cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tsüstiit
Alternatiivmeditsiin ja farmakognoosia
Soovitatakse palju juua, et kuseteid läbi loputada. Põie- ja neeruteedes on palju aineid, mis ergutavad kuseproduktsiooni. Tavaliselt piisab neljast-viiest tassist. Enamasti soovitab sama ka tõenduspõhine meditsiin.
Ravitseja Vigala Sass (Aleksander Heintalu) soovitab kusekanali- ja kusepõiepõletike korral kasutada taimedest valmistatud antiseptilisi teesid, mille koostisosad ja droogid varieeruvad (toodud retseptid). Soovitatud on kasutada nii teekummelit, mustikat, paju, saialille, liht-naistepuna, sibulat, piparmünti, lina, aedsalveid, pohla, hariliku tamme, sookailu jpt taimi. Meil on levinud järgmised kuseteid desinfitseerivad ja uriinieritust soodustavad taimedroogid.
Harilik leesikas
Hariliku leesika lehed sisaldavad flavonoide (katehhiinid) jpt aineid, lehtedel droogina on desinfitseeriv ja antibakteriaalne toime.
Harilik pohl
Hariliku pohla lehed, võrsed ja marjad leiavad rakendust droogina neil on desinfitseeriv ja antibakteriaalne ning kuseeritust suurendav toime. Pohlas on kiniin- ja hipuurhapet, mis alandavad uriini pH-d, muutes ta happeliseks. Sama toime omistatakse ka C-vitamiini sisaldavatele mahladele, sidrunhappele ja äädikaveele. Pohl sisaldab ka parkainet tanniini, mis pidurdab bakterite kasvu.
Kestva põiepõletiku korral on siiski tarvis kasutada antibiootikume, eriti neeruvaagnapõletiku ohu korral. Antibiootikumid ei mõju iseenesest organismile hästi (võivad kergesti hävitada ka eluks vajalike bakterite kooslusi) ja teevad takistusi lümfisüsteemi toimimisele. Samuti võib antibiootikumide pidev tarbimine soodustada antibiootikumidele resistentsete bakterikoosluste arengut.
Liht-naistepuna
Tsüstiidi korral saab kasutada naistepunaleotist.
Hoone
pisi|Hoone [[Kadriorg|Kadriorus (2017)]] Hoone on katuse, siseruumi ja välispiiretega ehitis.
Hoone orientatsioon ehk asetus ilmakaarte suhtes on arhitektuurilise plaanimise võte, millega tugevdatakse või nõrgendatakse kliima mõju hoonele ja selles olevatele inimestele.
Hoonete aerodünaamika on ehitusfüüsika haru, mis käsitleb hoonete ümber ja sees tuule, välis- ja sisetemperatuuri erinevuse, ventilatsiooni ja hoone sees toimuvate protsesside mõjul tekkivaid õhuvoolusid.
Hoone sidumine on tüüpprojekti põhjal ehitatava hoone projekti kohandamine konkreetsete ehitustingimuste, ehitusmaterjalide ja muude kohalike tingimustega.
Hooned kuuluvad suurimate energiatarbijate hulka. Hiljutise ÜRO uuringu järgi on ehitiste energiasäästlikkuse suurendamine rahaliselt kõige tõhusam viis energiatarvet vähendada.
Tüüpilisel hoone korral kulub umbes 80% energiatarbest hoone kasutamiseks ja 20% selle ehitamiseks. Suurem osa hoone kasutamisel kuluvast energiast tarbitakse hoone temperatuuri muutmiseks. Hoonetele kulub 40% Euroopa Liidus tarbitavast energiast ja nemad põhjustavad üle 40% süsihappegaasi emissioonist Euroopa Liidus.
Teravmokk-ninasarvik
Teravmokk-ninasarvik ehk must-ninasarvik (Diceros bicornis) on loomaliik kabjaliste seltsi ninasarviklaste sugukonna ninasarviku perekonnast.
Teravmokk-ninasarvik on esindatud ka Tallinna Loomaaia kollektsioonis. Alates 27. aprillist 2013 elavad loomaaias isane ninasarvik Kigoma ja emane ninasarvik Kibibi. 3. juunil 2017 sündis nendele emane vasikas. See oli esimest korda nii Tallinna loomaaia kui ka endiste Nõukogude Liidu territooriumite loomaaedade ajaloos, kui loomaaias sünnib ninasarvik. Ühtlasi oli tegemist kõige põhjapoolsema ninasarvikusünniga.
Levila
Must-ninasarvik elab Aafrikas, sealhulgas kindla järelevalve all peamiselt rahvusparkides Keenias, Tansaanias, Lõuna-Aafrika Vabariigis, Namiibias ja Zimbabwes (kaardil pruun). Varem levinud ka Sambias, Botswanas, Malawis ja Svaasimaal, kuhu on proovitud reintrodutseerida (kaardil roosa). Püsivaid tulemusi pole see tegevus andnud. Mosambiigi alal arvatakse olevat välja surnud (heleroosa). Viimati Põhja-Kameruni aladel elanud nn. lääne teravmokk-ninasarvik kuulutati IUCNi poolt väljasurnuks 2011. a. (kaardil must). Veel 18. sajandi lõpul oli liik levinud ka mujal Sahelis - Tšaadis, KAV-is, Sudaanis ja Etioopia vähem mägistel aladel, samuti Somaalias.
Välimus ja füsioloogia
Must-ninasarviku ülamokk võimaldab esemeid haarata.
Kõrvad on suured ja suunatavad. Silmad ei näe kaugele. Haistmine on hea.
Ta võib joosta kuni 48 km/h.
Toitumine
Must-ninasarvik on taimtoiduline. Ta sööb leherikkaid taimi, oksi, võsusid, ogalisi põõsaid ja vilju. Oma konksja ülamokaga napsab ta madalatelt puudelt ja põõsastelt lehti, pungi ja võsusid.
Must-ninasarvik aitab vähendada puittaimede hulka. Nii jääb ruumi kasvamiseks rohttaimedele, millest teised loomad toituvad.
Käitumine
thumb|Ninasarvik Mörr Tallinna loomaaias lesimas
Ohustatus
Must-ninasarvik on ohustatud liik, sest neid on sarvede pärast liiga palju kütitud. Sarvedest tehakse põhiliselt pistodavarsi, mis on paljudes maades jõukuse sümbol. Vastupidi levinud arvamusele ei ole tema sarvede kogus, mida kasutatakse afrodisiaakumi valmistamiseks, suur.
Stephen Lynch
Stephen Lynch on mitme tuntud isiku nimi:
Anvar Samost
pisi|Anvar Samost 2021. aasta Arvamusfestivalil pisi|Anvar Samost 10. märtsil 2014 avalikus vestlusringis [[Solarise keskuse Apollos]] Anvar Samost (sündinud 3. augustil 1971 Sondas) on eesti ajakirjanik.
Töötanud uudisteagentuuris Baltic News Service alates 1995. aastast, sai ta 2004. aastal BNS Eesti OÜ juhatuse liikmeks. Aastail 2006–2011 oli ta BNS Grupi juhatuse esimees, seejärel sai Postimehe juhatuse esimeheks.
Ta on töötanud ajalehtede Postimees ja Äripäev toimetuses. Aastatel 1993–1994 oli Hommikulehe peatoimetaja ja majandustoimetuse juht.
