cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kanada
Transport
Tähtsaim Kanada-sisene kauba- ja laevatee on Saint Lawrence'i jõgi, mis on ühenduslüliks rohkem kui 4000 km pikkusele laevatatavale veeteele, ühendades omavahel Suure järvistu ja Atlandi ookeani.
Väliskaubandus
1996. aastal oli Kanada ekspordi maht 185 miljardit dollarit. Peamised eksporditavad kaubad olid ajalehepaber, paberipuit, nafta, maagaas, alumiinium ja masinad ning nende osad. Nende toodete suurimad importijad Kanadast olid Ameerika Ühendriigid, Jaapan, Suurbritannia, Saksamaa, Lõuna-Korea, Holland ja Hiina.
Portugal
Portugali mandriosa kliima
Merepinna temperatuur ulatub läänerannikul 14–16 °C talvel 18–21 °C suvel. Lõunarannikul on merevesi veidi soojem, sealsed veetemperatuurid ulatuvad 15–17 °C talvel ja 21–24 °C suvel.
Assooride ja Madeira kliima
Nii Assooride kui ka Madeira saarestikul valitseb lähistroopiline vahemereline kliima, kuigi saarte vahel on ka erinevusi. Mere mõjud ja mägine maastik muudavad ilma ennustamise seal keeruliseks. Võrreldes mandriga kõigub õhutemperatuur saartel vähem.
Assooridel kõigub keskmine päevane õhutemperatuur vahemikus 11–26 °C. Ida-Assooridel on reeglina kuivad suved ja pehmed talved, Lääne-Assooride kliimat mõjutab tugevamalt ookean, seal on suved jahedamad ja sademeterohked. Sademete hulk suureneb idast läände, ulatudes keskmiselt 700–1600 mm aastas. Kõige vihmasem on kõige kõrgem saartest, Pico, kus aasta keskmine sademete hulk on 6300 mm. Päikesepaistet on talveperioodil 3–4 tundi päevas ja suveperioodil 7–8 tundi päevas. Merevee temperatuur jääb tavaliselt vahemikku 14–22 °C.
Osal Madeira saartest on tavalisest erinev kliimatüüp – näiteks Porto Santo saarel valitseb poolkõrbeline kliima ja sademete hulk on seal 362 mm aastas. Administratiivselt Madeira koosseisu kuuluvad Selvagensi saared on kõrbelise kliimaga ja aasta keskmine sademete hulk on seal vaid 150 mm.
Taimestik
Puudest leidub Portugalis mitmesuguseid männiliike, eriti merimändi ja piiniat, aga ka mitmeid tammeliike, eelkõige harilikku tamme, pürenee tamme, korgitamme, iilekstamme ja portugali tamme. Samuti on levinud kastanipuu. Kunstlikult hakati 1950. aastatel nende majandusliku väärtuse (rakendamine paberitööstuses, taimede kiire kasv) tõttu Portugali sisse tooma eukalüptiliike ja need nüüd laialdaselt levinud. Kokku on metsade all 31% riigi pindalast. Kõige tihedamad metsad asuvad Beira regioonis. Ülejäänud osa kultiveerimata maast moodustavad peamiselt võsa ja stepid.
Vähestes maailma paikades leidub unikaalsed lähistroopilisi taimekooslusi, mida nimetatakse loorberimetsadeks: Portugalis leidub neid eriti rohkelt Madeira saarestikus, aga ka Assooride saartel. Madeira saarel leidub umbes 100 endeemilist taimeliiki.
Kultuurtaimedena on laialt levinud harilik jaanikaunapuu, harilik mandlipuu, oliivipuu, viigipuu, viinapuu ja harilik sibul.
21. sajandi alguseks oli Portugalis üle 500 võõrliigi, neist 184 oli sisse toodud aastatel 1974–1999. Kokku moodustasid võõrliigid selleks ajaks umbes 15% Portugali taimestikust. Teistel andmetel moodustavad võõrliigid Portugali taimestikust isegi kolmandiku.
Loomastik
pisi|Pürenee kaljukits
Portugalis leidub kokku 400 liiki selgroogseid, selgrootute liikide arv on teadmata. Nii nagu ka Hispaanias, on levinuimad imetajad pulstikkitsed, pürenee kaljukitsed, hirved ja metssead. Põhja-Portugalis võib kohata ibeeria hunti, Malcata mägesid asustab ibeeria ilves.
Roomajatest võib Portugalis kohata Colubridae sugukonna madusid: harilik nastik, harilik silenastik, hoburaud-vilbasnastik, kapuutsnastik, lõuna-silenastik, rästiknastik, Macroprotodon brevis ja trepi-roninastik‎. Samuti esineb seal sugukonna Lamprophiidae maoliiki Malpolon monspessulanus ning rästiklasi nagu tömpnina-rästik ja Seoane rästik.
Portugali aladel on mitmeid peatuspaiku Euroopa ja Aafrika vahel kevadel ja sügisel liikuvatele rändlindudele. Neist peatuspaikadest tähtsaimad on São Vicente neem ja Serra de Monchique mäeahelik. Portugalis on loendatud kokku ligi 600 linnuliiki (võttes arvesse nii seal pesitsevaid kui ka rändel Portugali läbivaid liike). Assooridel ja Madeira saarestikus peatuvad lisaks Euroopa ja Aafrika liikidele ka mõned Ameerika liigid, keda Portugali mandriosas ei kohta.
Portugalis on üle 100 liigi mageveekalu alates suurtest sägadest (Tejo rahvusvahelises looduspargis) kuni väikeste ja endeemiliste liikideni, kes asustavad ainult väikseid järvi. Mõned neist haruldastest endeemidest on elupaikade kadumise, veesaaste ja põudade tõttu ohustatud. Lisaks järvedele ja jõgedele on kalarikkad ka Atlandi ookeani veed Portugali läänerannikul; Portugali territoriaalveed kuuluvad maailma kalarikkaimate sekka. Meres elavaid kalaliike on Portugalis tuhandeid, väga levinud on sardiin, tuunikala ja makrell. Veeasukate seas on ka mitmeid bioluminestsentseid organisme, näiteks vahel randadeski vaadeldav helendav plankton.
Putukate seas on Portugalis samuti mitmeid endeeme, aga ka laiemalt levinud liike nagu põderpõrnikas ja tsikaadide perekonda kuuluvad liigid.
Kõige omapärasem ja endeemiderohkem on Assooride ja Madeira loomastik, mis kujunes välja eraldi ülejäänud Portugali faunast. Hinnanguliselt leidub seal 1700 endeemilist liiki. Näiteks ainuüksi Madeira saarel on võimalik näha enam kui 250 liiki tigusid. Nende saarestike loorberimetsades leidub rohkelt mitmesuguseid imetajaid: rebaseid, mäkrasid, ibeeria ilveseid, ibeeria hunte, pürenee kaljukitsi, metskasse, jäneseid, nirke, tuhkruid, kameeleone, manguste, aafrika tsiibeteid, pruunkarusid ja muid loomaliike.
Looduskaitse
pisi|Peneda-Gerêsi rahvuspark on Portugali ainus rahvuspark pisi|Berlenga saarte loodusreservaat pisi|Douro rahvusvaheline looduspark pisi|Portas de Ródão loodusmälestis
Portugali territooriumil on kokku 44 looduskaitseala. Kaitsealad hõlmavad kokku umbes 5% Portugali territooriumist.
