cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nicolaus von Nauen
Nicolaus von Nauen Riia piiskopina
Preisimaa ja Liivimaaga piirneva suure Saksamaa – Bremeni peapiiskopkonna peapiiskop oli omalt poolt määranud uueks piiskopiks aga Albert Suerbeeri. Riia piiskopkond allus aga otseselt Rooma paavstile ja seetõttu ei tunnistatud Liivimaal ka Suerbeeri valimist. Paavstki nõustus lõpuks Nicolause võimuga, määrates Suerbeeri Põhja-Iirimaale Armagh' peapiiskopiks.
1231. aastal tuli Nicolaus Liivimaale ja asus piiskopina reaalselt valitsema. Tema ajal, 1234. aastal, tulid Riiga dominiiklased ja frantsisklased.
Vastasseis Albert Suerbeeriga
1245. aastal suri Preisimaa piiskop Christoph ja Rooma paavst rajas ühise Preisimaa, Liivimaa ja Eestimaa peapiiskopkonna, mille etteotsa sai Albert Suerbeer. Albert Suerbeerile oleks ka Riia piiskopkond allutatud, kuid Suerbeer ei saanud Saksa ordu vastuseisu tõttu Preisimaale asuda, määras Rooma paavst peapiiskopkonna residentsiks 1251. aastal Riia linna. Nicolaus ei olnud sellega nõus, kuid kui ta 1253. aastal suri, viidi peapiiskopkonna keskus ikkagi Riiga üle.
Gangbuki ringkond
Gangbuki ringkond (Gangbuki-gu, hangulis 강북구, hanjas 江北區) on Souli haldusüksus. Jaguneb 18 linnaosaks (dong).
Tuneesia dinaar
thumb|20 milim Tuneesia dinaar (araabia keeles دينار) on Tuneesia rahaühik. Selle valuutakood on TND.
INS
Alates 19. sajandist oli INSi ülesandeks kõigi uute USA kodanike registreerimine ja nende naturalisatsioonile kaasaaitamine.
25. novembril 2002 läks INS Ameerika Ühendriikide Sisejulgeolekuministeeriumi (Department of Homeland Security) koosseisu. Praegu täidab endisi INSi funktsioone mitu Sisejulgeolekuministeeriumi allüksust.
Ruu
Ruu on küla Jõelähtme vallas Harjumaal.
Ruu külast võib pärineda Nicolaus Rutto.
Sigulda vandenõu
Sigulda vandenõu oli 1316. aastal Siguldas sõlmitud liit Liivi ordu, Riia toomkapiitli ja peapiiskopi vasallide vahel, mis oli suunatud peapiiskop Friedrich von Pernsteini vastu.
Riia peapiiskop Pernstein oli alates oma peapiiskopiks valimisest 1304. aastal keeldunud Liivi ordu ülimuslikkust Vana-Liivimaal tunnustamast. Peapiiskop toetas Riia linna võitlust Liivi ordu vastu ning püüdis ka hankida välist toetust oma orduvastastele plaanidele.
1322. aastal tunnistas paavst selle kokkuleppe õigustühiseks. Liivimaa oli aga tegelikult langenud siiski ordu mõju alla ja Pernstein ei omanud seal enam reaalset ilmalikku võimu.
Ruhnu
Ruhnu (rootsi ja saksa keeles Runö, rannarootsi keeles Ru:n (hääldus rũũn), soome keeles 19. sajandil Runosaari ) on saar Liivi lahes. Ruhnu saar kuulub Saare maakonda ning moodustab koos väiksemate laidudega iseseisva Ruhnu valla.
Saare pindala on 11,88 km², pikkus 5,5 ja laius 3,5 km. Lähim koht mandril on 37 km kaugusel asuv Kolka neem Kuramaal Lätis. Kuressaarde on linnulennul 70, Pärnusse 96, Kihnu saarele 54 km ja Riiga 96 km.
Ruhnu puukirik on teadaolevalt vanim säilinud puithoone Eestis. Ruhnu tuletorn on Eesti kõige lõunapoolsem tuletorn.
