cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ibeerid
Ajalugu
pisi|Vaade [[San Cristóbali külale Mazaleónis Terueli provintsis]] Kuigi antiikallikad ei ole konkreetsete rahvaste asualades ja loetelus alati üksmeelel, oli kreeklaste ja roomlaste jaoks ibeeride põhitunnuseks nähtavasti keel, sest ibeerikeelsed raidkirjad esinevad laias laastus alal, mis antiikallikate järgi oli ibeeride asuala: rannikuvööndil, mis kulgeb endisest Languedoc-Roussilloni piirkonnast kuni Alicanteni ning ulatub sisemaale Ebro jõeorus, Segura jõeorus, La Mancha lõuna- ja idaosas ning Guadalquiviri ülemjooksu orus.
Arheoloogiline ibeeri kultuur ei ole ühtne, vaid koosneb selgelt eristuvatest kultuuridest, millel on sageli ühisjooni ja mis mõnikord on seotud ka mitteibeeri rahvastega.
Kirjalikud allikad
Ibeere mainisid esimestena kreeka ajaloolased ja geograafid. Nad nimetasid ibeerideks ka Ibeeria kuningriigi rahvast praeguse Gruusia alal. Algselt kasutasid kreeklased seda sõna Vahemere lääneranniku kohta ja hiljem kogu Pürenee poolsaare kohta. Ibeeriaks nimetati ka kõiki selle rahvaid kokku.
pisi|[[Kontestaanide suitsutuspann, mis leiti Lucentumi ehk Akra Leuke nekropolist Tossal de Manisesest Alicante provintsis. Praegu Alicante Arheoloogiamuuseumis.]]
Eesti Juristide Liit
Eesti Juristide Liit (lühend: EJL) on aastal 1989 Tallinnas asutatud juriste ühendav liit.
Alexander von der Pahlen
pisi|406x406px|Alexander von der Pahlen Vabahärra Alexander Johann Karl Magnus von der Pahlen (29. detsember 1819 Tallinn – 7. august 1895 Palmse), maapoliitik, Eestimaa rüütelkonna peamees 1862–1868, Balti raudteekompanii president ja Peterburi–Tallinna raudteeliini (Balti raudtee) ehituse organisaator, Tallinna aukodanik, Eestimaa Kirjanduse Ühingu president (1872), ning Palmse, Vaida, Arbavere ja Aruvalla mõisnik.
Eesti Juristide Liit
Põhikirja järgi on EJLi ülesannete seas :
Alexander von der Pahlen
Carl Magnus von der Pahleni ainuke poeg Alexander von der Pahlen päris Palmse mõisa 1863. aastal. Lisaks Palmsele kuulusid talle ka Vaida, Aruvalla ja Arbavere mõisad. Aastatel 1862–1868 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees, maanõunik ja riiginõunik. Balti Raudtee Seltsi presidendina pühendas ta palju energiat ja organisatoorseid võimeid Balti Raudtee rajamisele ning aastal 1870. avatigi raudteeliin Peterburi, Tallinna ja Paldiski vahel. Selle eest nimetati ta Tallinna aukodanikuks. Lisaks riigitööle oli tal suur huvi loodusteaduste, eriti geoloogia vastu.
Aleksander von der Pahlen ja raudtee
Euroopas hakati ehitama raudteid 1830. aastail. Peterburi–Moskva raudtee valmis 1851, kümme aastat hiljem rajati raudtee Daugavpilsist Riiga.
Esimene raudtee Venemaal kulges Peterburist tsaari suveresidentsi Tsarskoje Selosse (praegu Puškin) ja see avati 1837. aastal.
Esimese kava raudtee rajamiseks Peterburist Tallinnani esitati 1845. aastal, kuid selle plaani teostamiseks ei leitud piisavalt finantseerijaid. 1862. aastal koostati projekt Paldiski–Tallinna–Peterburi raudtee rajamiseks. Järgmise aasta kevadel esitas Alexander von der Pahlen Teedeministeeriumile avalduse Balti raudtee ehitamiseks. Kuna valitsus ei andnud garantiid 5% kasumi kohta, jäi raudtee rajamine soiku. Kui 1867. aastal kontsessioonitaotlus taas tagasi lükati, loobus von Pahlen rahalisest garantiist.
10. augustil 1868 kinnitas tsaar Aleksander II kontsessiooni Balti raudtee ehitamiseks.
Kontsessioon oli leping, mille alusel riik andis kokkulepitud tingimustel ja ajaks õiguse kasutada loodusvarasid, maad ja tööjõudu raudtee ehitamiseks. Vastavalt kontsessiooni tingimustele pidi Balti Raudtee Selts ehitama oma riisikol eraraudtee, varustama selle nii veeremi kui muu tarvisminevaga. Vagunite ja vedurite korrashoiuks kohustuti ehitama töökojad. Kogu raudtee ulatuses tuli rajada telegraaf. Ehituseks vajaminevad kaubad lubas riik sisse vedada ilma tollimaksuta.
Kontsessioon väljastati Alexander von der Pahlenile kui Eestimaa rüütelkonna esindajale. Nii oli saavutatud võimalus rajada kaasaegne ühendus Tallinna ja Peterburi vahel. Juba 23. novembril 1868 asutati Peterburis Balti Raudtee Selts, mille esimeheks valiti Aleksander von der Pahlen.
Balti raudtee ehitus algas mais 1869 ja lõppes augustis 1870. Raudtee Paldiskist Tosnoni tagas ühenduse kaupade ja reisijate veoks Peterburisse ning oli 390 versta (416 km) pikk lisaks 45 versta kõrval- ja tagavarateid. Tosnoni ehitamine andis võimaluse luua ühendus Peterburi–Moskva raudteega.
Ehitusel töötas 15 kuu jooksul 7000 mullatöölist (päevapalk oli 40 kopikat), 1000 puuseppa ja kiviraidurit, 1500 hobuveokit; rajati 151 silda ja 21 raudteejaama. I klassi raudteejaam ehitati Tallinna, II klassi jaamad Rakverre, Narva ja Gatšinasse ning ülejäänud 17 jaama kuulusid III ja IV klassi.
Ainus I klassi raudteejaam ehitati Tallinna, kus lisaks ootesaalidele oli restoran ja daamide ruum. Raudteel sai sõita I, II või II klassi vagunis. I klass oli kõige parem ja ka kõige kallim. Tallinna raudteejaamas olid ootesaalid iga klassi reisijate jaoks eraldi. Jaamahoone valmis lõplikult 1871, seal olid ka Balti Raudtee Seltsi ruumid.
Balti raudtee avati 24. oktoobril (uue kalendri järgi 5. nov)1870 Narvas, kuhu saabus üks rong Tallinnast ja teine Peterburist. 1880. aastatel kulus reisiks Tallinnast Peterburi 10 tundi.
Valminud raudtee pidi jääma 85 aastaks aktsiaseltsile, minnes seejärel tasuta riigile. Riigile jäi õigus raudtee ära osta, kui ehituse valmimisest on möödunud 20 aastat. Balti raudtee riigistati 1893. aastal.
Palmse mõisale lähim raudteejaam oli Kadrinas. Sealne puitjaamahoone ehitati Alexander von der Pahleni tellitud eriprojekti järgi. Hoones oli eraooteruum A. von Pahleni jaoks.