Keskkonnaprobleemid
Peamised keskkonnaprobleemid Portugalis on pinnase erosioon, tööstuse ja sõidukite põhjustatud õhusaaste ja iseäranis rannaalasid mõjutav veesaaste.
1990. aastal moodustas Portugali valitsus keskkonnaprobleemide ohjeldamiseks ja looduskaitse tõhustamiseks keskkonnaministeeriumi.
Riigikord
Riigis kehtib 2. aprillil 1976 vastu võetud ja 25. aprillil 1976 jõustunud põhiseadus, mida on viimast korda muudetud 2005. aastal.
Kehtiv põhiseadus sätestab klassikalise võimude lahususe seadusandliku, täidesaatva ja kohtuvõimu vahel. Põhiseaduses on kirjeldatud nelja peamist riiklikku institutsiooni: president, parlament, valitsus ja kohtud.
Portugalis kehtib mitmeparteisüsteem. Valimisõigus on vähemalt 18-aastastel Portugali kodanikel. Riigis kehtib 1979. aastal vastu võetud valimisseadus, mida muudeti viimati 2001. aastal. Piiratud naiste valimisõiguse kehtestas Portugal 1931. aastal, laiendas seda 1946. ja 1968. aastal ning kaotas täielikult kõik soopõhised erinevused valimisõiguses 1974. aastal.
Portugali rahvuspüha on Portugali päev ehk Camõesi päev, mida tähistatakse 10. juunil. See on Portugali kuulsaima luuletaja Luís Vaz de Camõesi surmapäev (1580. aastal).
Täidesaatev võim
Täidesaatva võimu kaks peamist institutsiooni Portugalis on president ja valitsus.
President
Portugali riigipea on president, kes valitakse viieaastaseks ametiajaks otsevalimistel, millel saavad osaleda vähemalt 18-aastased Portugali kodanikud. Sama inimese võib valida presidendiks kokku kaheks järjestikuseks ametiajaks.
Alates 9. märtsist 2016 on president Sotsiaaldemokraatliku Partei liige Marcelo Rebelo de Sousa, kes valiti ametisse sama aasta jaanuaris toimunud presidendivalimistel.
Presidendi juures tegutseb nõuandva organina riiginõukogu, millega president on kohustatud nõu pidama teatud oluliste otsuste langetamisel (peaministri ja valitsuse tagandamine, parlamendi laialisaatmine, sõja kuulutamine, jms). Riiginõukogu koosseisu kuuluvad:
Crux
"Crux" on ladina keeles 'rist'.
Portugal
Valitsus
Kõrgeim igapäevane täidesaatev võim kuulub valitsusele ehk ministrite nõukogule, mida juhib presidendi ametisse nimetatud valitsusjuht ehk peaminister. Vastavalt põhiseadusele peab president arvestama peaministri määramisel parlamendivalimiste tulemusi, mis tähendab, et reeglina nimetatakse peaministriks valimised võitnud erakonna esimees.
Valitsuse liikmed kinnitab ametisse president, kuid ta lähtub selles peaministri tehtud ettepanekust. Peaministril on õigus nimetada endale ka asepeaministrid, kelle arv pole piiratud. Kui valitsuses puudub asepeaminister, peab peaminister kindlaks määrama, kes ministritest teda vajadusel asendab.
Põhiseadus kohustab valitsust koostama tegevuskava ja esitama selle parlamendile kinnitamiseks. Tegevuskava kinnitamiseks on vajalik parlamendi liikmete absoluutne häälteenamus.
Alates 26. novembrist 2015 on Portugali peaminister Sotsialistliku Partei esimees António Costa. Tema valitsuses on 15 liiget: peaminister ja 14 ministrit, ministritest 4 on naised.
Esimene naisminister Portugali ajaloos oli 1974. aastal sotsiaalministriks nimetatud Maria de Lourdes Pintasilgo. Tema oli ühtlasi ka riigi esimene ja siiani ainus naispeaminister (1979–1980).
Seadusandlik võim
pisi|[[São Bento palee Lissabonis (Portugali parlamendihoone)]]
Seadusandlikku võimu teostab Portugali Vabariigis parlament, mille ametlik nimi on Vabariigi Kogu. See on ühekojaline parlament, mille liikmete arv võib vastavalt põhiseadusele ulatuda 180–230 liikmeni. Enne 1989. aastal põhiseadusse tehtud parandusi võis Vabariigi Kogus olla kuni 250 liiget.
Tõnu Möls
Elukäik
Ta on tartu-kirivaksiku (Epirrhoe tartuensis) kui liblikaliigi esmakirjeldaja.
Oli aastatel 1994–2004 Eesti Looduseuurijate Seltsi president.
Isiklikku
Tema isa oli geoloog Evald Möls ja ema Liidia Amanda Möls (sündinud Tamm, 1901–1999). Tema abikaasa oli Tiia Möls (sündinud Peil) (1938–2016).
Portugal
Seadusandlik võim
Vabariigi Kogu liikmed valitakse otsevalimistel nelja-aastaseks ametiajaks. Valimiste täpsema korra, sealhulgas valimisringkondade arvu ja piirid, sätestab valimisseadus. Kehtiva valimisseaduse järgi on riigis praegu 22 valimisringkonda, kust valitakse maksimaalne lubatud arv (230) parlamendi liikmeid.
Euroopa Liidu liikmesriigina valib Portugal oma esindajad ka Euroopa Parlamenti. Praegu on Portugalil Euroopa Parlamendis 21 saadikut.
Parteid
Kuna parlamendivalimistel on võimalik kandideerida ainult parteinimekirjades, on parteid oluliseks vahendiks seadusandliku ja täidesaatva võimu teostamisel.
Portugalis kehtib mitmeparteisüsteem, kus domineerivad kaks suuremat parteid – paremtsentristlik Sotsiaaldemokraatlik Partei, mis Euroopa Liidu tasandil kuulub Euroopa Rahvaparteisse, ja vasakpoolne Sotsialistlik Partei, mis Euroopa Liidu tasandil on Euroopa Sotsialistliku Partei liige.
Lisaks neile on tavaliselt esindatuseni parlamendis jõudnud veel kolm poliitilist liikumist: konservatiivne CDS – Rahvapartei, vasakäärmuslike parteide liit Demokraatlik Ühtsuse Koalitsioon ja samuti vasakpoolne Vasakblokk. Kokku on Portugalis registreeritud üle 20 partei.
Õigussüsteem
pisi|Porto kohtumaja pisi|Rahvuskaart paraadvormis
Portugali õigussüsteem põhineb Mandri-Euroopa õigussüsteemil. Kuna Portugal on Euroopa Liidu liikmesriik, kehtib seal ka Euroopa Liidu õigus.
Portugali kohtute struktuur ja toimimise põhialused on sätestatud riigi põhiseaduses. Eristatakse järgmisi kohtu tüüpe:
Lisaks näeb põhiseadus ette võimaluse moodustada merekohtuid, arbitraažitribunale ja rahukohtuid. Kaitsejõududesiseseid õigusrikkumisi lahendavad sõjakohtud.