Mandriga hoitakse ühendust Ringsu sadama ja Ruhnu lennuvälja kaudu.
Nimi
Varaseim teadaolev dokument, kus Ruhnu nime on mainitud, on 1341. aastast pärinev Kuramaa piiskopi vabaduskiri, milles sisaldub nimekuju Runen. 1366. aastal esineb saare nimi kujul Rune (insulam dictam Rune). Vanimad rootsikeelsed nimekujud on Runön, Runö ja Rünöö, mille leiab 1644. aastast pärinevalt Johan Månssoni merekaardilt.
Esimesi hüpoteetilisi seletusi nime tähendusele pakkus oma 1847. aasta teoses välja Fredrik Ekman, kes oli aastatel 1841–1842 teeninud Ruhnu koguduse vikaarõpetajana. Ta mõtles ajastu romantilist vaimu järgides sellistele sõnadele nagu viikingitele omane runa ('riim', 'runo') või saksakeelsele tegusõnale ruhen ('puhkama'). 1855. aastal ilmus Carl Friedrich Wilhelm Russwurmi suurteos "Eibofolke ehk rootslased Eestimaa randadel ja Ruhnus", milles autor pakkus Ruhnu nime tähendusena välja eestirootsi sõnu rund (hääldati rũnn, tähendus 'ümmargune') või runa ('kult'), kuid iseäranis ka lätikeelset sõna ronis ('hüljes').
Russwurmi mittegermaani päritolu tõlgendust on toetanud mitmed hilisemad uurijad, sealhulgas Paul Johansen, Gösta Franzén ja Edvin Lagman. Viimased viitavad seejuures asjaolule, et ajal, mil rootslased saarele elama asusid, kuulus Ruhnu Kuramaa piiskopkonda ja selle kultuuripiirkonda. Ruhnu nimi läti keeles on Roņu sala ('hülgesaar') ja liivi keeles Rūnõmō (õieti Rū’nõ-, milles kajastub läänemeresoome -h-). Seega võisid need kaks nimetust jõuda Ruhnu rootslastest uusasukate murdekujusse Rũũn.
Ajalugu
pisi|left|Ruhnu kaart ([[Ludwig August von Mellin|Mellin, Liivimaa atlas 1798]] Ruhnu saart peetakse Eesti rannikumere vanimaks väikesaareks. Saar võis üle veepinna tõusta Joldiamere regressioonil ehk üle 10 000 aasta tagasi. Saare vanimad rannavallid on moodustunud Antsülusjärve staadiumil ehk 9000 aastat tagasi.
Esimesed kiviaega jäävad asustusjäljed Ruhnus pärinevad umbes aastast 5200 eKr. Toona hoburauakujulisel saarel peatusid hooajaliselt varased hülgekütid, neid asustusjälgi on uurinud arheoloog Aivar Kriiska.
Millal tulid Ruhnu elama esimesed püsiasukad või millal hakati saare elanikke pidama rootslasteks, ei ole teada. Kõige rohkem elas inimesi saarel 1842. aastal, mil seal loendati 389 elanikku. Nendeks olid siis valdavalt rannarootslased, kes elasid tol ajal paar sajandit vanemate kommete järgi. Venemaa keisririigi ajal kuulus Ruhnu saar Liivimaa kubermangu Kuressaare kreisi, Ruhnu kihelkonda.
East Side Access
pisi|Läänekamber East Side Access on Metropolitan Transportation Authority maa-aluste ehitustööde projekt New Yorgis, mis laiendab Long Island Rail Roadi põhiliini Queens'is uude jaama Grand Central Terminali all. Manhattani saare East Side'i uus jaam ja vajalikud tunnelid alustavad eeldatavasti tööd 2022. aastal, viisteist aastat ajast maas.