Esimene Kadrinas töötanud jaamaülem oli lauluisa Kreutzwaldi poeg Alexis (1845–1910). Ta õppis Peterburi Tehnoloogia Instituudis, pärast selle lõpetamist töötas Tartus telegrafistina. Pahlen kutsus ta Kadrinasse jaamaülemaks. Ta kinnitati kohale 1871. aasta alguses, töötas sellel kohal 17 aastat. Haigestunult siirdus ta koos abikaasaga Tallinna, kus pärast pikki aastaid põdemist suri. Abielu oli lastetu. Kadrina vana raudteejaama hoone on säilitanud oma esialgse väljanägemise.
Perekond
Ta oli abielus Olga Fredrike Agnes Isabella von Grotega (1826–1888) ning neil oli kolm poega ja kuus tütart:
2013. aasta Eesti Muusikaauhinnad
2013. aasta Eesti Muusikaauhinnad oli 15. galakontsert, kus Eesti Fonogrammitootjate Ühing jagas iga-aastaseid Eesti Muusikaauhindu. Auhindadele kandideeris 136 2012. aastal ilmunud albumit ning üle saja muusikavideo. Üritus toimus 14. veebruaril 2013 Nokia kontserdimajas.
Galat juhtisid Ines ja Tanel Padar.
Nominendid
Kolm auhinda võitis Põhja-Tallinn, Ott Lepland ja Vaiko Eplik võitsid kaks.
Bunge (suguvõsa)
Varasem ajalugu
Bungede kohta on teateid 1720. aastatest Ida-Preisimaalt Stallupöhnenis (praegu Nesterov). Suguvõsaliin algab Friedrich Bungega. Tema poeg Georg Friedrich Bunge (1722−1792) oli 1740. aastatel Tilsitis farmatseut, rändas 1749. aasta paiku Venemaale ja oli Kiievis apteegi juhataja. 1779. aastal sai ta Venemaa kodakondsuse, tõusis oma teenistuse kaudu aadliseisusse ja võeti 1791. aastal Kiievi kubermangu aadliraamatusse. Tema poeg kolleegiumiassessor Andreas Theodor von Bunge (1766−1814) jätkas suguvõsa pealiini, viimase vend kolleegiuminõunik Christian Gottlieb von Bunge (1776−1857) oli Venemaa noorema liini rajajaks. Noorimast pojast tõeline riiginõunik Christophor von Bungest (1781−1861) sai Moskva ülikooli professor, dekaan ja prorektor.
Eestimaa liin
Andreas Theodori vanem poeg Friedrich Georg von Bunge (1802−1897) rajas suguvõsa Eestimaa liini. Ta oli nimekas õigusteadlane ning võeti teenete eest 15. märtsil (vkj) 1865 Eestimaa ja 14. juunil (vkj) samal aastal Kuramaa rüütelkonna matriklisse. Tema kahest pojast põlvnesid selle liini kaks haru. Vanem neist kustus 1922. aastal, mil bolševikud lasid maha endise Sahhalini viitsekuberneri tõelise riiginõuniku Friedrich Georg von Bunge (1860−1922) ja tema poja Alexanderi. Põllumees Georg Adolf von Bungega (1830−1873) alguse saanud haru oli alles veel XX sajandi algul.
Liivimaa liin
Selle liini esiisaks oli arst ja maadeuurija Alexander Georg von Bunge (1803−1890). Abielu kaudu Kärde mõisast pärit Caroline Elisabeth von Pistohlkorsiga (1813−1858) pärisid selle mõisa tema lapsed ja olid kaasomanikud 1864. aastani. Poeg Gustav Piers Alexander von Bunge (1844−1920) oli keemik ja temast sai Baseli ülikooli professor. Tema noorem vend Alexander von Bunge (1851−1930) omandas Tartu ülikoolis meditsiinidoktori kraadi, osales Siberi uurimisretketel, oli Balti laevastiku ülemarst ja lõpetas karjääri salanõuniku teenistusastmega. Tema surmaga kustus Liivimaa liin.
Venemaa liin
Liini rajaja Christian Gottlieb von Bunge (1776−1857) noorem poeg Nikolai Karl Paul von Bunge (1823−1895) tegi Venemaa riigiteenistuses hiilgavat karjääri: kaitses poliitteaduse doktori kraadi, valiti Kiievi ülikooli professoriks ja rektoriks, teenis välja tõelise salanõuniku teenistusastme, oli aastatel 1882−1887 Venemaa rahandusminister, nimetati Riiginõukogu liikmeks ja oli 1887−1895 Ministrite Komitee esimees. Kuna ta suri vallalisena, jätkus liin tema venna insener Heinrich Georg Konstantin von Bunge (1811−1885) järeltulijatega. Viimase poeg Nikolai Christian Konstantin von Bunge (1842−1914) oli samuti Kiievi ülikooli professor. Bungede perekonna õpetlaste traditsiooni jätkas ka tema poeg Nikolai Nikolajevitš von Bunge (1885−1921), kes omandas Kiievi ülikoolis keemiamagistri kraadi, oli eradotsent ja seejärel Tauria ülikooli keemia erakorraline professor (1919). Ta oli selle liini viimane meessoost esindaja.
August Salundi
August Heinrich Salundi (kuni 1938. aastani August Heinrich Preimann; 25. juuni 1907 – 4. mai 1974, Võrumaa) oli Eesti NSV ühiskonnategelane, Jõgevamaa Täitevkomitee esimees 1952. aasta jaanuarist 1953. aasta juulini.
1941. aastal astus Salundi Haapsalus formeeritud hävituspataljoni, võttis osa lahingutest Lihulas ja Karusel, sai 22. augustil haavata Kiviloo lahingus, aasta hiljem ka korra Venemaal.
1944 pandi ta Asuküla valla täitevkomitee esimeheks, aprillis 1945 saatis EK(b)P Läänemaa Komitee saatis ta parteiorganisaatorina tööle Velise valda.
1946. aastal kandideeris August Salundi NSV Liidu NSV Liidu Ülemnõukogu Rahvuste Nõukokku Lääne valimisringkonnas nr. 383. 31. augustist 1946 kuni 1948. aastani ja 1949. aastal oli ta Haapsalu TSN TK esimees.
XSL
XSL (Extensible Stylesheet Language) on selliste programmeerimiskeelte pere üldnimetus, mis tegelevad XML-dokumentide teisendamise ja kuvamisega. Selliseid keeli on kolm:
Nimetust XSL kasutatakse praktikas mõnikord XSLT asemel, mõnikord mõistetakse selle all XSLT ja XSL-FO reeglistike ühendit.
Ester Lepa
Ester Lepa (aastani 1936 Ester Lepler; 12. jaanuar 1928 Pärnu – 19. mai 2013) oli eesti laulja (sopran) ja laulupedagoog.
Ta laulis aastatel 1949–1950 Eesti Raadio segakooris ja aastatel 1953–1956 Estonia kooris, aastatel 1956–1965 oli ta Estonia solist.
Paralleelselt teatritööga tegutses ta muusikapedagoogina: aastatel 1953–1973 Tallinna Muusikakoolis ja aastatel 1971–1984 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis. Tema õpilasteks on olnud Liina Saari, Marvi Taggo, Peeter Tooma, Valentina Rossar, Malle Raid, Jüri Trei, Erich Krieger. Ta on olnud Eesti NSV Riikliku Filharmoonia estraadistuudio lauluõpetaja, Eesti Riikliku Nukuteatri ja Draamateatri vokaalkonsultant ning Eesti Kooriühingu juures paljude kooride hääleseadja. Aastatel 1982–2008 oli ta Ellerheina vokaalpedagoog.
