cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Optilise ketta ajam
Lugemismeetod
Kuna CD-d olid algselt mõeldud vaid heli salvestamiseks, siis kiirus, millega seade andmeid plaadilt loeb, pidi olema konstante. Selle konstandi säilitamiseks, kasutatakse andmete kirjutamiseks plaadile CLV- tehnikat (CLV – constant linear velocity). See tähendab, et andmed liiguvad alati andmete lugerist mööda samal kiirusel, mis algselt määratud: 1,3 meetrit sekundis. Kuna rada, kust andmeid lugeda, on plaadil spiraalne, siis peab ketas keerlema erinevatel kiirustel, olenevalt sellest, kust parasjagu loetakse. Teiste sõnadega, et säilitada sama lugemiskiirust, peab ketas keerlema kiiremini, kui loetakse andmeid seestpoolt, ning aeglasemalt kui väljastpoolt. Pöörlemise kiirus 1x seadmel varieerub 540–212 pööret/min. Et saavutada suuremaid lugemiskiiruseid, hakkasid tootjad suurendama seadmete pöörlemiskiirusi. Seade, mis pöörleb kaks korda sellel kiirusel, kutsutakse 2x seadmeks jne. See kiirus tõusis kuni 12x-ni, aga siis hakkasid tekkima probleemid. Nii suurte kiiruste jaoks hakkas muutuma keeruliseks ehitada sellist mootorit, mis suudaks muuta oma kiirust nii kiiresti kui vaja. Sellepärast seadmed, mille kiirus on kiirem kui 12x, keerutavad plaati kogu aeg sama kiirusega, kuid andmelugemiskiirus muutub vastavalt sellele, kust parasjagu plaati loetakse. Selliseid seadmeid nimetatakse CAV-seadmeteks (CAV – constant angular velocity). CAV-seadmed on ka vaiksemad kui CLV-seadmed, kuna need ei ürita kogu aeg kiirusi üles võtta, mis teeb palju lärmi. Kuid siiski kaasneb probleem CAV-seadmetega. Nende lugemiskiirus varieerub, mis tähendab, et näiteks 16x CAV-seade loeb plaati vaid serva poolt kiirusega 2,46 Mbit/s, kuid seespool on kiirus vaid 1,06 Mbit/s, mis on tegelikult 6,9x. Keskmiselt teeb see kokku 11,5x. Kuid tegelikult on see keskmine võetud väga optimistlikult, kuna kettaid loetakse seestpoolt väljapoole ja keskmine kiirus oleks see siis, kui loetaks üle terve ketas.
Viivitusaeg
Viivitusaega optilistel seadmetel arvestatakse samamoodi nagu kõvaketastel. Teiste sõnadega, viivitusaeg on viivitus sellest ajast, kui seade saab käsu midagi lugeda kuni ajani, mil tegelikult esimene bitt andmeid saab edastatud. Aega mõõdetakse millisekundites, tüüpiline viivitusaeg on 95 ms. See on keskmine viivitusaeg, tegelikult sõltub see sellest, et kus on vajaminevad andmed kettal lokaliseeritud. Kui lugemise mehhanism asub andmetele lähedal, on see aeg tegelikult väiksem, kui kaugemal, siis suurem. Selle aja on tootjad mõõtnud testimise käigus.
Vahemälu
Enamikul optilistest seadmetest on ka vahemälu. Need ongi tegelikult mälukiibid, mis on paigaldatud seadmesse, mis võimaldavad säilitada andmeid enne arvutisse saatmist. Tavaliselt on selle mälu maht 128 kB kuni 8 MB. Tavaliselt mida kiirem on seade, seda rohkem on seal mälu.
Plaadi sisestamise mehhanism
pisi|CD-mängija salvemehhanism pisi|Slot-tüüpi CD-seade pisi|Caddy-mehhanismiga CD-seade Optilisi seadmeid saab eristada ka selle poolest, kuidas nendesse plaati sisestada. On kolme tüüpi sisestamise mehhanisme: tray, caddy ja slot.
Kõige sagedasem tüüp on tray-mehhanism. See on sarnane seadmetega, mis on stereo süsteemidel. Eeliseks on see, et alusele võib panna mitu ketast korraga, kui alus seda võimaldab. Seda tüüpi seadmed on üldiselt odavamad. Nende seadmete puhul on miinuseks see, et küljele keerates ei pruugi seade enam töötada. Peamine pluss tray-mehhanismil on nende hind. Caddy süsteemi on kasutatud mitut tüüpi optiliste seadmete puhul. Selle mehhanismi puhul pannakse ketas eraldi alusesse, mis on metallist kaanega, ja siis sisestatakse see alus uuesti seadmesse. Seade avab metallist luugi alusel, et ketast lugeda. Miinused selle seadme puhul on kõrge hind ja ebapraktilisus. Selline mehhanism oli populaarne varasetes seadmetes, tänapäeval enam neid ei esine.
On ka selliseid mehhanisme, kus on vaja lihtsalt plaat vahel sisse lükata ja mehhanism teeb ülejäänud töö ise. Mõned seadmed isegi suudavad mitu plaati niimoodi endasse võtta ning neid eraldi lugeda. Peamine miinus sellise mehhanismi puhul on see, et kui esineb mingi rike, siis võib olla väga keeruline seda parandada ja plaati kätte saada. Teine miinus on, et sellised seadmed ei suuda lugeda väiksemaid, 80 mm mõõduga, plaate.
Muud näitajad
Optilise seadme kõige suuremad vaenlased on tolm ja mustus. Kui mustus koguneb läätsele, võib see põhjustada lugemisel vigu või suurt lugemiskiiruse langust. Paljud tootjad varjestavad läätse ja sisemised komponendid õhukindlasse kohta. Mõnedel seadmetel, mis ei ole varjestatud, on nn tolmuuksed, üks sisemine ja teine välimine. Need tegurid aitavad pikendada seadme eluiga. Kui laseri lääts saab mustaks, siis läheb seadmel kauem aega andmete lugemiseks, kui tavaliselt, halvemal juhul nad ei leiagi õigeid andmeid üles. Läätsede puhastamiseks on spetsiaalsed plaadid, kvaliteetsemad seadmed puhastavad ise läätse. Läätse on võimalik ka puhastada käsitsi, kuid see on oskust ja ettevaatust nõudev täppistöö, kus võib kergelt mehhanismi vigastada.
Taivo Uibo
Taivo Uibo (sündinud 1. novembril 1936 Tallinnas) on Eesti vabadusvõitleja ja jalgpallitreener.
Muster
Muster (ladina keeles mōnstrāre, näitama, märkima, juhendama) on muutumatu struktuur, mida on võimalik tuvastada selle korduval ilmnemisel.
Taivo Uibo
Elulugu
Taivo Uibo on sündinud 1. novembril 1936 Tallinnas. Isa oli ohvitser, ema teenistuja telefonikeskjaamas. Isa Hans Uibo langes 1944. aasta sügisel Eesti Omakaitse koosseisus, võideldes pealetungivate Nõukogude vägede vastu.
Hrušaŭka
pisi|left Hrušaŭka (vene keeles Gruševka, transkribeerituna Grušavka) on Minski linnaosa, mis asub linna keskosas Maskoŭski rajooni territooriumil. Hrušaŭka on ligi kolm kilomeetrit pikk ja kilomeeter lai. Linnaosas asub park, mis kannab aastast 2009 Hrušaŭski väljaku nime. Seal asub Minski metroo esimese liini samanimeline metroojaam.