Korrakaitsega tegelevad Portugalis politseiametkonnad. Sandarmeeria funktsioone täidab Vabariiklik Rahvuskaart (Guarda Nacional Republicana), mis tegutseb peamiselt maapiirkondades. Tsiviilpolitseid nimetatakse Avaliku Julgeoleku Politseiks (Polícia de Segurança Pública) ja see tegutseb peamiselt linnades. Mõlemad ametkonnad alluvad siseministeeriumile. Lisaks on olemas eraldi kriminaalpolitsei (Polícia Judiciária), mis allub justiitsministeeriumile.
Portugal oli üks esimesi riike maailmas, kus kaotati surmanuhtlus. 1852. aastal kaotati surmanuhtlus poliitiliste kuritegude eest ja 1867. aastal kõigi tsiviilkuritegude eest. 1911. aastal kaotati surmanuhtlus ka sõjaväelises õigussüsteemis. Tänapäeval on maksimaalne karistus 25 aastat vangistust.
Portugalis on maailma ühed liberaalsemad uimastiseadused. Paljude narkootiliste ja psühhotroopsete ainete valdamine isiklikuks otstarbeks on alates 2001. aastast dekriminaliseeritud.
Sümbolid
Portugali riiklikud sümbolid on vastavalt põhiseaduse 11. artiklile riigilipp ja riigihümn.
Portugali lipp selle tänapäevasel kujul võeti ametlikult kasutusele 30. juunil 1911. See on põhiseaduse kohaselt "vabariigi enesemääramise ning Portugali iseseisvuse, ühtsuse ja terviklikkuse" sümbol ja lipu muutmine eeldab põhiseaduse muutmist.
Portugali vappi ei ole mainitud küll eraldi riigi põhiseaduses, kuid seegi on riigi üks sümboleid. See võeti tänapäevasel kujul kasutusele koos lipuga 30. juunil 1911 ja on lihtsustatud kujul integreeritud ka Portugali lipu disaini.
Haldusjaotus
Portugali 1. järgu haldusüksused on autonoomne piirkond (região autónoma) ja ringkond (distrito).
Autonoomseid piirkondi on kaks: selles staatuses on mõlemad Portugalile kuuluvad saarestikud, Assoorid ja Madeira.
Portugali mandriosa on jagatud 18 ringkonnaks, mis on kõik saanud nime ringkonna keskuse järgi: Aveiro, Beja, Braga, Bragança, Castelo Branco, Coimbra, Évora, Faro, Guarda, Leiria, Lissabon, Portalegre, Porto, Santarém, Setúbal, Viana do Castelo, Vila Real ja Viseu.
Põhiseadus nägi juba 1976. aastal ette piirkondlike omavalitsuste moodustamise ja ringkondade kaotamise, kuid kuna Portugal ei ole siiani suutnud läbi viia vajalikku haldusreformi, kehtib 1977. aasta seadus, mis lubab kuni reformi teostamiseni säilitada ringkonnad.
Portugali 2. järgu haldusüksus on município, neid on Portugalis kokku 308. Need jagunevad omakorda 3. järgu haldusüksusteks, mille nimi on freguesia – neid on Portugalis kokku 4260. Need kaks on juriidilises mõttes ainsad kohalikud haldusüksused – Portugali halduskorralduses ei eksisteeri juriidiliste mõistetena linnasid ega külasid.
Euroopa Liidu statistika kogumiseks kasutab Portugali valitsus statistiliste territoriaaljaotuste nomenklatuuri, mille järgi on Portugal jagatud seitsmeks piirkonnaks: Alentejo, Algarve, Assoorid, Kesk-Portugal, Lissabon, Madeira ja Põhja-Portugal. Need on jagatud omakorda kokku 28 alampiirkonnaks. Erandiks on Assoorid ja Madeira, kus alampiirkondi ei eksisteeri.
Riigikaitse
Riigikaitse eest vastutavad vastavalt põhiseaduse 273. artiklile Portugali relvajõud, mille ülesanne on riikliku iseseisvuse ja territoriaalse terviklikkuse tagamine ning Portugali elanikkonna vabaduse ja julgeoleku kaitse kõikvõimalike välisohtude ja -agressiooni eest.
Portugali relvajõudude ülemjuhataja on vabariigi president. Riigikaitse küsimustes konsulteerib teda Riigikaitse Ülemnõukogu.
2014. aastal kulutas Portugal riigikaitsele 1,29% sisemajanduse kogutoodangust, mis jäi märkimisväärselt alla NATO liikmetele kehtestatud soovitusliku 2% taset, kuid tõusis võrreldes 2013. aastaga 0,9%. Riigikaitse eelarve rahaline maht oli 2,1387 miljardit eurot.
Varem oli Portugalis üldine kaitseväekohustus, kuid 2004. aastal asendati see vabatahtliku väeteenistusega, milles võivad osaleda kõik kehtestatud kriteeriumitele vastavad 18–30-aastased Portugali kodanikud. Erandolukorras on võimalik kohustusliku väeteenistuse ajutine taastamine või mobilisatsiooni väljakuulutamine.
Portugali relvajõududel on kolm väeliiki: maavägi, merevägi ja õhujõud. Tegevteenistuses oli 2014. aasta seisuga kokku 32 992 meest ja naist, kellest 54% teenis maaväes, 26% mereväes ja ülejäänud 20% õhujõududes. Naiste osakaal oli 12%.
20. sajandil osalesid Portugali relvajõud kahes suures relvakonfliktis: esimeses maailmasõjas ja Portugali koloniaalsõjas. Hiljem on Portugali relvajõud osalenud rahvusvahelistel rahutagamismissioonidel Ida-Timoris, Bosnia ja Hertsegoviinas, Kosovos, Afganistanis, Somaalias, Iraagis ja Liibanonis. Portugal on algatanud ka mitmeid ühepoolseid sõjalisi missioone välismaal, peamiselt Portugali kodanike aitamiseks. Nii sekkuti 1992. aastal Angola kodusõtta ja 1998. aastal Guinea-Bissau relvakonflikti.
Assooride saarestikus Terceira saarel Lajesi õhubaasis paikneb umbes 600 Ameerika Ühendriikide õhuväelast. Lissaboni lähistel Oeirases asus 1972–2012 NATO Euroopa Liitlasvägede kõrgema peakorteri üks kolmest juhtimiskeskusest (Allied Joint Force Command Lisbon).
Rahvusvahelised suhted
Portugalil on kaks territoriaalvaidlust oma naaberriigi Hispaaniaga:
Kuulumine rahvusvahelistesse organisatsioonidesse
Portugal kuulub järgmistesse rahvusvahelistesse organisatsioonidesse:
Lisaks on Portugalil vaatlejastaatus järgmistes rahvusvahelistes organisatsioonides:
Suhted Eestiga
Portugal tunnustas Eesti Vabariiki de facto 1918. aastal ja andis Eestile de iure tunnustuse 6. veebruaril 1921. Portugal ei tunnustanud kunagi Eesti annekteerimist NSV Liidu poolt. 1987. aastal keelas toonane peaminister Aníbal Cavaco Silva NSV Liitu suundunud Portugali parlamendidelegatsioonil protesti märgiks külastada Eestit. 2008. aastal autasustas Eesti president Toomas Hendrik Ilves Cavaco Silvat mittetunnustamispoliitika järjekindla järgimise eesti Maarjamaa Risti teenetemärgi ketiga.