Isiklikku
Tema õde on näitleja ja lavastaja Astrid Lepa, kelle poeg on raadioajakirjanik, näitleja ja koomik Margus Lepa.
Eesti Pesapalli ja Softpalli Liit
Eesti Pesapalli ja Softpalli Liit (lühend EPSL; inglise keeles Estonian Baseball and Softball Federation) oli Eesti pesapalli ja softball 'i alaliit.
Liit koordineeris pesapalli ja softball 'iga seotud tegevust Eestis.
Liit asutati 2008 ning kustutati registrist 2015. 1. jaanuaril 2016 asutati Eesti Pesapalliliit.
Kujuteldavate olendite raamat
"Kujuteldavate olendite raamat" (hispaania keeles "El libro de los seres imaginarios") on Jorge Luis Borgese 1967. aastal ilmunud raamat, mis on üles ehitatud mütoloogiliste ja kirjanduslike olendite teatmiku, bestiaariumina.
Raamatu toimetaja ja kaasautor oli Margarita Guerrero. Artiklid põhinevad muu hulgas antiikautorite kirjutistel, mütoloogiat käsitlevatel allikatel, varasematel bestiaariumidel ning kirjandusteostel. Osa teatmiku artikleid on pikad tsitaadid teiste proosakirjanike teostest, sealhulgas Franz Kafka lühiproosast, C. S. Lewise romaanist "Perelandra", Edgar Allan Poe romaanist "Arthur Gordon Pymi lugu" ja William Thomas Coxi raamatust "Fearsome Creatures of the Lumberwoods". Samuti on teoses tsiteeritud mütoloogiliste olendite kirjeldusi Gustave Flaubert'i "Püha Antoniuse kiusamisest".
Eesti keeles ilmus "Kujuteldavate olendite raamat" 2019. aastal Ehte Puhangu tõlkes Tänapäeva kirjastusel.
Christiern Henrici
Ta oli sündinud Soomemaal, Viiburi linnas ja 1625. a ametisse pühitsetud. 1626. a sai ta Vastseliina, Rõuge ja Põlva ühiseks õpetajaks, andis aga järgmisel aastal Rõuge ja Põlva enese käest ära ja jäi ainult Vastseliina kihelkonna hingekarjaseks. Tema ametiajal vist pandi alus kirikumõisale ja kirikumaadele. Liivi kindralsuperintendent teatab kuningas Gustav Adolfile Vastseliina kohta järgmist: "Õpetaja Christiern Henricil ei ole midagi kaebamist oma Eesti koguduse üle, ainult seda ta soovib, et paganausu kombed maha pannaks. Ka kogudusel ei ole õpetaja vastu midagi". Kuninglikud komissarid seadsid kiriklikud matused sisse. Aastal 1633 läks Henrichi Palamuse õpetajaks, kus ta ühtlasi ka Maarja-Magdaleena ja Äksi koguduse asju talitas.
Kujuteldavate olendite raamat
Teos on 1957. aastal ilmunud "Fantastilise zooloogia käsiraamatu" täiendatud versioon. "Fantastilise zooloogia käsiraamatust" on eesti keeles ilmunud katkendeid ajakirjades Eesti Loodus (1986, nr 12, lk 604–611, tõlkinud Rein Kuresoo) ja Vikerkaar (1996, nr 1-2, lk 67–84, tõlkinud Ruth Lias).
Amatnieki
Amatnieki on küla (vidējciems) Lätis Ropaži piirkonna Garkalne vallas. Küla asub valla lõunaosas merepinnast 5 meetri kõrgusel maantee A4 ja Mazā Jugla jõe vahel. Amatnieki jääb valla keskusest Berģist 6,6 ja Riia keskusest 17 kilomeetri kaugusele.
Saara soo
Saara soo (ka Roela raba) on soo Lääne-Viru maakonnas.
Amatnieki
Küla moodustati aastal 2003 veel hoonestamata põldudele. Sealse ala arendamiseks loodi kaks kinnisvaraprojekti - esimene neist Mazā Jugla luhale, teine kõrgemale maale, kus kasvas männik.
Saara soo
Saara soo loodeservas asub Kunda jõe lähe.
Amatnieki
Külas asub Amatnieki bussipeatus.
Amatniekis kasvavad männid (ümbermõõdud 3,07 ja 3,12 m) on looduskaitse all.
Aastal 2008 oli külas 99 elanikku, aastal 2020 oli seal aga 204 elanikku.
Prototüüp (täpsustus)
Prototüüp on millegi alg- või põhitüüp, mudel, või millegi eeskuju.
Prototüüp võib olla:
Kosmosepõhine Infrapunasüsteem
pisi|300px|SBIRS arhitektuur: Geosünkroonsel, Molniya ja Maa-lähedasel orbiidil olevad komponendid Kosmosepõhine Infrapunasüsteem ehk Space-Based Infrared System (SBIRS) on USA õhujõudude hallatav militaarne kosmoseprogramm, mille eesmärk on suurendada Ameerika Ühendriikide võimekust ballistiliste rakettide avastamisel, tõrjumisel ja lahinguruumi iseloomustamisel. SBIRS on terviklik süsteem, mille osadeks on satelliidid geosünkroonsel orbiidil, Molniya orbiidil ja madalal Maa orbiidil ning maapealsed kontrollkeskused. Satelliidid kasutavad infrapunaandureid, mis tuvastavad raketi selle emiteeritud soojuskiirguse kaudu. Lisaks raketi väljalaske tuvastamisele jälitavad satelliidid raketti kogu teekonna ulatuses ja edastavad saadud informatsiooni maapealsetesse kontrollkeskustesse, kus andmeid analüüsitakse. Geosünkroonsele orbiidile sooviti algselt saata vähemalt neli satelliiti, millest kaks, GEO-1 (USA-230, 2011) ja GEO-2 (USA-241, 2013), on juba orbiidil ning GEO-3 ja GEO-4 on testimisfaasis. GEO-3 loodetakse toimetada USA õhujõudude käsutusse 2014. aasta lõpus ja GEO-4 aastal 2015. Lisaks on USA õhujõud sõlminud firmaga Lockheed Martin, kes on SBIRS-programmi peatöövõtja, 1,86 miljardi dollari suuruse lepingu GEO-5 ja GEO-6 valmistamiseks. SBIRS-i raames on Molniya orbiidile saadetud kaks satelliiti, HEO-1 (USA-184, 2006) ja HEO-2 (USA-200, 2008), mis on varustatud ballistiliste rakettide varajase kindlakstegemise ja nende eest hoiatamise süsteemidega. 2001. aastal võttis MDA (Missile Defense Agency) osa SBIRS-programmist, mis hõlmas satelliite madalal Maa orbiidil (SBIRS Low), enda haldusse ning programm nimetati ümber "Kosmose jälgimise ja seire süsteemiks" (Space Tracking and Surveillance System, STSS). STSS-i keeruka ja uuendusliku tehnoloogia testimiseks on Maa-lähedasele orbiidile saadetud kolm satelliiti: STSS-ATRR (USA-205, 2009), STSS Demo 1 (USA-208, 2009) ja STSS Demo 2 (USA-209, 2009).
SBIRS-programmi eeldatav maksumus on osutunud tunduvalt suuremaks, kui esialgu plaaniti. 1996. aastal prognoositi programmi maksumuseks 4,6 miljardit dollarit, kuid 2012. aasta seisuga on programmi eeldatav maksumus suurenenud 18,3 miljardi dollarini, mis on esialgselt prognoositud summast 297,4% suurem. Olenemata eelarve ja tehniliste küsimustega seotud probleemidest, on USA õhujõud otsustanud programmi jätkata ning alternatiive mitte rakendada.