Ruhnu
Ajalugu
pisi|Rahvariietes Ruhnu naised 1937. aastal 1. mail 1915 sõitsid kaks Saksa väiksemat sõjalaeva Ruhnu vetesse ja saatsid maale mõnekümnemehelise dessandi. Dessant tegi töövõimetuks tuletorni ja võttis kaasa tuletornivahid ning lahkus paari tunni pärast saarelt.
pisi|püsti|Ruhnu puukirik (2016) Foto: Jaan Künnap
17. jaanuaril 1919 otsustas Eesti Ajutine Valitsus: "Tunnistada Ruhno saar Eesti vabariigi osaks." 1922. aastal elas rootslasi saarel 252, sakslasi 2 ja eestlasi 10, 1934. aastal oli rootslasi 277 ja eestlasi 5. Saar moodustas iseseisva valla ja rootsi praostkonda kuuluva kihelkonna. Veel 1930. aastail oli Ruhnu isoleeritud saar, mille elanikud olid sajandite vältel abiellunud lähisugulastega.
1940. aasta suvel sattus Ruhnu saar koos muu Eestiga Nõukogude Liidu koosseisu. 8. juulil 1941 hõivasid lähenevad Saksa väed Pärnu, millest info peagi ka saarele jõudis. Ebamäärases olukorras otsustati 9. juulil Nõukogude võim saarel kukutada. Tuletorni valvemeeskond vangistati, saare täitevkomitee saadeti laiali ja taastati vallavalitsus ning Ruhnu tuletorni heisati sinimustvalge. 6. augustil hakkasid Nõukogude lennukid saart pommitama ja 7. augustil maabus saarele rohkem kui 500 hävituspataljonlast. Ülestõusu juhid arreteeriti ning saarelt viidi ära seitse meest, kellest viis hukati Kuressaare massimõrvas. Nõukogude sõjavägi lahkus saarelt 7. septembril ning 28. septembril 1941 hõivasid saare Saksa üksused. Enamik inimesi lahkus sõja ja Nõukogude võimu eest Rootsi 4. augustil 1944. Kohale jäi vaid kaks peret. Ülestõusu juhtide hukkamine oli üks põhjustest, miks peaaegu kogu saare rahvas põgenes Rootsi, sest kardeti Nõukogude võimu kättemaksu.
Pärast sõda tulid Ruhnusse uued asukad peamiselt Kihnust ja Saaremaalt. Esimene põllumajanduskolhoos oli Ruhnu ning teine Kommunismi majakas. Hiljem ehk 1970. aastal liideti majand Audruranna kolhoosiga. Legendaarne majandijuht oli Theodor Aus.
Ruhnus tegutseb Ruhnu Põhikool. Alates kooli asutamisest kuni 1944. aastani käis õppetöö rootsi ja kohalikus ehk ruhnu keeles.
Ruhnu üks tuntumaid talusid on Korsi talu, mille taluhooned on arvele võetud kultuurimälestistena.
pisi|vasakul|[[Harri-Johannes Rein, kauaaegne Ruhnu kirikuõpetaja. Foto: Jaan Künnap ]]
Ruhnu kirikud ja kirikuaed
Ruhnus asub Ruhnu puukirik, see on Eestis teadaolevalt vanim säilinud puithoone. Ehitus algas 22. novembril 1643.
Stockholmi ajaloomuuseumis (Historiska Museet) asub Ruhnu puukiriku klaasimaalide ("rubiinide") kollektsioon, see on Eesti klaasikunstiajaloo vanim ja kõige väärtuslikum, sisaldades kuut 17. sajandi klaasimaali. Kui ruhnlased 1944. aastal Rootsi põgenesid, võtsid nad klaasimaalid koos muu väärtusliku kirikuvaraga kaasa.
1912. aastal püstitati samasse kõrvale Ruhnu uus kirik.
Ruhnu kirikuid ümbritseb hästi säilinud hauatähistega kirikuaed, mis võib olla rajatud 14. sajandil. Kirikuaeda iseloomustavad ruhnurootslaste katusristid.
Ruhnu tuletorn
pisi|püsti|Ruhnu tuletorn. Foto: Jaan Künnap
Saare kõrgeimal kohal, Håubjärre mäel, asub 1877. aastal ehitatud ainulaadse arhitektuuriga metalltuletorn, mis on kokku pandud Prantsusmaal valmistatud detailidest. Väidetavalt võis olla torni looja just Gustave Eiffel.
