cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Djenné
Ajalugu
Mali impeeriumi ajal oli Djenné iseseisev linnriik. Legendi kohaselt püüdis Mali impeerium linna vallutada 99 korda, enne kui loobus ja leppis linna sõltumatusega. Djennéd kaitses võimas linnamüür.
Linn oli iseseisev kuni aastani 1473, mil ta vallutati Songai impeeriumi valitseja Sonni Ali poolt. Djenné pommitamine olevat kestnud 7 kuud ja 7 päeva ning see lõppes linna kuninga surma ja linna alistumisega. Aastal 1591, pärast Songai impeeriumi hävitamist Maroko poolt, läks Djenné viimase alluvusse. 17. sajandil kujunes linnast tähtis kaubanduse ja hariduse keskus.
1670–1818 oli linn Ségou valduses.
1818–1861 oli Djenne Massina impeeriumi osa. Teda valitses fulbe rahvusest Amadou Lobbo.
1861–1893 oli linn Toucouleuri impeeriumi osa. Seal valitses Umar Tall.
Aastal 1893 vallutasid linna prantslased ja edaspidi kuni Mali iseseisvumiseni oli see Prantsuse koloniaalimpeeriumi osa.
Majandus
Tänapäeval on linn tähtis kala, kohvi ja muude põllumajandustoodetega kauplemise keskus. Tuntud on ka sealne suur esmaspäevane turg.
Linnas on ka palju vaatamisväärsusi.
Elanikud
Linna elanikud räägivad valdavalt songai keelt, vähem on seal bozo ja fulbe keelt kõnelevaid inimesi.
Sündinud 16. märtsil
''Siin loetletakse 16. märtsil sündinud tuntud inimesi.
Võimekusluul
Võimekusluul on luul, mille korral inimene on ekslikult veendunud, et ta on mingil alal väga võimekas. Inimene võib end pidada maailma parimaks lauljaks, kõige tugevamaks inimeseks, heaks kunstnikuks või kirjanikuks. Inimene võib arvata, et tal on ülemuslikud vaimsed või füüsilised võimed. Tegelikud võimed ei kinnita adekvaatselt olemasolevat veendumust.
Võimekusluulu tuleb eristada vähesest enesekriitikast.
Võimekusluul on üks suurusluulu avaldumise vorm.
Nelson Mandela
pisi|Nelson Mandela (2008)
Nelson Rolihlahla Mandela (18. juuli 1918 Mvezo – 5. detsember 2013 Johannesburg) oli Lõuna-Aafrika Vabariigi poliitik ja inimõiguslane, Lõuna-Aafrika Vabariigi president, rahvuselt koosa.
Enne presidendiks valimist oli ta apartheidivastase liikumise aktivist ja viibis alates 1962. aastast 27 aastat vanglas. Vangistuse ajal kujunes ta apartheidivastase võitluse sümboliks. Pärast vabanemist 11. veebruaril 1990 propageeris ta leppimispoliitikat, mis lihtsustas üleminekut demokraatlikule riigikorrale. Ta valiti presidendiks esimestel vabadel ja demokraatlikel valimistel LAV-s 27. aprillil 1994. Tema ametiaeg kestis 1999. aastani.
Rikkusluul
Rikkusluul on luul, mille korral inimene on ekslikult veendunud, et ta on väga rikas. Rikkusluulu korral võib inimene olla veendunud, et talle on jäetud hiiglaslik pärandus, ta on loteriiga rikkaks saanud või mingil muul põhjusel omab suuri varandusi.
Rikkusluulu ei pruugi inimene sõnades väljendada, kuid see võib ilmneda tema käitumises, mis pole kooskõlas tema tegeliku majandusliku olukorraga. Näiteks võib rikkusluuluga inimene teha tuttavatele (aga ka võõrastele) kallihinnalisi kingitusi: kinkida neile autosid, osta järelmaksuga mingeid kasutuid esemeid (näiteks kümneid või isegi sadu veekeetjaid või lokitange), tellida endale kümneid tuhandeid oma fotoga t-särke, üürida endale luksuskorter kesklinnas või teha muid majanduslikult ebapädevaid otsuseid. Rikkusluulu korral juhinduvad need otsused haige veendumusest, et ta on väga rikas. Selliste olukordade vältimiseks võib olla vajalik inimese teovõime ajutine või püsiv piiramine.
Rikkusluulu tuleb eristada bipolaarse meeleoluhäire maniakaalses faasis sageli ilmnevast rahakulutamisest, mis pole samuti loogiliselt põhjendatav ega pruugi olla kooskõlas inimese tegeliku majandusliku olukorraga, kuid maniakaalses faasis inimene tegutseb tavaliselt oma majanduslikule seisule mõtlemata.
Rikkusluul on üks variant suurusluulust.
Olecko maakond
Olecko maakond on maakond Kirde-Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas.
Maakond on neli valda: Kowale Oleckie, Olecko, Świętajno ja Wieliczki vald.
Puhkepäev
Puhkepäevadeks loetakse Eestis üldiselt laupäeva ja pühapäeva. Laiemas tähenduses on puhkepäev töövaba ehk tööst puhkamise päev, samuti on puhkepäevad kehtivad riiklikud pühad.
Eestis kehtivad riiklikud pühad
Riigipühad ja puhkepäevad on:
Uusaastale, Eesti Vabariigi aastapäevale, võidupühale ja jõululaupäevale vahetult eelnevat tööpäeva lühendatakse Eestis töö- ja puhkeaja seaduse järgi kolme tunni võrra.
Suitsutusrohi
Suitsutusrohi on aromaatne aine, mis sageli on segatud taimset või loomset päritolu eeterlike õlidega. Suitsutusrohtu põletatakse suitsu saamiseks religioossetel, terapeutilistel ja esteetilistel kaalutlustel. Minevikus kasutati Hiinas ja Jaapanis viirukit ajamõõtmisvahendina. Suitsutusrohul on tähtis kultuslik roll budismis ning ka mõningates kristlikes denominatsioonides.
Euraasia laam
pisi|300px|{{legend|#80A878|Euraasia laam on suur rohelisega märgitud laam. Maismaaga kaetud osa on märgitud heledamalt.}} Euraasia laam on põhjapoolkeral paiknev laam, millel paikneb suurem osa Euraasia mandrist (välja jäävad Hindustani poolsaar, Araabia poolsaar ja Ida-Siberi territoorium Tšerski ahelikust ida pool). Sellel paiknevad ka ookeanilise maakoorega Atlandi ookeani kirdeosa põhi Kesk-Atlandi mäestikust ida pool ning Põhja-Jäämere põhi Gakkeli ahelikust lõuna pool.
Goodid (subkultuur)
Goodid (inglise k goths) on subkultuuri esindajad, kes püüavad riietuse ja aksessuaaridega saavutada sünget ja dramaatilist välimust (mustaks lakitud küüned, julgelt sünge silmameik, ajastutruu riietus). Nimetus pärineb 18. sajandi õuduskirjandusest (nn gooti romaanid), kus figureerisid sünged keskaegsed lossid, kummitused, koletised, hullumeelsed jms. Gooti subkultuur põhineb muusikal. 1980. aastate alguses sai Inglismaal alguse gothic rock´i muusikastiill, mis sai omakorda alguse post-pungist. Gootide seas olid väga austatud Joy Division, Bauhaus, Siouxsie and the Banshees jt.