Taustalugu
pisi|DSP satelliit Alates aastast 1948 on USA valitsuse alluvuses töötavad teadlased püüdnud välja töötada meetodit, mille abil oleks võimalik tuvastada ja jälitada ballistilisi rakette alates hetkest, mil need on välja tulistatud. Aastal 1956 pakkus firma Lockheed välja lahenduse infrapunaradiomeetri ja teleskoobiga varustatud satelliitide näol, mis suudaksid tabada nii lennukeid kui ka rakette nende emiteeritud kuumade gaaside soojuse ehk infrapunakiirguse registreerimise kaudu. See projekt hakkas 1958. aastal kandma nime "Raketitõrje hoiatussüsteem" (Missile Defense Alarm System, MIDAS) ning selle raames plaaniti aastatel 1960–1966 saata Maa-lähedasele orbiidile 12 satelliiti, mis on varustatud infrapunaanduritega. See programm ei olnud kuigi edukas, kuna mitmed satelliidid ei jõudnud stardil tekkinud tehniliste rikete tõttu orbiidile ja esines ka palju muid tõrkeid. Siiski oli MIDAS programm teerajajaks uutele raketitõrje programmidele ning andis palju teaduslikku informatsiooni infrapunaandurite kasutusvõimaluste kohta.
MIDAS programmist kasvas välja uus ja ambitsioonikam kosmoseprogramm "Kaitse tugiprogramm" (Defense Support Program, DSP), mille eesmärgiks oli tõsta võimekust mandritevaheliste ballistiliste rakettide varajasel detekteerimisel (inglise keeles early warning). DSP raames kasutati esimest korda kosmoses elavhõbe-kaadmium-telluriidandureid, mis võimaldavad registreerida rakettidelt lähtuvat soojuskiirgust kesk-infrapunapiirkonnas lainepikkusel 2,5–25 μm. Esimene satelliit toimetati DSP raames orbiidile 6. novembril 1970 ja viimane aastal 2007, mis oli ühtlasi 23. DSP satelliit.
1995. aastal kuulutas USA õhuvägi välja uue programmi – "Kosmosepõhine infrapunasüsteem" (SBIRS), mille eesmärk on asendada ja täiustada DSP võimekust ballistiliste rakettide varajasel detekteerimisel. SBIRS-programmi eesmärk on saada täielikumat infot raketi ja selle teekonna kohta, andmed hõlmavad raketi tüüpi, väljalaske geograafilist asukohta, aega, asimuuti ja ennustatavat sihtkohta. Selleks kasutatakse satelliite madalal Maa orbiidil, geosünkroonsel orbiidil ja tugevalt elliptilisel ehk Molniya orbiidil ning maapealseid kontrollkeskusi. Samuti täidab SBIRS muid julgeolekuga seotud ülesandeid.
Kosmose Jälgimise ja Seire Süsteem (STSS)
Ballistilise raketi lennutrajektoor jaguneb kolmeks faasiks: esimese faasi vältel põletatakse raketi mootorikütust, teine faas hõlmab raketi vabalendu ja kolmandas faasis siseneb lõhkepea Maa atmosfääri. Esimeses faasis on ballistilist raketti kõige lihtsam avastada ning seetõttu on STSS-i satelliidid varustatud lühilainelise infrapunakiirguse detekteerimiseks laia vaateväljaga teleskoobiga. See on skaneeriv refraktor, mille fookusse on paigaldatud lühilainelist infrapunakiirgust registreeriv andur. Tänu sellele võimaldavad STSS-i satelliidid kõrge lahutusega raketi tuvastamist horisondist horisondini. Teine faas on kõige pikem ja võib ulatuda kuni 80%-ni kogu raketi lennu ajast. Selles faasis on raketti väga raske jälgida, kuna mootorikütuse põletamist enam ei toimu. Et raketi jälitamist siiski võimaldada, on STSS-i satelliitidel kitsa vaateväljaga infrapunakiirguse seadmed, mis töötavad mitmes erinevas infrapunases lainealas. Need hõlmavad kitsalt fokuseeritud teleskoopi, mille kiirgust registreerivad andurid on jahutatud krüogeenilistele temperatuuridele, et oleks võimalik tuhmi lõhkepead püsivalt jälitada. Lisaks suudetakse eristada rakette ja lõhkepäid kosmoseprügist, peibutistest ning mürasignaalidest. STSS-i satelliidid on varustatud protsessoriga, mis suudab töödelda 2,1 Gbit (268,8 MB) andmeid sekundis. Satelliidid suhtlevad üksteisega 60 GHz sagedusel ja vahetavad maapealsete jaamadega 44/20 GHz sagedusel informatsiooni. Telemeetrilise informatsiooni, käskude ja missiooni andmete edastamiseks kasutatakse S-laineala.
2014. aasta seisuga on 1350 km kõrgusel orbiidil kaks STSS demonstratsioon-satelliiti, millel on 58˚ inklinatsioon ja orbitaalne tiirlemisperiood 120 minutit. Satelliidid on teineteisest lahutatud ~35˚ võrra, võimaldades seeläbi ballistilisest raketist "stereo ülevaadet", mis tähendab, et raketi teekonnast luuakse kolmedimensionaalne trajektoor. Seda teostatakse järgmiselt: mõlemad satelliidid jälgivad ballistilist raketti erineva nurga alt, mille tõttu luuakse huvipakkuvast objektist erinevaid nurki hõlmavad kahedimensionaalsed trajektoorid, mis maapealses kontrollkeskuses seotakse spetsiaalse tarkvara abil kolmedimensionaalseks trajektooriks. Samuti suhtlevad satelliidid omavahel, mis on vajalik olukorras, kus üks satelliitidest ei ole maapealse kontrollkeskuse vaateväljas. Sel juhul edastab varjatud satelliit endapoolse informatsiooni teisele satelliidile ja see edasi Maale. STSS süsteemi on ka korduvalt katsetatud. "Külma" lõhkepea detekteerimist testiti NOAA ilmasatelliidiga, mida jälitati rohkem kui 17 minutit. Selle trajektoorist loodi kolmedimensionaalne pilt, mis annab tunnistust katse edukast sooritamisest. STSS demonstratsioon-satelliidid ehitasid firmad Northrop Grumman ja Raytheon.
Satelliidid geosünkroonsel ja Molniya orbiidil (SBIRS High)
pisi|SBIRS GEO satelliit SBIRS ehk Space-Based Infrared System on USA satelliitide konstellatsioon, mille ülesandeks on osaleda ballistiliste rakettide jälitamises, raketitõrjes, luureandmete kogumises ja lahinguruumi iseloomustamises. SBIRS High süsteemi all mõeldakse satelliite geosünkroonsel ja Molniya orbiidil. Erinevalt STSS-st ei osale SBIRS High satelliidid raketi jälitamises, mis toimub pärast mootorikütuse põletamise faasi. Seega on SBIRS High üheks ülesandeks täpsustada raketi trajektoori andmeid STSS-i ehk SBIRS Low jaoks. Samuti on SBIRS-i ülesandeks koguda luureandmeid, mis puudutavad teiste riikide katsetatud rakettide tüüpe ning lennukite või rakettide emiteeritud infrapunakiirguse iseäralikke omadusi. Lisaks jälgitakse raketikatsetuste sagedust ja geograafilist asukohta, mille põhjal luuakse vastumeetmeid hõlmav taktika. Lahinguruumi iseloomustamise käigus hangitakse andmeid, mis sisaldavad lahinguvälja hetkeseisu, purustusi, vastase õhusõidukite liikumist, informatsiooni vastase õhutõrje kohta, päästet ja otsinguid toetavat informatsiooni ning vastase ressursside paiknemist.
