cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Võhma
Ajalugu
Teises maailmasõjas sai Võhma tugevalt kannatada, hävis hulgaliselt elumaju.
pisi|Võhma Lihakombinaadi hooned (suvi 2011) 1972–1975 ehitati Võhmasse uus lihakombinaat, mitu korruselamut, uus koolimaja jpm. 1980. aastatel töötas Võhma Lihakombinaadis üle 800 töötaja, ning Võhma raudteejaamast käis läbi pidevalt loomavaguneid. Võhmast kujunes monofunktsionaalne asula.
1996. aastal Võhma Lihakombinaat pankrotistus, tuues linna suure tööpuuduse. Samal aastal ostis Võhma linnavalitsus Võhma Majandusühisuselt vana kaubamaja esimese korruse, et mahapõlenud kultuurimaja asemele ehitada uus kultuurikeskus. Vabariigi valitsuse reservfondist selleks eraldatud rahast jäi üle 357 000 krooni. See oleks tulnud seaduse järgi tagastada reservfondile, kuid linnavalitsus maksis sellega lihakombinaadi pankroti tagajärjel töötuks jäänud inimeste küttevõlgu. Et tol aastal laekus linnaeelarvesse loodetust vähem tulumaksu, ei õnnestunudki seda summat reservfondi tagasi maksta. Riigikontroll avastas selle 1997. aastal. 1998. aastal eraldati see summa uue kultuurikeskuse ehituseks.
Praeguseks on tööpuudusest üle saadud ja linn elab oma elu edasi. Tööstuse moodustab linnas kolm ettevõtet (Eesti Valguse küünlavabrik, Largo mahlatööstus, saeveski), kus töötab kokku 23 töötajat ja mille käive on 2,7 miljonit eurot aastas. Lisaks Tallinna trükiettevõtte Emerson Ten tootmisüksus Eazzy Digital (üle viie töötaja).
21. oktoobril 2017 moodustati Võhma linna kui haldusüksuse ning Suure-Jaani, Kõo ja Kõpu valla liitumisel Põhja-Sakala vald.
Struktuur ja linnapead
pisi|right|Võhma linnavalitsuse hoone Omavalitsuseks sai Võhma 10. oktoobril 1991, linnaks sai Võhma alev 10. augustil 1993.
Võhma linnapead on olnud:
Ptolemaios VI
thumb|Ptolemaios VI
Ptolemaios VI Philometor (Emaarmastaja; umbes 191 eKr – 145 eKr) oli Ptolemaioste dünastiast Egiptuse kuningas 180–164 ja 163–145 eKr. Ta oli Ptolemaios V ja Kleopatra I poeg.
Algul (kuni 176 eKr) valitses Ptolemaios koos oma emaga, tolle surma järel abiellus ta oma õe Kleopatra II-ga. 170 eKr alustas Ptolemaios taas sõda Seleukiidide riigi vastu, kuid see lõppes katastroofiga: Antiochos IV tungis Egiptusse ning lasi end kuningaks kroonida. Kuid et Ptolemaiosel olid head suhted Roomaga, pidi Antiochos peagi Egiptusest taanduma. Seejärel valitses Ptolemaios riiki koos oma õest abikaasa ning noorema vennaga, kes sai hiljem tuntuks Ptolemaios VIII nime all. 164 eKr kukutas too oma vanema venna ning tõusis ainuvalitsejaks. Kuid Ptolemaios VI põgenes Rooma, kus pälvis Marcus Porcius Cato vanema ja senati toetuse. Rooma toetusel võitis ta juba järgmisel aastal trooni tagasi ning valitses ebakindlalt ja julmalt veel 20 aastat, kuni ta Süürias tapeti. 152 eKr tõstis ta oma kaasvalitsejaks poeg Ptolemaios Eupatori, kuid too suri ilmselt juba samal aastal.
Idand
pisi|[[Harilik hobukastan|Hariliku hobukastani idand]] Idand ehk tõuse on idanev taim, mis toitub põhiliselt seemnes (või viljas) olevaist varuainetest.
Seemne idanemisel (kasvama minemisel) algab vegetatiivne areng.
Idand koosneb kolmest peamisest osast: idujuur, iduvars ja idulehed. Kõigepealt arenevad idandil (seemnest kasvanud taimel) idulehed.
Embrüonaalne areng
Rakk alustab eksisteerimist embrüonaalse (jagunemisvõimelise) emaraku jagunemise teel. Munarakust kujunevad mitootilise jagunemise ja diferentseerumise teel organismi kõik rakud. Õistaimedel eristub esimesena embrüonaalne ehk looteline areng, mis algab munaraku viljastamisest ja lõpeb idu moodustumisega seemnes.
Viljastatud munarakk kattub lootekestaga. Sügoodi edasise arengu vältel kujuneb embrüo. Õistaimedel toimub seemnealgme lootekotis sügoodi lõigustumine ja loote diferentseerumine iduks; seemnealgmest kujuneb seeme ja emakkonnast vili.
Pärast puhkeperioodi võib seeme sobivatesse tingimustesse sattunult hakata idanema, s.t idu hakkab edasi arenema, kasvama, väljub seemnest ja alustab iseseisvat elu. Samaaegselt sügoodi arenemisega või isegi varem hakkab lootekoti viljastatud teistuum jagunema, tekitades toitekoe – endospermi. Toitekude on toiduks arenevale embrüole ja hiljem redutseerub või kujuneb seemne säilituskoeks, mille varuained võetakse kasutusele alles idanemisel.
Pärast viljastamist arenema hakkav sekundaarne endosperm võib kujuneda nukleaarselt või tsellulaarselt. Nukleaarse endospermi puhul tekib algul palju üksiktuumi, mis alles hiljem eralduvad kestadega. Tsellulaarse endospermi pooldumisel kattuvad lootekoti rakud kohe kestadega. Lootekoti suurenedes kulutatakse nutselli rakud toiduks, harvem kujuneb nutsell samuti toitekoeks – perispermiks, mis koos endospermiga või ainsana jääb seemne varuainete säilituskohaks.
Toitainete varu seemnes teeb idaneva taime mõneks ajaks olenematuks väliskeskkonna toidust. Selle aja vältel kasvab välja idujuur ja tungib mulda.
Varuained
Varuainete koostis ja paigutus seemnes on mitmekesine. Tärklis, valk ja õlid paiknevad säilituskoe rakkudes, varutselluloos moodustab aga tugevasti paksenevad rakukestad. Toitainete varu võib päritolult ja asukohalt seemnes olla kolmesugune:
Vastavalt säilituskoe olemasolule ja päritolule võime eristada järgmisi tähtsamaid seemnete ehituse tüüpe:
Seemne idanemine
Idanemine on idu tungimine läbi seemnekesta.
Erinevalt idanevast seemnest, mis toitub seemnes talletatud toitainetest, on idand võimeline iseseisvalt assimileerima ja vastu võtma toitesooli. Tavaliselt alustab intensiivset kasvu kõigepealt idujuur, mis kinnitab idandi substraadile ja hakkab seda varustama kõige vajalikumaga sel eluperioodil – vee ja mineraalsooladega. Seejärel ilmub välja hüpokotüül, mis edasi kasvades tõmbab välja idulehed – esmased assimilatsiooniorganid. Alles siis alustab kasvu idupung, andes alguse järgmisele varrelülile.