Portugal taastunnustas Eesti Vabariiki 27. augustil 1991, diplomaatilised suhted taastati sama aasta 1. oktoobril.
Aastatel 2006–2012 oli Portugalil saatkond Tallinnas. Alates 2012. aastast haldab Eestit Helsingis asuv Portugali saatkond. Alates 2015. aastast on Portugali suursaadik Soomes ja Eestis António Manuel Coelho da Costa Moura.
Demograafilised näitajad
2016. aasta juuli seisuga oli Portugali hinnanguline rahvaarv Luure Keskagentuuri andmetel 10 833 816 inimest ja riik maailmas rahvaarvult 83. kohal. Portugali Riiklik Statistikainstituut esitab hinnangulise rahvaarvu 2015. aasta seisuga – selle järgi elas Portugalis kokku 10 341 330 inimest, neist 9 839 140 riigi mandriosas, 245 766 Assooridel ja 256 424 Madeiral. Viimane rahvaloendus toimus Portugalis 2011. aastal. Selle andmetel elas Portugalis 10 562 178 inimest, neist 10 047 621 riigi mandriosas, 246 772 Assooridel ja 267 785 Madeiral. 2015. aasta hinnangulise rahvaarvu põhjal oli keskmine rahvastikutihedus 112,3 inimest/km².
Tegemist on vananeva rahvastikuga riigiga. Seejuures on rahvastiku ealine struktuur teiste Euroopa riikide, sealhulgas Eestiga võrreldes üsna tüüpiline. 2016. aasta hinnangutel oli kuni 14-aastasi inimesi 15,5%, 15–24-aastasi 11,4%, 25–54-aastasi 41,9%, 55–64-aastasi 12,1% ja üle 65-aastasi 19,15%. Mediaanvanus oli 41,8 aastat, meestel 39,8 ja naistel 44 aastat. Maailma Terviseorganisatsiooni andmetel oli 2012. aastal Portugalis keskmine eeldatav eluiga 81 aastat – meestel 77 ja naistel 84 eluaastat.
Portugal on negatiivse loomuliku iibega riik, kus surmade arv ületab sündide arvu. 2016. aasta hinnangute kohaselt oli riigis 1000 elaniku kohta 9,1 sündi ja 11,1 surma. Ühe naise kohta sündis 1,53 last. Rändeiive on aidanud hoida Portugali rahvastikku siiani kerges kasvus: 2014. aastal lisandus iga 1000 elaniku kohta 2,74 immigranti ja rahvastiku juurdekasv oli kokku 0,12%, 2016. aastal lisandus iga 1000 elaniku kohta 2,6 immigranti ja rahvastiku juurdekasv oli 0,07%.
Linnad
2011. aasta rahvaloenduse andmetel moodustas linnaelanikkond Portugali rahvastikust 61,1%, 2015. aasta hinnangutel oli linnaelanikkonna osakaal veelgi kasvanud ja moodustas 63,5%. Linnastumise tempo on perioodil 2010–2015 olnud hinnanguliselt 0,97% aastas.
Portugali suurim linn on pealinn Lissabon, kus 2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas 552 700 inimest. Selle suurlinna-alas elas aga samal ajal 2 821 876 inimest. Suuruselt teise linna Porto piirides elas vaid 237 591 inimest, kuid selle suurlinna-ala elanikkond ulatus 1 759 524 inimeseni.
Rahvad
Ajalooliselt on Portugali rahvastik olnud väga homogeenne, eriti pärast mauride ja juutide pagendamist, kuid alates 20. sajandi viimasest kümnendist on oluliselt kasvanud immigrantide osakaal rahvastikus.
Üle 90% Portugali elanikkonnast moodustavad portugallased, kes kuuluvad romaani rahvaste hulka. Nad kujunesid välja muistsetest lusitaanidest ja keltidest, romaniseerusid Rooma ülemvõimu ajal ning segunesid hiljem maa vallutanud sueebide ja araablastega.
Portugali ajaloolised rahvusvähemused on juudid ja mustlased. Portugali juudid kuuluvad sefaradi juutide hulka. Kuigi suurem osa juute kihutati 15. sajandi lõpul Portugalist välja, lubati riiki jääda neil, kes võtsid vastu katoliku usu. Neid nimetati ajalooliselt uuskristlasteks (cristãos-novos) või marraanideks (marranos). Suur osa neist jätkas salaja juudi usukommete täitmist, hoides nii alal oma pärandi ja identiteedi. Tänapäeval on neid umbes 1% rahvastikust. Portugali mustlaste kogukond elab peamiselt Algarve piirkonnas.
Kui 1960. aastatel rändasid paljud portugallased peamiselt majanduslikel põhjustel riigist välja, moodustades suuri portugallaste kogukondi Kesk- ja Lääne-Euroopa riikides (eelkõige Prantsusmaal, Luksemburgis ja Šveitsis), siis alates 1990. aastatest on Portugal ise muutunud immigratsiooni sihtriigiks. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas Portugalis 394 496 välisriikide kodanikku, võrreldes 2001. aastaga suurenes nende arv 74%. Kõige enam oli Portugali endistest kolooniatest pärit immigrante, kelle seas domineerisid omakorda brasiillased (kokku 109 787 ehk 27,8% kõigist Portugalis alaliselt elavatest välismaalastest). Kõige suurem immigratsiooni kasv on viimasel 15 aastal olnud Hiinast ja Ida-Euroopa riikidest, eriti Rumeeniast ja Ukrainast. Perioodil 2001–2011 kasvas hiinlaste arv riigis 427% võrra 11 458 inimeseni, rumeenlaste arv 815% võrra 24 356 inimeseni ja ukrainlaste arv 213% võrra 33 790 inimeseni.
Keeled
Portugali ainus riigikeel on portugali keel. See on romaani keel, mis on kõige sarnasem Hispaanias Galicias kõneldava galeegi keelega. Ühe teooria kohaselt olid need keeled kuni 12. sajandini üks keel (galeegi-portugali keel) ja hakkasid teineteisest eralduma pärast Portugali iseseisvumist; teise teooria kohaselt on galeegi keel portugali keele murre. Suuri sarnasusi on portugali keelel ka hispaania keelega – kahe keele sõnavara sarnaneb 89% ulatuses.
Lisaks Portugalile on portugali keel riigikeeleks veel mitmes endises Portugali kolooniates – Angolas, Brasiilias, Ekvatoriaal-Guineas, Guinea-Bissaus, Ida-Timoris, Mosambiigis, Roheneemesaartel ning São Tomé ja Príncipes. 2008. aastal viidi Portugalis kasutatav portugali keele ortograafia vastavusse Brasiilia portugali keele ortograafiaga.
Portugali territooriumil eristatakse ja kõneldakse mitmeid portugali keele murdeid. Need murded jagunevad nelja rühma: Põhja-Portugali, Kesk-Portugali, Lõuna-Portugali ja saarte murded.
Täiesti eraldi keele moodustab peamiselt Portugali kirdeosas kõneldav miranda keel. See on astuuria-leoni rühma kuuluv romaani keel, millele anti 1990. aastate lõpul kolmes kohalikus omavalitsuses paralleelse ametliku keele staatus portugali keele kõrval. Miranda keele kõnelejaid on Portugalis umbes 5000 inimest ja see on kantud ohustatud keelte nimekirja.