Ruhnu puurauk
Ruhnus asub Eesti üks sügavamaid (787,4 m) puurauke, mis puuriti 1969. aastal ja millest väljuv vesi on ravivee omadustega ja väga soolane.
Loodus
pisi|left|[[Rannaastang Norrkeldi ja Austerkeldi vahel]] Lääne-Eesti saared, nende hulgas Liivi lahe keskel asuv Ruhnu, moodustavad UNESCO egiidi all 1990. aastal asutatud Lääne-Eesti saarestiku biosfääri kaitseala. Looduspark hõlmab tervet Ruhnu saart koos seda ümbritsevate laidude ja rannikumerega.
Maastik
Ruhnu on klindisaar, mis kuulub Balti klindi aluspõhja kivimitesse murrutatud astangute süsteemi ja on üks väheseid selle klindi äratuntavaist, silmaga nähtavaist moodustistest. Ruhnus esineb rannikul kuni 4 meetri kõrgune rannaastang.
Ruhnu on ovaalse kujuga ning jaguneb maastikuliselt kaheks. Idaosa on liivane, kus loode-kagu suunas kulgeb rida omavahel paralleelseid liivaluiteid. Luidete suurim kõrgus merepinnast on üle 21 (kuni 29,6 m) meetri. Saare idaosas asub ka saare kõrgeim punk Håubjärre mägi. Saare põhjatipus asuvast Kuunsi ninast veidi lõunas asub ka Linbacka küngas. Luidete vahele koguneb sademetevesi, sest äravool puudub. Saare idaosa luitestikul kasvab valdavalt okasmets, mis katab 60 % saare pindalast. Saare lääneosa on madal, tasandikulise pinnamoega, kus kohati kasvab sanglepikuid, suuremalt jaolt on aga kasutuses põllumajandusliku maana, seal asuvad niidud, põllud ja karjamaad.
pisi|Ruhnu Nõiapuu, künnapuu (2012) Foto: Jaan Künnap
Rannajoon
Ruhnu 24,178 km pikkune rannajoon on saare idaosas laugem ja lääneosas sopilisem. Saare põhjatipus asub Kunsudden ehk Kuunsi nina. Saare idarannikule jäävad sellised piirkonnad nagu Salthammen, Norrkeld, Överkirke, Austerkeld ja Limo. Saare kagutipus asub Ringsudden (ka Rinksu neem), mis on Ringsu sadama asukoht. Saare lõunarannikul asub Sjustaka ja saare läänerannikule jäävad Holma (ka Holma nina), Pärs (ka Pärsi nina) ja Staknäs.
Veekogud
Ruhnu suurim siseveekogu on Haubjerre soo, suurvee ajal tekib sinna järv. Leidub ka väiksemaid soid. Need on samblasood, kus leidub väikesi rabalappe.
Ilmastik
Ruhnu saarelt pärineb ka Eesti tuulekiiruse rekord 48 m/s, mis registreeriti puhangulise kiirusena 2. novembril 1969 või 27. oktoobril 1969.
Loomastik
Loomadest elavad Ruhnus metskits, rebane, rändrott, koduhiir, juttselg-kärnkonn, nastik jt, meres viiger- ja hallhüljes. Metskitsed asustavad Ruhnu saart 1962. aastast, mil need sinna introdutseeriti.
Sagedasemad kalad on lest, siig, lõhe, räim, ahven, koger, merihärg, nolgus, meritint, kiviluts.
2006. aasta aprillis triivis jääpangal Ruhnu pruunkaru, kes sai tuntuks kui Ruhnu karu. Karu taheti kinni püüda, kuid otsingud ei kandnud vilja, kuigi tema tegevuse jälgi aeg-ajalt leiti.
Saare varustamine elektriga
Kuni 1997. aastani olid saarel kasutusel vananenud diiselgeneraatorid, mis varustasid saart elektriga alates kella seitsmest hommikul kuni keskööni (saare piirivalvekordon kasutas ööpäevaringse seire tagamiseks eraldi generaatorit). 1997. aasta 4. septembril käivitati Ruhnu elektrijaamas uus Rootsist ostetud generaator, mis võimaldas tagada ööpäevaringse elektriga varustamise.