Euraasia laam
Idas piirneb Euraasia laama põhjaosa Põhja-Ameerika laamaga ning selle lõunaosa Filipiini laamaga, arvatavasti ka Ohhoota laama ja Amuuri laamaga. Lõunas piirneb Euraasia laama lääneosa Aafrika laamaga, selle keskosa Araabia laamaga ja selle idaosa Indo-Austraalia laamaga. Läänes lahkneb Euraasia laam Põhja-Ameerika laamast, mille tagajärjel on tekkinud Kesk-Atlandi mäestiku põhjaosa ehk Põhja-Atlandi mäestik. Laamade lahknemisest annab tunnistust aktiivne vulkaaniline tegevus Islandil, näiteks 1973. aastal purskas Heimaey saarel Helgafell ja on tekkinud uus Eldfelli vulkaan.
Goodid (subkultuur)
Goote ühendab sarnane muusika-, riietumis- ja elustiil. Selle subkultuuri muusika hõlmab mitmeid muusikastiile, lisaks gothic rock´ile death rock, industrial, post-punk, dark wave, ethereal wave, neoclassical jne. Riietumises leiavad nad inspiratsiooni peamiselt death rocki, punki ja Victoria ajastu stiilidest, mille juurde käib tavaliselt kahvatu nägu, joonistatud kulmud ja mustaks värvitud juuksed. Goodid kannavad sageli lisaks mustale ka muid jõulisi toone: punast, lillat, sinist, rohelist. Materjalidest on populaarsed nahk ja samet. Naised armastavad pihikuid ja korsette. Jalas kantakse kõrgeid platvormsaapaid või -kingi, aksessuaaridena kette, needitud vöid, nahkkindaid, sõrmuseid, kaela- ja käerihmu.
Subkultuur on populaarne ka aastakümneid hiljem. Lääne-Euroopas, peamiselt Saksamaal, toimuvad mitmed iga-aastased gootide festivalid, millest kuulsaimateks on M'era Luna Festival, Wave-Gotik-Treffen ja Amphi Festival.
Ajalugu
Sõna "gooti" (inglise k gothic) võttis 1967. aastal kasutusele muusikakriitik John Stickney. Ta kirjeldas kohtumist Jim Morrisoniga, mis toimus hämaralt valgustatud veinikeldris, ja nimetas seda täiuslikuks kohaks avaldamaks austust gothic rock´i ansamblile The Doors. 1970. aastate lõpus hakati omadussõnaga "gooti" kirjeldama post-punk bändide Siouxsie and the Banshees, Magazine ja Joy Division loodud atmosfääri. Nimetus "goot, goodid" tulenes muusikastiilist.
Võimuluul
Võimuluul on luul, mille korral inimene on ekslikult veendunud, et tal on mingisugune võim ümbritsevate (töökaaslaste, elukaaslaste, naabrite aga ka kaasmaalaste, riikide valitsejate vm inimeste) üle. Võimuluulu korral võib inimene olla veendunud, et tema paneb ümbritsevaid käituma sellisel viisil, nagu nad käituvad – edusammud tööl on tingitud tema võimust; poliitikud teevad oma otsuseid tema võimu all jms.
Võimuluul võib olla seotud missiooniluuluga või reformaatorlusluuluga – inimesel on spetsiaalne kõrgemalt antud ülesanne valitseda või juhtida maailma, või on temal võim mõjutada poliitikute otsuseid, mis viivad suurte ühiskondlike muudatusteni.
Gargando
Gargando on linn Malis Timbuktu piirkonnas.
Avatusluul
Avatusluul on luul, mille korral inimene on ekslikult veendunud, et teised (või mõned) inimesed suudavad lugeda tema mõtteid, näha tema minevikku, tema plaane, kavatsusi. Inimene on teiste jaoks täielikult nagu "avatud raamat". Avatusluul on suurel määral kattuv mõtteleviluuluga, mille puhul inimene arvab, et mõtted tema peast levivad, nii et teised suudavad neid "vastu võtta" ja näha (või kuulda).
Avatusluul on üks paranoilise luulu avaldumise vorm.
Tuuleveski
thumb|Kolm levinumat tuuliku toimimismehhanismi pisi|Kuremaa mõisa tuuleveski pisi|Aaspere mõisa tuuleveski Tuuleveski ehk tuulik on ajam või ehitis, mis muundab tuule kineetiline energia mehaaniliseks energiaks ehk saab tööks vajaliku energia tuulest.
Varem kasutati tuuleveskeid peamiselt vilja jahvatamiseks ja vee teisaldamiseks, tänapäeval on tuuleveskite kaasaegsete analoogide – elektrituulikute – kasutusala seotud peamiselt elektrienergia tootmisega.
Etümoloogia
Sõna veski on mugandus sõnast vesikivi ja tähistanud algselt vee jõul jahvekivisid käitavat seadet. Kuna tuule jõul töötavad veskid võeti kasutusele hiljem, siis lisati juba mugandunud sõnale veski eesliide tuule-.
Mitmesuguste ülesannete täitmiseks kasutatavate veskite jaoks on samal põhimõttel tuletatud vastavaid nimetusi. Jahuveskit kasutati teravilja jahvatamiseks, kuivendusveskit vee jõkke või veehoidlasse pumpamiseks, õliveskit seemnetest õli eraldamiseks, paberiveskit paberi valmistamiseks, saeveskit puidu saagimiseks.
Strenči
Strenči (saksa keeles Stackeln) on linn Lätis Vidzemes Valmiera piirkonnas. Asub Koiva jõe ääres. Looduskaitse all on Vana tamm ja Strenči Suur pärn. Linna põhjaosa asub Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealal, lõunaosa aga Ziemeļgauja kaitstaval maastikul.
Uuel Linnakalmistul asub Teises maailmasõjas hukkunud nõukogude sõdurite ühishaudadel mälestusmärk.
Ajalugu
Strenči kohale tekkis asustus XVII sajandil, mil avati Peterburi–Riia postimaantee. Aastal 1889 avati Riia ja Pihkva vahelisel raudteel Stackelni raudteejaam, tänapäevane Strenči raudteejaam Valga–Riia raudteeliinil. Aastal 1905 sai Strenčist alev. Aastal 1899 hakati Liivimaa rüütelkonna eestvedamisel raudtee ja maantee vahelisele metsasele alale ehitama Liivimaa kubermangu psühhoneuroloogiahaiglat, mis valmides (aastal 1907) oli oma aja kohta üks moodsamaid. Ka sealne luteri kirik valmis aastal 1907.
Tuuleveski
Tuuleveskid Eestis
Esimesed teated tuuleveskitest Liivimaa alal pärinevad 14. sajandist. Tuuleveskite ehitamisel võeti eeskuju Lääne-Euroopast, kus valmistati kogu kerega tuuldepööratavaid pukktuulikuid. Selliseid tuulikud esinesid Lääne-Eestis rannarootslaste aladel, Läänemaal, Pärnumaal ja Lõuna-Harjumaal, Saaremaal ja Hiiumaal. Ühtlasi olid tuulikud sealkandis ka talu iseolemise sümboliks.
Strenči
Ajalugu
Eesti vabadussõja ajal toimusid alevi all ägedad lahingud Eesti soomusronglaste ja punaarmee sõdurite vahel. Strenči lähedal asub seal langenud Eesti soomusrongide divisjoni ülemale kapten Anton Irvele püstitatud mälestusmärk.
Linn aastast 1928. Aastal 1941 hukkasid nõukogude repressiivorganid sarnaselt Kuressaare massimõrvaga ilma õigusliku aluseta 24 linna elanikku. Aastal 1943 hukkasid saksa okupatsioonivõimud kõik psühhoneuroloogiahaigla patsiendid. Aastal 1949 küüditati 20 linna elanikku. 2009. aastani kuulus Valka rajooni. Aastatel 2009–2021 oli linn Strenči piirkonna keskus.