Õie Utter
Õie Utter (sünninimi Õie Alt; 1930–2010) oli Eesti kunstiajaloolane.
Ta lõpetas aastal 1955 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloolasena.
Ta oli aastatel 1961–1986 Tartu Riikliku Ülikooli klassikalise muinasteaduse muuseumi direktor.
Lee maakond (Iowa)
Lee maakond (Lee County) on maakond Ameerika Ühendriikides Iowa osariigis.
Maakonna halduskeskus on Fort Madison ja Keokuk.
Ajalugu
Maakond moodustati 7. detsembril 1836.
Rahvastik
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Singapuri Riiklik Ülikool
pisi|Ülikooli kultuurikeskus Singapuri Riiklik Ülikool (inglise keeles National University of Singapore) on ülikool Singapuris.
Selle nime all tegutseb ülikool aastast 1980, ent oma eelkäijate kaudu ulatub ta algusaeg aastasse 1905 (millega on vanim kõrgkool riigis).
Vello Reeben
Vello Reeben (12. märts 1931 Tartu – 4. august 2010 Tartu) oli eesti elektriinsener ja biofüüsik.
Singapuri Riiklik Ülikool
2014. aastal hinnati seda Aasia parimaks ülikooliks ja maailma arvestuses jäi see 22. kohale.
Ülikooli peamine linnak asub Edela-Singapuris.
Vello Reeben
Ta töötas Tartu Ülikooli eksperimentaaltöökojas elektroonika grupi juhatajana ja biofüüsika laboratooriumis vanemteadurina.
Koos Maria Epleriga võttis kasutusele vererõhu pidevmõõtmise diferentsiaalse ostsillomeetrilise metoodika, mis võimaldab määrata sõrme arteriaalset vererõhku igas südametsüklis (beat-to-beat). Ta töötas välja protsentmeetrilise komplekstakistuse mõõturi elektrokeemilise impedantsi muutuste dünaamika uurimiseks.
Ta huvitus arvuteooria rakendamisest loodusteaduses ja teoreetilise bioloogia probleemidest.
Isiklikku
Tema õde oli füsioloog Maria Epler.
Tema abikaasa oli keemik Mall Reeben ja poeg oli neurobioloog Mati Reeben.
Satsu soo
Satsu soo on soo Ida-Viru maakonnas.
Katjuša
pisi|Katjuuša BM-13 GAZ-MMM šassiil Katjuša (vene keeles Катюша) on teatud tüüpi raketisuurtükivägi, mille ehitas ja lasi välja Nõukogude Liit teises maailmasõjas.
Sellised mitmed raketiheitjad toimetavad lõhkeaineid sihtpiirkonda intensiivsemalt kui tavaline suurtükivägi, kuid väiksema täpsusega ja laadimiseks on vaja pikemat aega. Need on suurtükiväerelvadega võrreldes haprad, kuid odavad, kergesti valmistatavad ja kasutatavad peaaegu igal šassiil. Teise maailmasõja Katjuušad, esimene Nõukogude Liidus massiliselt toodetud iseliikuv suurtükivägi olid tavaliselt paigaldatud tavalistele veoautodele. See liikuvus andis Katjušale ja teistele iseliikuvatele suurtükivägedele veel ühe eelise: suutmine anda korraga suure löögi ja seejärel liikuda, enne kui nad leitakse ja rünnatakse vastutulega.
Teise maailmasõja Katjuuša relvade hulka kuulusid kanderakett BM-13, kerge BM-8 ja raske BM-31. Tänapäeval hüütakse katjuušaks ka uuemate veoautodele paigaldatud mitmikraketiheitjaid.
Hüüdnimi
Saksa väed lõid hüüdnime "Stalini orel" (Stalinorgel) Nõukogude juhi Jossif Stalini järgi, võrreldes stardiplatvormi visuaalset sarnasust toruoreliga ja relva raketimootorite heli, eristavat ulgumist, mis hirmutas Saksa vägesid. Seda tüüpi relvi tuntakse sama nime all ka Taanis (Stalinorgel), Soomes (Stalinin urut), Prantsusmaal (orgue de Staline), Norras (Stalinorgel), Hollandis ja Belgias (Stalinorgel), Ungaris (Sztálinorgona), Hispaanias ja teistes hispaaniakeelsetes maades (Órganos de Stalin), samuti Rootsis (Stalinorgel).
II maailmasõda
Voronežis ehitatud Katjuuša raketiheitjad paigaldati Teise maailmasõja ajal paljudele platvormidele, sealhulgas veoautodele, suurtükiväetraktoritele, tankidele ja soomusrongidele, aga ka mere- ja jõelaevadele rünnakutoetusrelvadena.
Disain oli suhteliselt lihtne, koosnes paralleelsetest rööbastest, millele paigaldati raketid, koos kokkupandava raamiga, mis tõstab rööpad stardiasendisse. Igal veokil oli 14–48 kanderakett. BM-13 süsteemi rakett M-13 oli 80 cm pikk, 13,2 cm läbimõõduga ja kaalus 42,5 kg.
Relv on vähem täpne kui tavalised suurtükirelvad, kuid on äärmiselt tõhus küllastuspommitamisel. Neljast BM-13 koosnev patarei suudaks tulistada 7–10 sekundiga valangu, mis edastas 40 ha alale 4,35 tonni lõhkeainet, muutes selle võimsuse ligikaudu samaväärseks 72 tavalise suurtükirelvaga. Tõhusa meeskonnaga saaksid kanderaketid kohe pärast tulistamist liikuda kohe uude asukohta, jättes vaenlase võimaluseta vastutuld anda. Katjuušad koondati sageli väga suurteks rühmaks, et tekitada šokiefekti vaenlase vägedele. Relva puuduseks oli kanderaketi uuesti laadimiseks kuluv pikk aeg, erinevalt tavalistest relvadest, mis suutsid hoida pidevalt madalat tulekiirust.
Sunīši (Garkalne piirkond)
Sunīši on küla (lielciems) Lätis Ropaži piirkonna Garkalne vallas. Küla asub valla lõunaosas merepinnast 8 meetri kõrgusel Sunīši järve kaldal, maantee A4 ja Lielā Jugla jõe vahel. Sunīši jääb valla keskusest Berģist 10 ja Riia keskusest 21 kilomeetri kaugusele.
Küla tekkis aastal 2002, mil müüki pandi 70 Sunīši järve kaldal metsas asunud krunti. Küla kujunes järve ümber, selle keskus asub järve idakaldal.
Sunīši keskaegne kalmistu on muinsusmälestisena kohaliku kaitse all.
Külas asuvad Mucenieki, Ferrum Agro ja Sunīši bussipeatus.
2007. aastal oli külas 355 elanikku, 2020. aastal 842.
Jorge Ubico
Jorge Ubico Castañeda (10. november 1878 Guatemala (linn), Guatemala – 14. juuni 1946 New Orleans) oli Guatemala sõjaväelane ja poliitik. Ta oli 14. veebruarist 1931 kuni 1. juulini 1944 Guatemala president.
Šarašova
Alevis on metsamajand, mööblitsehh, pagaritöökoda. Šarašovas on keskkool ja Pružany muusikakooli filiaal. Alevis asuvad ka raamatukogu ja kultuurimaja.