Saare elektriga varustamise süsteem läbis 2018. aastal umbes pool miljonit eurot maksma läinud uuenduse. Aasta lõpuks töötas saarel nutiautomaatikaga juhitav lahendus, mis koosneb päikesepaneelidest, tuulegeneraatorist, akupangast ja biodiislikütusega töötavast generaatorist. Lahenduse võimsus 160 kilovatti on saare elektrivajaduse rahuldamiseks piisav. Päikesepaneelid, akupank ja diiselgeneraator asuvad lennuvälja läheduses ja tuulik lennuväljast läänes.
Ruhnu saare kogutarbimine 2019. aastal oli 568 megavatt-tundi, millest 53% toodeti taastuvenergialahenduse abil. Diislikütust kasutati seejuures varasemaga võrreldes 44% vähem.
Tivoli-Neu
thumb|Tivoli-Neu ümberehitustööde ajal mais 2006 Tivoli-Neu on Austrias Innsbruckis asuv mitmeotstarbeline staadion, mis avati 2000. aastal.
Ruhnu
Ruhnu kultuuris
Tartu Kunstimuuseumi kollektsioonist leiab Eerik Haameri maali "Surnuaiapüha Ruhnus" (1954) ja Hugo Lepiku maali "Ruhnu maastik" (1937). Eesti Kunstimuuseumi kollektsioonist Andrei Jegorovi maalid "Ruhnu talu" (1925) ja "Ruhnu vana kirik" (1926), Eerik Haameri teose "Ruhnu. Hämar maastik" (1944), Olga Terri õlimaali "Ruhnu kirik" (1962), Lüüdia Vallimäe-Marki maali "Ruhnu maastik" (1971) ja Kristiina Kaasiku teose "Ruhnu rand" (1983). Samuti mitmeid Agathe Veeberi graafikateoseid. Pärnu Muuseumi kogus on August Pulsti maal "Ruhnu õuevärav" (1922) ja mõned akvarellid rahvariietes ruhnlastest. Eesti Ajaloomuuseumi kogust leiab samuti paar graafikateost Ruhnu saare elanikest ning Virumaa Muuseumi kogus on kaks Eerik Haameri Ruhnu-teemalist teost.
Tivoli-Neu
Jalgpalli 2008. aasta Euroopa meistrivõistlustel peetakse seal kolm alagrupikohtumist.
Ruhnu
Ruhnu kultuuris
Ruhnust on tehtud mitmeid dokumentaalfilme. Nende seas on näiteks "Ruhnu" (1965; režissöör Andres Sööt), "Kiri Ruhnust" (2009; režissöör Heilika Pikkov) ja "Saare võimalikkusest" (2012; režissöör Marianne Kõrver). Ülo Pikkov on loonud ka animafilmi "Taaskohtumine" (2021).
August Gailit ammutas romaani "Karge meri" loomisel inspiratsiooni muuhulgas ka Ruhnust.
Carl Russwurmil ilmus 1855. aastal kaheköiteline saksakeelne teos "Eibofolke oder die Schweden an den Küsten Ehstlands und auf Runö" eestirootslastest, mis tõlgiti 2015. aastal ka eesti keelde.
Jaan Koha lõi 1964. aastal laulud "Ruhnu kalamees" ja "Ruhnulaste laul". Ruhnuga seotud muusikateoseid on komponeerinud ka Boris Kõrver.
Ruhnu vana kirikut, tuletorni ja rahvariideid on kujutatud postmarkidel (vastavalt 1994, 1997 ja 1997 ).
Eraldi on tähelepanu pälvinud ka Ruhnu karu.
Rebala
Rebala on küla Jõelähtme vallas Harjumaal.
Rebala küla asub Rebala muinsuskaitseala territooriumil. Piirkond on osa endisest Maardu fosforiidikaevandusest. Rebala külas asub lisaks loodus- ja huviväärsustele ka Jõelähtme prügila.
Rebala külas elas 2023. aasta aprilli seisuga 165 elanikku.