Tuuleveski
Tuuleveskid Eestis
Eesti traditsioonilistes paekasutuspiirkondades (Harjumaal, Lääne-, ja Ida-Virumaal, Järvamaal Pandivere kõrgustikul ja Raplamaal) levisid enamasti üleni kivist tuuleveski kehandid, Lõuna-Eestis esines rohkem puitkerega Hollandi tüüpi tuulikuid.
Thabo Mbeki
thumb|Thabo Mbeki (2003) Thabo Mvuyelwa Mbeki (sündinud 18. juunil 1942 Mbewuleni külas Ida-Kapimaa provintsis) on Lõuna-Aafrika Vabariigi poliitik. Aastatel 1999–2008 oli ta Lõuna-Aafrika Vabariigi president.
Tema isa Govan Mbeki (1910–2001) oli õpetaja, kommunist, Lõuna-Aafrika Kommunistliku Partei ja Aafrika Rahvuskongressi toetaja. Thabo Mbeki on rääkinud, et nende kodus oli Karl Marxi pilt kaminasimsil ja Mahatma Gandhi pilt seinal. Isa soovitusel ühines ta Aafrika Rahvuskongressiga juba 14-aastaselt, 1956. aastal.
Nähes oma isa ja veel mitme lähedase tuttava vahistamist ja kartes ise sama saatust, läks ta Suurbritanniasse eksiili. Ta sai Sussexi Ülikoolis majandusmagistriks ja õppis Nõukogude Liidus sõjandust. Ta elas ka Sambias, Botswanas, Svaasimaal ja Nigeerias. Tema poeg Kwanda tapeti, kui ta soovis kodumaalt lahkuda ja isa juurde minna, ning tema venna Jama Mbeki mõrvasid 1982 Lesotho salateenistuse agendid.
Septembris 2008 sunniti ta Aafrika Rahvuskongressis tekkinud siselahkhelide tõttu tagasi astuma. Thabo Mbeki esitas tagasiastumisavalduse 21. septembril ja lahkus presidendiametist 25. septembril, kui parlament valis presidendi kohusetäitjaks Aafrika Rahvuskongressi aseesimehe Kgalema Motlanthe.
Seda
Seda (eesti keeles ka Säde) on linn Lätis Valmiera piirkonnas. Linn asub soisel maastikul, asudes 50–55 meetrit üle merepinna. Seda asub Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealal.
Seda on turbatootmislinn. Enamik linnast on planeeritud ja ehitatud stalinistlikus stiilis ning kujutab endast arhitektuurilist tervikut, mis on Lätis ainulaadne. Linn sarnaneb Kohtla-Järve Sompa linnaosaga.
Linnast põhjas laiub enam kui 7000 hektaril Seda soo.
Tööleping
Tööleping on töötaja ja tööandja kokkulepe, mille alusel füüsiline isik (töötaja) teeb teisele isikule (tööandjale) tööd, alludes tema juhtimisele ja kontrollile. Tööandja kohustub maksma töötajale töö eest tasu ning kindlustama talle poolte kokkuleppe, kollektiivlepingu, seaduse või haldusaktiga ettenähtud töötingimused.
Dmitri Šebedev
Dmitri Vsevolodovitš Šebedev (vene Дмитрий Всеволодович Шебедев; 15. august 1911 Rooma – 12. jaanuar 1955 Vihhorevka küla, Bratski rajoon, Irkutski oblast) oli NSV Liidu kabetaja. Ta tuli 1930. aastal NSV Liidu meistriks.
Tööleping
Eestis kehtiv tööleping
Kui tekib vaidlus lepingu vormi üle, siis loetakse, et pooled sõlmisid töölepingu. Seda juhul, kui väidetav tööandja ei tõenda vastupidist või kui pole ilmne, et pooled sõlmisid teistsuguse lepingu.
Dmitri Šebedev
Šebedev sündis Roomas, kuhu tema vanemad olid emigreerunud 1905. aastal. Pärast veebruarirevolutsiooni sõitis ta koos emaga (isa oli vahepeal surnud) tagasi Venemaale, algul elati Petrogradis, siis Doni-äärses Rostovis, siis Krimmis Simferopoli lähedal külas. 1923. aastal koliti Bakuusse. 1934. aastal siirdus ta edasi Moskvasse, kus temast sai male- ja kabeinstruktor, kuid mõne aja pärast saadeti ta tagasi Bakuusse.
Tööleping
Eestis kehtiv tööleping
Kui ettevõte on sõlminud isikuga lepingu ja väidab, et see ei ole tööleping, kuid tegevus toimub ettevõtte määratud kohas määratud ajal ja tingimused on ette nähtud ettevõtte poolt, siis on tegemist töölepinguga. Sellisel juhul kehtivad ettevõtjale samad kohustused, mis töölepingu puhul:
Dmitri Šebedev
Seal ilmus temalt ka aserbaidžaanikeelne kaberaamat (1934), kuid tema teine raamat (koostöös A. Sidliniga) «Первые уроки шашечной игры» (1937) ilmus hoopiski ilma tema nimeta, kusjuures ka raamatus avaldatud NSV Liidu meistersportlaste nimekirjast oli ta nimi välja jäetud. Nimelt 1937. aasta septembris määras Moskva linnakohtu erikolleegium talle kriminaalkoodeksi § 58 alusel 10 aastat vabadusekaotust ning ta saadeti laagrisse Taišetlagi (Ozjorlagi) Irkutski oblastisse. Pärast vabanemist mängis ta veel mõne korra oblasti meistrivõistlustel.
Tööleping
Töölepingu sisu
Vastavalt töölepingu seadusele peavad töölepingus olema kirjas järgmised andmed : Andmed esitatakse töölepingus heauskselt, selgelt ja arusaadavalt.
Töölepingu kehtivus
Tööleping sõlmitakse reeglina tähtajatult. Tähtajaliselt võib töölepingu sõlmida kuni viieks aastaks, kui seda õigustavad töö ajutisest tähtajalisest iseloomust tulenevad mõjuvad põhjused, näiteks teatud töö tegemise ajaks (ehitad valmis selle maja), ajutiselt äraoleva töötaja asendamiseks, hooajatööde tegemiseks (marjade korjamiseks) jm.
Kui töötajal ja tööandjal tekib arusaamatusi töölepingu tingimuste täitmisel, siis töötajal on õigus pöörduda kas ametiühingu või tööinspektsiooni poole.
Vihitaja
pisi Vihitaja ehk jõgitilder (Actitis hypoleucos) on linnuliik kurvitslaste sugukonnast vihitaja perekonnast.
Välimus
Vihitaja on väike 19–21 cm pikkune lind tiivapikkusega 32–35 cm. Ta kaalub 40–60 grammi.
Täiskasvanud linnu sulestik on pealt pruun ja alt hallikasvalge, lühikeste kollakate jalgadega.
Levik
Vihitaja pesitseb suuremas osas Euraasias, aga talvitub Aafrikas, Lõuna-Aasias ja Australaasias. Eesti vihitajad talvituvad Lõuna-Euroopas ja Aafrikas.
Vihitajad ei ole seltsivad ja vaid harva võib neid suurtes salkades näha.
Vihitaja pesitsusaegset arvukust Eestis hinnatakse 5000–10 000 paarile.