Idanemise regulatsioon
Idanemisel peavad varuorganites (idulehed, endosperm) lokaliseeruvad varuained mobiliseeruma, sest nad on idanditele ainsaks orgaanilise aine allikaks seni, kuni nad ise hakkavad fotosünteesima. Toitekoe olulisemad varuained on sahhariidid, valgud ja lipiidid.
Läbi seemnekesta tungib vesi seemnesse ja seemnes asuvasse idusse. Idu muutub aktiivseks, sünteesitakse mRNA-d ja giberelliinhapet. Reservained mobiliseeruvad. Nukleaaside tegevuse tõttu vabanevad nukleiinhapetest tsütokiniinid. Proteaaside toimel suureneb aminohapete sisaldus ning trüptofaanist sünteesitakse auksiinid. Tsütokiniinid indutseerivad idus rakkude jagunemist, auksiin ergutab venimiskasvu. Selle tõttu tungib kasvav idu läbi seemnekesta, sünteesides kesti lagundavaid ensüüme pektinaase ja tsellulaase.
Esimesena väljub juur, siis koleoptiil (torujas kate kõrreliste lehtedel, kaitseb lehti seemnest läbitungimisel). Auksiin liigub raskusjõu mõjul mõlema organi alumisele küljele. Juurel ilmneb positiivne, koleoptiilil negatiivne geotropism. Geotropism on taime reaktsioon maakera raskuskiirendusele; seemne idanemisel, olenemata tema asendist, suubub idujuur geotroopselt allapoole, iduvars aga ülespoole. Kui koleoptiil on mullast väljunud, hakkab diferentseeruma fotosünteesiaparaat. Sellega idanemisstaadium lõpeb.
Fototropism
Tropism on taime kõverdusliikumine, mille suuna määrab kindlasuunaline indutseeritud ärriti. Pöördumist ärriti poole nimetatakse positiivseks, ärritist eemale negatiivseks tropismiks.
Fototroopsel kõverdumisel orienteeruvad positiivse fototropismiga fotosünteesivad taimeorganid valguse poole, see esineb peamiselt võrsetel ja leherootsudel.
Ühepoolne valgustus põhjustab basipetaalse auksiinitranspordi ühekülgse pidurdumise valgustatud küljel. Auksiinitranspordi pidurdus sõltub valguse spektrist ning valguse hulgast ja selle kestusest.
Taandarengud idanemisel
Idanemise üldskeemist on rida erandjuhte:
Ühe- ja kaheidulehelised taimed
Idulehtede arvu alusel jaotatakse õistaimed kahte klassi – üheidulehelised ja kaheidulehelised. Ühe- ja kaheiduleheliste taimede seemned on erineva ehitusega.
Üheidulehelistel taimede üheseemnelistel viljadel on tugev viljakest, mis on õhukese seemnekestaga kokku kasvanud. Seemnes on väike idu ja rohkesti toitekude, mis moodustab endospermi. Toitekude kujuneb triploidsest keskrakust. Üheiduleheliste iduleht on surutud vastu toitekude ja vahendab toitainete liikumist endospermist arenevasse idusse. Nende teine iduleht on täielikult taandarenenud.
Idandid toidulaual
Näiteks tekib C-vitamiin, mida kuivas seemnes peaaegu polegi. Oluliselt suureneb väärtuslike B-rühma vitamiinide kogus. B2-vitamiini kogus suureneb kuni neli korda. Mitmekordistub E-vitamiini sisaldus. Idandid sisaldavad ka kaaliumi, magneesiumi, rauda jm mineraalaineid. Idandid on kiudainerikkad, mistõttu puhastavad organismi ja tekitavad täiskõhutunde.
Kuna idandid on bioloogiliselt aktiivsete toimeainete poolest nii rikkad, ei ole neid soovitatav süüa teatud haiguste, näiteks vähi korral. Ettevaatlikud peavad olema ka reumaatikud ja neerupuudulikkusega inimesed.
Idandamiseks sobivat seemet pakuvad rikkalikus valikus aiandus-, öko- ja tervisepoed. Idandatavad seemned: harilik lutsern, rukola, spargelkapsas ehk brokoli, sojauba, punane peakapsas, lina, lambalääts, redis, sinep, päevalill, salatkress, punane ristik, mungoad, kikerherned, pruunid-punased-kollased-rohelised läätsed.
Idandada võib peaaegu kõike, mis köögiviljaaias kasvab, välja arvatud tomat, mille idandid on mürgised. Peterselli ja aedtilli puhul ei tasu see aga ära, sest need idanevad väga aeglaselt.
Suurim kogus väärtuslikke aineid idandeis on 72-tunnise idandamise järel, pärast seda hakkab taim neid ise kasvuks tarvitama.
Viited
Seedling
Ungari jalgpallikoondis 1954. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Ungari jalgpallikoondis 1954. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Mängijad
Gyula Grosics Jeno Buzįnszky Gyula Lorant Mihaly Lantos Jozsef Bozsik Jozsef Zakarias József Tóth Sandor Kocsis Nandor Hidegkuti Ferenc Puskás Zoltan Czibor Bela Karpati Pal Varhidy Kovacs Ferenc Szojka Laszlo Budai Ferenc Machos Lajos Csordas Peter Palotas Mihaly Toth Sandor Geller Geza Gulyas
Treener
Gusztav Sebes
Suur trumm
Suur trumm ehk aerotrumm (inglise keeles bass drum, itaalia keeles grancassa, prantsuse keeles grosse caisse, saksa keeles Große Trommel) on löökpill, mis kuulub ebamäärase helikõrgusega membranofonide hulka. Suur trumm on basspill. Orkestris kasutatava suure trummi suurus on tavaliselt 32 tolli. Trummikomplektis on suure trummi suurus tavaliselt kas 20, 22 või 24 tolli.
Suurel trummil on kas üks või kaks nahast või tehismaterjalist membraani. Mängimise ajal on suur trumm kinnitatud alusele, telje ümber liikuvale raamile või seda kantakse rihmaga kinnitatult mängija kõhul. Suurt trummi mängitakse vildist, puidust, plastmassist või harvem ka metallist nuiaga. Trummikomplektis mängitakse suurt trummi pedaalnuia abil jalaga.
Suure trummi partii kirjutatakse noodikirjas ühele noodijoonele. Puhkpilliorkestris mängib üks mängija tihti korraga nii suurt trummi kui ka taldrikuid, millest üks on kinnitatud suure trummi korpuse külge. Lihtsamal juhul kirjutatakse mõlema pilli partii samale noodijoonele, suure trummi partii noodivarred alla- ja taldrikute partii noodivarred ülespoole.
Pilt:Basstrummi notatsioon.png
Suure trummi eelkäijaid leidub Aasia ja Aafrika maade rahvamuusikast. Euroopasse jõudis suur trumm 17.-18. sajandil janitšaride muusika kaudu. Tänapäeva orkestris kasutatav suur trumm on 14. sajandi türgi davuli järeltulija.
Suure trummi erikujuks on gongtrumm.