Nimi
Keeleteadlase Lauri Kettuneni arvates tuleneb küla nimi perekonnanimest Rebane. Eesti entsüklopeedia järgi pärineb nimi ürgaegsetelt kohalikelt hõimudelt, kelle tootemloom oli rebane. Sama tüvega ja la-lõpuline nimi esineb läänemeresoomlaste asualal mujalgi (soome Repola, karjala Reboilu). Kohalikus kõnepruugis on küla kutsutud ka Räbalaks. Kettuneni hinnangul on see rahvaetümoloogiline nimekuju. Keeleteadlane Per Wieselgren on välja pakkunud võimaluse, et nimi on kujunenud sõnast räbal ~ ribal ’kaltsud, vilets’ ja sellega seotud sõna "riba" kõrvaltähendusest ’maariba’. Räbala tähendaks seega ’maariba’ + kohakäändeliide -la. Wieselgreni arvates võib külanimega olla seotud ka Revala muinasmaakonna nimi.
Rebala külaga liidetud Jõelähtme lähedale rajatud uusasumit on rahvasuus kutsutud Männisaluks ja Kärmuks.
Rebala küla järgi on nime saanud Lasnamäe lademe Väo kihistu Rebala kihistik.
Gangdongi ringkond
Gangdongi ringkond (Gangdongi-gu, hangulis 강동구, hanjas 江東區) on Souli haldusüksus. Jaguneb 21 linnaosaks (dong).
Simón Bolívar
Simón José Antonio de la Santísima Trinidad Bolívar Palacios Ponte y Blanco (tuntud rohkem kui Simón Bolívar 24. juuli 1783 Caracas – 17. detsember 1830) oli Venezuela sõjaväe- ja poliitikategelane. Ta oli Suur-Kolumbia ja Boliivia vabariigi rajaja.
Ta oli üks silmapaistvamaid juhte Ameerika vabadusvõitluses Hispaania vastu. Ta inspireeris ja aitas saavutada Boliivia, Colombia, Ecuadori, Panama, Peruu ja Venezuela iseseisvuse.
Bolívar sündis rikkas kreooli perekonnas ja nagu oli tema ajal tavaks kõrgema klassi perekondade pärijate puhul, saadeti ta varakult välismaale õppima. 16-aastaselt saabus ta Hispaaniasse ja seejärel kolis Prantsusmaale. Euroopas viibides tutvus ta valgustusajastu ideedega, mis hiljem motiveeris teda tõrjuma Lõuna-Ameerika kolooniates valitsevaid hispaanlasi. Kasutades ära Napoleon I vastasest sõjast Hispaanias põhjustatud segadusi, pani Bolívar 1808. aastal aluse Colombia iseseisvuspüüdlustele. Colombia (Gran Colombia, hiljem Uus-Granada) iseseisvus kindlustati 7. augusti 1819. aastal, kui võideti Boyacá lahing. 1821. aastal võitsid Bolivari juhitud revolutsionäärid hispaanlasi ning Carabobo lahingu, mis tegi Venezuelast iseseisva riigi.
Pärast seda võitu Hispaania monarhia üle osales Bolívar Ladina-Ameerika esimese iseseisvate riikide liidu - Gran Colombia - asutamisel, mille presidendiks ta oli aastatel 1819–1830. Edasiste sõjakäikude ajal tõrjus ta Hispaania väed Ecuadorist, Peruust ja Boliiviast, millest viimane kannab tema nime. Ta oli samaaegselt Gran Colombia (praegune Venezuela, Colombia, Panama ja Ecuador), Peruu ja Boliivia president. Üsna pea sai Boliivia presidendiks tema parem käsi Antonio José de Sucre. Bolívari eesmärk oli luua tugev ja ühtne hispaaniakeelne Ameerika, mis oleks suuteline seisma silmitsi mitte ainult Hispaania ja Euroopa Püha Alliansi poolt lähtuvate ohtudega, vaid ka Ameerika Ühendriikide esilekerkiva võimuga. Oma võimsuse tipul valitses Bolívar suurt territooriumi Argentina piirist kuni Kariibi mereni.