Pesitsemine
pisi|Vihitaja muna Vihitaja pesitseb jõgede ja järvede ääres. Pesa ehitab ta rohu sisse, sageli põõsa alla. Kurnas on mais-juunis 4 umbes 35 mm pikkust muna, mida mõlemad vanemad hauvad 20–22 päeva.
Toitumine
Vihitaja toitub putukatest ja teistest väikestest selgrootutest. Putukaid võib ta ka lennult püüda. Toitu hankides võib ta kuni 20 sekundiks sukelduda kuni 1 meetri sügavusele vette.
Valka
Valka (mitteametlikult Läti Valga) on linn Lätis Vidzemes. Ta on Valka piirkonna keskus.
thumb|Valka thumb|Valka laululava Kuni 1920. aastani olid Valga ja Valka üks linn. Siis jagati linn vasttekkinud Eesti ja Läti riigi vahel. Suurem osa linnast koos linnasüdame ning raudteejaamaga sai Eestile.
Valka asub Põhja-Vidzemes ja on Valka piirkonna halduskeskus (Kuni 2009. aasta haldusreformini oli linn Valka rajooni keskus). Põhjas piirneb Valka Eesti Vabariigi ja Valgaga. Asub Pedeli ja Varžupīte jõe kaldal. Valka linna territooriumil asub järv – Zāģezers (Veskijärv (otsetõlge Saejärv)), mis on Pedeli sängist paisutatud. Valka pindala on 14,36 km². Kaugus Riiast – 160 km, Valmierast – 50 km, Tartust – 90 km. Elanikke 4527 (2020).
Kaitstavad objektid
Valkas asub Püha Katariina luteri kirik, teine riikliku kaitse all olev mälestis on Cimze seminari hoone. Muinsusmälestistest on linnas kohaliku kaitse all Planči linnamägi. Loodepoolne osa linnast jääb Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealale.
Ajalugu
Ajalugu kuni Esimese maailmasõja lõpuni vaata artiklist Valga (Liivimaa).
Eesti ja Läti iseseisvumise protsessis tekkis kahe naabri vahel probleem, kuidas maha märkida omavaheline piir. Läbirääkimised tulemusi ei andnud. Asi jäi lahendada Briti kolonelleitnant Stephen Georg Tallentsile (1884–1958). Ta oli 1918. aastal Poolale abi andmise peaesindaja ning 1919. aastal Briti delegatsiooni juht Poolas. Veebruaris 1919 määras Suurbritannia valitsus ta Briti komissariks Balti provintsides. Tallents aitas koostada lepingu, millega loodi Eesti, Läti ja Leedu riik. Sellel ametipostil sai ta oma valitsuselt ka ülesande lahendada Eesti ja Läti vahelise piiri küsimus. Britid kartsid, et eestlased ja lätlased alustavad piiri kindlaksmääramise ja Valga linna pärast lausa sõjategevust. Tallents võttiski asja ainuisikuliselt ette. Ta märkis piiri kaardile ning jagas ka Valga kahe riigi vahel. Läti-Eesti piir hakkas kulgema mööda väikest Daugava lisajõge Varžupīte. Valga linna jagamine kaheks tähendas, et Eesti poolele jäi Valka linna ajalooline ja majanduslik keskus, sealhulgas raekoda, gümnaasium, raudteejaam ja paljud ühiskondlikud hooned. Läti sai linnast läänepoolse serva.
1944. aasta suvel asus Valkas Läti NSV valitsus. Nõukogude ajal kahe linna vahel valvega piiri polnud. See taastati pärast NSV Liidu kokkuvarisemist 1991. aastal. 2007. aastal ühinesid Läti ja Eesti Schengeni lepinguga, mille tulemusena kaotati taas piirikontroll ja piiriületuspunktid ning mõlemad linnad moodustasid sisuliselt ühe linnapiirkonna, millel on kaks eraldi omavalitsust kahes eraldi riigis.
Haridus
Valka loodi olulise hariduskeskusena 19. ja 20. sajandi vahetusel. Kokku oli Valkas 10 eri tüüpi alg- ja keskkooli, 2 naiste gümnaasiumi, kaheaastase kursusega kõrgem rahvaülikool, 2 kaubanduskooli ja naiste eragümnaasium. Valka haridusasutustest oli nii lätlastele kui eestlastele eriti oluline Jānis Cimze õpetajate seminar (1849–1890). Selles valmistas ette esimesi haritlasi, kes aitasid luua eeldused mõlema rahva rahvuslikuks ärkamiseks.
1999. aastast loodi Valkas Läti Ülikooli ja Tartu Ülikooli algatusel Valka Läti-Eesti Instituut ning 2005. aastal avati Läti Ülikooli Valka filiaal. Valka linna ja Läti Ülikooli vahel on loodud edukas koostöö, ellu on viidud mitmeid haridusvaldkonna projekte. Tänapäeval tegutsevad Valkas koolieelne haridusasutus Pasaciņa, koolieelne eriõppeasutus Pumpuriņš, kristlik koolieelne haridusasutus Gaismiņa, Valka algkool, Valka Gümnaasium, Jānis Cimze nimeline Valka muusikakool, Valka kunstikool, Valka rajooni laste ja noorte huvikeskus, noorte spordikool. Läti Ülikooli Valka filiaal, ühendus Läti-Eesti Instituut ja Koolituskeskus Aga.
Ernst Burchard von Mengden
Krahv Ernst Burchard von Mengden (vene Эрнст Бурхард фон Менгден; 1738 – 1797 Riia) oli baltisaksa päritolu Venemaa riigitegelane.
Riigikrahv (27. juulist 1779), Liivimaa tsiviilkuberner 26. veebruarist kuni 6. septembrini 1797 ja tõeline riiginõunik.
Talle kuulus Volmari kreisis Lemsalu lähedal asunud Igate mõis (saksa Idsel; läti: Igates muiža) ja Kauguru mõis (saksa Kaugershof; läti: Kauguru muiža).
Perekond
Tema vanemad olid Liivimaa maanõunik, õuekohtu president, kammerhärra, Menģele (sks Altenwoga) vabahärra Johann Heinrich von Mengden (1701–1768) ja krahvinna Christina Elisabeth von Münnich (1711–1775). Tema emapoolne vanaisa krahv Burchard Christoph von Münnich (1683–1767) oli Venemaa kindralfeldmarssal ja isapoolne vanaisa, vabahärra Johann Albrecht von Mengden (1663–1720), Liivimaa poliitik ja maamarssal 1710.
Ta abiellus 1767 Solms-Wildenfelsi krahvinna Elisabeth Constantia Sophie Friederikega (1741 Wildenfels – 1819 Tartu), kes oli krahv Heinrich Karl von Solms-Wildenfelsi (1706–1746) ja krahvinna Albertine Charlotte von (Bylandt-Rheydt) Bylandt-Palsterkampi (1721–1799) tütar. Abielust sündisid:
Aleksei Lotman
pisi|Aleksei Lotman väitlusel "Kas 16-aastased noored peaksid saama valida või mitte?" Kuressaares, 2011 Aleksei Lotman (vahel märgib eesnimena ka Aleks või Alex) (sündinud 6. mail 1960 Leningradis) on eesti bioloog, looduskaitsja ja rohelist ideoloogiat esindav poliitik. Alates 8. juunist 2010 kuni 2011. aasta maini oli ta Erakonna Eestimaa Rohelised esimene eestkõneleja.
Elukäik
Aleksei Lotman on lõpetanud Tartu 2. Keskkooli ja 1985. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia erialal. Ta on töötanud Tartu Loodusmaja õpetajana, Tartu Keskkonnateenistuse õhukaitse inspektorina, Matsalu looduskaitseala teadusdirektorina, Natura 2000 pilootprojekti juhina.