Aastatel 1995–2014 juhtis ta Raadio 2-s saadet "Olukorrast riigis" (pikka aega koos Hannes Rummiga, seejärel koos Kalle Muuliga). Aastatel 2014–2016 tegi ta Raadio Kukus koos Kalle Muuliga saadet "Muuli ja Samost", 2016. aasta septembrist 2017. aasta juunini tegi ta Vikerraadios koos Hannes Rummiga saadet "Samost ja Rumm".
Liberalismi Akadeemia nimetas ta aasta liberaaliks 2011.
27. veebruarist 2014 kuni 23. märtsini 2015 oli ta Isamaa ja Res Publica Liidu liige. Ta kandideeris 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel (sai 3628 häält, mis oli IRLi nimekirjas 5. tulemus) ja 2015. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 7 (sai 761 häält, millega valituks ei osutunud). Pärast Riigikogu valimiste tulemuste selgumist astus ta IRL-st välja.
1. aprillist 2015 kuni 19. jaanuarini 2016 töötas ta taas BNS Groupi juhatuse esimehena. 1. juunist 2016 töötab ta Eesti Rahvusringhäälingu veebiuudiste peatoimetaja ja uudistetoimetuse juhi asetäitjana.
Edna St. Vincent Millay
Ta elas boheemlaslikku elu ning tal oli armusuhteid nii meeste kui ka naistega. Proosateoseid avaldas ta Nancy Boydi pseudonüümi all.
Elukäik
Millay sündis põetaja Cora Lounella (neiupõlvenimega Buzzelle) ja kooliõpetaja Henry Tollman Millay peres. Edna teine eesnimi tuleneb New Yorgi St. Vincenti haiglast, kus Edna onu elu päästeti vahetult enne Edna sündi.
1904. aastal lahutas Cora end Edna isast ning kaotas sellega kogu oma raha. Cora ja tema kolm tütart – Edna, Norma ja Kathleen – rändasid linnast linna ning said abi sõpradelt ja sugulastelt. Ehkki Cora oli vaene, oli tal mitmeid kirjandusklassikasse kuuluvaid teoseid, muu hulgas William Shakespeare'i ja John Miltoni teosed. Cora luges neid teoseid sageli lastele ette.
Lõpuks jäädi pidama USA Maine'i osariigis Camdeni linnas. Väike maja, kuhu elama asuti, kuulus Cora asisele tädile. Seal kirjutas Edna oma esimesed luuletused, mis hiljem tõid talle ka kuulsuse.
Ptuj
Ajalugu
Ptuj on üks Sloveenia vanimaid linnu. Asustuse jälgi on juba kiviajast. Linna õitseng oli Rooma ajal. 69. aastal kuulutati linnas Vespasianus Rooma keisriks. Traianuse ajal sai asula nimega Colonia Ulpia Traiana Poetovio linnaõigused. Pärast slaavlaste piirkonda jõudmist läks ala Frangi riigi koosseisu ja seejärel Salzburgi piiskopile. 1500. aastast alates kuulus Steiermarki. Linna saksakeelne nimi oli Pettau.
Juunipööre
14. juunil 1940 alustas Nõukogude Liit Eesti, Läti ja Leedu õhu- ja mereblokaadi. Mõne päeva jooksul esitas ta kolmele Balti riigile sõjalise jõu ähvardusel ultimaatumid, nõudes täiendavate väekontingentide maale lubamist ja nõukogudemeelsete valitsuste ametisse seadmist. 17. juunil okupeeriti Eesti ligi 100 000 Nõukogude sõjaväelase poolt. 19. juunil saabus Tallinna Stalini erivolinik Andrei Ždanov, kelle näpunäidete järgi toimus 21. juunil "rahvademokraatlik riigipööre".
Eellugu
24. septembril 1939 nõudis NSV Liit Eestilt ultimatiivselt vastastikuse abistamise pakti – nn baaside lepingu – allakirjutamist, ähvardades keeldumise korral sõjaga. Eesti alistus ja 28. septembril kirjutati lepingule alla.
Pakti viienda artikli järgi ei tohtinud pakti elluviimine mingil viisil riivata lepinguosaliste suveräänseid õigusi, eriti nende majandussüsteemi ja riiklikku korda. 29. septembril rääkis Konstantin Päts raadiokõnes, et baaside leping on igati Eesti neutraliteedi huvides ja Eesti riik on niisama kindel nagu ennegi.
Pärast baaside lepingu sõlmimist lahkus ametist senine peaminister Kaarel Eenpalu ja 12. oktoobril astus ametisse uus Vabariigi Valitsus eesotsas professor Jüri Uluotsaga.
Nõukogude Liidu valitsuse kutsel külastas Sõjavägede Ülemjuhataja kindral Johan Laidoner 7. detsembril 1939 Moskvat. Seal kinnitas Stalin taas Balti riikide puutumatust. Laidoner rääkis oma sõitu tutvustavas raadiokõnes: "Ma võin tõendada, et minu külaskäik Moskvasse andis minule veel kord kindla tõenduse selles, et meie oleme targalt toiminud, kui sõlmisime vastastikuse abistamise pakti N. Liiduga. Sellega hoidsime ära sõjalise kokkupõrke võimaluse N. Liiduga ja – mis veel tähtsam – meil on rohkem kindlustatud võimalus jääda välja praeguse suure Euroopa sõjakeerisest ja tulevikus võime elada rahus oma suure idanaabriga."
Mere- ja õhublokaad
9. juunil 1940 andis Nõukogude Liidu kaitse rahvakomissar, marssal Semjon Timošenko ja Punaarmee kindralstaabi ülem, 1. järgu komandarm Boriss Šapošnikov välja NSV Liidu Kaitserahvakomissariaadi direktiivi nr. 02622, millega Punalipuline Balti laevastik ja Leningradi sõjaväeringkond said korralduse alustada ettevalmistusi sissetungiks Eestisse: Punalipulise Balti laevastiku juhatajal Vladimir Tributsil kästi oma laevastik viia 10. juunil kell 5.00 Leningradi Sõjaväeringkonna juhataja Kirill Meretskovi alluvusse ja olla 12. juunil valmis lahinguülesannete täitmiseks.
14. juunil 1940 kandis Nõukogude Liidu täievoliline esindaja Kuzma Nikitin telegrammiga ette väidetavast vaenulikust olukorrast Eestis:
Samal päeval, 14. juunil alustas Nõukogude Liit Eesti, Läti ja Leedu õhu- ja mereblokaadi. 14. juunil tulistati alla Soome reisilennuk Kaleva.
Punavägede sissemarss ja Narva diktaat
16. juunil 1940 väitis Nõukogude Liit, et Eesti ei pea kinni vastastikustest lepingutest ning nõudis täiendavate väekontingentide maalelubamist ja nõukogudemeelse valitsuse ametisse seadmist. Eestile esitatud noodis öeldi:
NSV Liidu valitsus peab kategooriliselt vajalikuks ja edasilükkamatuks:
1. Et Eestis loodaks selline valitsus, kes suudaks ja tahaks Nõukogude – Eesti pakti ausalt ellu viia.
2. Et viivitamatult oleks kindlustatud Nõukogude sõjavägedele vaba sissepääs Eesti territooriumile nende paigutamiseks Eesti tähtsamatesse keskustesse küllaldases suuruses, et kindlustada Nõukogude – Eesti vastastikuse abistamise pakti elluviimine ja vältida võimalikke provokatsioonilisi akte Nõukogude garnisoni vastu Eestis.
Noodis ei nõutud Eesti riigikorra muutmist, Eesti liitmist Nõukogude Liiduga ega Tartu rahulepingu tühistamist.