Sambu
Sambu on küla Jõelähtme vallas Harjumaal.
Asulad (E)
''Siin on loetletud Vikipeedias olemasolevaid ja kavatsetavaid artikleid asulatest, mille nimi algab E-tähega.
.eh
.eh on Lääne-Sahara jaoks reserveeritud Interneti tippdomeen.
Kuna Lääne-Sahara on vaidlusalune ala ja mitte rahvusvaheliselt tunnustatud riik, siis ei ole sellel ametlikult tippdomeeni. Domeeni saab kasutusele võtta, kui konflikt selles piirkonnas laheneb.
Domeeninimi on lühend Lääne-Sahara endisest nimest Sáhara Español (Hispaania Sahara).
Kraav
pisi|Korrashoitud kraav Hollandis pisi|[[Laurits Andersen Ring, "Kraavikaevajad" (1885)]]
Kraav on kitsas inimtekkeline süvend (sageli vooluveekogu) maapinnas.
Kraave kaevatakse mitmel põhjusel, näiteks kuivenduskraave liigvee pinnasest ärajuhtimiseks, niisutuskraave maa-ala niisutamiseks, kaitsekraave sõjanduses jne. Kuivenduskraavidega kuivendatakse madalaid alasid eriti selleks, et teha need põllupidamiseks sobivamaks. Samuti on kraavid tavalised maanteede ääristajad. Nende eesmärk on hoida teetamm kuivana, et vältida külmuva vee põhjustatud teekahjustusi.
Paljud kraavid sisaldavad vett vaid suurvee ajal.
Paljud Eesti kraavid on rajatud maaparanduse käigus. Kokku on Eestis umbes 150 000 km kuivenduskraave ja drenaaže.
Saha
Saha on küla Jõelähtme vallas Harjumaal.
Külas asub Saha kabel, Maardu hiiemets, Maardu hiiemetsa ohvrikivi, Saha kivikalmed.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 150 inimest. Neist 141 (94,0%) olid eestlased.
Hypo Group Arena
thumb thumb|300px|Staadion mahutab EM-i ajal 32 000 pealtvaatajat, kuid pärast tiitlivõistlusi jääb alles vaid 12 500 istekohta
Hypo Group Arena (ka Wörtherseestadion) on Austriais Klagenfurtis asuv jalgpallistaadion.
Tegemist on jalgpalliklubi SK Austria Kärnten kodustaadioniga.
Jalgpalli 2008. aasta Euroopa meistrivõistlustel peetakse seal kolm alagrupikohtumist.
Edward Watkin
pisi|Edward Watkin Edward Watkin (26. september 1819 – 13. aprill 1901) oli Suurbritannia parlamendi liige, raudteendusmagnaat ja visionäär.
Jõhvi Gümnaasium
Jõhvi Gümnaasium on riigigümnaasium Ida-Virumaal Jõhvi linnas.
Kool alustas tegevust 2015. aastal.
2019. aasta kevade seisuga õppis koolis 430 õpilast.
Õppekeeled
Jõhvi Gümnaasium on kakskeelne. Lisaks 100% eestikeelsele õppekavale on võimalik õppida ka õppekava järgi, milles 60% aineid õpetatakse eesti ja 40% vene keeles. Kevad 2019 seisuga õpib täielikult eestikeelse õppekava järgi 175 õpilast 430st.
Kooli hoolekogu leiab, et 2021/22. õppeaastast kooli astuvad noored võiksid haridust omandada ainult eesti keeles.
Hoone
Jõhvi Gümnaasiumi hoone projekteeris arhitekt Maarja Nummert. Ehitust alustati 2014. aastal.
Gümnaasium kasutab ühiselt kõrvalasuva põhikooliga spordihoonet, kööki ja raamatukogu.
Liigesepõletik
pisi|Podagra põhjustatud liigesepõletiku illustratsioon Liigesepõletik ehk artriit võib tekkida vigastuse, nakkuse (tuberkuloos, borrelioos), reuma või ainevahetushäire (podagra) tagajärjel.