Oli Eesti Kongressi liige aastail 1990–1992, Tartu Linnavolikogu liige 1990–1991.
Lotman on Erakonna Eestimaa Rohelised asutajaliige ja on kuulunud selle juhatusse. Alates 8. juunist 2010 kuni 2011 maini oli ta erakonna esimene eestkõneleja.
Ta on ka Kaitseliidu Lääne maleva (tegev)liige, Eesti Rohelise Liikumise ja Tuudi Jahimeeste Seltsi liige ning Eesti Hobuse Kaitse Ühingu asutajaliige. 2007. aastal valiti Lotman XI Riigikogu liikmeks.
26. jaanuaril 2010 valiti ta Euroopa Nõukogu Parlamentaarse Assamblee (ENPA) keskkonna-, põllumajandus- ja regionaalasjade komitee esimeheks, kus ta töötas kuni XI Riigikogu koosseisu lõpuni.
Lotman oli XI Riigikogu maaelu komisjoni aseesimees ja Euroopa Liidu asjade komisjoni liige. Euroopa Nõukogu Parlamentaarse Assamblee Eesti delegatsiooni, Eesti-India parlamendirühma, Eesti-Mongoolia parlamendirühma, Eesti-Venemaa parlamendirühma, Tiibeti toetusrühma, Saarte ühenduse ja Tuumarelvavaba maailma toetusrühma liige.
2011. aasta Riigikogu valimistel sai ta 1490 häält ega osutunud valituks.
2015. aasta Riigikogu valimistel sai ta 5. valimisringkonnas 430 häält.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 5 (Hiiu-, Lääne- ja Saaremaa) 159 häält ning ei osutunud valituks.
Tunnustus
Koos abikaasa Kaja Lotmaniga pälvis ta 2003. aastal Maailma Looduse Fondi (WWF) väljaantava Elisabeth Jidhe nimelise looduskaitseauhinna.
Isiklikku
Tema isa oli Juri Lotman ja ema Zara Mints. Tema vennad on Mihhail Lotman ja Grigori Lotman. Tema abikaasa on bioloog Kaja Lotman, pere elab Matsalus. Neil on neli last: Silvia Lotman, Elen Lotman, Eno-Martin Lotman ja Aliine Lotman.
86
Sajandid: 1. sajand eKr - 1. sajand - 2. sajand
Aastakümned: 30. aastad 40. aastad 50. aastad 60. aastad 70. aastad - 80. aastad - 90. aastad 100. aastad 110. aastad 120. aastad 130. aastad
Kataia
Kataia (Cathaya argyrophylla) on männiliste sugukonda kataia perekonda kuuluv igihaljas puu.
Ta on perekonna ainuke liik.
Kataia kasvab pärismaisena Hiina lõunaosas järskudel mäenõlvadel 950–1800 meetri kõrgusel. Ta eelistab lubjarikast pinnast.
Nõeljad okkad on 2,5–5 cm pikkused ning kinnituvad spiraalselt. Käbid on 3–5 cm pikkused, 15–20 soomusega; iga soomuse all on kaks tiibadega seemet.
Instseneeringuluul
Instseneeringuluul e lavastusluul on luul, mille korral inimene on ekslikult veendunud, et tema ümber toimuv on spetsiaalselt tema jaoks lavastatud. Instseneeringuluulu korral võib inimene arvata, et tema ümber toimuvad filmivõtted, kõik ümbritsevad on näitlejad, aga ka, et olukord on lavastatud mingi spetsiaalse eesmärgiga – et kaitsta inimest mingi hirmsa tõe teadasaamise eest või kontrollida tema sobivust mingi ülesande sooritamiseks. Viimasel juhul on instseneeringuluul seotud missiooniluuluga – inimene on saanud ülesande kaitsta presidenti atentaadi eest, kuid enne turvameeskonnaga ühinemist peab ta läbi tegema spetsiaalsed katsed, või psühhiaatriahaigla, kuhu patsient paigutatakse, on salajane luurajate väljakoolitamise asutus jne.
Instseneeringuluul on üks paranoilise luulu avaldumise vorm.
Jätkväljaanne
Jätkväljaanne on mingi asutuse, ühingu või muu organisatsiooni väljaanne, mis ilmub nummerdatud osadena ebaregulaarsete ajavahemike järel. Jätkväljaannet ühendab sarja pealkiri, üksiknumbritel võivad olla eripealkirjad.
Avignon
Avignon on linn Prantsusmaal, Vaucluse'i departemangu keskus. See asub Rhône'i vasakul kaldal.
Ajalugu
Avignon asutati juba enne Rooma vallutusi. Rhône'i kaldal asus keltide kindlus. Sealkandis elasid keldi päritolu kavaarid.
Suure rahvasterändamise ajal sai Avignon tugevasti kannatada. Seejärel kuulus ta järjepanu gootidele, Burgundiale, läänegootidele ja Frangi riigi Austraasia osale. 736 vallutasid Avignoni saratseenid, 737 vallutas ja rüüstas linna Karl Martell, kuna linlased olid koos araablastega tema vastu sõdinud. Kuni Louis II surmani 879 kuulus Avignon taas Frangi riiki, siis kuulutas Boso Burgundia ehk Arelaadi (pealinna Arles'i järgi) sõltumatuks.
1033, mil Konrad II sai Arelaadi kuningaks, läks linn Saksa-Rooma riigile. Keiser elas kaugel, Avignon allus talle ainult nimeliselt, olles aastast 1135 sisuliselt sõltumatu. Ka Forcalquier', Toulouse'i ja Provence'i krahvidel oli linna üle ainult nominaalne, mitte sisuline võim. 1135 loobus Forcalquier' krahv igasugustest õigustest Avignoni üle.
12. sajandi lõpus kuulutas Avignon end täiesti sõltumatuks. Ent iseseisvus ei kestnud kaua. Avignon oli üks katarite keskusi ja 1226 vallutas Prantsusmaa kuningas Louis VIII Avignoni albilaste vastu suunatud ristisõjas pärast seda, kui linn oli keeldunud avamast väravaid temale ja paavsti legaadile. Linn alistus pärast kolmekuist piiramist (10. juuni – 13. september), pidi oma kindlustused lammutama ja vallikraavi täitma.
7. mail 1251 tegi Louis VIII Avignoni oma vendade Charles of Anjou ja Alphonse de Poitiers' ühisvalduseks. Pärast viimase surma 25. augustil 1271 sai Avignon Prantsusmaa osaks. 1274. aastast valitsesid linna kuninga esindajatena rektorid.
1303. aastal asutati Avignoni ülikool.
1309. aastal viis Prantsusmaa kuningas paavstide asukoha Avignoni, paavst Clemens V, kes pärines Bordeaux'st, viis paavsti residentsi Avignoni. Niinimetatud Avignoni vangipõlv kestis 1377. aastani. Aastatel 1309–1377, enne Suurt skismat Rooma ja Avignoni kirikute vahel, resideeris Avignonis 7 paavsti. Skisma viis rivaalpaavstide valimiseni mõlamas kohas. Pärast seda resideeris Avignonis aastani 1423 kolm vastupaavsti, kuni paavst lõplikult Rooma tagasi läks. Aastatel 1334–1363 ehitas paavst Benedictus XII vana paavstipalee Avignonis ja paavst Clemens VI ehitas uue paavstipalee; üheskoos oli Paavstide palee suurim gooti palee Euroopas.1335–1364 ehitati linna paavstiloss Palais des Papes.