Uute nõudmiste kohaselt esitas Vabariigi Valitsus kohe lahkumispalve, mille Vabariigi President Konstantin Päts vastu võttis, astudes ühtlasi viivitamata samme uue valitsuse kujundamiseks.
16. juunil 1940 teatas Leningradi sõjaväeringkonna ülem, armeekomandör Kirill Meretskov Eesti Sõjavägede ülemjuhataja kindral J. Laidonerile, et temale alluv 10. armee on saanud käsu okupeerida Eesti. Meretskov nõudis, et Laidoner tuleks otsekohe Narva temaga kohtuma. Kohtumine pidi aset leidma Narva jaamas 17. juunil kell 8.00.
Eesti delegatsiooni koosseisu kuulusid peale Sõjavägede ülemjuhataja kindral Joh. Laidoneri veel kindralmajor August Kasekamp, Sõjavägede staabi operatiivosakonna ülem kolonelleitnant Alfred Luts, sama osakonna käskudetäitja-ohvitser, kapten August Hint ja Laidoneri adjutant kapten Ernst Õunapuu.
Delegatsiooni erirong väljus Balti jaamast keskööl. 17. juuni varahommikul algas Punaarmee lisavägede sisenemine Eestisse. Jõudnud Jõhvi, nägid Eesti delegatsiooni liikmed seal juba öösel üle Eesti piiri tulnud soomusmasinaid. Edasi Narva poole liikudes nägid nad mõlemal pool raudteed Punaarmee jalaväeüksusi, mis liikusid lahingukorras üle põldude ja läbi metsade lääne suunas, ees piilkonnad ja nende järel hargnenud rivis jalavägi.
Andrei Ždanovi saabumine
Õhtul andis sõjavägede ülemjuhataja kindral Johan Laidoner kõrgemate Nõukogude Liidu sõjaväejuhtide auks Ohvitseride Keskkogu kasiinos õhtueine.
Ettevalmistused 20. juunil
20. juunil organiseeriti mitmes Tallinna käitises miitinguid, kus kutsuti töölisi üles valitsust kukutama. Tänavail kleebiti müürilehti, mis kutsusid rahvast tulema tänavaile meelt avaldama.
Sama päeva varahommikul saabus Tallinna raudteejaama kuus vagunitäit tsiviilriietesse riietatud punaväelasi, kes moodustasid hiljem Vabaduse väljakul toimunud miitingul osalejate põhimassi. Neile lisaks oli toodud Paldiski, Klooga ja teistest punaväe baasidest ning lennuväljadelt veoautodel Tallinna veel hulk 1940. aasta märtsilepingute kohaselt sõjaväebaaside ja lennuväljade ehituseks lubatud 10 000 töölisest.
20. juunil 1940 kogunes Tallinna töölisvõimla saali Pärnu maantee 41 umbes 800–1000 töölist. Kõnedega esinesid Riigivolikogu liikmed Neeme Ruus, Aleksander Jõeäär ja Voldemar Jaanus ning Oskar Sepre, kes 149 protsessil olid eluaegsele sunnitööle määratud, kuid vabanenud amnestia läbi 1938. aastal ja teised Ametiühisuste Kesknõukogu tegelased. Töölised nõudsid: Nõuame kõigi N. Liidu vaenuliste elementide otsustavat väljajuurimist, eriti aga kaitseliidu laialisaatmist, kuna seal on eriti õhutatud N. Liidu vaenulist meeleolu, riigiaparaadi puhastamist sõjaprovokaatorite käsikuist ja kõigist N. Liidu ja Eesti vahel sõlmitud abistamise pakti vaenulistest ollustest. Edasi võeti vastu tervitus Punaarmeele, milles öeldi: ''Stalini, Molotovi ja Vorošilovi ja teiste Nõukogude Liidu juhtide tark rahupoliitika on... ulatanud vennalikult abistava käe Eesti töötavale rahvale. Võimsate Punaarmee väeosade Eestisse jõudmine on meile kindlustuseks, et võime rahulikult jätkata tööd oma kodudes...''. Lõpuks otsustati saata tervitustelegramm Stalinile. Koosolek lõppes kell 10.15 õhtul.
Tartus toimuvaid väljaastumisi juhtisid Kristjan Jalak, Neeme Ruus ja Aadu Hint.
Kogunemine ja miiting Vabaduse väljakul
Kell 7 alanud Vabariigi Valitsuse koosolekul taotles Vabariigi President Konstantin Päts Riigikogu kokkukutsumist, mille Ants Piip ja August Jürima maha laitsid. Johan Laidoner arvas, et kuna venelaste sissemarss Tallinna sündis ilma vähimagi korrarikkumise või vahejuhtumita, ei oleks Andrei Ždanovil põhjust valitsuses muudatusi nõuda.
21. juuni hommikul liikusid Tallinna vabrikutes ringi agitaatorid, kes sundisid töölisi igasuguste ähvardustega tööd katkestama ja minema tänavale meelt avaldama.
Juunipööre algas pealinnas kell 10 hommikul kogunemisega Vabaduse väljakule. Rongkäigulised kandsid punalippe ja loosungeid kirjadega: "Nõuame valitsuse moodustamist, kes ausalt täidab N. Liiduga sõlmitud pakti!", "Maha praegune sõjaprovokaatorite valitsus!" ja "Nõuame töötavale rahvale tööd, leiba ja vabadust!".
Vabaduse väljakule oli kogunenud veidi üle kahe tuhande inimese. Suure osa kohalolijaist moodustasid uudishimulikud möödaminejad. Väljak ise oli Nõukogude soomusautodest ümber piiratud. Tanke väljakul ei olnud, need seisid väljakule suubuvatel tänavatel. Linna kohal tiirutasid Nõukogude Liidu lennukid ja tänavatel patrullisid soomusautod. Roosikrantsi tänava alguses seisis risti suur veoauto, mis blokeeris liikluse.
Jaani kiriku juures, kino "Gloria" vastas, seisis veoauto, mille kastis olid kihutuskõnelejad. Ümber auto patrullisid Punaarmee relvastatud sõdurid. Esimesena asus veoauto katusele ametiühingu esindaja Oskar Pärn, kes andis ülevaate tööliste nõudmistest ning tervitas ja avaldas tunnustust Nõukogude Liidu valitsusele, sõjaväele ja nende juhtidele Stalinile, Molotovile, Vorošilovile ja teistele. Kõnet katkestasid korduvad kiiduavaldused ja elagu-hüüded. Seejärel sai tervituseks sõna Punaarmee esindaja, kes tõi Punaarmeelt tervitusi Eesti rahvale. Kõnet katkestasid sagedased kiiduavaldused. Kaarli puiestee otsas olnud haljasalal oli koha sisse võtnud umbes rood punaväelasi.
Pärast sõnavõttude lõppu lauldi Internatsionaali ja siirduti pikale rongkäigule, liikudes Kaarli puiesteelt üle Toompea marsruudil: Pikk jalg, Pikk tänav, NSV Liidu saatkonna hoone, Mere puiestee ja sealt Kadrioru lossi ette. Hüüti eesti- ja venekeelseid loosungeid, mis kiitsid Stalinit. Toona rongkäigust tehtud fotodel olid Kadriorgu siirduva inimeste kolonni kõrval näha ka nõukogude soomusautod, mis hiljem aga ametlikelt nõukogude ajastu fotodelt kustutati.