Vaatamisväärsusteks on vanalinn, katoliku kirik (1848), õigeusu kirik (1872), kabel (1824) ja hävinud õigeusu kiriku kellatorn 1799. aastast.
Ajalugu
Alevit on esmamainitud 1380. aastal. XV sajandil läks asula Zabrzezińskite valdusse, hiljem aga Iliniczitele. 1536. aastal müüdi asula Bona Sforzale. Edaspidi oli Šarašova kuninglik valdus.
Pärast administratiivset reformi kuulus asula Bresti vojevoodkonda ja Bresti maakonda. Zygmunt II August andis Šarašovale alevi õigused. Liivi sõja ajal oli alev Rzeczpospolita vägede kogunemispunkt. 1595. aastal sai alev õiguse laatade pidamiseks. Asula arengule aitas kaasa see, et Šarašovat läbis Vilniuse ja Krakówi vaheline tee.
XVII sajandil moodustasid suure osa alevi elanikest juudid. Sajandi keskel sai riigi pealinnaks Krakówi asemel Varssavi, see tõi kaasa Šarašova tähtsuse kahanemise. Asulat rüüstati nii Uputuse kui ka Põhjasõja ajal. XVIII sajandi keskel hakkasid kuninglikul loal alevit valitsema Flemingid, tol ajal oli alevis 3300 elanikku. Kõik Šarašova majad olid tehtud puust. Alevis asus toona Adam Kazimierz Czartoryski häärber, samuti oli seal ka Flemingite suvemaja.
XVI–XVII sajandil oli kohalikus õigeusu kirikus hoiul XVI sajandist pärinev käsitsi kirjutatud ja miniatuuridega kaunistatud Piibel, nn Šarašova evangeelium. Tänapäeval on see hoiul Valgevene kunstimuuseumis.
Pärast kolmandat Poola jagamist 1795. aastal oli alev Venemaa koosseisus. Šarašova hakkas kuuluma algul Słonimi, seejärel Leedu ja viimaks Hrodna kubermangu. Czartoryskitelt konfiskeeriti seoses nende osavõtuga 1839.–1831. aasta ülestõusust nende maja. Kastuś Kalinoŭski ülestõusu ajal hõivasid asula mõneks ajaks ülestõusnute väed, kuid enne 1861 aasta lõppu vallutasid tsaariarmee sõdurid selle tagasi.
Pärast Esimest maailmasõda kuulus Šarašova Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. 1959. aastal liideti alev Pružany rajooniga. 1991. aastal kirjutati Šarašova lähistel Viskuli riiklikus suvemajas alla Belovežje lepingule, millega saadeti laiali Nõukogude Liit ja asutati Sõltumatute Riikide ühendus.
Rohuaia tänav (Rakvere)
Rohuaia tänav on tänav Rakveres, pikkusega 752 meetrit.
Tänav saab alguse vanalinnast Pikalt tänavalt ning suundub ida suunas läbi Südalinna ja Kukeküla linnaosade ristudes C. R. Jakobsoni tänava, Laia tänava, Laada tänava ja Võidu tänavaga ning lõpeb Vene tänava ristmikul. Tänaval on C. R. Jakobsoni tänavast Pika tänavani säilinud (taastatud) ajalooline munakivikatend.
Hoonestus
Rohuaia tänav 6 asub endine Rakvere vangla hoone.
Rohuaia tänav 8 asub aastatel 1894–1895 ehitatud Rakvere Ringkonnakohtu Rakvere uus kohtuhoone, kus aastail 1917–1918 asus Virumaa Töörahva Nõukogu Täidesaatev Komitee ja hiljem Lääne-Viru maakohus. Tänapäeval Viru maakohtu Rakvere kohtumaja
Rohuaia tänav 12 asub Tallinna Tehnikakõrgkooli teenusmajanduse instituudi õppehoone.
Rohuaia tänav 13 Rakvere linnapea Anton Pedriksi elamu projekteeris arhitekt Artur Perna 1914. aastal. Hoones on asunud Viru maakonnavalitsus ja Eesti Politsei Viru-Järva prefektuur. Tänapäeval Rohuaia kohvik
Rohuaia tänav 15a asub kahekorruseline, 1997. aastal ehitatud ärihoone.
Rohuaia tänav 21 asub kolmekorruseline korterelamu äripindadega esimesel korrusel.
Rohuaia tänav 30 asub Jehoova tunnistajate kuningriigisaali hoone Rakveres.
Rohuaia tänava ääres asub Rakvere Rohuaia Lasteaed (Posti tänav 29), kuni 2013. aastani Rakvere Linna Algkool.
Ajalugu
Rohuaia tänav on üks Rakvere vanemaid. Esimesed andmed Pikast tänavast Soolikaojani (mis praegu voolab Jakobsoni tänava all torus) viinud Rohuaia tänava kohta pärinevad 17. sajandist. 17. sajandil oli Rakveres vaid viis tänavat: Pikk, Rüüti (praegune Tallinna), Korduani (Rohuaia), Vee (Posti) ja Põrgu (Parkali). Tänav viis Pikalt tänavalt mäest alla Soolikaojani.
Tänav on kandnud ka Korduani, Aia (saksa keeles Gartenstraße; vene keeles Садовая ул.) ja Eesti NSV ajal ka Pioneeri tänava nime.
Rohuaia tänav 6 asus Rakvere Vangla. Hoone ehitati 1874 Eestimaa Rüütelkonna kohtuasutuste tarvis, kuid pärast 1889. aasta kohtureformi sai hoone endale Rakvere-Paide Rahukogu, mis aga järgnevalt tegutses ehitatud hoones Rohuaia tänav 8.
Luis Corvalán
pisi|Luis Corvalán Luis Alberto Corvalán Lepe (14. september 1916 Tomé – 21. juuli 2010 Santiago) oli Tšiili kommunistlik poliitik.
Luis Corvalán astus Tšiili Kommunistlikku Parteisse 1932. aastal. Elukutselt oli ta õpetaja. Alates 1952. aastast oli ta Tšiili Kommunistliku Partei Keskkomitee liige. 1956–1958 oli ta Tšiili Kommunistliku Partei Keskkomitee Poliitkomisjoni liige ja Keskkomitee sekretär. 1958. aastal valiti ta Tšiili Kommunistliku Partei peasekretäriks. Alates 1961. aastast oli ta Tšiili parlamendi liige.
Luis Corvalán arreteeriti 1973. aasta septembris sõjaväelise riigipöörde ajal. Corvaláni hoiti vangistuses kuni 1976. aastani, mil ta vahetati Nõukogude dissidendi Vladimir Bukovski vastu.
Kuni 1988. aastani elas Luis Corvalán pagenduses Nõukogude Liidus, misjärel pöördus muutunud oludes Tšiilisse tagasi. Tšiili Kommunistliku Partei peasekretär oli ta kuni 1990. aastani.
Autoostuluba
Autoostuloa saamine ei tähendanud automaatselt kohe auto ostmist ja kättesaamist, sest pärast ostuloa saamist satuti autoostu-järjekorda, mis Ida-Saksamaal küündis tihtipeale kümne aasta pikkuseks ja vahel pikemakski.
Aldous Huxley
pisi|Aldous Huxley (1954) Aldous Leonard Huxley ['ooldös l'enöd h'aksli] (26. juuli 1894 Godalming, Surrey – 22. november 1963 Los Angeles, California) oli inglise kirjanik. Ta sündis Suurbritannias, ent elas hiljem Ameerika Ühendriikides. Huxleyle on tuntuse toonud eelkõige düstoopilisest tulevikust rääkiv romaan "Hea uus ilm" (originaalpealkiri Brave New World, ilmunud 1932).