835
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Aastakümned: 780. aastad 790. aastad 800. aastad 810. aastad 820. aastad - 830. aastad - 840. aastad 850. aastad 860. aastad 870. aastad 880. aastad
Aastad: 830 831 832 833 834 - 835 - 836 837 838 839 840
James VI ja I
James I (19. juuni 1566 – 27. märts 1625) oli Inglismaa kuningas ja Iirimaa kuningas aastast 1603 ning Šotimaa kuningas James VI nime all aastast 1567 kuni oma surmani.
James oli Mary Stuarti poeg, kes sai troonile juba aastaselt, kui ta ema troonilt tõugati. Ta oli ka Inglismaa kuninganna Elizabeth I kauge sugulane, mistõttu too otsustas trooni Jamesile pärandada (Elizabeth ei abiellunud teatavasti kunagi). Nii sai 1603. aastal teoks Inglismaa ja Šotimaa personaalunioon, mida kuningas hakkas nimetama Suurbritanniaks. Nii võiks James I teataval määral pidada esimeseks Suurbritannia kuningaks, kuid ametlikult jäid Inglismaa ja Šotimaa siiski eraldi riikideks ning nende juriidiline ühendamine toimus alles 1707. aastal.
Noorus
James oli Šotimaa kuninganna Mary Stuarti ja tema mehe Henry Stuarti ehk lord Darnley poeg. Ta ristiti katoliikliku kombe kohaselt, ehkki toona oli Šotimaal domineerivam juba protestantlus. Tema isa hukkus kahtlastel asjaoludel vähem kui aasta pärast tema sündi, ema aga kukutati sama aasta suvel. 29. juulil 1567 krooniti James Šotimaa kuningaks, krooni asetas talle pähe šoti protestantide liider John Knox. Sellega oli protestantlus lõplikult võitnud. Ka James ise kasvatati üles ranges protestantlikus vaimus. Temast sai suur teoloogiahuviline, mistõttu tema usulised vaated olid küllaltki ambivalentsed, sageli on teda peetud salakatoliiklaseks. Kuningas Jamesi haridus oli tolleaegse Šotimaa kohta aga üldiselt ülimalt hea, tema kirjamehe- ja luuletajaanne avaldusid juba küllaltki varases nooruses, eriti usu- ja kuningavõimuteemalisi raamatuid avaldas ta kuni oma elu lõpuni. Jamesi peamiseks õpetajaks oli George Buchanan, kelle mõjul kujunes temast ilmselt ka absolutismi tuline pooldaja. Luuleindu süstis temasse aga teine õpetaja Peter Young. Samas oli Jamesi nõrgaks küljeks füüsiline tervis, sest ta haigestus pidevalt külmetushaigustesse, kannatas rahhiidi all ning kõneles tugeva kõnedefektiga, sest ta keel oli liialt suur. Samuti tõmbus ta sageli valitsusasjadest eemale ning langes sügavasse depressiooni.
Alaealise Jamesi eest valitsesid kuni 1583. aastani regendid. Esimene oli tema onu James Stewart, Murray krahv, kes aga 1570 tapeti. Järgmisena sai võimule Matthew Stuart, Lennoxi krahv, Jamesi vanaisa, kes aga tapeti juba järgmisel aastal. Seejärel sai regendiks Mari krahv John Erskine, kes oli mõjukamaid mehi Šotimaal, kuid tema mõrvati juba 1572. aastal. Siis aga sai võimule James Douglas, kes suutis võimul püsida koguni 1581. aastani, siis tapeti küll ka tema. Klannide ja ülikute omavahelised vaenutsemised jätkusid ka edaspidi ning sageli oli ohus ka kuninga enda elu. 1581–1583 oli kuningas uue Lennoxi krahvi, Esmé Stuarti mõju all. Mõned šoti ülikud otsustasid aga kuninga röövida ning sundida teda oma favoriidist lahti ütlema, seda nii enda võimu suurendamiseks kui ka seetõttu, et Stuart oli katoliiklike sümpaatiatega. Plaan saigi teoks ning on ajaloos tuntud Ruthveni haaranguna. James vangistati jahiretkel William Ruthveni lossi ning teda hoiti seal kümme kuud. Selle aja jooksul tapeti Esmé Stuart ning vandenõulased valitsesid kuninga nimel. Kuid siis õnnestus kuningal põgeneda, ta naasis Edinburghi ning lasi vandenõulased vahistada. 1584. aastast oli võim selgelt koondatud vaid Jamesi enese kätte.
James VI Šotimaa valitsejana
Iseseisva valitsejana näitas James üles küllaltki suurt riigimehetalenti, ta suutis lepitada erinevaid usuringkondi ning tagada stabiilse riigivõimu, mis Šotimaal oli juba ammu puudunud. Ehkki ta oli küllaltki kergesti mõjutatav ning langes favoriitide mõju alla, suutis ta vähemalt oma noorusaastatel valida endale sellised soosikud, kellega koos oli tal võimalik riiki vägagi efektiivselt juhtida. Kuninga hooleks jäi rohkem võimu teoreetiline pool, kuid mõistagi sekkus ta sageli ka reaalsesse valitsemisse, seda eriti usuküsimustes, aga ka muude probleemide puhul, mida ta pidas riigivalitsemises kõige olulisemateks. Sealjuures püüdis ta täielikult vabaneda parlamendi mõjust, mis tal Šotimaal ka õnnestus, kuid hiljem Inglismaal põhjustas suuri probleeme.
Karl Eduard Sööt
pisi|„K. E. Söödi portree“, [[Aleksander Uurits, 1915, õli lõuendil.]] Karl Eduard Sööt (26. detsember 1862 Lohkva küla – 1. september 1950 Tartu) oli eesti luuletaja.
James VI ja I
James VI Šotimaa valitsejana
1589. aastal abiellus James Taani kuninga Frederik II tütre Annega. Nende abielust sündis seitse last, kuid täisealiseks said vaid kolm: Walesi prints Henry, kes suri aga 18-aastaselt palavikku, tema noorem õde Elizabeth ja noorem vend Charles, kellest lõpuks sai ka isa pärija. Abielu oli esialgu küllaltki õnnelik.
Karl Eduard Sööt
Elukäik
Tema vanemad olid veskirentnikud. Alghariduse sai ta Tartu Saksa Seminari algkoolist. Aastatel 1878–1881 õppis Tartu Kreiskoolis.
James VI ja I
James VI Šotimaa valitsejana
James VI ajal algasid Šotimaal, hiljem ka Inglismaal, pidevad nõiaprotsessid, mis olid tingitud kuninga usulistest tõekspidamistest, nimelt pidas ta nõidust ja needusi kõige hullemateks ketserluse ja satanismi ilminguteks, mis tuleb viivitamatult välja juurida. Sel teemal avaldas ta ise ka mitu raamatut.
Karl Eduard Sööt
Elukäik
1886–1893 töötas Sööt Oleviku toimetuses arvepidaja ja toimetuse abijõuna. Aastatel 1893–1895 asutas ta Tartus raamatukaupluse, trükikoja ja kirjastuse. Selle omanikuks ja kirjastajaks oli ta 1914. aastani. Alates 1913. aastast oli vabakutseline kirjanik.