Võõrkeeltest kõneldakse Portugalis peamiselt inglise keelt, aga ka mitmeid romaani keeli. Rahvusvahelise keeleõppefirma EF Education First koostatava inglise keele kui võõrkeele oskuse edetabelis on Portugal riikide seas 21. kohal, paigutudes mõõduka inglise keele oskusega riikide hulka ning edestades mitmeid Euroopa riike (näiteks Itaaliat, Prantsusmaad ja Venemaad).
Religioon
pisi|Neitsi Maarja kirik [[Fátimas on üks suuremaid temale pühendatud kirikuid maailmas]]
2011. aasta rahvaloenduse andmetel olid 81% Portugali elanikest katoliiklased. Teistesse kristlikesse kirikutesse kuulus 3,3% rahvastikust, kõigi teiste religioonide esindajaid (sealhulgas juute ja muslimeid) oli kokku 0,6%. Ühtegi usku ei tunnistanud 6,8% inimestest ja 8,3% keeldus oma usulisi veendumusi avalikustamast. Need tulemused saadi vähemalt 15-aastaste elanike küsitlemisel.
2012. aastal Portugali Katoliku Ülikooli teadlaste läbi viidud uuring näitas, et 79,5% Portugali elanikest pidasid ennast katoliiklasteks ja 18% käisid regulaarselt missal. 2001. aasta andmetel oli katoliiklasi veel 86,9%. Seevastu tõusis 11 aastaga märkimisväärselt mitte ühtegi usku tunnistavate elanike osakaal (2001 – 8,2%, 2012 – 14,2%).
Portugal on sekulaarne riik: kirik ja riik on ametlikult lahutatud. Esimest korda kehtestati see põhimõte pärast Portugali Vabariigi väljakuulutamist 1910. aastal ja seda sätestab ka 1976. aasta põhiseadus. Usuelu puudutavatest seadustest on oluline veel 2001. aastal vastu võetud usuvabaduse seadus.
Ajalooliselt on suhted Portugali riigi ja katoliku kiriku vahel olnud soojad ja tihedad. Ka suuremas osas Portugali pühades, rahvakommetes ja traditsioonides on märgata katoliikluse tugevat kultuurimõju. Alates autoritaarse režiimi langemisest 1974. aastal on kiriku mõju ühiskonnaelus jätkuvalt vähenenud, kuid kultuuriliselt on katoliiklus endiselt tugevalt seotud portugallaste identiteediga.
Ametlikke suhteid katoliku kirikuga reguleerib Portugali ja Vatikani vahel sõlmitud konkordaat. Selle esimene versioon allkirjastati 1940. aastal ja seda muudeti 1975. aastal eesmärgiga seadustada riigis tsiviilabielu. See dokument kehtis kuni 2004. aastani, mil allkirjastati uus, 2001. aasta usuvabaduse seaduse nõuetele vastav konkordaat.
Majandus
20. sajandil tegi Portugal läbi kaks kiire majanduskasvu perioodi. Neist esimene leidis aset 1960. aastatel ja 1970. aastate alguses ning seda iseloomustas Portugali majandusstruktuuri oluline ümberkujunemine: seni domineerinud põllumajanduse asemel hakkasid üha olulisemaks muutuma tööstus ja teenindus. Pärast 1970. aastate keskpaiga ühiskondlikke vapustusi (riigikorra muutus, asumaade kaotamine, massilise riigistamise kaasa toonud vasakpoolne majanduspoliitika) kõikuma löönud majandus pöördus uuele kasvule 1980. aastate alguses. Majanduse arengule aitas kaasa Portugali liitumine Euroopa Ühendusega 1986. aastal.
1990. aastate lõpus majanduskasv aeglustus. 1. jaanuaril 2002 võttis Portugal kasutusele euro.
2000. aastate lõpus alguse saanud suur majandussurutis kutsus Portugalis esile kinnisvarakriisi ja sundis riiki välja aitama kaht suurt raskustesse sattunud Portugali panka. Suure majandussurutise kannul tabas Portugali 2010. aastal avaliku sektori võlakriis, mis oli osa mitmeid Euroopa riike tabanud niinimetatud Euroopa võlakriisist ja hakkas leevenema alles 2013.–2014. aastal. Euroopa Liidu ja Rahvusvahelise Valuutafondi survel ellu viidud avaliku sektori reformid, millega kaasnesid ka ulatuslikud kärped ja koondamised, aitasid koos välisabiga kriisi ületada, kuid täielikult ei ole Portugali majandus kriisi mõjudest siiani taastunud.
Peamised majandusnäitajad
Portugali sisemajanduse kogutoodang (SKT) oli 2013. aasta hinnangul 243,3 miljardit USA dollarit, millega Portugal paigutus maailma riikide seas 54. kohale. 2000. aastate lõpust on SKT majanduskriisi tõttu pidevalt langenud.
Portugali majandusvabaduse indeks on 65,3. Sellega on ta maailma riikide seas 64. kohal. Peamiste probleemidena on Portugali majandusvabaduse puhul välja toodud avaliku sektori liiga suured kulud ja jäik tööseadusandlus.
2013. aastal vähenes Portugali majandus tervikuna veel 1,4%, kuid 2014. aastal pöördus majandus esimest korda pärast kriisi kasvule. 2014. aasta majanduskasvuks hinnati 0,9%.
2014. aastal langes Portugal esimest korda pärast 2009. aastat deflatsiooni. Portugali inflatsioon oli sel aastal −0,36% (2013 – 0,20%, 2012 – 1,92%). Euroala keskmine inflatsioon oli samal ajal 0,54%.
Tööealisi elanikke oli 2013. aastal Portugalis 5 395 000. Tööpuuduse määr oli 16,8% ja jätkas kriisi tõttu veel kasvamist (2012. aastal oli töötus 15,7%, 2010. aastal ainult 10,7%). 2014. aasta esimeses kvartalis hakkas tööpuudus esimest korda alates kriisi algusest vähenema.
Portugali avaliku sektori kulud on tuludest suuremad ja selle võlakoormus kasvab. 2012. aastal oli avaliku sektori võlg 123,6% sisemajanduse kogutoodangust, 2013. aastaks oli see kasvanud 127,8% sisemajanduse kogutoodangust. Üldine maksukoormus oli 43,5% sisemajanduse kogutoodangust, millega Portugal paigutub maailmas kõrge maksukoormusega riikide hulka (25. kohale). Riigieelarve puudujääki on kriisiaastatel oluliselt vähendatud (2009 – 10,1%, 2013 – 5,1%), kuid see pole peatanud riigi võlakoormuse kasvu. Riigi välisvõlg oli 2013. aasta alguseks 508,3 miljardit dollarit, millega Portugal oli maailma riikide seas 26. kohal. Portugal kuulub ka Euroopa kõige korrumpeerunumate riikide hulka – Ernst & Youngi 2013. aasta uuringu kohaselt paigutus ta Euroopa Liidu riikide seas korruptsioonitasemelt kuuendale kohale.
Allpool vaesuspiiri elas 2013. aastal 18% elanikkonnast.