Autoostuluba
Sellise järjekorra põhjustas plaanimajandus, mis ei suutnud nõudlust mistahes kaupade järele rahuldada. Nõudlus ületas tugevalt pakkumise, ning nõutud kaupadest oli pidevalt puudus ehk defitsiit. Sõna defitsiit läks oskussõnana käiku mistahes kauba ja toodete kohta, mille järele oli nõudlus pakkumisest oluliselt suurem. Defitsiitse kauba hind oli mustal turul toote omahinnast palju kõrgem ning isegi kasutatud auto turuhind oli suurem kui uue auto hind. Seepärast tuli autoostulubadega sageli ette äritsemist.
Moskvitš 412 suure populaarsuse tõttu idabloki riikides ja ka Soomes tol ajal (aastaid enne Žigulite tootmise alustamist) pidid Nõukogude Liidus elavad inimesed ootamisega rohkem kannatama, sest ootejärjekorrad sellevõrra pikenesid.
Suurele osale NSV Liidu elanikkonnast oli sõiduauto siiski luksusese, mille muretsemiseks tuli väga pikka aega raha koguda, ning auto asemel kasutasid paljud inimesed sõitmiseks ühistransporti.
Soome nimi
Suomi
Suomi on nähtavasti algselt olnud Soome lahe ümbruse ja seejärel (2. aastatuhande esimesel poolel) ligikaudu Päris-Soome nimi ning alles hiljem (2. aastatuhande keskpaiku) laienenud kogu Soome nimeks. Seda sõna on kasutatud juba Pähkinäsaari rahulepingus nime Somewesi osana; seal on silmas peetud Viiburi lahe soppi Zaštšitnaja lahte, mida praegugi soome keeles nimetatakse Suomenvedenpohja.
Vanemates etümoloogiates on seda nime seostatud soome sõnadega suo ('soo'; on arvatud, et maad nimetati Soomaaks (Suomaa)), suomu või suoda ('lubada, lasta; pakkuda, anda; näha, soovida, tahta').
Uuemates etümoloogiates on nime peetud laenuks mõnest indoeuroopa keelest.
ZDF
pisi|ZDF logo ZDF (akronüüm saksa sõnadest Zweites Deutsches Fernsehen, stiliseeritud lühend aastast 2001 2DF) on Saksamaa avalik-õiguslik televisiooniettevõte, mis haldab samanimelist telekanalit.
Soome nimi
Finland
Eksonüüm "Finland" sarnaneb selliste Skandinaavia kohanimedega nagu Finnmark, Finnveden ja Finnskogen, mis tulevad germaani sõnast "finn" küttide-korilaste kohta. Miks ja millal see hakkas tähendama soomlasi, on teadmata.
ZDF
Ettevõtte peakontor asub Mainzis.
Soome nimi
Kirjandus
Commentationes Fenno-Ugricae in honorem Seppo Suhonen sexagenarii 16. V. 1998 [Mémoires de la Société Finno-Ougrienne'' 228], Suomalais-Ugrilainen Seura: Helsinki 1998, lk 76–88.
ZDF
Kanali tuntuimad saated on uudisteprogramm "heute" ja oli meelelahutusprogramm "Wetten, dass..?".
Aastast 2012 on ettevõtte direktor Thomas Bellut.
ZDF alustas tegevust 1. aprillil 1963.
Vilen
Vilen on Vladimir Iljitš Lenini auks kasutusele võetud vene eesnimi.
Eestis
2018. aasta 1. jaanuari seisuga on eesnimi Vilen Eestis 10 mehel.
Vanamõisa (Kadrina)
Vanamõisa oli küla Kadrina kihelkonnas ja Kadrina vallas.
Koplimetsa, Tõrma ja Vanamõisa liideti 1977. aastal hajakülatüüpi Ridakülaga.
Psalmid
pisi|Psaltri algusleht 9. sajandist
Psalmid ehk Psalmide raamat ehk Psalter ehk Taaveti laulud või Laulud (heebrea keeles תְּהִלִּים või תהילים Tehillim) on ketuvimi (Tanahi kolmas osa) esimene raamat.
Judaismi ja läänekristluse traditsioonis on 150 psalmi, idakristluses rohkem.
DuPont
pisi|Ettevõtte logo DuPont on USA keemiatööstuse ettevõte. Ettevõttes on välja töötatud paljusid laialt kasutatavaid keemilisi aineid, näiteks teflon, kevlar, nailon, neopreen (inglise keeles neoprene), samuti töötati seal välja ja toodeti freoone.
Ettevõtte peakontorid asuvad USAs Wilmingtonis ja Šveitsis Genfis. Ettevõtte aktsiad on Dow Jonesi indeksi koosseisus.
Ettevõtte asutas 1802. aastal Eleuthère Irénée du Pont. Algul tootis see püssirohtu, hiljem ka muidu sõjaotstarbelisi tooteid, näiteks lõhkeaineid, süütepomme, keemiarelva ja tuumapommi komponente.
Ettevõttes töötas 2012. aasta seisuga umbes 70 000 inimest.
Paunvere väljanäitus
Paunvere väljanäitus on Palamusel toimuv iga-aastane laat ja põllumajandusnäitus, mis on saanud nime Oskar Lutsu teostest. 2017. aasta septembris toimus see 20. korda.
2011. aastal osales väljanäitusel üle 900 kaupleja. Väljanäituse raames on korraldatud ka spordivõistlusi.
Merinõellased
Merinõellased (Syngnathidae) on luukalade sugukond merinõelaliste seltsist.
Mõningate allikate kohaselt liigitatakse merinõellased ogalikuliste (Gasterosteiformes) seltsi sugukonnaks.
Mõned liigid on võimelised muutma oma keha värvust sõltuvalt ümbritseva keskkonna foonist. Paljudel liikidel on väljaarenenud mimikri: keha kuju, värvus ja aeglaselt hõljuv liikumine imiteerivad ümbritsevaid vetikaid või koralle.
Merinõellased elavad troopiliste ja parasvöötme mere- ja riimvetes, mõned liigid on kohastunud elama ka magevees. Elutsemispaigana eelistavad nad liivases rannavöötmes meriheina tihnikuid.
Merinõellaste paljunemise juures on omapärane see, et lõimetist hooldab alati isaskala. Emaskala heidab marja isaskala keha alapoolel olevasse renni või haudetaskusse. Pärast koorumist, painutades oma keha lookjalt üles, väljutab isane maimud iseseisvasse ellu.
Eesti liigid
Eestie elab kaks liiki merinõellasi. Mõlemad on riimvees elavad merekalad.
Pekka Marjamäki
pisi|Pekka Marjamäki Pekka Tapani Marjamäki (18. detsember 1947 Tampere – 10. mai 2012 Tampere) oli soome jäähokimängija ja treener.
Merinõellased
Taksonoomia
Sugukonna Syngnathidae alamsugukonnad :
Pekka Marjamäki
Ta mängis aastatel 1964–1979 ja 1981–1984 Tampere Tapparas ning tuli viis korda Soome meistriks (1975, 1977, 1979, 1982, 1984).