Meeleavaldus Kadrioru lossi juures
Kadrioru lossi väravast siseneti lauldes ja hurraa! hüüdes seltsimeestele Stalinile, Molotovile ja Vorošilovile. Lossi ette rivistunult hüüti veel kolm korda: "Tovarištšu Stalinu - ura!". Rongkäigu lipud ja loosungid, arvult 40–50, paigutati otse lossirõdu vastu, ja peale ühe sinise erandi olid kõik punased. Rongkäigu sissevoolamine vältas 24 minutit. Lossi ees oli koos 6000–7000 meeleavaldajat.
Vahepeal algasid kõned lossiesisel platsil. Nõuti uue valitsuse loomist, kes ausalt täidaks vastastikuse abistamise pakti. Punaarmeele saadeti tervitusi ja avaldati tänu. Nõuti "kõige kategoorilisemalt" poliitiliste vangide kohest vabastamist ja hüüti: "Elagu suur Stalin, kes on viinud õitsengule sadade miljonite inimeste elu! Elagu Stalini põhiseadus, kõige demokraatlikum põhiseadus maailmas!" Lõpetuseks lasti kõlada kolmekordne elagu! Stalinile. Teine kõneleja hüüdis: "20 aastat on Eesti tööline selga küürutanud, kuid sellel on tänaseks lõpp – vanad ajad ei tule enam kunagi tagasi!" ja kutsus üles: "Asume homme oma tööpinkide juurde, kust me tulime. Maailm seisab ülal tööliste õlgadel. See maailm kuulub meile! Tervitame enne lahkumist Nõukogude Liidu juhti Stalinit!" Hüüti kolmekordne hurraa! ja plaksutati käsi, hüüti elagu! veel teistele Nõukogude Liidu juhtidele. Presidendi juurde saadetud delegatsioon tuli tagasi teatega, et vangid on lubatud vabastada harilikus seaduslikus korras, kui nad esitavad vastavad palved, mis tulevad läbivaatamisele ja otsustamisele. Meeleavaldajaid jäid kohese vabastamise nõudmise juurde ja suundusid Keskvangla juurde.
Poliitvangide vabastamine ja asutuste ülevõtmine
Poliitiliste vangide vabastamine toimus kella kolme paiku päeval. Kui rongkäigust osavõtjad kogunesid vangla esisele, saadeti vangla direktori juurde viieliikmeline delegatsioon koos kolme Nõukogude Liidu ohvitseriga, kes nõudsid poliitiliste vangide väljaandmist. Vangla juurde oli saabunud ka punaarmee allüksusi koos soomusautoga. Vangid toodi kambritest välja vangivalvurite poolt. Kui formaalsused olid täidetud, lahkus delegatsioon koos vangidega. Väljas võeti vange vastu rõõmuhüüetega. Peeti kõnesid ja hüüti vabastatutele elagu! Pärast poliitiliste vangide vabastamist saadeti Keskvanglasse kümmekond uut vahistatut, peamiselt politseinikke.
Poliitiliste vangide vabastamisele järgnes ülevõtmisi, mida toimetasid rongkäigust eraldunud väiksemad tööliste salgad. Üle võeti politseiasutusi, sõjaväeüksuseid ning teisi asutusi ja ettevõtteid. Kõikjale paigutati vahipostid värskelt relvastatud töölistega.
Ülevõtmine ei läinud libedalt Raua tänava koolimajas asunud Sidepataljonis, kus sõdurid taasrelvastusid pärast esimeste relvade loovutamist mobilisatsioonivaruks olnud relvadega ja keeldusid punaste töölisomakaitsjate sisse lubamisest. Puhkes Raua tänava lahing, mis kestis hilisõhtuni.
Toompea lossi ülevõtmine
Teist korda saabus rongkäik Toompeale kella viie paiku, vanglast vabastatud poliitiliste vangidega eesotsas. Juhtide nõudel vabastas vahtkond tee lossi. Lossi rõdule kogunesid rongkäigu juhid ja vabastatud vangid lilledega. Rõdult peetud kõnedes selgitati poliitilist olukorda ja hüüti elagu! Nõukogude Liidu juhtidele. Kõnelesid ka vabastatud vangid. Täpselt kell 18.45 heisati Pika Hermanni torni punane lipp. Heiskajateks olid Edgar Petree, Karl Leesik, Aleksander Resev jt. Pärastpoole mängis lossi rõdul puhkpilliorkester. Demonstrandid ootasid "rahvavalitsuse" väljakuulutamist. See sündis kella 22.15 paiku. Seejärel mindi laiali. Lossi hoovis aga jätkus püsside väljajagamine töölistest moodustatud korrapidajatele.
Tartus
Tartu linna ettevõtetes ja asutustes hakkasid alates kella kaheksast hommikul ringi käima end tööliste ühisuste keskliidu esindajaiks nimetavad isikud, kes kutsusid kõiki rongkäigule ja keelasid töölehakkamise. Mittetulijaid ähvardati kohelda reeturitena. Rongkäigus, mis kogunes Tähe tänaval Tartu tööliste ühisuste keskliidu maja juures, liiguti pärastlõunal läbi linna raekoja ette, kus peeti koosolek. Raekoja ees oleval autol, mis oli punaste lippude ja loosungitega ümbritsetud, esinesid kõnedega Tartu tööliste ühisuste keskliidu esimees Kristjan Jalak, siis Neeme Ruus, Paul Keerdo, Hirsch, mag Harald Haberman, Lepik ja dr Viktor Hion. K. Jalak märkis muuseas, et 21 aastat on haritlaskond ja tööliskond nõudnud vabadust, kuid seda ei ole saadud. Tänu Punaarmeele oleme kaitstud välissurve eest ja hoitud eemale sõjast. Nõukogude Liidu valitsus armastab rahu. Järgmisena kõneles N. Ruus, kes esitas resolutsioonid, mis tulid hääletamisele. Resolutsioonides nõuti uue valitsuse ametisse astumist, kaitseliidu väljajuurimist, uusi sotsiaalreforme ja nii edasi. Veel võtsid sõna P. Keerdo ja teised. Hiljem siirdus rongkäik Tähtvere parki, kus jätkati koosolekut ja oodati uue valitsuse moodustamise teadet.
Pärnus
Pärnus toimus töölisorganisatsioonide rongkäik läbi linna kella viie paiku. Lõuna tänava kogunemispunktist mindi punaste lippude ja orkestri saatel Vabadusväljakule, kus kõnelesid töölisühingute tegelased Tamm ja Kumm. Sündmust jälgis palju rahvast. Punaste loosungite all võeti vastu samad resolutsioonid, nagu teisteski linnades. Ühtlasi öeldi tervitusi Punaarmeele. Rongkäigu lõppedes mindi tagasi töölismajja.
Pärast riigipööret
pisi|Kommunistide poolt korraldatud meeleavaldusele saabujad riigivastase loosungiga Tallinnas Vabaduse väljakul juulis 1940 Öösel peale rahutusi oli Tallinnas kosta veel laskmist. Isehakanud Rahva Omakaitse liikmed alustasid vahistamisi ning vastuhakkude käigus hukkus 3 relvastatud töölist ja 10 sai vigastada, kuid ajalehtede sõnul oli 22. juunil linnas rahulik ja näha oli inimesi, kes ära kolisid või jaanipäevaks ettevalmistusi tegid. Pika Hermanni tipus lehvis taas sinimustvalge lipp. Eelmisel õhtul anti ringhäälingu kaudu teada, et Töölisühingute Keskliit kutsub Tallinna töörahvast kogunema hommikul kell 10 Vabaduse väljakule, et tervitada uut valitsust ja temale poolehoidu avaldada.