Põllumajandus
pisi|Põhja-Portugalis Douro jõe orus asub rohkelt viinamarjaistandusi, mille saagist valmistatakse portveini
Primaarne sektor andis 2016. aastal 2,4% sisemajanduse kogutoodangust.
Suurem osa Portugali põllumajandusest põhineb väikestel ja keskmistel, valdavalt perekondadele kuuluvatel talumajapidamistel. Eriti palju väga väikseid ja seetõttu majanduslikult väheefektiivseid talusid on Portugali põhjaosas. Põllumajanduse saagikus jääb alla Euroopa Liidu keskmise, selle peamised põhjused on investeeringute vähesus, madal mehhaniseerituse tase ja väetiste ebapiisav kasutamine. Samas tegutseb selles sektoris siiski ka suuri ja edukaid ekspordile orienteeritud põllumajandusettevõtteid (näiteks Vitacress, Sovena, Lactogal, Vale da Rosa, Companhia das Lezírias ja Valouro).
Portugali peamise põllumajandustoodangu moodustavad teravili (eriti riis, mais, nisu ja oder), kartul, tomatid, oliivid ja viinamarjad. Alates 1999. aastast on kasvatatud ka geenmuundatud maisi. Uuematest põllukultuuridest kasvatatakse päevalilli. Olulisel kohal on puuviljandus, mille kultuuride seas domineerivad õuna- ja apelsinipuud.
Levinud on looma- ja linnukasvatus, kuigi selle tähtsus on piirkonniti erinev: kasvatatakse veiseid, sigu, kodukitsi, lambaid ja kanu. Portugali loomakasvatus ei suuda rahuldada elanikkonna vajadusi ja riik sõltub liha impordist.
Ajaloolise mereriigina on Portugalis olulisel kohal kalandus. Ühtlasi tarbitakse Portugalis maailma riikidest kõige enam kala ja kalatooteid ühe elaniku kohta. Portugali vetest püütakse umbes 70 kalaliiki. Euroopa Liidu toetusel uuendati 1990. aastatel kalalaevastikku ja kalurite väljaõpet, mis aitas Portugali kalanduse efektiivsust tõsta, kuid siiski ei suuda Portugali enda kalurid riigi kalavajadust rahuldada ja umbes veerand riigis tarbitavatest kalatoodetest imporditakse. Peamised kalasadamad on Leixões Portugali põhjaosas, Peniche ja Setúbal riigi läänerannikul ning Portimão ja Olhão riigi lõunaosas Algarves.
Oluline on ka metsandus, mis annab toorainet Portugali paberi-, ehitusmaterjali- ja mööblitööstusele. Metsad katavad ligi kaks viiendikku Portugali territooriumist, eriti rohkelt on neid mägistel aladel. 19. sajandi lõpust alates on metsa istutatud ka varem põllukultuuride kasvatamiseks rakendatud, kuid madala saagikusega aladele. Portugal on maailma juhtiv korgitootja; lisaks korgitammele on olulised metsakultuurid ka eukalüpt ja mänd.
Tööstus
Sekundaarne sektor andis 2016. aastal 21,9% sisemajanduse kogutoodangust.
Neli viiendikku Portugali tööstusest on koondunud kahte piirkonda: Lissaboni ja Setúbali ümbrusse riigi lõunaosas ning Porto, Braga ja Aveiro ümbrusse riigi põhjaosas. Esimeses piirkonnas domineerib rasketööstus (nafta rafineerimine, keemiatööstus, tsemenditööstus, masinaehitus), kuid samuti on seal olulisel kohal elektroonikatööstus, puidutööstus ja toiduainetööstus, eriti kalatoodete ja jookide tootmine. Riigi põhjaosas domineerib kergetööstus: Porto on oluline tekstiili-, jalatsi-, veini- ja toiduainetööstuse keskus, Aveiro on keskendunud puidutööstusele, Braga tugevuseks on tekstiilitööstus, elektroonika ja köögitarvete valmistamine. Masinaehitus- ja plastitehaseid paikneb Coimbra ja Leira ümbruses.
Portugalis on hästi arenenud toiduainetööstus, riik kuulub maailma suuremate tomatipasta ja veini tootjate hulka.
Suurtest rahvusvahelistest koostööprojektidest väärib mainimist Palmelas tegutsev autotehas AutoEuropa, mis kuulub Saksamaa autotootjale Volkswagenile. Samuti toodetakse Portugalis mitmesuguseid lennukite komponente: selles valdkonnas on suurimad ettevõtted Alverca do Ribatejos asuv Portugali firma OGMA ja Brasiilia lennukitootja Embraer. 21. sajandi alguses on hüppeliselt kasvanud biotehnoloogia- ja infotehnoloogiafirmade tähtsus Portugali majanduses.
pisi|Soojuselektrijaamad [[Carregados]]
Energeetika üks keskusi on 150 km Lissabonist lõunas asuv süvaveesadam Sines. Kuna Portugal sõltub nelja viiendiku osas oma energiavajaduse rahuldamisel välismaistest energiaallikatest, siis on strateegiliselt oluline tööstusharu riiki sisse toodud toornafta töötlemine. Kuigi Portugalis leidub ka kivisütt, on see madala kvaliteediga ja suurema osa elektrienergia tootmiseks kuluvast kivisöest peab Portugal samuti importima. 1997. aastal valmis Põhja-Aafrika ja Portugali vaheline gaasitoru maagaasi importimiseks. Kodumaistest energialiikidest on soojusenergiast olulisem hüdroenergia, mille kasutamist soodustavad mitmed Portugali läbivad suured jõed.
Portugali mäetööstus tegeleb peamiselt riigis leiduvate maavarade kaevandamise ja töötlemisega. Portugali mäetööstuse konkurentsivõime on kaasaja Euroopas suhteliselt tagasihoidlik, mistõttu maavarade kaevandamine on 1970. aastatest vähenenud. Kaevandatakse näiteks kroomi, tina, vaske ja volframit, neist peamised ekspordiallikad on volfram ja vasekontsentraat. Olulisel kohal on ka mineraalide ja marmori kaevandamine ning eksport.
Teenindus
Teenindus andis 2016. aastal 75,9% sisemajanduse kogutoodangust.
Elastsuspiir
Elastsuspiiriks \sigma_{el}nimetatakse tugevusõpetuses ja materjaliteaduses suurimat pinget, mille saavutamiseni ei omanda materjal olulisi jääkdeformatsioone. Kokkuleppeliselt loetakse jääkdeformatsioone, mis jäävad piiridesse 0,001...0,005% keha algsest pikkusest mitteolulisteks. Elastsuspiiri määramiseks koormatakse keha teatava piirini, vabastatakse seejärel koormisest ja mõõdetakse jääkdeformatsioon. Katset korratakse erinevate koormustega kuni leitakse normatiivne jääkdeformatsioon. Elastsuspiiri mõõtmine on vajalik sitketel materjalidel.