Taivo Uibo
Elulugu
Uibo lapsepõlv möödus Tallinnas Pelgulinnas. Kaheksa-aastaselt kaotas ta isevalmistatud lõhkekeha plahvatuses oma vasaku käelaba. Teismelisena mängis jalgpalli, tuli Tallinna Kalevi koosseisus mitu korda Eesti noortemeistriks ja 1955. aastal täiskasvanute meistriks. Lõpetas 1955. aastal Tallinna 22. Keskkooli ja asus tööle Tallinna Lastestaadioni jalgpalli- ja jäähokitreenerina.
Muster
Sõna 'muster' (itaalia keeles mostra, märk, väljanäitamine) hakati antud tähenduses kasutama itaalia keeles 15. sajandil.
Hrušaŭka
Hrušaŭka on üks piirkondadest, kus on säilinud Teise maailmasõja eelne puitarhitektuur ja vanad tööliselamud, kuigi osa sealse piirkonna individuaalelamutest on ka hilisemat päritolu. Kohati on säilinud ka tänavate vana munakivisillutis. Tänapäeval on sinna ehitatud ka uusi korterelamuid; need on valdavalt luksuskorteritega. Rajooni täitevkomitee on välja töötanud kava sealsed vanad majad lammutada ja nende asemele rajada uuselamud.
Taivo Uibo
Elulugu
1953. aasta aprillis asutas Uibo koos kolme eakaaslasega põrandaaluse nõukogudevastase organisatsiooni Kotkad, pidades end iseseisvusaegse Kaitseliidu noorteorganisatsiooni Noored Kotkad järglasteks. Uibo valiti "Kotkaste" juhiks. Kokku kuulus organisatsiooni paarkümmend inimest. Tegeleti mitmesuguste nõukogudevastaste loosungite üleskleepimise ja majaseintele värvimisega.
Muster
Muster võib siduda sarnaseid objekte kõige erinevamal moel. pisi|Juhuslik ristikujuline muster Tartus Annelinnas 2017. aastal. Mustrite tuvastamise ja uurimisega tegeleb taksonoomia. Näiteks taimede morfoloogilised tunnused on aluseks bioloogilisele taksonoomiale.
Hrušaŭka
Ajalugu
Hrušaŭka kujunes Minski äärelinnana välja XX sajandi alguses. See oli piirkond, kuhu asusid elama raudteelased ja vaguniremonditehase töölised. piirkondadest, kus on säilinud Teise maailmasõja eelne puitarhitektuur ja vanad tööliselamud, kuigi osa sealse piirkonna hoonetest on valminud ka Teise maailmasõja järel.
Taivo Uibo
Elulugu
Ööl vastu 24. veebruari 1955 pandi tollase Tallinna 2. Keskkooli (praegune Tallinna Reaalkool) stendile üles Eesti Vabariigi aastapäeva meenutav pikema tekstiga lendleht. Oktoobris 1955 jäi üks organisatsiooni liikmetest organisatsiooni vandetõotuse tekstiga oma kooli direktorile vahele.
Muster
Muster võib olla ka funktsioon, mis võimaldab tuvastada ja reprodutseerida kordusi laiemas kontekstis. Kordused võivad olla ruumilised (näiteks kangamuster) ja/või ajalised (näiteks teatud käitumine) või tüpoloogilised.
Taivo Uibo
Elulugu
Taivo Uibo vahistati 10. oktoobril 1955 oma Tallinna kodus, kuid vabastati samal päeval allkirja vastu. Uuesti vahistati ta 24. novembril 1955.
Hrušaŭka
Ajalugu
Juulis 2013 rajati sinna Valgevene esimene kolmetasandiline ristmik.
Muster
Mustrite ja kujundite märkamine aitab maailmas toimuvat kiiremini töödelda ja tõlgendada, kuid ühtlasi võib juhtuda, et mustreid, seoseid nähakse ka seal, kus seda pole. See võib väljenduda nägude nägemises juhuslikes objektides – seda nimetatakse pareidooliaks. Samuti võib ülevõimendunud mustrite nägemine väljenduda sotsiaalsete seoste ületõlgenduses, vandenõuteooriates, üleloomulikesse nähtustesse uskumises.
Taivo Uibo
Elulugu
11. jaanuaril 1957 mõistis Eesti NSV Ülemkohus Uibole Vene SFNV Kriminaalkoodeksi paragrahvide 58-10 lõige 1 (nõukogudevastane agitatsioon ja propaganda) ja 58-11 (osavõtt nõukogudevastase organisatsiooni tegevusest) alusel viis aastat vabadusekaotust range režiimiga laagris.
Uibo asus 1960 tööle endisele kohale Tallinna Lastestaadioni jalgpalli- ja jäähokitreenerina, 1962. aastal oli põlevkivikombinaadi Kiviõli jalgpallimeeskonna treener. 1960. aastal kohe vangist vabanedes osales uue põrandaaluse Nõukogudevastase organisatsiooni Eesti Rahvuslaste Liit loomises ja oli selle juht. Sinna kuulusid veel Enn Tarto, Erik Udam, Valdo Reinart, Jarmo Kiik, Elvar Eerme, Väino Puusepp ja Priit Silla. Tegeldi nõukogudevastase kirjanduse levitamise, relvade ja laskemoona kogumisega puhkeva sõja tarvis.
Uibo vahistati 25. juunil 1962 Kiviõlis. 1. detsembril 1962 mõistis Eesti NSV Ülemkohus talle Eesti NSV kriminaalkoodeksi paragrahvi 68 lõige 2 (Nõukogudevastane agitatsioon ja propaganda) alusel kuueaastase vabadusekaotusega range režiimiga parandusliku töö koloonias. Oli vangilaagris samas kohas, kus eelmine kordki – Mordvas Zubovo-Poljanski rajoonis Sosnovka asula lähedal asunud poliitvangide laagris. Vabanes vangist 26. juunil 1968.
Aastatel 1969–1970 oli jalgpallitreener Kiviõlis. 1970.–1990. aastatel oli Uibo Tallinna Linna Spetsialiseeritud Autotranspordibaasi (tegeles Tallinna linna heakorrastuse, prügiveo ja muu sellisega) personali väljaõppe insener, lõpuks infoosakonna juhataja. Tegutses veel 1980. aastatel jalgpallitreenerina.
Õppis aastatel 1969–1977 Tartu ülikoolis kaugõppes ajakirjandust. Avaldanud artikleid Eesti ajakirjanduses.
Ernestas Galvanauskas
Ernestas Galvanauskas (20. november 1882 Zizonys – 24. juuli 1967 Aix-les-Bains) oli Leedu poliitik.
Ta sündis aastal 1882 Zizonyses (asub praeguse haldusjaotuse järele Biržai rajoonis) Kaunase kubermangus. Aastal 1902 lõpetas ta Miitavi gümnaasiumi. Aastatel 1902–1904 ja 1906–1908 õppis ta Peterburi riiklikus mäeinstituudis. 1912. aastal omandas ta Belgias mäeinseneri eriala, aastal 1913 sealsamas elektriinseneri diplomi.
1905 osales pöördelistel sündmustel Leedus, Leedu Talurahvaliidu (Lietuvos valstiečių sąjunga) asutaja. Osales Vilniuse Suurel Seimil. 1906. aastal elas Soomes. Teinud kaastööd väljaannetele "Leedu põllumees", "Vilniuse uudised" jm. 1910. aastal korraldas koos teiste leedukatega Pariisis teabebüroo.
Vilhelmina vald
Vilhelmina vald on 2. järgu haldusüksus Rootsis Västerbotteni läänis. Piirneb läänes Norraga.
Ernestas Galvanauskas
1913. aastal töötas ta Serbias Prantsuse pankade konsortsiumis.
Vilhelmina vald
Valla keskus on Vilhelmina alev.