Aastatel 1921–1923 ajalehe Postimees vastutav toimetaja. 31. jaanuaril 1936 otsustas Vabariigi Valitsus osta Karl Eduard Söödi aresti all oleva varanduse – mööbli ja raamatukogu – 1000 krooni eest ja anda see talle üürile viieks aastaks kümne krooni eest aastas
James VI ja I
Tõus Inglismaa troonile
Samuti otsustasid James ja ta nõuandjad täielikult kaotada katoliiklaste mõjuvõimu. Nood olid aga just lootnud, et Jamesi küllaltki mõõdukas usupoliitika tagab neile taas vähemalt võrdsed õigused protestantide kõrval. Ent James otsustas Inglismaa valitsemisel toetuda vaid anglikaani kirikule ning tõrjus eemale nii radikaalsed protestandid, puritaanid, kui ka katoliiklased. Kui puritaanidele jäeti vähemalt mingidki õigused oma riitusi korraldada, siis katoliiklust püüti täielikult välja juurida, keelates nii missad kui ka muud kombetalitused. Lõplikult otsustas asja ära 1605. aasta Püssirohuvandenõu, mille Cecil sidus otseselt kõigi katoliiklastega ning seejärel suruti see konfessioon täielikult põranda alla.
James I valitsusaeg Robert Cecili surmani
Kuningas Jamesi valitsusaega Inglismaa troonil iseloomustab favoriitidest ja nõunikest sõltumine, mida on seostatud ka tema võimaliku homoseksuaalsusega. Selle kohta siiski täiesti kindlaid andmeid pole. Ent tegu oli kindlasti kergelt mõjutatava isikuga, kes seetõttu sageli ka probleemidesse sattus, sest kui oli vaja valida riigi huvide ja soosiku huvide kaitsmise vahel, siis kaldus ta pigem eelistama viimast. See joon kaldus üle ka tema pojale ja järglasele, Charles I-le. Sellest hoolimata oli James veendunud absolutismi pooldaja ning põlgas eriti parlamenti, millel oli Inglismaa valitsussüsteemis küllaltki suur roll, eriti maksude kehtestajana. James püüdis selle rolli võimalikult minimeerida, esinedes selle ees sageli ilukõneliste ja filosoofiliste mõtisklustega monarhi kõrgeimast rollist ning parlamendi absoluutse kuuletumise vajadusest. Ent tegelikult ei suutnud ta parlamendi mõjukust eriti piirata, tema kavatsused jäid enamasti teooriasse ning enamasti ei püüdnudki ta neid ellu rakendada.
James I valitsusaja esimene periood kuni Robert Cecili surmani aastal 1611 oli küllaltki edukas, sest viimane oli osav ning edukas riigimees, kes suutis ka teiste favoriitide mõju kuningale minimeerida. Tema ajal allutati Iirimaa kindlamalt keskvõimule, sundides sealseid mässulisi krahve põgenema ning rajades sinna protestantide asundusi, samuti algas Inglismaa asunduste rajamine Uues Maailmas, silmapaistvamaks asunduseks kujunes Jamestown. Ka riigi majandusasjad hoiti enam-vähem stabiilsed, kuigi kuninga õukonna kasvav toretsemine ning üha ambitsioonikamad ettevõtmised välispoliitikas hakkasid seda seisu üha enam õõnestama.
James ja Kolmekümneaastane sõda
Pärast Cecili surma muutus Jamesi poliitika üha heitlikumaks, favoriitide mõju üha kasvas ning reaalne riigivalitsemine jäi unarusse või hakati seda kuritarvitama. Kuninga vastuolud parlamendiga üha suurenesid, kuid et James end reaalselt saadikute üle enamasti kehtestada ei suutnud, siis ei muutunud need niivõrd ohtlikuks kui 30 aastat hiljem, mil Charles I ja parlamendi vastuoludest sugenes Inglise kodusõda, aastatel 1642–1651. Jamesi lähimaks sõbraks sai Buckinghami hertsog George Villiers (1592–1628), kelle kätte koondus ka suur osa reaalsest võimust. Alates 1616. aastast sekkus riigivalitsemisse üha enam ka Jamesi poeg ja pärija Charles.
Jamesi tütar Elizabeth oli abiellunud Pfalzi kuurvürsti Friedrich V-ga, kes oli üks juhtivamaid Saksamaa protestantlikke valitsejaid. James I, kes pidas ennast kogu protestantliku Euroopa olulisimaks vürstiks, püüdis koos temaga vaekausse ka laiemas plaanis protestantide kasuks kallutada, püüdes toonasele Euroopa võimsaimale riigile Habsburgide Hispaaniale igati kaikaid kodaraisse loopida. Samas oli Jamesi poliitika vastuoluline, sest teisalt tahtis ta katoliiklasi ja protestante ka lepitada, lootes, et ehk suudavad absoluutsed monarhid asjad isekeskis korda ajada, näiteks abielupoliitika läbi.
Kuid Euroopa tõsiseimaks kriisiks kujunes 1618. aastal alanud Kolmekümneaastane sõda (1618–1648), mis näis igasugused lepituskatsed võimatuks tegevat. Jamesi väimees Friedrich valiti mässuliste böömimaalaste poolt kuningaks, Friedrich I nime all ning Saksamaal algas ennenägematu ulatusega sisesõda. James püüdis oma riiki sellest eemal hoida, sest riigi rahaasjad olid väga viletsas seisus, pealegi lootis ta Hispaaniaga ikka veel lepitust leida. Nii oli tema tugi Friedrichile puhtalt moraalne. Asjad muutusid alles siis, kui katoliiklased hakkasid saavutama otsustavat edu: hispaanlased okupeerisid Pfalzi ning austerlased vallutasid Böömimaa. Ent kuigi James kavatses keisri ja Hispaaniaga nüüd otsesesse relvakonflikti astuda, nurjas asja Valgemäe lahing 1621. aastal, mille järel tema tütar ja väimees olid sunnitud põgenema Hollandisse. thumb|James I vanemas eas Et katoliiklaste positsioonid olid nüüd äärmiselt tugevad, ei julgenud James otsest sõjategevust enam alustada. Selle asemel proovis ta 1620. aastate alguses naita Charlesi ja Hispaania kuningatütart, kuid asjad jäid venima ning peagi oli selge, et tegelikult olid Hispaania-poolsete lootuste andmise põhjuseks vaid venitamistaktika, et hoida Inglismaad eemal Kolmekümneaastasest sõjast.
Jamesi viimased aastad ja surm
1624. aastal otsustas James viimaks siiski sõtta minna, et oma tütre au taastada. Et riik oli sisuliselt pankrotis, siis kutsus ta Buckinghami hertsogi ja poja soovitusel kokku parlamendi ning palus sellelt kehtestada erakorralised sõjamaksud. Nagu mitu korda varemgi, keeldus parlament sellest ning Jamesi vihal polnud piire. Kroonprints Charles suutis isa ja parlamendi erisusi siiski siluda ning teatud rahahulk siiski saadi. James eemaldus aga üha enam reaalsest valitsemisest, võimust võtsid resignatsioon ning maailmast eraldumine. Kuninga füüsiline tervis muutus üha kehvemaks, teda vaevas salapärane palavikuhaigus.