Portugal
Teenindus
Portugal on oluline turismi sihtkoht, mistõttu on majanduses oluline roll turismimajandusel ja sellega seotud teenindusharudel. 2013. aastal külastas Portugali umbes 8 324 000 välisturisti, kes jätsid riiki ligi 12,284 miljardit USA dollarit. Turistide arv on kasvamas – võrreldes 2010. aastaga kasvas 2013. aastal Portugali välisturistide arv ligi 1,5 miljonit ja nende toodud tulu nominaalväärtuses 2,2 miljardit. Turismis oli otseselt hõivatud 7,2% kogu tööjõust, kuid koos kaudselt turismist sõltuvate töökohtadega andsid turism ja sellega seotud teenused ligi 18,2% kogu Portugali tööhõivest. Turism andis Portugali sisemajanduse kogutoodangust 5,8% ja sellega paigutus Portugal maailma riikide seas 45. kohale.
Peamised turismipiirkonnad Portugalis on Lissaboni, Coimbra ja Porto linnad, Algarve piirkond ning Assooride ja Madeira saarestikud. Aastatel 2013–2014 on need sihtkohad saanud ka mitmeid rahvusvahelisi turismiauhindu. Religioosse turismi sihtkohana on oluline Fátima, mida seostatakse 1917. aastal aset leidnud ilmutustega (Fátima neitsi Maarja).
Kuni 2000. aastate lõpu kriisideni iseloomustas Portugali ka näiliselt tugev pangandus- ja kindlustussektor, kuid kriisides osutusid paljud Portugali finantsettevõtted nõrgaks ja vähekindlustatuks võetud finantsriskide suhtes. Kaks suurt Portugali panka, Banco Português de Negócios ja Banco Privado Português, vajasid ulatuslikku riigiabi – neist esimene on tänapäevaks müüdud, teine likvideerimisel. 2014. aastal sattus raskustesse Portugali suuruselt teine pank Banco Espírito Santo, mis vajas samuti ulatuslikku riigiabi ja jagati lõpuks kaheks ettevõtteks.
Väliskaubandus
Väikese riigi kohta on Portugalil ulatuslik väliskaubandus. Riigi peamised kaubanduspartnerid on teised Euroopa Liidu liikmesriigid, kuid viimastel kümnenditel on oluliselt kasvanud Portugali endiste kolooniate, eriti Angola ja Brasiilia roll.
Eksport
Portugali peamised ekspordiartiklid on põllumajandustoodang, toidukaubad, vein, naftatooted, keemiatooted, plastid ja kumm, nahktooted, puitmaterjal ja kork, puidumass ja paber, tekstiilid, riided, jalatsid, masinad ja masinaosad ning metallid.
2015. aasta seisuga olid Portugali peamised ekspordipartnerid Hispaania (25%), Prantsusmaa (12,1%), Saksamaa (11,8%), Suurbritannia (6,7%), Ameerika Ühendriigid (5,2%), Angola (4,2%) ja Holland (4%).
2015. aasta hinnangul oli ekspordi rahaline maht 54,33 miljardit USA dollarit ja see on aastast aastasse langenud.
Import
2015. aasta seisuga olid Portugali peamised impordipartnerid Hispaania (32,9%), Saksamaa (12,9%), Prantsusmaa (7,4%), Itaalia (5,4%) ja Holland (5,1%).
2015. aasta hinnangul oli impordi rahaline maht 64,49 miljardit USA dollarit.
Rahandus
pisi|Portugali riiklik trüki- ja mündikoda (Imprensa Nacional-Casa da Moeda)
Portugali kuningriigis kehtis rahaühikuna Portugali reaal. Pärast Portugali Vabariigi väljakuulutamist võeti 1911. aastal kasutusele uus rahaühik eskuudo, mis jagunes 100 sentaavoks.
1998. aastal liitus Portugal Euroopa majandus- ja rahaliiduga, alustades ettevalmistusi Euroopa ühisraha euro kasutuselevõtmiseks. 1. jaanuaril 2002 võeti euro kasutusele Portugali uue valuutana ja 28. veebruaril 2002 kadus eskuudo lõplikult käibelt.
Nii nagu teiste euroala riikide puhul, kontrollib ka Portugali rahapoliitikat Euroopa Keskpank. Riigi keskpanga rolli täidab 1846. aastal asutatud Portugali Pank (Banco de Portugal), mille üheks ülesandeks sai pärast asutamist raha emissioon. Sellega tegeles pank kuni euro kasutuselevõtmiseni. 1975. aastal tehti Portugali Pangale ülesandeks ka pangandussüsteemi riiklik järelevalve. Alates 1999. aastast jagab Portugali Pank oma funktsioone Euroopa Keskpangaga.
Portugali pangandussektor sai tugevalt kannatada suure majandussurutise ja sellele järgnenud võlakriisi käigus. Mitu panka võeti pankrotiohtu sattununa riigi poolt üle, muuhulgas ka riigi suuruselt teine pank Banco Espírito Santo. Varade mahult on riigi suurimad tegutsevad pangad Caiza Geral de Depositos ja Banco Comercial Português, mis kuuluvad maailma 150 suurima panga hulka. Portugali turul tegutseb ka Hispaania panku.
Maksusüsteem
Portugalil on keeruline ja mitmeastmeline maksusüsteem.
Ettevõtte tulumaks on Portugalis 21%, millele lisandub alates 1,5 miljoni euro suurusest kasumist astmeline lisamaks 3–7% sõltuvalt kasumi suurusest. Lisaks võib kohalik omavalitsus selle territooriumil registreeritud ettevõtte kasumit maksustada täiendavalt veel kuni 1,5% lisamaksuga. Maksusoodustusi tehakse väikestele ja keskmise suurusega ettevõtetele.
Peamine tarbimismaks on käibemaks, mille tavamäär on 23%. Lisaks kehtib teatud teenustele ja toodetele alandatud käibemaksumäär, vastavalt kas 6% või 13%. Enamik toidukaupu, kommunaalkulusid, majutus- ja transporditeenused on maksustatud kuueprotsendilise käibemaksuga. Käibemaksuvabad on finantsteenused, ravimid, haridus- ja koolituskulud.
Eraisikutele kehtib progressiivne tulumaks, millel on viis astet vahemikus 14,5–48%. Sissetulekutele üle 80 000 euro kuus rakendatakse veel täiendavat solidaarsusmaksu 2,5–5% sõltuvalt sissetuleku suurusest. Maksustatud on ka kapitalitulu, kinnisvaratehingud, maa, pärand ja mootorsõidukid.
Maanteetransport
pisi|Maantee IC27 [[Algarves]]
Portugali üks prioriteete alates 1970. aastate algusest on olnud maanteedevõrgu arendamine, mille tulemusel on riik teedevõrgu kvaliteedilt 2014. aasta andmetel maailmas 2. kohal. 2008. aasta andmetel oli riigis 82 900 km maanteid, neist 71 294 km kõvakattega. Kiirteede kogupikkus oli 2613 km. Riigi esimene kiirtee ehitati 1944. aastal ja see ühendas pealinna Lissaboni rahvusstaadioniga, kuid laialdasem kiirteede ehitus algas 1980. aastatel. Teedeehitusele aitas kaasa Portugali liitumine Euroopa Ühendusega ja sealt saadud struktuuritoetused. Kaks suuremat riigisisest kiirteed ühendavad Lissaboni ja Portot ning Lissaboni ja Algarve regiooni, lisaks ühendab kiirtee Lissaboni ka Hispaania pealinna Madridiga. Teedevõrgu haldamisega tegeles aastakümneid riiklik teedevalitsus (Estradas de Portugal), mis 2007. aastal reorganiseeriti samanimeliseks riiklikuks aktsiaseltsiks. Teede ehituse ja korrashoiu rahastamiseks kasutatakse mitmesuguseid otseseid makse – kõik autoomanikud on kohustatud tasuma aastast teemaksu, lisaks kehtivad kiirteedel ja suurematel maanteedel läbisõidu pealt kogutavad teemaksud ehk niinimetatud teetollid.
pisi|[[Vasco da Gama sild]]
1998. aastal valmis Lissaboni lähistel 17,2-kilomeetrine Vasco da Gama sild üle Tejo jõe, mis on Euroopa pikim sild. See ei ole siiski suutnud leevendada Lissaboni ja selle lähiümbruse liiklusummikuid, mistõttu on aastaid olnud kaalumisel veel ühe silla või autotunneli rajamine.