Paavstiloss ja Avignoni ajalooline kesklinn kuuluvad UNESCO maailmapärandi nimistusse (aastast 1995).
Kultuur
Igal aastal juulikuus toimub linnas Avignoni teatrifestival.
Engelbert Humperdinck
Engelbert Humperdinck (1. september 1854 Siegburg, Saksamaa – 27. september 1921 Neustrelitz) oli saksa helilooja, tuntud eeskätt ooperi "Hans ja Grete" loojana.
Sündinud 17. märtsil
''Siin loetletakse 17. märtsil sündinud tuntud inimesi.
Periklymenos
Periklymenos oli vanakreeka mütoloogias Messeenia prints, Neleuse ja Chlorise poeg. Ta pääses eluga, kui Herakles tema 11 venda tappis.
Periklymenos osales argonautide retkel.
Ta kaitses Teebat sõjas Seitse Teeba vastu. Seal tahtis ta tappa Amphiaraosi, kuid vahetult enne seda lõhestas Zeus oma piksenoolega maa, mis neelas tolle. Apollodorose järgi tappis Periklymenos selles sõjas Parthenopaiose. Periklymenosel oli jälle õnne, sest ta jäi ellu sõjas, kus enamik langes.
Ovidiuse järgi andis Poseidon Periklymenosele võime muuta end mistahes loomaks.
Kuma jõgi
Selles artiklis on juttu jõest Põhja-Kaukaasias; Jaapani jõe kohta vaata artiklit Kuma jõgi (Jaapan)
Periklymenos
Kolmandat korda tal enam ei vedanud: Herakles tappis ta Messeenia pealinnas Pyloses. On võimalik, et Neleus oli selleks ajaks juba surnud ja Periklymenos oli pärinud tema trooni.
Kuma jõgi
Kuma (vene Кума, karatšai-balkaari ja kabardi-tšerkessi Гум, abasiini Гвым) on jõgi Põhja-Kaukaasias. Algab Suur-Kaukasuse Kaljuahelikult. Ülemjooksul mägijõgi. Keskjooksul laskub tasandikule, voolab laias orus valdavalt kirdesse. Alamjooksul pöördub Kuma-Manõtši nõos itta, eraldades vasakkaldal asuvat Euroopat paremkalda Aasiast (see on üks võimalik loodusgeograafiline piir nende maailmajagude vahel). Alamjooksul hargneb ja kaob tavaliselt kõrbeliiva. Mõnede üleujutuste ajal jõuab Kaspia mereni. Pikkus 802 km.
Periklymenos
ペリクリュメノス Periklymenos
Engelbert Humperdinck (laulja)
Engelbert Humperdinck (sünninimega Arnold George Dorsey; sündinud 2. mail 1936 Madrases Indias) on Suurbritannia laulja.
Esinejanime, mille ta hiljem oma ametlikuks nimeks muutis, sai ta helilooja Engelbert Humperdinckilt.
Ta esindas Suurbritanniat 2012. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Bakuus lauluga "Love Will Set You Free", saades 12 punktiga 25. koha.
Perioodika
Perioodika ehk perioodikaväljaanded ehk perioodilised väljaanded on teatud kindla sagedusega (näiteks kord kuus või kuus korda nädalas) järjest sama nime või pealkirjaga ilmuvad väljaanded. Tavalisemad perioodikaväljaanded on ajalehed ja ajakirjad.
Roger Walsh
Roger Walsh on transpersonaalse psühholoogia ja müstitsismi alaste teoste autor. Tal on California Ülikoolis Irvine'is kaks professuuri: psühhiaatria alal ning filosoofia ja antropoloogia alal.
Gao
Gao on linn Malis Nigeri jõe vasakul kaldal. On samanimelise Gao piirkonna ja cercle'i keskus.
Linn on asutatud 7. sajandil, Tollal kandis ta nime Kawkaw. Esimene teadaolev valitseja oli Kanda Songai impeeriumi Za dünastia rajaja. Linnast kujunes karavanide jaam. Kauplemine kasvas kui Za Kossoi astus aastal 1009 islami usku.
Mali impeerium vallutas linna 1325. aastal, kuid suutis seda hoida enda käes vaid lühikest aega ning Ali Golon vallutas Gao tagasi Songaile. 15. sajandi lõpus kujunes linnast Songai impeeriumi keskus. Seal elas umbes 70 000 inimest ning kalapüügilaevastik koosnes 1000 laevast.
1591. aastal sai Gao rängalt kannatada sõjas Marokoga. Elanike arv jäi väikseks kuni Prantsuse koloniaalvõimud 20. sajandi algul rajasid sinna sõjaväebaasi ning laiendasid sadamat.
Linnas asub rahvusvaheline lennujaam ning jõesadam.
Gao linna lähedal on sündinud Mali praegune peaminister Ousmane Issoufi Maïga.
pisi|tühi|Askia hauapüramiid
Kommensalism
Kommensalism on eri liiki organismide kooselu vorm, liikidevaheline suhe ökosüsteemis, milles üks osapool saab kasu ning teisele osapoolele on see kooselu kahjutu, erilist kasu toomata (näiteks samblik ja puu).
Foggia
Foggia on linnaks nimetatav omavalitsusüksus (comune) Itaalias Apuulia maakonnas, Foggia provintsi keskus. Foggia sai linnaõigused vabariigi presidendi 2001. aasta 17. septembri dekreediga.
Eesti Uisuliit
Eesti Uisuliit (lühend EUL) on Eesti uisutamise alaliit.
Foggia
Foggia kõrgus merepinnast on 76 meetrit, asustustihedus keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Eesti Uisuliit
EUL koordineerib iluuisutamise, kiiruisutamise ja lühirajauisutamise tegevust Eestis.
Foggia
Foggia on elanike arvult Apuulia maakonnas kolmandal kohal ning territooriumi pindalalt Itaalias kaheksandal kohal.
Haldus
pisi|[[Friedrich II (Saksa-Rooma keiser)|Friedrich II kaev samanimelisel platsil]] Foggia piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Ascoli Satriano, Carapelle, Castelluccio dei Sauri, Lucera, Manfredonia, Ordona, Orta Nova, Rignano Garganico, San Giovanni Rotondo, San Severo, Troia.
Eesti Uisuliit
Eesti Uisuliidu president on alates 2. maist 2018.a. Maire Arm, kes oli varem Uisuliidu asepresident. Enne teda oli kuni 2. maini 2018.a. Uisuliidu president Edgar Savisaar. Alates 2. maist 2018.a. on Uisuliidu asepresident Aivar Kokk. Uisuliidu peasekretär on Gunnar Kuura. Alates 2. maist 2018.a. on lisaks presidendile ja asepresidendile Uisuliidu juhatuse liikmed Nikolai Salnikov, Margus Hernits, Zanna Kulik, Liina Oja, ja Ere Lusti.
Foggia
Haldus
Foggia halduspiirides asuvad järgmised asulad ja asumid: Arpinova, Cervaro, Duanera La Rocca, Borgo Eridania, Incoronata, Segezia, Tavernola.
Eesti Uisuliit
Ajalugu
2016. aasta seisuga kuulusid lisaks presidendile ja asepresidendile juhatusse veel Nikolai Salnikov, Aivar Kokk, Kristjan Rand, Žanna Kulik ja Liina Oja.
Tallinna vallutamine (1941)
Tallinna lahing oli Teises maailmasõjas Nõukogude-Saksa sõja algusperioodil 19. augustist kuni 29. augustini 1941 toimunud lahing (operatsioon), mille tulemusena Wehrmacht vallutas Tallinna.