Ernestas Galvanauskas
1919. aastal nimetati Leedu valitsuse delegatsiooni liikmeks Pariisi rahukonverentsil.
Vilhelmina vald
Malgoviki külas mõõdeti 13. detsembril 1941 Rootsi mitteametlik madalaim õhutemperatuur –53 °C.
Ernestas Galvanauskas
7. oktoobrist 1919 kuni 19. juunini 1920 oli ta Leedu peaminister ning samal ajal Leedu rahandus-, kaubandus- ja tööstusminister. 19. juunist 1920 kuni 2. veebruarini 1922 kuni 2. veebruarini 1922 oli ta Kazys Griniuse valitsuses Leedu rahandus-, kaubandus- ja tööstusminister ja transpordiministri kohusetäitja. 2. veebruarist 1922 kuni 17. juunini 1924 oli ta teist korda Leedu peaminister, olles 29. septembrist 1922 kuni 17. juunini 1924 ka Leedu välisminister. Lisaks oli ta 23. veebruarist 1923 kuni 17. juunini 1924 veel Leedu valgevenelaste asjade minister.
Tema peaministriks oleku ajal asutati Kaunases 1922. aastal Vytautas Magnuse Ülikool, millest sai pärast Poola okupatsiooni Leedu “ajutine pealinn”, mida de facto tunnustas Rahvasteliit. 24. märtsil 1923 annekteeris Leedu omalt poolt Memeli piirkonna, Memelist põhja pool asuva Ida-Preisimaa osa koos Memeli sadamaga, praeguse Klaipėdaga, mis oli Rahvasteliidu halduses alates Esimese maailmasõja lõpust.
Kastrāne raudteepeatus
Kastrāne raudteepeatus on endine raudteepeatus Lätis Riia–Ērgļi–Madona–Lubāna–Kārsava raudteel. Peatuse hoone jäi Ogre piirkonda ja Ķeipene valda.
Peatus asus Riia jaamast 61 km kaugusel.
Peatus avati 10. novembril 1937. Sinna rajati ka reisijate tarbeks puidust ootepaviljon. Aastal 2009 suleti sealne peatus seoses raudtee sulgemisega.
Nordalbingien
thumb|300px|Saksimaa u 1000. aastal Nordalbingieni ja Taani margiga põhjas, 1886. aasta kaart Nordalbingien (ladina Nordalbingia) oli üks neljast keskaegse Saksimaa hertsogkonna halduspiirkonnast, teised olid Engern, Ostfaal ja Vestfaal. Piirkonna nimi põhineb Elbe jõe ladina nimel Alba ning viitab piirkonnale, mis peamiselt paiknes Elbe alamjooksust põhja pool; vastab jämedalt tänapäeva Holsteini piirkonnale. Paiknedes praeguse Põhja-Saksamaa territooriumil, oli see varaseim tuntud sakside asuala.
Geograafia
Vastavalt Bremeni Adami 1076. aasta kroonikale "Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum" koosnes Nordalbingien kolmest hõimualast (gau): Nordalbingieni hõimud olid liidus saksidega, kes asusid Land Hadelnis (Haduloha) Elbest lõuna pool. Idas moodustas Limes Saxoniae, ligipääsmatu ala Elbe ja tänapäeva Läänemere-äärse Kieli lahe vahel, loodusliku piiri Wagria maadega, mida asustasid slaavi hõimud obotriidid.
Ajalugu
772. aastal alustas frankide valitseja Karl Suur sõda saksidega, et vallutada maad Põhja-Saksa tasandikul. "Annales regni Francorumi" järgi keeldus Vestfaali aadlik Widukind ilmumast 777. aasta Riigipäevale Paderbornis ja põgenes üle Elbe Nordalbingieni (või võib-olla edasi Taani kuninga Sigfredi õukonda). Isegi pärast Widukindi alistamist ja ristiusustamist 785. aastal jäid Nordalbingieni hõimud tõrksaks, kuni nad 798. aastal Bornhövedi lahingus frankide ja obotriitide ühendvägedega lõplikult alistati. Saksid kaotasid 4000 meest, 10 000 sakside perekonda küüditati Karolingide impeeriumi teistesse piirkondadesse.
Alad Elbest põhja pool anti algul obotriitidele, samas Land Hadeln liidendati kohe. Siiski tungisid Nordalbingieni varsti taanlased ja alles Karl Suure poja Karl Noorema sissetung 808. aastal surus nad tagasi üle Eideri jõe. Järgmisel aastal püstitas keiser tänapäeva Itzehoe lähistele Esesfeldi kantsi ja kogu piirkond liidendati Frangi riigiga. Selleks, et kuningas Sigfredi järeltulija Godfredi juhitavale sissetungile vastu seista, rajasid frangid tõenäoliselt Taani margi, mis ulatus Eideri jõelt Danevirke kindlustusteni põhjas. Pärast kuningas Godfredi tapmist sõlmis tema järeltulija Hemming 811. aastal Karl Suurega Heiligeni rahu ning piiri Taani ja Frangi riigi vahel hakkas tähistama Eideri jõgi. Siiski jätkusid tülid mõlema poole vahel rohkem kui sajandi, kuni Ida-Frangi kuningas Heinrich Linnupüüdja alistas 934. aastal lõpuks kuningas Gnupa Taani väed Hedebys.
Pärast Karl Suure surma 814. aastal anti Nordalbingieni saksidele armu ja nende maad tagastati neile obotriitidelt. Mitme allika kohaselt kavatses keiser luua Nordalbingieni piiskopkonna eesotsas preester Heridagiga. See plaan jäi katki pärast Heridagi surma ja piirkond anti keiser Ludwig Vaga valitsemise ajal Bremeni ja Verdeni piiskopkondadele, kui Ansgar nimetati Hamburgi peapiiskopiks 831. aastal.
Mägede Hääl (ajaleht)
Mägede Hääl (enne 2019 Rõuge Valla Infoleht) on aastast 2018 ilmuv ajaleht, mis vahendab Rõuge valla uudiseid. Lehte annab välja Rõuge vallavalitsus.
2018 ühines selle ajalehega Misso Valla Leht.
Ernst von Nolcken (1838−1898)
Ernst von Nolcken (23. veebruar/7. märts 1838 Torgu mõis, Jämaja kihelkond, Liivimaa – 18/30. aprill 1898 Kuressaare, Liivimaa) oli Kuressaare linnapea aastatel 1894–1898.
E. von Nolcken õppis Moskva ülikoolis ja aastail 1858–1861 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, mille lõpetas 1864. aastal.
E. von Nolcken oli Saaremaa Maakohtu assessor, aastail 1865–1866 Saaremaa rüütelkonna delegaat Baltimaade Keskjustiitskomisjonis, 1879–1888 Saaremaa Kreisikohtu sekretär ja assessor. Ta oli ka Kaunispe mõisa omanik ning Saaremaa aadlikonvendi saadik.
Destilleerimisseade
Destilleerimisseade ehk destillatsiooniseade ehk destillaator on seade, millega lahusest eraldatakse destilleerimise teel vedelik.
Keemiline süntees
Keemiline süntees on vajaliku saaduse saamiseks kasutatav keemiline reaktsioon või mitmete reaktsioonide jada koos vajalike keemiliste ja füüsikaliste protseduuride rakendamisega. Enamasti on tegu keerukamate keemiliste ühendite saamisega lihtsamatest ühenditest.
Keemilise sünteesiga on seotud vastavate metoodikate, optimaalsete tingimuste, aparatuuri, analüüsimeetodite, lahutusmeetodite, ohutustehnika ja vajadusel ka tööstusliku tehnoloogia väljatöötamine.