5. juulil 1940 tegi Vabariigi President Konstantin Päts otsuse määrata Riigivolikogu uued valimised ja Riiginõukogu uue koosseisu kujundamise ja tegi valitsusele korralduse võtta tarvidusele kõik abinõud Riigivolikogu valimiste võimalikult kiireks läbiviimiseks. Otsusele tuginedes tegi Varese valitsus 5. juulil korralduse viia Riigivolikogu valimised läbi 14. ja 15. juulil 1940. Et valimisi kiiresti läbi viia, muudeti Riigikogu valimiste seadust.
14. ja 15. juulil valiti kiirkorras, mittevabalt ja vastuolus Eesti Vabariigi põhiseadusega Riigivolikogu uus koosseis (Riiginõukogu ei kujundatud).
21. juulil kuulutati Riigivolikogu deklaratsiooniga Eesti nõukogude sotsialistlikuks vabariigiks ning 22. juulil "otsustati" paluda Eesti NSV vastuvõtmist NSV Liitu.
6. augustil võttis NSV Liidu Ülemnõukogu Eesti NSV vastu Nõukogude Sotsialistlike Vabariikide Liitu.
Albaania linnade loend
''Siin on loetletud Albaania linnu. Üldise ülevaate Albaania linnadest annab artikkel Albaania linnad.
B
Ballsh - Berat - Bilisht - Bulqizë - Burrel
C
Cërrik - Çorovodë
D
Dalvinë - Divjakë - Durrës
F
Fier - Fushë-Arrëz - Fushë-Krujë
G
Gjirokastër - Gramsh
H
Himarë
K
Kamëz - Kavajë - Këlcyrë - Klos - Konispol - Koplik - Korçë - Krastë - Krujë - Krumë - Kuçovë - Kukës
L
Lezhë - Laç - Leskovik - Lezhë - Libohovë - Librazhd
M
Maliq - Mamurras - Memaliaj
O
Orikum
P
Patos - Peqin - Përmet - Përrenjas - Peshkopi - Pogradec - Poliçan - Pukë
R
Roskovec - Rrëshen - Rrogozhinë - Rubik
S
Sarandë - Selenicë - Selitë - Shëngjin - Shijak - Shkodër
T
Tepelenë - Tirana - Tropoja
U
Ulëz - Urë Vajgurore
Meleagros
thumb|right|200px|[[Louis-Simon Boizot' skulptuur Meleagrosest Kalydoni metsseaga]] Meleagros oli vanakreeka mütoloogias Kalydoni kuningapaari Oineuse ja Althaia poeg.
7 päeva pärast tema sündi ilmusid öösel lapse juurde saatusejumalannad moirad. Ema adus seda ja ärkas üles, ent ei näidanud seda välja. Üks moira viskas koldesse puuhalu ja ütles, et laps hällis elab sama kaua kui see halg põleb. Seepeale nad lahkusid. Althaia kargas kohe voodist, kustutas koldes tule, haaras sealt halu ja pani kirstu luku taha.
Meleagros osales ka argonautide retkel, ent ei paistnud seal millegagi silma.
Tema naise nimi oli Kleopatra. Väide, et Kleopatra oli Idase ja Marpessa tütar, on ilmselt vale, sest Idas ja Marpessa abiellusid alles pärast Meleagrose surma. Nähtavasti oli tegemist nimekaimudega. Meleagrosel ja Kleopatral oli üks laps: tütar Polydora.
Artemis saatis Kalydoni maad rüüstama hiigelmetssea, et karistada Oineust, kes oli unustanud talle lõikuse ajal uudsevilja ohverdada. Siga tappis ka üksikud jahimehed ära. Sellepärast kutsus Oineus kokku Kreeka vapraimad kütid. Saabus hulk kangelasi, kellest mõnedki pärastpoole argonautide seas olid. Tuli ka naiskütt Atalanta, kellesse Meleagros esimesest pilgust armus. Ent Atalanta suhtus temasse kui pelgalt sõpra, sest ei tahtnud kunagi abielluda. Kõik ei tahtnud Atalantat jahile kaasa võtta, sest ta oli naine, ent Meleagros käis neile peale, kuni neiugi kampa võeti.
Kult leiti üles ja piirati sisse, kuid too ründas meestesumma ning tappis Heraklese poolvenna Iphiklese ja Meleagrose venna Toxeuse, enne kui kaaslased appi jõudsid. Eurytion sai surma Peleuse halvasti sihitud odast.
Esimesena tabas looma Atalanta nool. Seejärel ründas haavatud kulti Meleagros ja läbistas tolle südame. Vastavalt tavale sai Atalanta kuldi naha ja Meleagros ülejäänud looma.
Selle otsusega ei olnud rahul Meleagrose kaks onu, tema ema Althaia vennad Eurypylos ja Plexippos. Nad ütlesid, et Meleagrosel pole õigust trofeed kellelegi kinkida ja et Atalantale ei tohi seda anda. Nad tahtsid nahka endale. Seepeale tappis Meleagros onud.
Kui Althaia oma vendade surmast kuulis, otsustas ta, et tema poeg on hulluks läinud, nähtavasti armastusest vääritu naise vastu. Ta võttis puuhalu, milles peitus Meleagrose elu, ja põletas selle ära. Meleagros suri.
Friedrich Engelsi järgi tekkis Meleagrose-müüt emajärgse sugukonna ajal, kui venda loeti lähedasemaks sugulaseks kui poega.
Artemis muutis karistuseks (pole teada, kas Meleagrose või Kalydoni metssea tapmise eest) Meleagrose õed Melanippe ja Perimede kalkuniteks.
Althaia oli sellest kõigest nii masendunud, et võttis endalt elu.
Inkongruentne sulamine
Inkongruentne sulamine on sulamine, mille käigus tekkinud vedeliku koostis erineb algse tahke aine koostisest. Samuti kaasneb inkongruentse sulamisega tahkise koostise muutumine.
Tavalise ehk kongruentse sulamise korral muutub tahke aine sama koostisega vedelikuks. Inkongruentse sulamise korral aga hakkab tahkis sulama, kuid tekkinud vedelik ei ole sama koostisega. Nii sulab näiteks päevakivide hulka kuuluv mineraal ortoklass (KAlSi3O8). Päevakivid on silikaatsed mineraalid, mis tähendab seda, et nende kristallstruktuuri põhielement on räni tetraeeder. Puhtalt ränist ja hapnikust koosnev mineraal on kvarts. Et kvartsil (SiO2) on madalam sulamistemperatuur kui ortoklassil, siis on ortoklassi sulamisel tekkinud vedelik ränidioksiidirikkam kui ortoklass ise. Oletades, et süsteem on suletud, peab muutuma ka allesjäänud tahkise koostis, mis tähendab seda, et osa ortoklassist muutub feldšpatoid leutsiidiks (KAlSiO4), mis sisaldab vähem ränidioksiidi kui ortoklass. Kui mineraal on tervenisti üles sulanud, on tekkinud vedelikul jälle algse mineraaliga identne koostis. Inkongruentselt sulab ka näiteks enstatiit, muutudes sulamise käigus osaliselt magneesiumirikkamaks mineraaliks forsteriidiks.
Karl Virma
Karl Johannes Virma (5. märts 1879 Tallinn – 19. november 1942 Vjatlagi vangilaager, Kirovi oblast, Venemaa) oli Eesti poliitik.