Eelnenud olulisi sündmusi
pisi|Nõukogude poolne kaart Saksa vägede peamistest löögisuundadest Leningradi rindel kuni 13.07.1941 Juunis 1940 okupeeris Nõukogude Liit Eesti ja teised Baltimaad, tuues kohale suured Punaarmee väeüksused ja sundides võimuvahetuse.
14. juunil 1941 toimus Eestis massiline küüditamine, mis pani aluse relvastatud vastupanuliikumisele ehk metsavendlusele.
22. juunil 1941 algas Nõukogude-Saksa sõda, mis kulges Wehrmachtile esialgu edukalt.
1941. aasta juunis algas Soomes koostöös Abwehriga Eesti vabatahtlikest moodustatud luureüksuse Erna väljaõpe, mis saadeti juulis Põhja- ja Kesk-Eestisse ülesandega koguda ja edastada infot Punaarmee üksuste tegevusest tagalas. Üksus asus Eestis tihedale koostööle metsavendadega, ohustades Punaarmee tagalaasutuste ja okupatsioonivõimu organite julgeolekut.
Saksa Väegrupi Nord 4. tankiarmee Erich von Mansteini LVI soomuskorpus jõudis 26. juunil 1941 Preisimaalt looderinde aladel Lätis Daugava jõe joonele ja 1. juulil vallutasid 4. tankiarmee väeosad Riia.
Sõjategevus Eestis kuni 1941. aasta juuli keskpaigani
Punaarmee 8. armee taganes 6.–9. juulini 1941 kaitsele Pärnu–Peipsi järve joonele. 10. laskurkorpus (10. laskurdiviis, 22. NKVD motoriseeritud laskurdiviisi riismed ja 11. laskurdiviisi üks polk) oli 9. juulil kaitseliinil Pärnust Võrtsjärveni. 11. laskurkorpus (48. ja 125. laskurdiviis) oli kaitsel Emajõel Võrtsjärvest Peipsini. Armee tagalat Pärnu–Haapsalu–Paldiski lõigus kaitses 16. laskurdiviis. Saaremaal ja Hiiumaal asus 3. üksik laskurbrigaad.
Pärast Riia vallutamist liikus Wehrmachti 18. armee oma 61. ja 217. jalaväediviisiga kiirelt edasi põhja suunas, ületades 7. juulil Eesti lõunapiiri. 8. juulil vallutati Pärnu. 61. jalaväediviis hõivas 9. juuli õhtuks Viljandi, mida kaitsnud 22. NKVD motoriseeritud laskurdiviis oli jätnud linna eelnevalt maha. 9. juulil ületasid saksa eelüksused Kasari jõe, pidades jõe joonel Nõukogude üksustega lahingu. Samal päeval saatsid sakslased Virtsu suurtükipatarei koos merejalaväelastega, et sulgeda laevaliiklust Suures väinas. Saksa üksused olid vallutanud paari päevaga Kirbla, Lihula ja Virtsu ning hõivasid ka Märjamaa jäädes alevisse peatuma. Eelüksused jõudsid Martnani.
Punaarmee erinevad üksused tõkestasid saksa üksuste edasise liikumise pealinna suunas. 11.-15. juulini toimus Märjamaa lahing. 15. juulist – 17. juulini tegid Haapsalust tulnud hävituspataljon ja piirivalvesalk vasturünnaku Lihula Kirbla suunal ning 16. laskurdiviisi 219. laskurpolk, 8. piirivalvesalk ja Haapsalu hävituspataljon taashõivasid need. 15. juulil ründas saartel formeeritud Punaarmee löögiüksus lennuväe ja Saaremaa hävituspataljoni toel Virtsut, sundides Saksa väed sealt 18. juulil taganema. Eduka vasturünnakuga Märjamaal ja Lihulas taastas Punaarmee ühenduse mandri ja Saaremaa-, samuti regulaarliikluse Tallinna ja Haapsalu vahel. Saksa väeüksused üksused taganesid kokkuvõttes Audru jõe taha.
Nii takerdus saksla 18. armee läänepoolse tiiva pealetung Eestisse taganenud Punaarmee Looderinde väeüksuste tugevnenud vastupanu ja pealetungivate diviiside kurnatuse tõttu. Sakslased peatasid ühtlasi 18. armee pealetungi Eestis, et oodata järele Peipsi järvest ida poole liikuvaid väekoondisi.
Sakslaste algse plaani järgi pidid idapoolsed üksused jõudma enne Soome laheni, et lõigata ära Eestis asunud Punaarmee ja Punalipulise Balti laevastiku grupeeringu taganemistee itta. Väegrupi Nord 16. armee ja 4. tankiarmee väeosad tungisid peale Pihkva, Novgorodi ja Leningradi suunal taganeva Punaarmee looderinde vägede kannul. 9. juulil vallutas Saksa 16. armee XXXVIII armeekorpus oma vasaku tiiva julgestuseks Võru ja Antsla. 14. juulil soomusüksuste pealetung peatati, et oodata jalaväge järele.
Peipsi ja Võrtsjärve vahel juuli algul regulaarvägede kokkupõrkeid ei toimunud. Punaarmee üksused taganesid 9.–10. juulil üle Emajõe, õhkides enamiku sildu. Emajõe lõunakalda hõivasid aga Eesti metsavendade üksused.
Saksa vägede pealetung Eestis 1941. aasta juuli lõpust kuni augusti alguseni
Juuli lõpul toimus Eestis asunud saksa väekoondiste reorganiseerimine. 24. juulil tõi Saksa väejuhatus Otepääle XXXXII korpuse juhatuse. XXXXII korpusele allutati seni XXVI korpusse kuulunud 61. ja 217. jalaväediviis. XXVI korpusele allutati 14. juulil 291. jalaväediviis ja 15. juulil [254. jalaväediviis (Saksamaa)| 254. jalaväediviis]] ning alates 5. augustist 93.jalaväediviis. Lisaks toodi Eestisse tagala julgestamiseks 207. julgestusdiviis.
XXVI korpuse ülesandeks seati Rakvere ja Narva vallutamine, kuna XXXXII korpus suunati Tallinna peale. Luftwaffe 1. õhulaevastiku ülesandeks püstitati Punaarmee 8. armee staabi hävitamine Rakvere lähistel, Virumaa raudteede ja maanteede purustamine. Õhujõudude tegevus pidi takistama Punaarmeel tuua Eestisse lisavägesid.
22. juulil algas XXVI korpuse pealetung. 61. ja 254. jalaväediviis liikusid üle Jõgeva itta ja lõunasse. 24. juuli õhtuks jõudis korpuse eelsalk Kasepää juures Peipsi rannale ning Punaarmee 125. ja 48. laskurdiviis jäid Emajõe ja Mustvee vahel piiramisrõngasse. 217. jalaväediviis vallutas samal päeval Türi. Olukorra kergendamiseks anti Punaarmee 16. laskurdiviisile käsk 24. juulil Jõgeva ja Põltsamaa suunas peale tungida ning piiramisrõngasse jäänud üksused vabastada, kuid diviis ei suutnud 254. jalaväediviisi rindest läbi murda ja piirati sisse. Piiramisrõngasse jäänud Punaarmee 48. ja 125. laskurdiviisi likvideeris XXVI korpus 31. juuliks. Koerust lõuna pool sisse piiratud 16. laskurdiviisi poolteist polku 5. augustiks.