Paljude ühendite süntees toimub mitmes etapis, see tähendab astmeliselt. Sünteesi meetod peab olema usaldusväärne ja reprodutseeritav mitmetes erinevates laborites. Sünteesi efektiivsust näitab saaduse saagis, mis on saadud saaduse hulk teoreetiliselt võimalikust. Saagist vähendavad vältimatud kõrvalreaktsioonid ja töötlemiskaod.
Eristatakse anorgaanilist, orgaanilist ja biokeemilist sünteesi. Sünteesi eesmärgiks on põhiliselt kas looduslike ühendite (biomolekulide), ravimite toimeainete, olme- ja põllukemikaalide või teoreetilist huvi pakkuvate ühendite saamine.
Keemiline süntees eeltoodud tähenduses võib olla seotud kõikvõimalike reaktsioonitüüpidega: liitumisreaktsioonid, asendusreaktsioonid, kondensatsioonireaktsioonid, elimineerimisreaktsioonid, redoksreaktsioonid jt. Siiski, kitsamas mõttes kasutatakse mõistet "süntees" sünteesireaktsiooni tähenduses, mille all mõeldakse keemiliste ainete ühinemist keerukama struktuuriga ühenditeks, need on ühinemis- ja liitumisreaktsioonid, s.h mitmekomponentsed.
Looduses toimuvaid orgaanilise aine sünteesiprotsesse nimetatakse kemosünteesiks, biosünteesiks ja fotosünteesiks.
Satoshi Yamaguchi
Satoshi Yamaguchi (jaapani keeles 山口 悟 Yamaguchi Satoshi; sündinud 1. augustil 1959 Oitas) on Jaapani endine jalgpallur, väravavaht.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastal 1981 1 mängu.
Kongressi-Poola
Kongressi-Poola, ametlikult Poola kuningriik, oli pärast Napoleoni sõdade lõppu võitjariikide Austria, Suurbritannia, taas Bourbonide valitsetava Prantsusmaa ja Venemaa keisririigi poolt Viini kongressil moodustatud riik. Kuigi riigi nimi oli ametlikult Poola Kuningriik, nimetati seda Kongressi-Poolaks, et eristada seda keskaegsest Poola kuningriigist. Kongressi-Poola territoorium vastas umbkaudu Varssavi hertsogiriigi omale, mille asemele ta moodustati. Kongressi-Poola nimetati Viini kongressi järgi.
Kongressi-Poola koosseisu kuulusid Rzeczpospolita aladest, mida olid Venemaa, Austria ja Preisimaa jaganud juba 1772., 1792. ja 1795. aastal, ainult Kaliszi, Lublini, Masoovia ja Święty Krzyżi piirkond.
Teoreetiliselt oli Kongressi-Poola pooliseseisev riik, mis oli personaalunioonis Venemaaga. Poola kuningaks oli Venemaa keiser. Riiki juhiti vastavalt Poola kuningriigi põhiseadusele (en), mis oli üks kõige liberaalsemaid põhiseadusi 19. sajandil. Seadusi võttis vastu Poola seim, kes pidi kuningale (keisrile) aru andma. Poolal oli oma sõjavägi, raha, riigieelarve, kriminaalkoodeks ja tollipiir, mis eraldas Poolat ülejäänud Venemaast. Poolas olid demokraatlikud traditsioonid (seda nimetati kuldseks vabaduseks) ja poola aadel (šlahta) hindas sügavalt isiklikku vabadust.
Lisaks seimile olid Poolas riiginõukogu ja haldusnõukogu. Haldusnõukogu (valitsus) koosnes 5 ministrist, kelle määrasid ametisse kuningas ja asehaldur. Need ministrid olid sõjaminister, usu- ja haridusminister, rahandusminister, justiitsminister ja siseminister. Haldusnõukogu pidi ellu viima keisri tahet ja riiginõukogu jaoks otsuseprojekte ette valmistama.
Sisuliselt juhtis Kongressi-Poolat keisri määratud Poola asehaldur. Ta juhtis mõlema nõukogu istungeid ja võis vetostada nende otsuseid. Kuid kõik tema ülejäänud otsused kehtisid ainult siis, kui vastav minister oli need kinnitanud. Asehalduril ei olnud võimu rahanduse ega välispoliitika vallas, asehaldurite võim sõjaväe üle oli muutlik. Siiski oli tema võim laialdane: ta võis nimetada kandidaate enamikku tähtsatesse riigiametitesse: ministriteks, senaatoriteks, ülemtribunali kohtunikeks ja riiginõunikeks, samuti piiskoppideks ja peapiiskoppideks.
Tegelikult oli keisril absoluutne võim ja tema tiitelgi oli "isevalitseja". Venemaa keiser ei soovinud oma võimule mingeid piiranguid. Kogu vastuseis keisrile suruti maha ja keisri määratud ametnikud eirasid seadust oma suva järgi. Siiski oli esialgu keisri absoluutset võimu raske kehtestada, sest Poolas olid liberaalsed traditsioonid ja institutsioonid sügavalt juurdunud.
Esimene Poola kuningas oli Aleksander I. Ka kõik järgmised Vene keisrid kandsid Poola kuninga tiitlit. Esialgu oli Aleksander kohustatud Poola põhiseadust järgima, kuid varsti pärast Viini kongressi resolutsioonide allakirjutamist lõpetas ta Poola seaduste järgimise ja andis asehaldurile, oma vennale suurvürstile Konstantin Pavlovitšile peaaegu diktaatori võimu. 1819 lõpetas Aleksander Poolas trükivabaduse ja kehtestas eeltsensuuri.
pisi|Kongressi-Poola (1821) 1820. aastatel algas Poolas põrandaalune Venemaa-vastane liikumine. Venemaa salapolitsei, mida juhtis Nikolai Novosiltsev, hakkas Poolas salaorganisatsioone taga kiusama ja 1821 keelustas keiser Aleksander vabamüürluse, mis kandis Poolas edasi Poola patriotismi tavasid. Alates 1825 peeti seimi istungeid kinnistena.
1825 suri keiser Aleksander ja võimule sai tema vanim poeg Nikolai I. 24. mail 1829 krooniti ta Varssavis Poola kuningaks, kuid ta keeldus andmast vannet, et järgib Poola põhiseadust. Selle asemel jätkas ta Poola iseseisvuse piiramist. Nikolai valitsemine põhines rahvuslusel, mis koosnes õigeusu, isevalitsuse ja vene rahvuse levitamisest. Poolas oli kehtinud usuvabadus, seevastu Venemaal olid õigeusk ja kirik sedavõrd tihedalt põimunud, et vaimulikud olid sisuliselt muutunud riigiametnikeks. Teisi religioone hakati vaenama, näiteks paavsti bullasid ei tohtinud Poolas enam ilma Venemaa valitsuse loata avaldada ega avalikult kuulutada. Nikolai lõpetas Poolas demokraatia ja demokraatlikud institutsioonid kaotati. Kogu haldusaparaat määrati oma kohale, mitte ei valitud. Ühtlasi prooviti muuta riigi ja kodaniku vahelisi suhteid. Kõik see tekitas Poolas rahulolematust ja vastuseisu keskvõimule.