1905. aasta revolutsiooni ajal oli ta Raudteelaste Liidu asutajaid ja ühtlasi üks raudteelaste streikide korraldajaid. 1905 põgenes ta Rootsi ja sealt 1906 Soome.
1914 sai ta loa naasta Tallinna. Ta töötas 1918. aasta aprillini Vene-Balti laevatehases varustusosakonna asjaajajana. 1917. aasta revolutsiooni ajal kuulus ta Tallinna tööliste ja soldatite saadikute nõukogusse. 1917. aasta suvel valiti ta üürnikkude rühma kandidaadina Tallinna linnavolinikuks. Septembris 1917 sai ta Ajutise Maanõukogu liikmeks.
Oli Tallinna linnavalitsuses Tallinna linnapea Anton Uesson juures linnapea abi.
Ta oli Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Partei esindajana Asutava Kogu, I, II ja III Riigikogu liige.
Arreteeriti NKVD poolt Tallinnas. Suri Vjatlagi vangilaagris Venemaal.
Litši
pisi|Litšid pisi|Viljad koos seemnega Litši on hiina litšipuu (Litchi chinensis) vili.
Hiina litšipuu on Lõuna-Hiinas kasvav kõrge igihaljas puu.
Litšipuu vili on 2–5 cm läbimõõduga, kaetud õhukese roosaka või punaka koorega, mis on väljast kare ja seest sile. Viljaliha on läbipaistev, mahlane, väga aromaatne ja magus. Vilja sees on sile kergelt eemaldatav pruun mittesöödav seeme.
Litšisid süüakse toorelt, konservituna, kuivatatult või suhkrustatult. Hiina köögis kasutatakse neid sageli koos liha- või kalatoitudega.
Litši söödavad osad sisaldavad 100 g kohta 72 mg C-vitamiini. Keskmiselt 9 vilja katavad täiskasvanud inimese C-vitamiinivajaduse. 100 g litši söödavaid osi (selleks on vaja 8 keskmist vilja) sisaldab 276 kJ energiat, 16,5 g süsivesikuid, 1,3 g kiudaineid, 0,8 g valke, 0,4 g rasva, 31 mg fosforit, 10 mg magneesiumi ja 5 mg kaltsiumi. Viimast kolme sisaldavad litšid suhteliselt vähe, 100 g kohta alla 5% soovitatavast päevasest kogusest, nii et muid toite tuleb kindlasti lisaks süüa. Söödavad osad moodustavad vilja massist keskmiselt 60%.
Murska Sobota
pisi|Murska Sobota Murska Sobota on linn Sloveenia kirdeosas Mura jõe lähedal, Prekmurje piirkonnas.
Esimest korda mainiti 1348. aastal. Linnaõigused sai umbes 1479. aastal.
Ny-Ålesund
thumb Ny-Ålesund on asula Svalbardil Lääne-Teravmägede saare läänerannikul Brøggerhalvøyal Kongsfjordeni ääres. See on üks maailma põhjapoolsemaid asulaid. Talvel on seal umbes 25 ja suviti umbes 130 elanikku. Seal asub Ny-Ålesundi lennujaam.
Esimese hoone ehitas sinna 1901. aastal kaevandusettevõte, kuid asula rajati 1916.
Ny-Ålesundist lähtusid mitmed sealt 1231 km kaugusel asuvale põhjapoolusele suunduvad ekspeditsioonid.
Ny-Ålesundis asub palju polaaruurimisjaamu. Püsivad uurimisjaamad on seal Saksamaal, Suurbritannial, Hollandil, Indial, Itaalial, Jaapanil, Prantsusmaal, Hiinal, Lõuna-Koreal ja Jaapanil.
Smuuli viadukt
Smuuli viadukt on Tallinnas Smuuli teel Peterburi teelt kuni Suur-Sõjamäeni kulgev 370 meetrit pikk viadukt, mille põhieesmärk on Ülemiste liiklussõlme koormuse vähendamine ja alternatiivse võimaluse loomine raudtee ületamiseks lisaks Tartu maanteele ja Tallinna ringteele.
Sjoerd Sjoerdsma
pisi Sjoerd Wiemer Sjoerdsma (sündinud 10. juulil 1981 Eindhovenis) on Hollandi diplomaat ja poliitik, ta on sotsiaalliberaalse partei Demokraadid 66 liige.
Smuuli viadukt
Smuuli viadukt kulgeb üle raudteede. 170 meetrit sellest on vantsild ja 200 meetrit viieavaline talasild, sõiduraja laius on 3,5 meetrit ja kergliiklustee laius on 4 meetrit.
Sjoerd Sjoerdsma
Ta õppis sotsioloogiat Utrechti Ülikoolis. Seejärel õppis ta London School of Economics and Political Science'is.
Smuuli viadukt
Kõverus
2007. aasta aprilli algul torkas avalikkusele silma, et Smuuli tee viadukti keskosa lainetab. Ehitusjärelevalve firma Teede Projektijuhtimise AS juhtivspetsialisti Aldur Aasa väitel ei juhtunud midagi parandamatut ja vantide paigutamise abil oli võimalik sild vanasse asendisse tagasi saada. Valeri Volkovi sõnul võivad niimoodi betooni tekkida praod.
Sjoerd Sjoerdsma
Ta on töötanud Hollandi välisministeeriumis. Ta on töötanud Hollandi diplomaadina Belgia ja Afganistani saatkondades ning Palestiina Rahvusliku Omavalitsuse juures.
Aastast 2012 on ta Hollandi parlamendi alamkoja liige.
Memphis (täpsustus)
Memphis on mitme isiku, koha ja muu objekti nimi.
Seda nime kannavad ka:
Memphis oli operatsioonisüsteemi Windows 98 koodnimi.
Stephen Lynch (muusik)
Stephen Andrew Lynch (sündinud 28. juulil 1971) on Ameerika muusik ja koomik, Tony auhinnale kandideerinud näitleja. Ta on kuulus oma nilbete, ent nutikate laulusõnade poolest.
Elulugu
Ta sündis Abingtonis Pennsylvanias, ent kasvas üles Saginaw äärelinnas, Michiganis.
Aradi maakond
Aradi maakond on Rumeenia 1. järgu haldusüksus. Asub Transilvaanias ja Banaadi põhjaosas. Piirneb läänes Ungariga.
Maakonna idaosas asuvad Zarandi mäed. Suuremad jõed on Mureș ja Crișul Alb.
Whistleri ema
"Halli ja musta asetus: kunstniku ema" ehk tuntud kui "Whistleri ema" on James McNeill Whistleri õlimaal 1871. aastast.
Maal oli põhiteemaks 1997. aasta filmis "Bean - Täitsa lõpp film".
Nordfjord (fjord)
thumb|Nordfjord Nordfjord on fjord Norras Vestlandi maakonnas.
Fjordi pikkus on 106 km. See on pikkuselt kuues fjord Norra põhiosas.
Sogn og Fjordane maakonna vapp
pisi|Sogn og Fjordane maakonna vapp Sogn og Fjordane maakonna vapp on Norra endise Sogn og Fjordane maakonna vapp.
Vapp kinnitati 23. septembril 1983.
Vapil kujutatakse valge ja sinise värvusega stiliseeritult vastavalt maakonna kolme piirkonda (Nordfjord, Sunnfjord ja Sogn) ja kolme fjordi (sealhulgas sügavale sisemaale lõikuvad Nordfjord ja Sogne fjord).