2. augustil vallutas 217. jalaväediviis Paide. Saksa XXVI korpuse üksused vallutasid 4. augustil Tapa ja 7. augustil Rakvere. Punaarmee 8. armeele täienduseks antud 118. ja 268. laskurdiviisi üksused üritasid küll uut kaitseliini sisse võtta, kuid ebaõnnestusid. Rakvere piirkonnas asunud 8. armee staap põgenes. 7. augustil 1941 jõudis Saksa XXVI armeekorpuse 254. jalaväediviis Põhja-Eestis Kunda juures Soome laheni, lõigates sellega Eestit kaitsnud 8. armee kaheks. Nõukogude 10. laskurkorpuse 8. augustil korraldatud vasturünnak olukorra taastamiseks ebaõnnestus ja Kunda-Paide joonest lääne poole jäänud Punaarmee väeosad tõmbusid Tallinna kaitsele. Kotti oli jäänud koos tagalaväeosadega üle 70 000 mehe.
Väeüksused
Tallinna piirkonda olid piiramisrõngasse jäänud kuni 70 000 sõjaväelast-relvakandjat. Tallinna kaitsnud suurimaks Punaarmee väekoondiseks oli Punaarmee 8. armee 10. laskurkorpus umbes 11 000 mehega kindralmajor Nikolajevi juhatuse all. Korpus jagunes 22. SARKi motolaskurdiviisiks (tugevus umbes ühe tugevdatud polgu jagu), 10. laskurdiviis (ülem kindralmajor I. Fadejev), kelle juhtimise alla liideti alates 19. juulist ka 1. Läti vabatahtlik polk (1100 meest).
Tallinna alla sattus veel korpuselise kuuluvuseta 16. laskurdiviisi 156. laskurpolk ja kaks suurtükiväe divisjoni, ülejäänud 16. laskurdiviisi väeosad taandusid Narva suunal ja Tallinna kaitsmisel ei osalenud.
Linna alla oli taganenud ka siiamaani põhiliselt Lääne-Eestis tegutsenud 1. merejalaväe eribrigaad (ülem Terenti Parafilo), millesse algselt oli kuulunud üle 2500 mehe.
Samuti jäid Tallinna NKVD alluvusega 8. piirivalvesalk ja seitse hävituspataljoni: Tallinna töölispataljon, 4. Tallinna kommunistlik hävituspataljon, 7. Tallinna vabatahtlik pataljon, 10. Harju hävituspataljon, 11. Haapsalu hävituspataljon, 15. Pärnu hävituspataljon ja 17. Viljandi hävituspataljon. Hävituspataljonidest (väljaarvatud Haapsalu oma) formeeriti 20. augustil 1. Tallinna kommunistlik kütipolk (ülem Mihhail Pasternak) ja umbes 500-meheline 31. üksik laskurpataljon.
Kaitselahingutes osalesid ka 1940. aastal Tallinna kaitserajatiste ehitamiseks suunatud 6 ehituspataljoni. 24. augustil läks kaitseliinile Tallinna miilitsast moodustatud umbes pataljonisuurune Miilitsadivisjon, umbes samal ajal formeeriti raudteelastest Eesti Raudtee vabatahtlik pataljon.
Tallinna reidil asusid ka Balti laevastiku laevad ja Tallinna mereväebaasi kaitseväeosad: ristleja Kirov, 2 Hävitajate juhtlaeva (liidrit): Minsk ja Leningrad; 9 hävitajat: (Gordõi, Kalinin, Volodarski, Artjom, Jakov Sverdlov, Skorõi, Smetlivõi, Svirepõi); 3 suurtükilaeva (Moskva, Argun). Samuti 8 rannakaitsepatareid ja 1 raudteepatarei (kolmesuurtükine laiarööpmeline soomusrong), 2 kitsarööpmelist soomusrongi (millel oli kahe peale kokku seitse 37 mm ja 76 mm kahurit) komandörid vanemleitnant Rostislav Turski ja ltn M. Fostiropulo, PBL Õhukaitsejõudude 13. ja 71. hävituslennuväepolk (85 lennukit).
Kaitseks mere poolt oli rannikul 9 rannapatareid, samuti ristleja Kirov, liidrid Minsk ja Leningrad, lisaks 9 hävitajat ja 3 suurtükipaati. Õhukaitse kindlustas PB laevastiku 10. hävituslennukite eskadrill.
Tallinna kaitseks oli Punaarmeel välja panna küll suurearvuline isikkoosseis, kuid puudus oli otseselt rinde-lahingutegevuseks vajaliku ettevalmistuse- ja varustusega üksustest.
Ettevalmistused ja plaanid
pisi|Kindlustustööd Tallinna kaitseks juulis 1941 Nõukogude vägede kõrgem ülemjuhataja Stalin oli andnud korralduse kaitsta Tallinna kui Balti Laevastiku peabaasi iga hinna eest.
Tallinna elanikud olid alates 9. juulist sundkorras ehitanud linna ümber kaitserajatisi. Töödel osales kuni 25 000 inimest ja põhjalikumad kaitserajatised rajati Tallinna lähiümbruses: Vääna-Postil, Pääskülas, Nõmme lõunaservas, Männikul, Raudalus, Assakul, Irus ja Lagedil. Kokku rajati linna ümber kolm kaitsevööndit ja kuus tugipunkti: Iru, Lagedi, Lehmja, Ülemiste järv, Pääsküla ja Harku.
14. augustil määras Loodesuuna juhatus Tallinna kaitse eest vastutama Punalipulise Balti laevastiku sõjanõukogu (juhataja V. Tributs, sõjanõukogu liikmed: divisjonikomissar N. K. Smirnov ja brigaadikomissar A. D. Verbitski, PBL staabiülem kontradmiral J. Pantelejev), Tallinna kaitsjate ülemjuhatajaks PBLu ülemjuhataja viitseadmiral Vladimir Tributsi ning tema abiks maismaakaitse alal 10. laskurkorpuse ülema Ivan Nikolajevi. 10. Laskurkorpus allutati samas PBLi sõjanõukogule.
Juba 14. juulil 1941 oli PBL Sõjanõukogu saanud NSV Liidu mereväe rahvakomissarilt admiral Ivan Issakovilt direktiivi nr 16, kus oli määratletud mereväebaasi objektide hävitamise kord Tallinna maha jätmise puhuks. Kohapeal koostati detailne plaan linna ja baasi objektide purustamiseks, mis kooskõlastati Tallinna Linna RSN Täitevkomiteega.
Väeüksused
Juuli lõpus ja augusti alguses viidi seni XXVI korpuse alluvuses tegutsenud 61., 217., 254. ja 291. jalaväediviis XXXXII korpuse alluvusse.
11.–12. augustil Saksa 18. armee peakorteris toimunud nõupidamisel arvati, et Tallinna vallutamiseks piisab kolme diviisi jõududest. Kui vägedest jääb puudu, tekib dilemma: kas vallutada Tallinn või jätkata aktiivsemat pealetungi edasi Leningradi peale, ning sellele küsimusele pidi juba vastama OKW peastaap.
Et nii 61 kui ka 254. jalaväediviis olid kandnud tuntavaid kaotusi ja 217. jalaväediviis oli demonstreerinud oma abitust rünnakutel, oli armee peastaap arvamusel, et Tallinna vallutamiseks vajavad kõik väekoondised paaripäevast puhkust. Ka täiendati diviise: 217. diviis sai oma käsutusse 14. augustil 920 meest 217-st, 254. diviis sai 15. augustil 996 meest 1001-st ja 61. diviis sai 16. augustil 993 meest 1021. marsipataljonist.