Viimaseks piisaks osutus keisri kava kasutada Poola sõjaväge 1830. aasta revolutsiooni mahasurumiseks Prantsusmaal ja Belgias. See oli selges vastuolus Poola põhiseadusega. 29. novembril 1830 puhkes Novembriülestõus. 25. jaanuaril 1831 kukutas Poola seim Nikolai I Poola kuninga kohalt, sest ta oli korduvalt põhiseadust rikkunud ja püüdis seimi õigusi kärpida. 4. veebruaril sisenes Poolasse 115 000-meheline Venemaa sõjavägi ja 5. oktoobril ülestõus lõppes lüüasaamisega.
pisi|Kongressi-Poola (1831) 1832 andis keiser välja Poola Kuningriigi orgaanilise statuudi. Sellega lõpetati Venemaa ja Poola personaalunioon ja selle asemel kuulutati Poola Venemaa igaveseks osaks. Kongressi-Poola põhiseadus tühistati, armee ühendati Venemaa omaga ja seim saadeti laiali. Viiest omavalitsuse ministeeriumist saadeti kaks (sõja- ning usu- ja haridusministeerium) laiali, alles jäeti rahandus-, justiits- ja siseministeerium. Riiginõukogu saadeti samuti laiali. Asehalduri võimu suurendati veelgi.
Varssavi ülikool suleti koos mõne väljaspool Poolat oleva õppeasutuse, näiteks Vilniuse ülikooliga. Ülikooli raamatukogu ja muuseumi varad viidi Peterburi. 1840 avati selle asemel mõne gümnaasiumi juures pedagoogika ja õigusteaduse alased täienduskursused, aga varsti suleti needki. Seega säilis üksnes keskharidus. Keskharidust anti ainult vene keeles. Gümnaasiumi õppemaksu suurendati ja õppima lubati võtta üksnes aadlike ja ametnike lapsi.
1863 puhkes Poolas Jaanuariülestõus, mis suruti maha 1865. Pärast seda Kongressi-Poola likvideeriti ja Poola igasugused eriõigused kaotati. Selle asemele moodustati Varssavi kindralkubermang, mida mitteametlikult nimetati sageli Visla-äärseks piirkonnaks, et vähendada poolakate rahvuslikku iseteadvust. Kindralkuberneril olid veelgi laiemad volitused kui asehalduril, näiteks juhatas ta kõiki kubermangus olevaid sõjavägesid, ta tohtis inimesi ilma kohtuta surma mõista ja välja kuulutada sõjaseisukorra.
Poola asehalduri ametikohta ei kaotatud. Lihtsalt viimane asehaldur Friedrich Wilhelm Rembert von Berg oli selles ametis kuni oma surmani ja uut asehaldurit ei määratud, asehalduri ülesanded läksid üle kindralkubernerile.
Venemaa keisri asehaldurid Poola kuningriigis
pisi|Kongressi-Poola (1861)
Poola kuningriigi haldusjaotus (1840)
pisi|Jaanuariülestõus
Ivan Papulovski
Ivan Pjotri p. Papulovski (Иван Петрович Папуловски; 11. detsembril 1923 Temnovka külas Sverdlovski oblastis - 23. jaanuaril 1998 Tallinnas) oli nõukogude eesti ajakirjanik ja propagandist, mitme eesti rahvuslikku vastupanuliikumist mustava propagandaraamatu autor.
Elulugu
Komsomoli ta ei kuulunud, kuid 1948. aastal sai temast kommunistliku partei liige. 1952. aastal lõpetas Leningradi oblasti parteikooli ajakirjanduse alal ning 1961- 1968 omandas kaugõppes ajalooalase hariduse Tartu Riiklikus Ülikoolis. Eestisse jõudis Papulovski 1946. aastal, asudes kõigepealt tööle vaneminspektorina Siseministeeriumi maanteede ja teekatteta teede valitsuses (  УШОСДОР  ). Peagi alustas ta aga edukat karjääri ajakirjanikuna, töötades väga erinevatel ametipostidel ning pälvides oma erialase tegevuse eest sealjuures ka korduvalt tunnustust (nt ENSV teenelise ajakirjaniku preemia 1981. aastal). Kõik sai alguse 1947. aastal, mil ta asus tööle ajalehe "Noorte Hääl" korrespondendina, millele järgnes toimetajatöö Kirde-Eesti kohalikes ajalehtedes. 1953 sai ajalehe "Molodjož Estonii" vastutavaks toimetajaks ning 1962 ajalehe "Sovetskaja Estonija" osakonnajuhatajaks ja vastutavaks toimetajaks. 1968-74 Eesti Televisiooni uudistesaate „Aktuaalne kaamera” peatoimetaja ning 1978-91 venekeelse ajakirja "Tallin" toimetaja. 1965-68 oli ta ka Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee sektorijuhataja. Ajakirjandusliku töö kõrvalt avaldas I. Papulovski näidendeid, olukirjeldusi jms. Teenekas ajakirjanik alustas pensionipõlve 1986. aastal ning suri 23. jaanuaril 1998 Tallinnas.
Propagandistlik tegevus
1984. aastal ilmus tema kaastööl kogumik „Kompromiss on välistatud. Lugusid Eesti tšekistidest." Nimetatud kogumikust võib aga leida vaid ühe tema enda poolt kirjutatud loo – „Tšekist tšekistide perekonnast“.
1990 ilmus eesti keeles tema kirjutatud teos „Öised külalised. Eesti julgeoleku tegevusest sõjajärgsel perioodil“ (vene keeles juba 1988).
T grupp
T grupp AS (varasemate nimedega Tallinna Bussijaam OÜ, Osaühing Bussireisid) on Eesti transpordiettevõte.
Ettevõte registreeriti Äriregistris 1998 ja ettevõtte juriidiline aadress on Lastekodu tänav 46 (Tallinna bussijaam).
Ettevõtte juht on Andres Osula.
Ettevõte on loonud tarkvaralise Tpileti süsteemi, mille kaudu saab osta kaugliinibusside pileteid.
Asmu Saar
Elulugu
Lõpetas 1950 Tallinna 17. Keskkooli, 1955 TÜ matemaatika-loodusteaduskonna, 1959 TÜ-s aspirantuuri. Oli 1955–56 TÜ geograafia kateedri assistent, 1959–64 Eesti Riikliku Kirjastuse ja 1964–65 Eesti Raamatu toimetaja, 1965–92 kirjastuse Valgus entsüklopeediatoimetuse ja aastast 1992 Eesti Entsüklopeediakirjastuse teadustoimetaja ning aastast 1994 surmani loodusteaduste toimetuse juhataja ja EE toimetuskolleegiumi liige. Toimetanud populaarteaduslikku erialakirjandust ja reisiraamatuid, aastast 1963 entsüklopeediaartikleid. Koostanud valdava osa ENE ja EE Eesti loodusobjekte, asulaid ja haldusüksusi käsitlevaid kohaartikleid, osalenud teatmeteoste ("Nõukogude Eesti", "Eesti A & O", "Maailma maade pealinnad", "Maailma atlas", lühientsüklopeedia "Tallinn" jt) ning kultuurilooliste, matka- ja turismiteatmike koostamisel ja toimetamisel. Avaldanud kirjutisi Tapa piirkonna majandusgeograafiast, Paldiskist, Eesti majandusrajoonimisest, maailma lippudest jm. Oli Siseministeeriumi kohanimenõukogu liige (1997–2003) ja Tallinna Linnavalitsuse nimekomisjoni liige (1999–2003) ning Eesti Geograafia Seltsi auliige (1994) ja juhatuse liige (aastast 2000).
Hülgeoda
Hülgeoda oli hülgepüügil kasutatud riist, millega mahalastud hüljes tõmmati veest välja.
Oda pikkus oli kuni 3,75 m ja selle tipus oli ühe kisuga raudteravik.
Hülgeoda kasutati Soomes ja Eesti alal Ruhnus.
Marco Lukka
Marco Lukka (sündinud 4. detsembril 1996 Pärnus) on Eesti jalgpallur (kaitsja). Ta mängib Eesti Premium liiga klubis Tallinna FC Flora.