1625. aasta alguses Jamesi tervis siiski paranes ning ta otsustas minna suuremale ringreisile. Kuid seal tabas teda taas palavik, lisaks sellele asusid teda ravima Buckinghami hertsog ja tolle ema, misjärel kuninga tervis järsult halvenes. Et kuninga ja hertsogi suhted olid viimasel ajal tunduvalt halvenenud, siis nähti selle taga monarhi tahtlikku tapmiskatset. Märtsiks oli kuninga tervis juba äärmiselt vilets ning ta lasi enda juurde kutsuda Charlesi, et talle viimast nõu ning valitsusohje üle anda. Ta vannutas teda jätkama samasugust absolutistlikku joont ning hoida riigi au kõrgel. 27. märtsil ta suri.
Karl Eduard Sööt
Looming
Tema varasemas loomingus on valdav talupoegliku realismi ja ühiskonnakriitika sugemetega kodu- ja isamaalüürika (näiteks "Aasa õied" I ja II, 1890 – 91; "Rõõm ja mure" 1894; "Saatus" 1899; "Mälestused ja lootused" 1903).
Möksy
Möksy on küla Soomes Lääne-Soome läänis Lõuna-Pohjanmaal Alajärvi linna haldusalas.
Karl Eduard Sööt
Looming
Hilisemas loomingus väärivad tähelepanu rahvamuistendite aineil loodud ballaadid (näiteks "Kodu" 1921; "Kuusirbi õsu" 1937).
Möksy
Seal elab umbes 200 inimest. Külas on algkool.
Karl Eduard Sööt
Looming
Eesti lasteluule klassikasse kuulub paremik kogust "Lapsepõlve Kungla" 1923.
Luulenäide
Kuidas ma luuletan
"Kullakene, istu minu ligi – Täna luuletada tahan ma, Anna oma käsi minu kätte, Siis on laule minul lõpmata!" Kuldne andis käe ja palus: "Kallis, Laula sellest, mis mu põues keeb!" Ei ma küsinud, mis on ta põues, Mis ta mulle laulusisuks teeb. Tema käsi õrnalt värisedes Ütles mulle seda isegi. Võtsin sule kätte, kirjutasin – Kirjutasin tema tundmusi. Ja mu laulukene – minu prohvet – Mis ta ilmutas mu silma ees? ... Hõõgav tuli – armutuli, valu, Imeline igatsus ta sees. – – Nõnda luuletan – ta käsi kaunis Alaliseks tundejuhiks mull’ – Laulan unustades aja, ruumi, Laulan päikseveerul, koidikul.
Esmakordselt ilmunud Sööt, K. E. 1890. Aasa õied. Tartu: A. Grenzsteini trükikoda, lk 14. Siinne variant – Sööt, K. E. 1946. Valitud luuletused. Tallinn: RK “Ilukirjandus ja Kunst”, lk 9–10.
Mälestuse jäädvustamine
Aastast 1988 antakse välja Karl Eduard Söödi lasteluuleauhinda.
836
836. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Aastakümned: 780. aastad 790. aastad 800. aastad 810. aastad 820. aastad - 830. aastad - 840. aastad 850. aastad 860. aastad 870. aastad 880. aastad
Aastad: 831 832 833 834 835 - 836 - 837 838 839 840 841
Itaalia jalgpallikoondis 1934. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Itaalia jalgpallikoondis 1934. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Mängijad
Giuseppe Meazza Mario Pizziolo Attilio De Maria Giovanni Ferrari Luis Monti Armando Castellazzi Virginio Rosetta Giampiero Combi Luigi Bertolini Angelo Schiavio Umberto Caligaris Felice Borel Luigi Allemandi Anfilogino Guarisi Raimondo Orsi Eraldo Monzeglio Guiseppe Cavanna Pietro Arcari Enrico Guaita Guido Masetti Mario Varglien Attilio Ferraris
Tšehhoslovakkia jalgpallikoondis 1934. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Tšehhoslovakkia jalgpallikoondis 1934. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Mängijad
Josef Ctyroky Simperski Frantisek Junek Jiri Sobotka Rudolf Krcil Ferdinand Daucik Jaroslav Burgr Oldrich Nejedly Erich Srbek Vodicka Jaroslav Boucek Ladislav Zenisek Cestmir Patzel Vlastimil Kopecky Gejza Kalocsay Josef Silny Antonin Puc Sterc Frantisek Svoboda Josef Kostalek Stefan Cambal Frantisek Planicka
Treener
Karel Petru
Vaata ka
Tšehhi jalgpallikoondis 1934. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused
1419
Sajandid: 14. sajand - 15. sajand - 16. sajand
Aastakümned: 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad 1390. aastad 1400. aastad – 1410. aastad – 1420. aastad 1430. aastad 1440. aastad 1450. aastad 1460. aastad
Aastad: 1414 1415 1416 1417 1418 – 1419 – 1420 1421 1422 1423 1424 - 1419 (MCDXIX) oli 15. sajandi 19. aasta.
Eskimod
Eskimod on lähedaste rahvaste ja hõimude rühm, kelle põline asuala on Venemaal Tšuktši poolsaarel ja Põhja-Ameerika põhjaosas Kanadas, Alaskal ning Gröönimaal. Nende asuala laiub idast läände 11 000 km ulatuses.
Eskimod jagatakse kaheks: inuiti keeli kõnelevad inuitid ehk lääneeskimod (sealhulgas gröönlased) ja jupiki keeli kõnelevad jupikid (sealhulgas Aasia eskimod).
Nimetus
Eskimote rahvusvaheline organisatsioon Inuit Circumpolar Council kasutab kõigi eskimote kohta nimetust inuit.
Arv
1991. aasta hinnangul oli eskimoid umbes 120 000, sealhulgas 40 000 Alaskal, 31 000 Kanadas, 47 000 Gröönimaal ja 2000 Siberis. Alaska, Kanada ja Taani linnades elas neid umbes 17 000.
2000. aasta hinnangul oli eskimoid Alaskal umbes 50 000, Kanadas 45 000, Gröönimaal 50 000 ja Venemaal 2000.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 1738 eskimot, kellest 682 emakeel oli eskimo keel.
Keel
Eskimod kõnelevad eskimo-aleuudi keelte hulka kuuluvaid inuiti ja jupiki keeli.
Päritolu
Eskimote esivanemad on tulnud Ameerikasse Beringi väina saarte kaudu Aasiast. Ameerika põliselanike seas on eskimod füüsiliste tunnuste, keele ja elulaadi poolest kõige aasialikumad.
Traditsiooniline eluviis ja sotsiaalsed suhted
Eskimod on elanud Arktika rannikul, püüdes mereimetajaid ning küttides maismaal.
Nad elavad laialipillatult suhteliselt väikeste kogukondadena, mis on muu hulgas erinevate looduslike tingimuste tõttu kultuuriliselt erinevad, kuid paljude ühisjoontega.
Varem elasid eskimod enamasti väikestes eraldatud külades, mille suurus sõltus paiga loodusressurssidest. Tavaliselt elas külas 10–50 inimest, kes olid omavahel suguluses. Alaskal olid külad kohati kuni 200 elanikuga. 19. sajandi alguses oli selliseid rühmi väidetavalt umbes 200. Eri rühmad olid omavahel umbusklikud ja nende suhted olid pingelised, kuigi enamasti tehti teatud koostööd. Tuli ette rüüsteretki üksteise aladele ja omavahelisi sõdu.
Tavaliselt elati suurperedena. Mõnel pool oli ühe suurpere elamu teiste omadega läbikäikude abil ühendatud.