Raudteetransport
Portugali raudteede kogupikkus oli 2008. aastal 3319 km. Enamiku raudteevõrgust (2700 km) moodustas laiarööpmeline raudtee, millest 1436 km oli elektrifitseeritud. Raudteevõrku haldab riigiettevõte REFER, kauba- ja reisirongiliiklusega tegeleb teine riigiettevõte Comboios de Portugal (CP). 2013. aastal transportis CP kokku umbes 107 200 000 reisijat. Majandussurutise ja võlakriisi tingimustes on raudteeliiklust, eriti reisirongiliiklust viimasel viiel aastal olulisel määral kärbitud.
Lennutransport
pisi|[[TAP Portugali Airbus A320-214]]
2013. aastal oli Portugalis kokku 64 lennujaama, millest 43 olid kõvakattega maandumisradadega. Viies lennujaamas ületas maandumisradade kogupikkus 3047 meetrit. Riigi suurim lennujaam on Lissaboni Portela lennujaam. Rahvusvahelised lennujaamad asuvad lisaks Lissabonile ka Bejas, Faros ja Portos, aga ka Madeira saarel Funchalis ja Assooride saarestikus São Migueli saarel Ponta Delgada lähistel. Enamikku suuremaid lennujaamu haldub riigiettevõte ANA Aeroportos de Portugal.
Portugali rahvuslik lennukompanii on riigile kuuluv TAP Portugal, kuigi selle kõrval pakuvad lennuühendusi veel mitmed kodu- ja välismaised lennundusettevõtted. Juulist 2014 kuni jaanuarini 2015 teenindas TAP Portugal ka otselende Tallinna ja Lissaboni vahel.
Veetransport
Portugali suurimad sadamad on Leixões, Lissabon, Setúbal ja Sines. Ainsaks laevatatavaks siseveeteeks on Douro jõgi, mille laevatatav osa ulatub 210 km kaugusele Portost.
Portugali kaubalaevastikku kuulus 2010. aasta seisuga 109 laeva, millest 81 oli välisriikide omanduses ja 15 registreeritud välisriikides.
Meedia ja telekommunikatsioon
Portugali uudisteagentuur on 1986. aastal asutatud Lusa – Agência de Notícias de Portugal, millest riigile kuulub 50,14%.
Raadio ja televisioon
Portugali avalik-õiguslik ringhääling on Rádio e Televisão de Portugal (RTP, tõlkes 'Portugali Raadio ja Televisioon'). See edastab 16 raadiokanalit ja 8 telekanalit. Osa neist on üleriigilised, osa regionaalsed, osa suunatud peamiselt välisriikide elanikkonnale. Viimaste seas on näiteks raadiokanalid RDP Africa ja RDP Internacional ning telekanalid RTP Africa ja RTP Internacional.
Kokku tegutses 2008. aastal riigis umbes 40 kodumaist telekanalit. Eraomandis raadiokanaleid oli riigis kokku üle 300. Enam kui pooltel majapidamistel oli olemas kaabel- või satelliittelevisiooniteenus, mis tagas neile juurdepääsu ka rohketele välismaistele telekanalitele.
Trükiajakirjandus
Sarnaselt teiste lääneriikidega on ka Portugali trükiajakirjandus kaotanud 21. sajandil nii lugejaid kui ka reklaamiraha. Suurem osa trükiajakirjandusest on koondunud suurte kodumaises omanduses meediakonglomeraatide kätte. Neist olulisemad on:
Enamik üleriigilisi päevalehti ilmub pealinnas Lissabonis, vaid Jornal de Notíciase toimetus asub Portos ja Públicol on toimetused nii Lissabonis kui ka Portos.
2014. aasta lõpu seisuga oli suurima tiraaži ja läbimüügiga päevaleht Correio da Manhã (tiraaž 148 730, läbimüük 110 422 eksemplari).
Sidevõrgud
2012. aasta seisuga oli Portugalis 4 558 000 telefonivõrgu abonenti (35. koht maailma riikide seas) ja 12 312 000 mobiilside klienti (70. koht maailma riikide seas). Portugali maakood on 351.
Interneti kasutajaid oli Portugalis 2014. aasta seisuga 7 015 519, mis tähendab, et internetti kasutas 66,12% elanikkonnast. Võrreldes 2013. aastaga kasvas interneti kasutajate arv 2%. Maailma riikide seas oli Portugal kasutajate arvult 53. kohal. Portugali tippdomeen on .pt.
Suurimad telefoni- ja internetiteenuse osutajad Portugalis on ettevõtted Portugal Telecom (PT) ja NOS Comunicações. Kolm peamist mobiilsideoperaatorit on Portugal Telecomi gruppi kuuluv TMN, firmade ZON ja Optimus ühinemisel 2014. aastal tekkinud NOS Comunicações ja Suurbritannia ettevõte Vodafone.
Haridus ja teadus
Portugal on kõrge kirjaoskusega maa. 2011. aasta hinnangul oli kirjaoskuse tase riigis 95,4%, meeste seas 97% ja naiste seas 95%.
2013. aastal moodustasid hariduskulud 5,7% ning kulutused teadus- ja arendustegevusele on viimastel aastatel püsinud umbes 1,5% juures sisemajanduse kogutoodangust.
Nii hariduse kui ka teaduse riikliku koordinatsiooniga tegeleb Portugalis haridus- ja teadusministeerium.
Üldharidus
Portugali haridussüsteemi astmed on eelkool (3–5-aastastele lastele), põhikool (kolmeastmeline, kokku 9 aastat), keskkool (3 aastat) ja kõrgkool (ülikoolid ja polütehnikumid). Üldharidus on riigis tasuta (välja arvatud erakoolides), koolikohustus kehtib põhikoolis ehk 6.–15. eluaastani.
Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni PISA 2009. aasta uuringu kohaselt on keskmise 15-aastase Portugali kooliõpilase kirjaoskus ning teadmised matemaatikas ja loodusteadustes võrreldavad tema eakaaslaste oskuste ja teadmistega Ameerika Ühendriikides, Prantsusmaal, Rootsis, Saksamaal, Suurbritannias, Taanis ja Ungaris. Portugali õpilaste keskmine tulemus oli uuringus 489 punkti, jäädes veidi madalamaks uuringu üldisest keskmisest (493 punkti).
2012. aasta seisuga omandas 43,6% Portugali keskkooliõpilastest kutsekeskharidust.
Kõrgharidus
pisi|Portugali vanima kõrgkooli [[Coimbra Ülikooli õu]]