Lihavõttekriis
pisi|Kuningas Christian X 1925. aastal Lihavõttekriis oli põhiseaduslik kriis Taanis 1920. aastal, mis mõjutas oluliselt Taani konstitutsioonilise monarhia arengut Taanis. Selle vallandas kuningas Christian X, kasutades talle konstitutsiooniga antud võimu, kui ta tagandas valitud valitsuse. Kriisi tulemusel viidi konstitutsiooni täpsustused: uute valimiste väljakuulutamisel jäi eelmine valitsus kuni uue hääletuse lõpuni ametisse, kuid kuninga õigus valitsust tagandada säilis. pisi|Peaminister Carl Theodor Zahle
Marco Lukka
Seinäjoki JK
10. juulil 2015 liitus Lukka Soome kõrgliiga klubiga Seinäjoki JK.
Hülgeoda
Kirjandus
Ilmari Manninen. Die Sachkultur Estlands, I Band. Õpetatud Eesti Selts, Tartu, 1931, 76.
Marco Lukka
Tallinna FC Flora (2020–)
21. august 2020 Lukka taasliitus laenulepingu alusel selle hooaja lõpuni Floraga.
Lihavõttekriis
Põhjused
Kuninga ja valitsuse vahelise konflikti ajendiks oli küsimus Schleswigi annekteerimise üle. Schleswig oli olnud Taaniga personaalunioonis olev Saksa Liidu liikmesmaa, mis pärast Frederik VII surma 1863. aastal üritas iseseisvuda ja ühendati Teise Schleswigi sõja tagajärjel Preisimaaga. Taani soovis piirkonda tagasi saada ja Saksamaa kaotus Esimeses maailmasõjas tegi selle võimalikus. Vastavalt Versailles' rahu tingimustele tuli Schleswigi saatus otsustada kahe rahvahääletusega. Üks referendum pidi toimuma Põhja-Schleswigis (tänapäeval Lõuna-Jüütimaa maakond Taanis) ja üks Kesk-Schleswigis (tänapäeval osa Saksamaa Schleswig-Holsteini liidumaast). Lõuna-Schleswigis referendumi korraldamist ei plaanitud, sest seal elasid peamiselt sakslased ja tollal üldlevinud arvamuse kohaselt pidi see jääma Saksamaa osaks.
Marco Lukka
Tallinna FC Flora (2020–)
Jaanuaris 2021 taasliitus ta Floraga sõlmides 2-aastase lepingu.
Lihavõttekriis
Põhjused
Põhja-Schleswigis hääletas Taaniga taasühinemise poolt 75% elanikkonnast, samas kui 25% toetas Saksamaa osaks jäämist. Kesk-Schleswigis oli olukord vastupidine: 80% toetas Saksamaa osaks jäämist ja 20% Taaniga taasliitmist. Nende tulemuste põhjal otsustas Taani peaminister Carl Theodor Zahle, et Põhja-Schleswigi taasühendamisega võib jätkata, kuid Kesk-Schleswig jääb ka edaspidi Saksamaa võimu alla.
Marco Lukka
Koondisekarjäär
A-koondise debüüdi tegi Lukka 5. septembril 2021 sõprusmängus Põhja-Iirimaa vastu.
Klubi
''Uuendatud seisuga 2. märts 2023''
Koondis
''Uuendatud seisuga 2. märts 2023''
Lihavõttekriis
Tagajärjed
pisi|Otto Liebe Christian X saatis kogu ülejäänud valitsuse laiali ja asendas selle Otto Liebe konservatiivse asevalitsusega. Valitsuse tagandamine tagajärjel puhkesid meeleavaldused ja Taanis tekkis lausa revolutsiooniline atmosfäär, mis tekitas kahtlusi monarhia tuleviku suhtes. Selle tulemusel algasid läbirääkimised kuninga ja Sotsiaaldemokraatide vahel. Seistes silmitsi Taani monarhia võimaliku kukutamisega, kuningas taganes ja vabastas oma valitsuse ametist. Ametisse asus Michael Pedersen Friisi juhitud kompromissivalitsus, mis pidi võimul olema kuni valimisteni samal aastal.
See oli viimane kord, kui Taani monarh sekkus poliitikasse, omamata parlamendi täielikku toetust. Kriisi järel leppis Christian X rolliga sümboolse riigipeana.
Oidermaa
Oidermaa on eesti perekonnanimi.
BL 1.2-inch
Ordnance BL 9.2-inch howitzer (inglise keelest Ordnance'i BL 9,2-tolline haubits) on Suurbritannia raske piiramishaubits. Haubits oli esimeses maailmasõjas Prantsusmaal teeninud Briti üksuste põhiline kaudtule vastase tule element, see kuulus paljude Royal Garrison Artillery üksuste relvastusse. Haubits jäi teenistusse teise maailmasõja alguseni.
Oidermaa
Nimede eestistamisel määrati Oidermaa uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Oidemann ja Oidermann.
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Oidermaa Eestis 23 mehel ja 30 naisel.
Arnold Eres
Arnold Eres (7. august 1917 Pala vald, Tartumaa – 24. jaanuar 1986 Borås, Rootsi) oli väliseesti kunstnik.
1944. aastal põgenes Saksamaale, kust jõudis 1946. aastal Rootsi. Töötas tekstiilitööstuses ja Wäferi Bolagetis mustrijoonistajana. Õppis kunsti kirikursuste kaudu ja täiendas end kunstikursustel Stockholmis 1950–1952. Esines näitustel Lõuna- ja Lääne-Rootsis, pälvides arvustajate ja publiku tunnustuse. 1963. aastast tegutses vabakutselise kunstnikuna.
Esines isikunäitustega Boråsis (1949, 1952, 1955, 1958, 1967. 1980), Alingsåsis (1956), Ulricehamnis (1957), Göteborgis (1957. 1966, 1979) ja Stockholmis (1970). Osavõtt ühisnäitustest: Stockholm (1963, 1968), Toronto (1964, 1972), Göteborg (1974, 1978).
Esindatud järgmistes kogudes: Boråsi kunstimuuseum, Albert Engströmi muuseum Eksjös ja mujal Rootsi kogudes.
Michałova
pisi|left| Michałova (vene keeles Mihhalovo, transkribeerituna Mihhalova) on Minski linnaosa, mis asub linna keskosas Maskoŭski rajooni territooriumil. Seal asub Minski metroo esimese liini samanimeline metroojaam, seda läbivad ka trollid ja bussid. Aastast 2010 on linnaosal oma kool.
Michałova koosneb kahest mikrorajoonist.
Ajalugu
Michałova rajati uuselamupiirkonnaga endise samanimelise küla asemele.
Juhan Lohk
Juhan Lohk (9. oktoober 1898 Pühajärve vald – 8. detsember 1971 Tallinn) oli eesti muusikapedagoog, haridustegelane ja tõlkija.
Ta õppis aastatel 1914–1918 Tartu õpetajate seminaris ja ka Tartusse evakueeritud Riia Muusikakoolis, aastal 1918 Saratovi konservatooriumis. Ta lõpetas aastal 1926 eksternina Tallinna Konservatooriumi, saades helikunstniku diplomi ja muusikaõpetaja kutse.
Ta töötas aastatel 1921–1923 õpetajana Otepää algkoolis. Aastatel 1923–1930 töötas ta Võru Õpetajate Seminaris viiuli-, klaveri-, laulu- ja laulumetoodikaõpetajana. Aastatel 1930–1941 töötas ta Kundas alg- ja keskkooli juhatajana.