Kanada keskosa eskimod kasutasid talvel lumest onne iglusid, mujal kasutati turbast, kivist ja puust maju. Suvel kasutati nahktelke. Küla elanikud olid suvel tavaliselt hajutatud mitmesse elupaika.
Sotsiaalseid sidemeid moodustati abielu, lapsendamise, partnerluse ja naistevahetuse kujul. Abielu sõlmiti tavaliselt ilma tseremooniata. Jõukatel ja mõjukatel meestel võis olla mitu naist. Meeste vahel tekkis naiste pärast konflikte. Naistevahetus tõi kaasa püsiva ja siduva liignaisepidamise, millest sündinud lapsed olid kaitstud.
Mehed püüdsid suuri loomi, valmistasid tööriistu ning ehitasid maju ja paate. Naised tegid süüa, tegid nahatöid ning tegelesid korilusega.
Tänapäeva eskimod
Tänapäeva eskimod kultiveerivad järjest enam oma kultuurilist eripära. Neil on eriõigused maa, loodusressursside ja keele suhtes.
Alaska eskimod said 1971 Alaska Native Claims Settlement Act maad ja raha, loobudes aga muudest nõudmistest. Samalaadne otsus tehti 1975 Kanadas. Eskimotel on seal oma ala Nunavut, kus nad on enamuses. Gröönimaa sai 1979 autonoomia (Hjemmestyre) ja 2009 laiendatud autonoomia (Selvstyre).
Eskimotel on rahvusvaheline organisatsioon Inuit Circumpolar Council. Nad osalevad Arktika talimängudel.
Haridus, tervishoid, õigussüsteem ja ajakirjandus on järjest enam kohandatud eskimote vajadustega ja läinud kohaliku kontrolli alla.
Eskimotel on puudus kvalifitseeritud tööjõust ja neil on olnud raske rajada isetasuvat majandust tänapäeva ühiskonnas.
Kunst
Eskimote tarbeesemed on olnud kunstiliselt kujundatud. Peale selle on välja kaevatud otseseid kunstiesemeid, peamiselt luu-, hamba- ja puunikerdusi. Mõnd peetakse maagiliseks, teised on detailsed ümarate vormidega loomade ja inimeste kujutised.
Dorseti kultuurist on säilinud ornamendid ja nikerdused. Beringi väina ümbruses arenesid 1. aastatuhande esimesel poolel kultuurid, kelle kalmudest on leitud nikerdusi ja morsahambaid. Kaunistatud tarbeesemed, maskid ja šamaanivarustus on saanud mõjutusi Siberist ja Hiinast.
1. ja 2. aastatuhande vahetusel levis Alaskalt Gröönimaale Thule kultuur, mis tõi kaasa tarbeesemete üksluisema iseloomu ning kaunistuste ja nikerduste vähesuse. Kõige esteetilisemad olid nahkrõivad, mis esindasid ka kohalikku identiteeti. Need on näha näiteks Qilakitsoqi muumiatel.
20. sajandil hakati müügiks laialdaselt tootma nn eskimo rahvakunsti. Kanadas oli selle õitseaeg 1950ndatel. Eriti populaarsed olid talkskulptuurid ja graafika. Tegu oli valdavalt uusloominguga, millel sageli oli ka kunstiline väärtus.
Muusika
Eskimote muusikal on ühisjooni.
Valdav on vokaalmuusika. Traditsiooniliselt lauldakse paatide vettelaskmisel, jahil, kingituste vahetamisel ja šamanistlikel riitustel. Kasutatakse eeslauljat.
Levinuim rahvapill on ühe nahaga raamtrumm qilaat või qilaut, millega laulu saadetakse. Ida-Gröönimaal on raam on peaaegu täiesti ringjoonekujuline, puust, läbimõõduga 35–45 cm, membraan on sageli hülge- või koeranahast, käepide ja kepp puust. Thule piirkonnas on raam ovaalne, mõõtmetega umbes 20×30 cm (uuemal ajal sageli suurem). Vanasti koosnes raam sageli kokkuõmmeldud poolitatud morsaribidest, käepide ja kepp luust või sarvest. Trummi lüüakse viltu altpoolt.
Meloodiad on sageli pentatoonilised. Hääl on intensiivne ja ilma vibraatota. Palju kasutatakse sujuvaid üleminekuid ühelt toonilt teisele, vokaliise, röhitisesarnaseid tõukeid, karjeid ja sosinaid.
Uuemal ajal on linnas kasutusele võetud lõõtspill ja kitarr. Nüüd on üle võetud ka popmuusika.
Tants
Gröönimaal eeslaulja mängib ka trummi ja tantsib. Seda nimetatakse trummilauluks ja trummitantsuks (inngerutit).
Jassi Zahharov
pisi|Jassi Zahharov esinemas [[Rahvusooper Estonia 107. hooaja avamisel 2. septembril 2012]] thumb|Jassi Zahharov "[[Objekt nr. 2011|Objektis nr. 2011" 18. märtsil 2011]] Jassi Zahharov (sündinud 29. mail 1954 Tartus) on eesti ooperilaulja (bariton).
Ta õppis Tartu 2. Keskkoolis, hiljem Ida Urbeli balletistuudios.
Aastal 1973 lõpetas Tartu kaugõppekeskkooli.
Lauljakarjäär
Aastatel 1980–1997 oli ta Vanemuise, aastast 1997 on ta Rahvusooper Estonia solist.
Isiklikku
Jassi Zahharov on alates 2009. aastast abielus Vene päritolu pianisti Zoja Hertziga.
Lõvi (botaanika)
Lõvi (omastavas lõve) on ava võrse (tüve) korkkoes õhu läbipääsemiseks.
Kolme riigi ajastu
Kolme riigi ajastu oli periood Hiina ajaloos, osa killustatuse ajastust, mil pärast Hani dünastia kokkuvarisemist jagunes keisririik kolmeks rivaalitsevaks riigiks. Rangelt võttes kestis kolme riigi ajastu Wei riigi rajamisest aastal 220 kuni aastani 280, kui langes Wu riik, kuid paljud hiina ajaloolased peavad ajastu alguseks erinevaid varasemaid aastaid Hani dünastia lagunemise perioodil.
Kolm riiki olid Wei riik (220–264), Wu riik (222–280) ja Shu Hani riik (221–263).
Eesti keeles ilmunud raamat Kolmevalitsus kirjeldab selle perioodi sündmusi.
Kergejõustik 1896. aasta suveolümpiamängudel
Kergejõustik 1896. aasta suveolümpiamängudel Ateenas toimus 6.–10. aprillini. Võistlustel osales 63 sportlast 9 riigist ja välja jagati 12 komplekti medaleid.
