köied, kuigi enim kasutati arvatavasti loomade kõõluseid. "Vibunööre" kutsuti tormenta´ks ("piinatud hinged"), sest nende pingutamisel tekkinud helid (kaeblikud krudinad, kriuksud) olid sõjameestele tõenäoliselt kõnekad.
Termin ballistika on tuletatud ballista nimest.
Samma külanõukogu
Samma külanõukogu oli külanõukogu Rakvere rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Viru-Nigula külanõukoguga.
Hylastes
Hylastes on mardikate perekond.
Klassifikatsioon
Perekonna Hylastes süstemaatika pole päris selge. Osa autoreid peavad perekonna tüüpliigiks mardikaliiki: Bostrichus ater (Payk, 1800).
STS-122
STS-122 (ISSi ehituslend 1E) oli NASA Space Shuttle'i programmi 121. missioon ning 24. missioon Rahvusvahelisse Kosmosejaama (ISS).
Missioon teenindas kosmosesüstik Atlantis ja see viis jaama ESA Columbuse mooduli. STS-122 esialgne stardikuupäev oli 6. detsember 2007, kuid sensorivea tõttu lükati start edasi 9. detsembrile. Teisel katsel tekkis taas sensoriviga ning insenerid tuvastasid tõenäolise põhjusena välispaagi ja süstiku vahelise pistiku. Start õnnestus kolmandal katsel, 7. veebruaril 2008.
Atlantis naasis Maale 20. veebruaril. Pärast Atlantise Maale naasmist, valmistati see ette missiooniks STS-125, mis oli viimane Hubble'i teenindusmissioon.
Allerona
Allerona on vald Itaalias Umbria maakonnas Terni provintsis.