Vambola (miiniristleja)
Vambola (kirjapilt harvem ka Wambola) oli Venemaal ehitatud Leitnant Iljin klassi miiniristleja (hävitaja). Oli ühtlasi hiljem Eesti Vabariigi Merejõudude teenistuses.
Tegemist on ühe lahinguvõimekama sõjalaevaga, mis on kunagi Eestile kuulunud.
Vene võimude teenistuses
Laev ehitati Petrogradis Putilovi tehases 1914–1917. Vettelaskmisel pandi laevale nimeks '''Kapitan 2. ranga Kingsbergen'''.
Kerenski valitsuse ajal ristiti laev ümber '''Kapitan 1. ranga Mikluhho-Maklaiks'''.
Nõukogude Venemaal nimetati laev 19. detsembril 1918 Spartakiks. 1918. aastal lahkus laev Balti Laevastiku jääretkega Tallinnast Petrogradi.
Väljasõit Tallinna alla ja vangivõtmine Suurbritannia poolt
Vene SFNV valitsus saatis Spartaki koos Avtroiliga Tallinna alla Punaarmeed toetama. 26. detsembril 1918 pommitas Spartak Aegna saare rannikupatareisid. Tallinna reidil seisvad 5 Briti sõjalaeva kiirustasid Aegna saare patareidele appi ning astusid Spartakiga lahingusse. Briti laevad olid kiiremad ja piirasid Spartaki põhja poolt ümber. Spartak proovis piiramisrõngast ida suunas ranniku ja Briti laevade vahelt murda välja, kuid sõitis üle Kuradimuna madaliku, sai vigastada ja langes vangi.
Laeval asus ühtlasi Nõukogude Venemaa merejõudude ülema asetäitja ja Balti laevastiku sõjanõukogu liige Fjodor Raskolnikov, kes viibis pool aastat vangis Suurbritannias ja vahetati seejärel välja 18 vangi langenud Briti ohvitseri vastu. Laeva komandör Nikolai Pavlinov töötas hiljem Lutheri tehases.
Vabadussõjas
pisi|left|Vambola madrusemütsi lint Spartak anti 2. jaanuaril 1919 Eesti Vabariigi Merejõududele. Laev oli saanud vigastusi ning saadeti kohe remonti. Pärast seda ristiti laev Vambolaks. Laeva komandör Eesti Vabadussõja ajal oli leitnant Tiido Kraus.
29. aprillil 1919 anti Vambolale ja Lennukile käsk paigaldada miinitõkked Lavassaare ja Kõrgesaare vahele. Operatsioon ebaõnnestus paksu jää tõttu ning Vambola vigastas oma vööri nii, et oli sunnitud 6. mail kuivdokki remonti minema. Remont lõppes alles juunis. Vambola meeskond võitles sel ajal Petrogradi rindel koos Eesti Meredessantpataljoniga.
Pärast remonti jõudis laev 22. juunil Heinaste all uuesti rindele. Landesveeri sõjas toetas Vambola suurtükitulega maavägede edasitungi, võitles 1. juulil Magnusholmi ja teiste Riiat kaitsvate rannikupatareidega ning kaitses koos Lennukiga Lembitu sisenemist Daugava jõkke 2. juulil 1919.
Alates 13. oktoobrist 1919 osales Vambola idarindel Krasnaja Gorka operatsioonis.
Pärast sõda
Vambolal teeninud ohvitseridele annetati kuldsõrmus, milles tükk Vambola kerest võetud rauda. Iga sõrmusekandja oli aukülaline Vambola ühiskajutis ja neil kehtis vastastikune abistamise kohustus. Kokku anti välja 35 sõrmust.
Feleknas Uca
pisi|Feleknas Uca Feleknas Uca (sündinud 17. septembril 1976 Celles) on kurdi rahvusest Saksa ja Türgi poliitik.
Ta sündis 1976. aastal Nordrhein-Westfaleni liidumaal Celles kurdi rahvusest jezidistlikus perekonnas. Tema vanemad olid välja rännanud Türgist. Tal on meditsiiniline haridus.
Ta oli aastatel 1999–2009 Euroopa Parlamendi liige ja osales Euroopa Ühendatud Vasakpoolsete ja Põhjala Vasak-Roheliste fraktsiooni töös.
Mats Õun
Mats Õun (sündinud 29. septembril 1964 Viljandis) on eesti kunstnik ja fotograaf.
Õppinud Tallinna 7. Keskkoolis (1982), Tallinna Pedagoogilises Instituudis (1982–1984) ja Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis (1984–1993). Diplomi järgi teatrikunstnik. Eesti Kunstnike Liidu liige. Osalenud ülevaate- ja grupinäitustel. Esinenud isikunäitustega keraamikast, graafikast, fotograafiast. Kujundanud lavastusi Eesti teatrites. Oli mängufilmi "Noorelt õpitud" kunstnik-lavastaja.
1990. aastate algusest on ta olnud vabakutseline teatrikujundaja, pedagoog, graafikadisainer, ajakirjanik, raadios ja kirjutavas pressis toimetaja ja saatejuht, keraamik, programmijuht, fotograaf. Nüüdseks spetsialiseerunud peamiselt fotograafiale. Tegeleb kontserdifoto, teatrifoto ja retrostiilis aktifotoga. Esindanud fotodega Eestit rahvusvahelisel Novosibirski Graafikabiennaalil 2009.
Püsiekspositsioon Mats Õuna retrostiilis aktifotodest on avatud Laitse lossis.
Vesiratas
pisi|Altvoolu-esiratas pisi|Pealtvoolu-vesiratas
Vesiratas on veejõumasin langeva või voolava vee liikumise hüdroenergia muundamiseks pöörleva liikumise energiaks.
Vesiratas koosneb võllile kinnitatud rattast (läbimõõduga enamasti 4–8 meetrit), mille pöidade küljes on labad või kopad. Labadele või koppadesse juhitav vesi paneb ratta pöörlema. Pealtvoolu-vesiratta koppadesse juhitakse vesi ülalt, altvoolu-vesiratta labad asetseva voolavas vees. Vesiratas teeb minutis 1–10 pööret. Kasutegur on altvoolu korral kuni 1 protsent, pealtvooluratastel võib olla ka kümnetes protsentides.
Altvoolu-vesirattaid kasutati juba vanade Idamaade niisutussüsteemides. Vana-Kreekas ja -Roomas hakati vesiratastega käitama vesiveskeid. 17. sajandi võimsaim vesiratassüsteem ehitati aastal 1685 vee pumpamiseks Versailles' lossi. Maailma kaks suurimat vesiratast (kumbki 500 hj) paigaldati aga aastal 1858 Kreenholmi Manufaktuuri.
Viited
<!-- interwiki
Lõuna-Aafrika Vabariik
Lõuna-Aafrika Vabariik (lühend LAV) on riik Aafrika mandri lõunatipus. See piirneb Namiibia, Botswana, Zimbabwe, Mosambiigi, Svaasimaa ja Lesothoga (viimast ümbritseb täielikult Lõuna-Aafrika Vabariigi territoorium).
Lõuna-Aafrika Vabariik on üks vähestest Aafrika riikidest, kus pole kunagi olnud riigipööret ja regulaarseid valimisi on korraldatud peaaegu sajand. LAV-i majandus on Aafrika mandri suurim ja paremini arenenud, koos sellega on arenenud ka üldine infrastruktuur terves riigis.