100 m
Finaal: 10. aprill Osavõtjaid: 15 Maailmarekord: 10,8 Luther Cary, USA <br style="clear:both;" />
800 m
Finaal: 9. aprill Osavõtjaid: 9 Maailmarekord (880 jardi): 1.53,4 Charles Kilpatrick, USA <br style="clear:both;" />
1500 m
Finaal: 7. aprill Osavõtjaid: 8 Maailmarekord (1 miil): 4.12,8 Walter George, Suurbritannia <br style="clear:both;" />
Maraton
Finaal: 10. aprill Osavõtjaid: 17 <br style="clear:both;" />
110 m tõkkejooks
Finaal: 10. aprill Osavõtjaid: 8 Maailmarekord (120 jardi): 15,4 Stephen Chase, USA ja Godfrey Shaw, Suurbritannia <br style="clear:both;" />
Kõrgushüpe
Finaal: 10. aprill Osavõtjaid: 5 Maailmarekord: 1.97 Michael Sweeney, USA <br style="clear:both;" />
Teivashüpe
Finaal: 10. aprill Osavõtjaid: 5 Maailmarekord: 3.49 Walter Rodenbaugh, USA <br style="clear:both;"/>
Kaugushüpe
Finaal: 7. aprill Osavõtjaid: 9 Maailmarekord: 7.21 J.J. Mooney, USA <br style="clear:both;" />
Kolmikhüpe
Finaal: 6. aprill Osavõtjaid: 7 Maailmarekord: 15.25 Daniel Shanahan, USA <br style="clear:both;" />
Kuulitõuge
Finaal: 7. aprill Osavõtjaid: 4 Maailmarekord: 14.32 George Gray, USA <br style="clear:both;" />
Kettaheide
thumb|130px|Olümpiavõitja Robert Garrett heidet sooritamas Finaal: 6. aprill Osavõtjaid: 9 <br style="clear:both;" />
Kristjan Jaak Nuudi
Kristjan-Jaak Nuudi (sündinud 23. veebruaril 1977 Taeblas) on eesti filmi- ja teleoperaator.
Sangpomm
right|thumb|200px|Sangpomm Sangpomm on kindla raskusega metallkuul, mille otsas on sang.
Spordiala, mida sangpommiga harrastatakse, on sangpommi tõstmine.
Sangpommi raskus on tavaliselt 8 kg, 12 kg, 16 kg, 24 kg või 32 kg.
1986. aasta Eesti meeste meistrivõistlused rahvusvahelises kabes
Tallinn, 5.–20. märts 1986
(1) Mihhail Kisseljov (Läti) mängis turniiril kaasa väljaspool arvestust
Peakohtunik: Peeter Rääk
Roheneemesaarte valitsusjuhtide loend
Roheneemesaarte valitsusjuhtide loend loetleb riigi peaministrid alates iseseisvumisest 1975. aastal.
Männas
thumb|Männasjalt paiknevad lehed [[lõhnav madar|lõhnava madara varrel]] Männas on taimel ringina ühel kõrgusel ümber varre (sealhulgas ka ümber õisikutelje) asetsevate lehtede või harude kogum.
Lehed on männastes (männaseline leheseis) näiteks paljudel madaraliste sugukonna liikidel.
Thespios
Thespios oli vanakreeka mütoloogias Boiootia kuningas.ja Ateena kuninga Erechtheuse ja tema naise Praxithea poeg. Ta abiellus Arneuse tütre Megamedega.
Thespiosel oli väidetavalt 50 (või 40) tütart. On oletatud, et osa või isegi suurem osa neist oli saadud armukestega, mitte seadusliku naisega. Thespios ei otsinud oma tütardele peigmehi, kuni nad kõik lõpuks täiskasvanuks saanud olid. Tütreid nimetatakse tespiaadideks.
Thespiose tütardest rääkivad legendid langevad kokku ühes: Herakles magas kõigi (või peaaegu kõigi) nendega ning nad sünnitasid Heraklesele poja(d). Pseudo-Apollodoros loetleb Thespiose 48 tütart ja 50 tütrepoega.
Ühe versiooni järgi palus Thespios Heraklesel tappa Thespia lõvi. Lõvi püüdmine kestis 49 päeva ja igal ööl magas Herakles ühe neiuga. Selle versiooni järgi oli Herakles kõigest 18-aastane ega olnud seetõttu jahipidamises kogenud; ent on võimalik, et ta meelega venitas aega. Üks tütar pidi jääma templi neitsilikuks preestrinnaks. Pärastpoole kandis Herakles lõvi nahka, kuni ta tappis Nemea lõvi, mille nahk oli märksa parem.
Teise versiooni järgi käskis kuningas Eurystheus, kellele Herakles pidi sooritama 12 vägitööd, ühe ööga viljastada 40 neitsit. Herakles sai sellega hakkama.
Vanim ja noorim (või magamise järjekorras esimene ja viimane) olevat sünnitanud kaksikud, ülejäänud üksikud lapsed (kõik pojad). Pärastpoole olevat neist 40 koloniseerinud Sardiinia.
Neid legende ei räägitud Vanas Kreekas just sageli. Kõigepealt tundub uskumatuna, et Kreekas, kus mitmenaisepidamine tavaks ei olnud, saab ühel mehel nii palju lapsi olla. Teiseks tundub uskumatuna, et kui siiski kellegi nii palju tütreid on, ei kavatse ta neid mehele panna, ehkki Thespiosel kui kuningal oleks see olnud niihästi võimalik kui ka poliitiliselt kasulik.
On arvatud, et juba antiikajal tsenseerisid kreeklased Heraklese-legendi, visates Thespiose loo kui ebamoraalse välja 12 klassikalise vägitöö nimistust ja asendades selle mingi muuga.
Kolmas versioon legendist räägib, et Herakles kui suurte kangelastegude kordasaatja omandas Mükeenes ja mujalgi ligikaudu sellise staatuse, nagu on tänapäeval kuulsatel sportlastel ja poplauljatel. Kohalikud neiud organiseerisid midagi, mida tänapäevases sõnastuses võiks nimetada Heraklese fänniklubiks. Tollal oli meeste ja naiste elu rohkem eraldatud kui tänapäeval, mistõttu sellesse kuulusid ainult naised. Klubi käis koos Thespiosele kuuluvas või kuulunud hoones ja nimetas end selle järgi Thespiose tütardeks. Kui Eurystheus andis Heraklesele ülesande viljastada ühe ööga 40 neitsit, pöördus Herakles oma fänniklubi poole ja see tuli oma iidolile vastu.
Austria jalgpallikoondis 1934. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Austria jalgpallikoondis 1934. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel
Mängijad
Leopold Hofmann Anton Schall Rudolf Viertl Johann Urbanek Karl Zischek Anton Janda Rudolf Raftl Johann Horvath Karl Sesta Peter Platzer Georg Braun Josef Stroh Otto Walzhofer Friederich Franzl Josef Smistik Matthias Sindelar Franz Wagner Josef Hassmann Mathias Kaburek Franz Cisar Willi Schmaus Josef Bican
Jaani seegi paviljon
Jaani seegi paviljon (ka: Jaani seegi muuseum) on Tallinna Linnamuuseumi filiaal, kus eksponeeritakse sellele kohale sajandeid tagasi asutatud Jaani seegi ja Kivisilla eeslinna ajalugu. Paviljon asub Tartu maantee läbimurde ääres ning selle ehitamise tõttu sõidutee kitsamaks tegemine põhjustas tallinlastes 2003. ja 2004. aastal suurt poleemikat, tekitades autojuhtide ja jalakäijate vahelise vastuseisu.