Aastatel 1941–1944 (Teise maailmasõja ajal) oli ta Venemaal tööline ja raamatupidaja. Täiendas ennast aastal 1944 Moskva Pedagoogilises Instituudis, juhatas Jegorjevski õppekombinaadis vene keele kursusi ja segakoori. Oli aastatel 1944–1945 Tallinna TSN TK haridusosakonna juhataja ja aastatel 1945–1950 haridusministeeriumi alg- ja keskkoolide valitsuse juhataja asetäitja. Korraldas õpilaskooride ettevalmistust 1947. aasta üldlaulupeoks.
Ta on tõlkinud ka ilukirjandust.
Kate Grenville
Kate Grenville (sündinud 14. oktoobril 1950 Sydneys) on Austraalia kirjanik.
Tema teostest on eesti keelde tõlgitud "Salajane jõgi" (originaalis "The Secret River", ilmunud aastal 2005), ilmunud aastal 2009 kirjastuse Eesti Raamat väljaandel, tõlkinud Indra Feldman. Teine raamat "Sarah Thornhilli lugu" (originaalis "Sarah Thornhill", ilmunud aastal 2011) on eelmise järg ning on ilmunud sarjas "Nüüdisromaan" aastal 2013 Maia Planhofi tõlkes.
Tartu Herbert Masingu Kool
pisi|Tartu Herbert Masingu kooli hoone aadressil Vanemuise 33 Tartu Herbert Masingu Kool on üldhariduskool Tartus.
Ajalugu
Tartu Herbert Masingu Kool asutati 1992. aastal terviseprobleemidega laste õpetamiseks.
Kooli peahoone asus 2005. aasta augustini aadressil Kalevi tänav 13. See villa oli kuulunud 1939. aastal enne Saksamaale emigreerumist Herbert Masingu perekonnale. Alates 1993. aastast olid koolil Herbert Masinguga tihedad kontaktid. Saksamaal asuva Karl Kübeli Fondi kaudu toetas ta kooli materiaalselt kuni oma surmani 1996. aastal. Lugupidamisest ja soovist säilitada tema mälestust kannab kool alates 1997. aasta kevadest Herbert Masingu nime.
Kooli kasvamise tõttu jäi Kalevi tänava villa kitsaks ja alates 2005. aastast tegutseb kool aadressil Vanemuise 33 asuvas õppehoones. 2010. aastal avati Ameerika Ühendriikide Euroopa Väekoondise toetusel valminud juurdeehitis ja noortekeskuse renoveeritud ruumid.
Kalevi 13
pisi|left|Tartu Herbert Masingu kooli endine hoone aadressil Kalevi 13, kus tänapäeval asub [[Tartu Loomemajanduskeskus]] Villa aadressil Kalevi 13 valmis 1913. aastal. Selle lasi endale elamuks ja kontoriks ehitada arst Konrad Pfaff. Omapärane villa kujunes eeskujuks mitmele Tartu 1920. aastatel valminud hoonele. Alates 1939. aastast oli maja perekond Masingute käes. Teise maailmasõja järel loodi sinna esmalt laste tuberkuloosihaigla, seejärel 1946. aastal liigeseprobleemidega laste sanatoorne kool, mis hiljem hakkas kandma nime Tartu Sanatoorne Kool. Kool tegutses seal kuni 1991. aastani. Tänapäeval tegutseb majas Tartu Loomemajanduskeskus.
Tänapäev
Koolis antakse haridust 1.–12. klassini. Kooli õppekava koostamisel on aluseks "Põhikooli- ja gümnaasiumi riiklik õppekava".
Õpilase tervisliku seisundi paranemisel on tal võimalus jätkata õpinguid elukohajärgses koolis.
Koolis töötava multidistsiplinaarse meeskonna missioon on õpilase integreerimine ühiskonda ning kooli muutmine ja kohandamine lapsekeskseks. Koolikeskkonna muutmine lapsesõbralikuks on mitmetahuline protsess, mis nõuab õpilaste, nende vanemate ja koolipersonali tihedat koostööd, tihti ka kompromisse.
Klassid on väikesed, mis aitab luua turvalise ja sõbraliku õpikeskkonna. Meeskonna – õpetajad, sotsiaalpedagoog, pediaater, psühhiaater, psühholoog, füsioterapeut, logopeed – ülesandeks on õpilase arengu jälgimine ja vanemate nõustamine.
Koolil on välja kujunenud traditsioonid: spordipäevad sügisel, talvel ja kevadel, lahtiste uste nädal lastevanematele, jõuluball, emakeelepäeva tähistamine, matemaatika, informaatika, loodusainete ja võõrkeelte päevad ning kunstinädal.
Manivald Randla
Manivald-Vilhelm Randla (15. november 1907 Haapsalu – 5. september 1979 Toronto, Kanada) oli Eesti sõjaväelane ning Saksa okupatsiooni ajal teises maailmasõjas 1. Eesti Julgeolekupolitsei ja SD pataljoni ülem.
Tartu Herbert Masingu Kool
Tänapäev
Kool pakub:
Direktorid
1992–2005 Krista Eller
Manivald Randla
Pärast teist maailmasõda emigreerus ta Saksamaalt Kanadasse, kus ka 1979. aastal suri.
Tartu Herbert Masingu Kool
Direktorid
2019–... Siim Värv
Rahvuskogu 73. valimisringkond
'''Rahvuskogu 73. valimisringkond''' asus Virumaal.
Ringkonda kuulus Vaivara, Auvere-Joala, Peetri, Narva ja Voka vald.
31. oktoobril 1936 Narva raekojas peetud seltskondlike komiteede esindajate koosolekul valiti ühehäälselt valimisringkonnast valitava Rahvuskogu liikme kandidaadiks Ants Oidermaa. Algul olid tema vastaskandidaatideks üles seatud Kristjan Rajasaare Vaivara vallast ja Kalju Otu Voka vallast.
Kuna teisi kandidaate valimisringkonnast üles ei seatud, loeti Ants Oidermaa ilma valimisteta Rahvuskogu liikmeks.
Hans Dsiss
Hans Dsiss (sündinud 8. mail 1942 Kuressaares) on eesti sotsioloog, kes on tegelenud peamiselt haridussotsioloogia temaatikaga.
Paalisõlm
Paalisõlme on esimest korda mainitud Sir Henry Mainwaringi raamatus "The Sea-man`s Dictionary" (1644).
Esimest korda oli seda sõlme kujutatud joonisel David Steeli raamatus "Elements and Practice of Rigging and Seamanship" (1794).
Paalisõlm leiti 1954. aastal väljakaevamistel muistse Egiptuse vaarao Hufu hauakambrist. Hufu oli Vana-Egiptuse Vana riigi 4. dünastia teine kuningas. Tema valitsemisaeg langes umbkaudu aastatesse 2589–2566 eKr. Maadeavastaja John Smith kirjeldas sõlme esimest korda meremeeste sõnaraamatus "A Sea Grammar" (1627). Alpinistidele esitles paalisõlme kuuskümmend aastat tagasi Prantsuse alpinist Gaston Rebuffat (1921–1985). Paali ehk surmasõlme kontrollsõlmega kasutatakse köie kiireks kinnitamiseks mingi suurema tugipunkti külge. Kui sõlme tegemisel köie ots jääb sissepoole – briti variant.
Vatrāne raudteepeatus
Vatrāne raudteepeatus on endine raudteepeatus Lätis Riia–Ērgļi–Madona–Lubāna–Kārsava raudteel. Peatuse hoone jäi Ogre piirkonda ja Ķeipene valda Vatrāne külla.
Peatus asus Riia jaamast 61 km kaugusel.