LAV-i on nimetatud ka Vikerkaareriigiks. Selle termini lõi peapiiskop Desmond Tutu, hiljem võttis selle kasutusele president Nelson Mandela. Mandela kasutas seda terminit metafoorina, et kirjeldada riigi uuesti arenevat multikultuurset mitmekesisust. Riigi sotsiaalpoliitika on Aafrikas haruldane. 2007. aastal laiendas riik abiellumisõiguse ka samasoolistele paaridele (Belgia, Hollandi, Hispaania ja Kanada eeskujul).
Kaks filosoofilist kontseptsiooni on saanud alguse Lõuna-Aafrika Vabariigist: ubuntu (uskumine, et jagamine seob terve inimkonna) ja Mahatma Gandhi "passiivne vastupanu" (satyagraha) ideoloogia, mida ta arendas Lõuna-Aafrikas elades.
2010. aastal võõrustas Lõuna-Aafrika Vabariik jalgpalli maailmameistrivõistlusi. See oli esimene kord, kui turniir peeti Aafrikas.
Apartheid
Immigratsiooni tagajärjel on LAV väga kirju etnilise koosseisuga. Peaaegu 80% riigi elanikkonnast on mustanahalised. Suurt osa riigi ajaloos ja poliitikas on mänginud valgete ja mustade vahelised vaidlused, mille tulemusena tekkis apartheidiks nimetatav rassieraldus, millele pandi alus 1948. aastal, kui võimule tuli Rahvusliku Partei valitsus. Apartheidiseadused lükati ümber või tühistati 1990. aastal pärast kauakestnud ja mõnikord vägivaldselt lõppenud võrdõiguslikust nõudvaid massiüritusi, mida korraldasid erinevad Rahvuskongressid. Enamikule mustanahalistele LAV-i elanikele anti valimisõigus alles 1994. aastal.
Rahvastik
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Lõuna-Aafrika Vabariigi elanikest mustanahalisi aafriklasi 79,2%, värvilisi 8,9%, valgeid 8,9%, India või Aasia päritolu inimesi 2,5% ja teisi 0,5%. Suulu keelt pidas emakeeleks 22,7%, koosa keelt 16,0%, afrikaani keelt 13,5%, inglise keelt 9,6%, pedi keelt 9,1%, tsvana keelt 8,0%, sotho keelt 7,6%, tsonga keelt 4,5%, svaasi keelt 2,5%, venda keelt 2,4%, ndebele keelt 2,1%, viipekeelt 0,5% ja teisi keeli 1,6%.
Riigis on maailma kõrgeim suremuse üldkordaja: 2013. aasta hinnangul sureb aastas 17,36 inimest 1000 elaniku kohta. 2009. aasta hinnangul oli 17,80% elanikest nakatunud HIViga.
Haldusjaotus
Lõuna-Aafrika Vabariigi kõrgeimad haldusüksused on üheksa provintsi. Provintsid jagunevad 52 ringkonnaks, mis on kas metropoli või ringkonna omavalitsusüksused, kusjuures ringkonna omavalitsusüksused jagunevad omakorda kohalikeks omavalitsusüksusteks. Metropoli ja kohalikud omavalitsusüksuseded jagunevad jaoskondadeks.
Ajalugu
Maavarade rikkus muutis riigi Lääne silmis tähtsaks, eriti 19. sajandi teisel poolel. Kapimaa ja Natal moodustasid 1910. aastal ühinedes Lõuna-Aafrika Liidu, millest sai Suurbritannia dominioon.
5. oktoobril 1960 korraldati referendum Briti Rahvaste Ühendusest lahkumise küsimuses (52,29% hääletanutest pooldas lahkumist, 47,71% oli vastu). 15. märtsil 1961 lahkus Lõuna-Aafrika Briti Rahvaste Ühendusest ja 31. mail 1961 kuulutati Lõuna-Aafrika Liit iseseisvaks Lõuna-Aafrika Vabariigiks.
Enne Euroopa kolonistide saabumist
pisi|Bušmanite kaljujoonis [[Draakonimäed|Draakonimägedes]] Lõuna-Aafrika Vabariigist on välja kaevatud mõned maailma vanimatest paleoantropoloogilistest fossiilidest. Australopithecus africanus'e jäänused on leitud Taungi lähedalt ("Taungi laps") ning Sterkfonteini ("Little Foot"), Kromdraai ja Makapansgati koobastest; vanimad neist on dateeritud umbes 3,5 miljoni aasta vanusteks.
Pärast neid elasid seal inimese perekonna erinevad liigid, nagu Homo habilis, Homo naledi, Homo erectus ja lõpuks Homo sapiens.
Pärast bantu hõimude rännet ületasid bantud Limpopo jõe ning asusid 500. aasta paiku Lõuna-Aafrika Vabariigi alale, kus nad elatusid põlluharimisest ja põlluharimisest. Nad jõudsid oma rändega välja Fish Riverini Ida-Kapimaa provintsi alal. Bantud tõrjusid umbes 20 000 aastat Lõuna-Aafrika Vabariigi alal elanud bušmanid ja hotentotid üha kaugemale.
Hollandi koloniaalaeg
pisi|[[Jan van Riebeecki saabumine Kaplinna. Charles Davidson Belli maal]] 6. aprillil 1652 rajas hollandlane Jan van Riebeeck Madalmaade Ida-India Kompanii ülesandel Hea Lootuse neeme äärde varustusjaama. Strateegiliselt soodsa asendi tõttu valiti see puhkejaamaks Euroopa ja Kagu-Aasia vahel sõitvatele kaubalaevadele. 17. ja 18. sajandil oli koloonia, mis aeglaselt, aga järjekindlalt kasvas, Hollandi võimu all. Kolonistid levisid algul Kapimaa lääneosas, kuhu khoisanid olid tolleks ajaks tõrjutud. Aastal 1770 jõudsid nad idas bantude asuala piirini ning pidasid seejärel piirisõdu (kahvri sõdu) koosadega. Kapimaa hollandlased tõid arvukalt orje Indoneesiast, Madagaskarilt ja Indiast. 1743. aasta alguses oli provintsis orje tunduvalt rohkem kui Euroopa koloniste. Nende orjade järeltulijad, kes tihti abiellusid Euroopa kolonistidega, arvati hiljem koos bušmanitega värviliste ehk Kapimaa malailaste elanikeklassi ning tänapäeval moodustavad nad umbes 50% Lääne-Kapimaa provintsi elanikkonnast.
19. sajand
pisi|[[Langlaagte, farm Johannesburgi lähedal, kust leiti Witwatersrandi ääres esimest korda kulda]] Kui Madalmaade Ida-India Kompanii oli lõpuks pankrotti minemas ja hollandi kaupmeeste mõju kadus, hõivasid 1797. aastal Suurbritannia Kuningriigi väed Hea Lootuse neeme äärse piirkonna. Koalitsioonisõdade käigus hõivasid Napoleoni väed Hollandi ning 1795 rajatud Bataavia vabariik ei olnud enam Suurbritannia liitlane. Kapimaa hõivati ettekäändel, et see kaubandusele strateegiliselt tähtis tugipunkt ei langeks Prantsusmaa kätte. Suurbritannia pidi selle ala Amiensi rahu (1802) järgi Hollandile tagasi andma, kuid vallutas selle 1806 uuesti ning rajas sinna püsiva kroonikoloonia (Kapimaa koloonia). Piirisõjad koosadega jätkusid ning suurendasid kolooniat kuni Great Fish Riveri idakaldani. Uue kroonikoloonia piiri kindlustati tugevasti ning selle ääres asuva maa asustasid kiiresti valged.