Merinõellased
Alternatiivne süstemaatika
Merebioloogid Nerida G. Wilson ja Greg W. Rouse leiavad, et uuemate fülogeneetiliste andmete põhjal on Syngnathidae jagunemine ainult kaheks alamsugukonnaks vastuvõetamatu ja edaspidine süstemaatika muutmine oleks hädavajalik. Autorid soovitavad mitme uue alamasugukonna – Doryrhampinae, Nerophinae, Soleganthinae, Phyllopteryginae, Sygnathoidinae ja Haliichthyinae aktsepteerimist Sarnaseid ettepanekuid on kõlanud ka varem, näiteks Gilbert Percy Whitley ja Joyce Allani töödes.
Pekka Marjamäki
Pekka Marjamäki mängis Soome koondises 251 mängu, sealhulgas kümnel MM-i ja kahel olümpiaturniiril ning lõi 40 väravat ja andis 25 väravasöötu.
Aastal 1975 valiti ta jäähoki MM-i parimaks kaitsemängijaks ning Soome aasta jäähokimängijaks.
Aastal 1998 valiti Marjamäki Rahvusvahelise Jäähokiliidu kuulsuste halli, aastal 1999 valis Soome jäähokimuuseum ta 68. jäähokilõviks.
Emma Laine
Emma Johanna Laine (sündinud 26. märtsil 1986 Karlstadis) on Soome endine tennisist ja treener.
Tema parim koht WTA edetabelis oli 50. (7. augustil 2006).
Vesinikkloriid
Vesinikkloriid (ehk kloorvesinik) on vesiniku ja kloori ühend keemilise valemiga HCl.
Vesinikkloriid on terava (lämmatava) lõhnaga värvitu gaas, mis õhuniiskusega annab soolhappe valge suitsutaolise auru näol. Vesinikkloriidi keemistemperatuur on –85,05 °C. Valemit HCl kasutatakse tihti tähistamaks nii gaasilist vesinikkloriidi kui ka soolhapet, mis tegelikult on vesinikkloriidi vesilahus. Vesinikkloriid ja soolhape omavad olulist tähtsust keemiatööstuses ja laborites.
Kaheaatomilises molekulis aatomite H ja Cl vaheline kovalentne side on kloori aatomi suurema elektronegatiivsuse tõttu polariseeritud, nii et kloori aatomil on negatiivne osalaeng: Hδ+–Clδ-.
Vesinikkloriid lahustub hästi vees (ka teistes polaarsetes solventides), andes pöörduva reaktsiooni tulemusena hüdrooniumkatiooni H3O+ ja kloriidaniooni Cl-: 20°C juures lahustub ühes liitris vees 720 g vesinikkloriidi. Seda vesilahust tuntakse soolhappena, mis omadustelt on tugev hape. Ka veevabas keskkonnas ilmutab HCl happe omadusi. Näiteks lahustub HCl mitmetes solventides (metanool jt), protoneerib molekule ja ioone ning käitub happelise katalüsaatorina veevabas reaktsioonis.
Saamine
Laboratooriumis võib väiksemas mahus gaasilist HCl saada soolhappe dehüdrateerimisel veevaba kaltsiumkloriidiga või väävelhappega. Teine võimalus on naatriumkloriidi reaktsioon kontsentreeritud väävelhappega. Mitmete kloriidide hüdrolüüsil eraldub HCl, näiteks: Keemiatööstuses saadakse vesinikkloriid sünteesil gaasilisest kloorist ja vesinikust:
Kölni mark
Kölni mark (saksa keeles Kölner Mark või Kölnische Mark) oli endisaegne kaaluühik, mis oli võrdne 233,856 grammiga. Kölni mark oli hiliskeskaegses Euroopas üks enimkasutatud ja tunnustatumaid kaaluühikuid.
Andres Mänd
Andres Mänd (sündinud 19. veebruaril 1965) on eesti animaator ja õppejõud.
Haridus
1985. aastal õppis Moskvas kahekuulisel animatsioonikursusel. Hiljem on ta õppinud töö kõrvalt Tallinna Pedagoogilises Instituudis kaugõppes näitejuhtimist. 1992. aastal läbis kunstimajanduses pooleaastase kaugõppekursuse Soomes.
Töö
1983. aastast töötas Mänd Nukufilmis kaameraassistendina ja hiljem animaatorina, nüüd on Nukufilmis osanik.
1993. aastal asutas Norras Volda ülikooli kolledžis kaheaastase animatsiooniprogrammi. 1996. aastast hakkas Mänd Norras üliõpilasi juhendama, vahepeal osales Tallinnas Nukufilmi animafilmi “Kapten Morten lollide laeval” (2018) tegemisel.
Motopsycho "Manmower" muusikavideo
Andres Mänd tegi 1996. aastal koos juhendatavate üliõpilastega ansambli Motopsycho animeeritud muusikavideo, mis valiti samal aastal Norra parimaks muusikavideoks.
Raindog Studios
Aitas Norra filmiüliõpilastel asutada animatsioonistuudio Raindog Studios.
Eesti Võrkpalli Liit
Eesti Võrkpalli Liit on Eesti võrkpalli alaliit.
Liit koordineerib võrkpalliga seotud tegevust Eestis.
Ajalugu
Asutatud 14. detsembril 1923 Eesti Käsipalli Liiduna. Pärast II maailmasõda toimus tegevus Eesti NSV Võrkpalliföderatsioonina. Eesti Võrkpalliföderatsiooni tegevus taastati Eesti Käsipalli Liidu õigusjärglasena 1. juunil 1990.
Liit on Rahvusvahelise Võrkpalliföderatsiooni (FIVB) ja Euroopa Võrkpalli Konföderatsiooni (CEV) liige alates 22. juulist 1992. Liikmesus Eesti Spordi Keskliidus taastati 17. mail 1990. Alates 1. jaanuarist 2002 kannab nime Eesti Võrkpalli Liit (lühend EVF, tuletatud ingliskeelsest nimetusest Estonian Volleyball Federation).
The National Interest
pisi|Ajakirja kaas talvel 1995/96 The National Interest (eesti keeles 'riiklik huvi') on USAs Washingtonis kaks korda kuus ilmuv rahvusvaheliste suhete ajakiri, mida annab välja Rahvuslike Huvide Keskus (Center for the National Interest, CNI). CNI eesotsas on venejuudi päritolu Dimitri K. Simes, keda eriprokurör Robert Muelleri raportis on nimetatud Venemaa mõjuagendiks USAs.
Ajakiri asutasid 1985. aastal "neokonservatismi ristiisa" Irving Kristol ja Austraalia juhtiv välispoliitiline mõtleja Owen Harris. Viimane oli ka ajakirja peatoimetaja 1985–2001 (koos Robert W. Tuckeriga). Oma suunitluselt oli see enda sõnul konservatiivne realistliku koolkonna väljaanne. 1990ndatel oli see üks USA kõige mõjukamaid poliitika väljaandeid, kus kirjutasid muuhulgas Francis Fukuyama, Samuel Huntington, Henry Kissinger, Fareed Zakaria jt., kes v.a. Kissinger, lahkusid toimetusest 2000ndate esimesel poolel.
Shivers
"Shivers" on mitme teose pealkiri:
The National Interest
Olles CNI häälekandja on ajakiri üha enam muutunud Venemaa ja Putini sõbralikuks. 12. juulil 2015 ilmus ajakirjas Maria Butina artikkel "Karu ja elevant" ("The Bear and Elephant"), kus ta propageeris suhete parandamist Venemaa (karu) ja tulevase USA vabariiklasest presidendi (elevant on USA vabariikliku partei vapiloom) vahel. Butina arreteeriti juulis 2018 Venemaa agendina.