Peatus avati 10. novembril 1937. Sinna rajati ka reisijate tarbeks puidust ootepaviljon. Aastal 2009 suleti sealne peatus seoses raudtee sulgemisega. Peatuse rajatistest on säilinud pink ja perroon
Antsla linnavolinike loend 1939
15. ja 16. oktoobril valiti ja Võru maavanema poolt 1. novembril 1939 kinnitati Antsla linnavolinikeks (RTL 1939, 101):
Ipiko keel
Ipiko keel on Paapua Uus-Guineas Gulfi provintsis kõneldav paapua keel. Seda räägitakse Kikori ringkonnas Ipiko ja Pahemuba külas.
August Komendant
August Komendant, ka August-Eduard Komendant (2. oktoober 1906 Nurmsi küla, Mäo vald, Järvamaa – 14. september 1992 Upper Montclair, New Jersey), oli eesti ja Ameerika Ühendriikide ehitusinsener, -konstruktor, tehnikateadlane ja õppejõud.
Ipiko keel
Kõnelejate arv on umbes 350.
August Komendant
August Komendant oli raudbetoonkonstruktsioonide valdkonna juhtivaid spetsialiste, kes pälvis laialdase tunnustuse pingbetoontarindite konstruktori ja propageerijana. Tema projektide järgi on rajatud üle 40 ehitise Eestis ja üle 50 hoone Ameerika Ühendriikides.
pisi|[[Salki Bioloogiliste Uuringute Instituut|Salki instituut San Diegos. Inseneritöö August Komendandilt. Ehitis pälvis Kahekümne Viie Aasta auhinna]] pisi|[[Kimbelli kunstimuuseum Texases. Inseneritöö August Komendandilt. Ehitis pälvis Kahekümne Viie Aasta auhinna]]
August Komendant tegi koostööd nimekate arhitektide Louis Kahni, Eero Saarineni ja Moshe Safdiega. Komendandi pikk koostöö arhitekt Louis Kahniga andis mitmeid arhitektuurselt väljapaistvaid hooneid. Nende koostööst pälvisid kaks objekti prestiižika Ameerika Arhitektide Instituudi väljaantava Kahekümne Viie Aasta auhinna (Twenty-five Year Award). Auhind antakse kord aastas USA arhitekti loodud 25–35 aastat tagasi valminud objektile üle maailma.
Haridustee
pisi|[[Dresdeni tehnikakõrgkool. Seal õppis 1929–1934 ja töötas õppejõuna 1944–1945 August Komendant. Foto aastast 1953]]
August Komendant oli pärit Järvamaalt Mäo vallast. Ta sündis Nurmsis Hindreko-Jaani talus Hans ja Leena Komendandi paljulapselises peres. Alghariduse sai ta Sargvere koolis. 1927. aastal lõpetas ta Järva Maakonna Paide Ühisgümnaasiumi kolmanda lennu reaalharu. Järgmised kaks aastat teenis Komendant sõjaväes, kus ta sai täieliku tehnilise väljaõppe lahingumasinate käsitlemisel ja lipniku aukraadi.
Insenerist sugulase, Tartusse 1920. aastail Vabadussilla ehitanud Konstantin Zereni õhutusel, kes lubas Augustit edasiõppimisel aidata ja hiljem oma firmas osanikuks võtta, otsustaski Komendant ehitusinseneri ameti kasuks.
Aastail 1929–1934 õppis ta Dresdeni Tehnikakõrgkoolis. Komendant oli tugev matemaatikas, oma ülikooliõpingute kõrvalt Dresdenis andis ta matemaatikatunde ja tegi staatikaarvutusi. Kogu stuudiumi aja vältel töötas Komendant suviti Eesti ehitusplatsidel, kus ta Zereni käendusel tegutses kümniku ja töödejuhatajana. Komendant lõpetas kõrgkooli raudbetooni staatika erialal. Lõpueksami hindeks märgiti saksa kombe kohaselt 2a (gut bestanden), diplomitöö arvati 1b (sehr gut) vääriliseks. Tema õpetajaks seal koolis oli Kurt Beyer, sellase Euroopa tunnustatumaid raudbetooni asjatundjaid.
Insenerina Eestis
Naasnud diplomeeritud insenerina Eestisse, sai Komendandi esimeseks töökohaks teedeministeerium, kuhu kolonelist minister Otto Sternbeck parasjagu ministeeriumi avalike tööde osakonda koondas noori ärksaid arhitekte ja insenere. Üks esimesi vastutusrikkaid ülesandeid, mis Komendandile anti, oli kavandada raudbetoonist angaar kaitseväe lennuväljale Tartus. See projekt realiseerus ning tõstis Komendandi kohe raudbetooni asjatundjate esiritta. Sellele järgnesid riigiraamatukogu Toompeal, Ülemiste lennuvälja maandumisrajad, vesilennukite maandumissild ja muud objektid.
pisi|[[Tallinna linnas Paksu Margareetaga külgnev Suure Rannavärava eesvärav]]
Palju vaeva kulus Komendandil vanade konstruktsioonide tugevdamisele Kawe keldris, Narva ketrusvabrikus, Voltas ning Suure Rannavärava eesväraval. Üle Pika tänava ulatuv eesvärava tugevasti läbinõtkunud võlv vajas tehnilist lahendust. Komendant tuli mõttele riputada see võlv tagamüüri õõnsusse peidetud kandetala külge. Tänu sellele kavalale lahendusele elas eesvärav üle Tallinna pommitamise 1944. aasta sügisel ja püsib tänaseni alles vanalinna ühe vaatamisväärsusena.
Komendant oli ministeeriumis inseneri ametikohal 1934–1936. 1937. aastal läks ta riigitöölt erasektorisse, asutades Tallinnas raudbetoonikonstruktsioonide projekteerimise inseneribüroo.
Komendandi projekteerimistegevus oli viljakas, temast sai üks peamisi insenerikonstruktsioonide projekteerijaid Eestis. Kokku jõudis ta projekteerida enne sõda Eestis umbes 40 monoliitraudbetoonist põhikonstruktsiooniga ehitist.
Kadrioru staadioni tribüün
pisi|[[Kadrioru staadion. Avati pärast põhjalikku renoveerimist 1938. aastal. Foto on tehtud 2006. aastal]]
Kevadel 1936 keelati varisemisohtlikuks muutunud Kadrioru staadioni tribüüni kasutada. Kolme arhitekti vahel peetud valikvõistluse uue tribüüni eelprojekti saamiseks võitis Elmar Lohk. Vajalike konstruktsiooniarvutuste tegemiseks kaasas Lohk Komendandi. Sügiseks oli projekt valmis. Ehitatud aastail 1936–1937, ehitustööd teostas ehitusettevõtja Eduard Olari. Konstruktivistlikus stiilis väljapeetud Kadrioru staadioni tribüünist sai Komendandi Eestis tehtud töödest silmapaistvaim raudbetoonehitis. Tribüünide varikatus kujutab endast konsoolset 50 meetrit pikka ribiplaati, mille muutuva kõrgusega ribid paiknevad ülalpool plaati. Varikatuse konsoolne väljaulatus on 12,8 meetrit. Konsoolne varikatus oli küll väljaulatuselt Euroopa pikimaid, kuid jääb tublisti alla Pier Luigi Nervi projekteeritud ja 1932. aastal valminud Stadio Giovanni Berta tribüünile Firenzes.
Konsoolse varikatuse autorsus
Tehnilisel projekteerimisel osalesid staatikutena-konstruktoritena ka Heinrich Laul ja Tarmo Randvee, sel ajal ise olid veel üliõpilased. Palju aastaid hiljem on nii Laul kui ka Randvee nimetanud tribüüni konsoolset varikatust oma loominguks. 1990. aastal kirjutas Laul ühes artiklis, et: "Juhtus nii, et tribüüni projekteeris insener August Komendant, minu ülesandeks jäi projekteerida varikatus".