Paviljonis on näha 2003. aasta suvel ja sügisel toimunud väljakaevamistel päevavalgele tulnud hospidalihoone 14.–16. sajandist pärit kivimüürid. Müüride vahel on maasse süvistatud vitriinidesse paigutatud lähikonnast pärinevad arheoloogilised leiud: keraamika, raudesemete fragmente, münte. Ekspositsiooni täiendavad mahukad infotahvlid piirkonna ajaloost. Väljakaevamistel avastatud 13. sajandist pärineva keldri, 17. sajandi klaasimeistri töökoja ning kahe 19. sajandi elumaja varemed lubas muinsuskaitsenõukogu lammutada läbimurde ja maa-aluse autoparkla rajamise huvides.
Arheoloog Villu Kadaka sõnul on seegisaali ajalooline telliskivipõranda rekonstruktsioon ekslikult laotud kunagisest põrandast madalamale, vundamendimüüride vahele, millega on tekitatud Tallinna ühe suurema keskaegse saali asemele hulk pisikesi ruumikesi, mistõttu ei saa külastajad tema hinnangul ettekujutust seal asunud suurejoonelisest hoonest.
Hoone on projekteerinud arhitektibüroo Ansambel.
Valga
Enne iseseisva Eesti ja Läti riigi teket moodustas Valga koos Läti Valkaga ühtse linna.
Kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini 2017. aastal oli Valga iseseisev omavalitsusüksus. 2017. aastal ühinesid Valga linn, Õru, Tõlliste, Karula ja Taheva vald Valga vallaks. Valga viimane linnapea oli Kalev Härk.
Valgas tegutsevad Valga Põhikool, Valga Gümnaasium, Valga Muusikakool, Valga Muuseum, Valga haigla, Valga Keskraamatukogu ning Valga Kultuuri- ja Huvialakeskus. Linnas asub Valga raudteejaam ja selle juures tegutseb Valga depoo.
Ajaloolise linnasüdame kaitseks on moodustatud Valga linnatuumiku muinsuskaitseala.
Elanike arv
pisi|[[Valga raudteejaam]]
Majandus
Valga on tähtis tööstuskeskus. Töötleva tööstuse 9 suuremas ettevõttes töötas 2021. aastal 720 töötajat ning müügitulu oli ligikaudu 80 miljonit eurot. Tähtsaim tööstusharu, mille arvel on umbes pool linna tööstustoodangust, on toiduainetetööstus. Seda esindab linna suurim ettevõte – Atria Eesti Valga Lihatööstus.
Väiksema tähtsusega on rõiva- ja jalatsitööstus, metallitöötlemine ning mööblitööstus.
Vaatamisväärsused
Linnas on ka õigeusu Issidori peakirik ja roomakatoliku Püha Vaimu kirik. Üks linna kuulsamaid skulptuure on Säde parki paigaldatud Nipernaadi. Kõige populaarsem turismiobjekt linnas on Valga-Valka piir.
Ajalugu
Valga sai linnaõigused 19. sajandi alguseks. Valga Linnavalitsus tegutses 20. sajandil Valga raekojas, Kesk tänav 11.
, Valga linnavolinike loend 1914, 1924 1927, 1930 , 1934, 1939
1913. aasta suvel oli politsei andmetel Valga linna elanike arv (ilma Purakülata ja Luke platsita) 16 194, sellest eestlasi - 8261, lätlasi 4111, venelasi - 2508, sakslasi - 650, poolakaid - 337, juute - 327.
Valga Eesti Rahvahariduse Seltsi 14. juuli 1917. aasta üldkoosolekul otsustati avada emakeelsed keskkoolid tütarlastele ja poeglastele ning emakeelne algkool. Koolide jaoks otsustati osta Wolfi eelgümnaasiumi maja aadressil Puškini tänav 19. Vabaduse tänav 13 Valga Tütarlastegümnaasiumi koolijuhatajaks sai prl Marta Pärna ja poeglaste kooli ajutiseks juhataks õp J. Kerg. 1. juunil 1922 asutati Valga Muusikakool, mis on koos Narva Muusikakooliga vanimaid muusikakoole Eestis.
9. juulil 1941 hõivasid Valga Saksa okupatsiooniväed. 19. septembril 1944 vabanes Valga Saksa okupatsioonist, mis asendus Nõukogude okupatsiooniga.
Seoses Schengeni lepinguga liitumisega kõrvaldati 21. detsembril 2007 Valgas kõik Eesti-Läti piiri piiripunktid ja -tõkked (vt- Valga-1 piiripunkt, Valga-3 piiripunkt).
Agapetus I
Agapetus I (ka Agapitus I) oli paavst 535–536. Ta oli 57. paavst.
Agapetus oli "Liber Pontificalise" järgi pärit Roomast. Tema isa oli Santi Giovanni e Paolo kiriku preester Gordianus, kes tapeti septembris 502 vastupaavst Laurentiuse pooldajate poolt Roomas Santa Croce in Gerusalemme kiriku lähistel. Ta pärines samast aristokraatlikust suguvõsast (arvatavasti Aniciuse suguvõsast), kust paavstid Felix III ja Gregorius I.
Agapetus oli Felix IV ajal Rooma Santi XII Apostoli kiriku ülemdiakon (kardinaldiakon). Tema palees asus rikkalik raamatukogu ja tema sõber oli Cassiodorus, kellega koos kavatseti rajada ülikooli.
Paavstiks saamine
Agapetus I pühitseti paavstiks 13. mail 535.
Visiit Konstantinoopolisse
Agapetus I oli teine paavst, kes tegi ametliku pastoraalse visiidi. Enne teda külastas Konstantinoopolit Johannes I.
Ta määras paavsti esindajaks (apocrisiarius) Konstantinoopolis hilisema paavsti Vigiliuse.
Bütsantsi keiser Justinianus I kavatses liita Itaalia Bütsantsiga. Idagootide kuningas Theodahad otsustas saata paavsti delegatsiooni koosseisus Konstantinoopolisse, et veenda keisrit taolistest plaanidest loobuma. Reisi rahastamiseks pantis paavst liturgilisi esemeid.
Paavst sai teada, et Konstantinoopoli patriarhi Anthimost kahtlustatakse monofüsiitluses. Ta nõudis patriarhilt usutunnistuse esitamist ja kui patriarh sellest keeldus, siis tema tagandamist.
Keiser nõudis, et paavst oleks Anthimosega üksmeelel ja ähvardas paavsti linnast välja saata, kuid keisri nõuded jäi tulemusteta. "Liber Pontificalis" tsiteerib paavsti vastust:
Ego quidem peccator ad Iustinianum Imperatore Christianissimu venire desideravi: nunc aute Diocletianum inveni, qui tame minas tuas non pertimeico.
(Tõesti ma olen patune, ihaldades tulla kõige kristlikuma keisri Justinianuse juurde, nüüd aga leidsin eest Diocletianuse, sellest hoolimata ma ei karda sind).
Agapetus I mõistis hukka kõik ketserid, kes olid keisrinna Theodora kaitse all.
Suhtumine Dioscorusesse
Agapetus I põletas "Liber Pontificalise" järgi vahetult pärast paavstiks saamist Bonifatius II otsuse vastupaavst Dioscoruse hukkamõistmise kohta.
Suhted Gallia piiskoppidega
Johannes II poolt tagandatud Riezi piiskop Contumeliosus apelleeris paavstile. Agapetus I määras juhtunu uurimiseks ametisse vastava komisjoni.