Välislingid
Mi Ra Chang, Patrick R. Griffin: "RORβ modulates a gene program that is protective against articular cartilage damage" journals.plos.org, 13. oktoober 2022
Austraalia kindralkuberneride loend
Austraalia kindralkuberneride loend loetleb Austraalia kindralkubernerid, kes esindavad Suurbritannia monarhe alates Uniooniakti sõlmimisest 1. jaanuaril 1901. Enne seda asusid Austraalias Suurbritannia kolooniad, mille riigipäid ja Briti monarhide poolt määratud kubernere vaata artiklist Briti kolooniate valitsejad Austraalias.
A. Le Coq Sport spordimaja
A. Le Coq Sport spordimaja (ka A. Le Coq spordihall) on Tartus aadressil Ihaste tänav 7 asuv spordihoone. Spordihoone omanik on Tartu Linnavalitsus ja hoonet haldab sihtasutus Tartu Sport.
Hoone sai valmis 2006 ja A. Le Coqi toetuse tõttu pandi hoonele ka ettevõtte järgi nimi. Hoone arhitekt on Eero Palm.
Hoones on muu hulgas kolm universaalset harjutusväljakut, võimlemis-, balleti- ja judo harjutussaal.
Randy Barnes
Eric Randolph ("Randy") Barnes (sündinud 16. juunil 1966 Charlestonis Lääne-Virginias) on USA endine kergejõustiklane (kuulitõukaja ja kettaheitja). Olümpiavõitja (1996) ja varasema kuulitõuke maailmarekordi (23.12) valdaja.
Enne 1996. aastat toimunud olümpiamänge on 22 olümpiakullast kuulitõukes USA vägilaste kaela riputatud 15. Atlanta olümpiamängudel oli favoriit hooaja edetabelijuht ja maailmarekordi valdaja Randy Barnes. Võistlus ise oli põnev viimase tõukevooruni, kuhu liidrina astus 1995. aasta maailmameister John Godina (viiendas voorus 20.79).
Viie vooru järel tihedas heitluses tabelis kuuendaks tõugatud Barnesi viimased Barõšnikovi stiilis keerutused olid aga maailmarekordimehe väärilised. Barnes ei piirdunud kümmekonna-sentimeetrise parandusega, vaid lennutas rauast muna 21,62 meetri kaugusele. Kaheksa aastat tagasi Seouli mängudel oli 22-aastane ameeriklane samuti kogu oma jõu pannud viimasesse tõukesse ning neljandalt kohalt liidriks tõusnud, kuid siis leidus üks mees, sakslane Ulf Timmermann, kes oma viimasel katsel rohkem suutis. Atlantas sellist meest ei olnud.
27px Olümpiamängudel
hõbemedal 22.39 olümpiavõitja 21.62
Maailmameistrivõistlustel
hõbemedal 21.80 pronksmedal 20.41
Välislingid
Pilte Randy Barnesist
Red Bull Arena (Salzburg)
Red Bull Arena on Austrias Salzburgi külje all asuv jalgpallistaadion.
See on jalgpalliklubi Salzburgi FC Red Bull kodustaadion.
Jalgpalli 2008. aasta Euroopa meistrivõistlustel kandis staadion nime EM-Stadion Wals-Siezenheim. Seal peeti kolm alagrupikohtumist.
Eero Loone
pisi|Eero Loone 2005. aastal Eero Loone (sündinud 26. mail 1935) on eesti filosoof, emeriitprofessor filosoofia alal.
Isiklikku
Ta on Nigolas Loone ja Leida Loone poeg.
Eero Loonel on tütred Piret Loone ja Oudekki Loone, abikaasa on matemaatik Leiki Loone.
Püha Vladimiri orden
thumb|Püha Vladimiri 3. järgu orden thumb|Püha Vladimiri ordeni lint. Püha Vladimiri orden (vene keeles oрден Святого Владимира) oli 1782. aastal Katariina II asutatud ning Kiievi vürsti püha Vladimiri järgi nimetatud Venemaa Keisririigi autasu.
Ordeni asutas keisrinna Katariina II 1782. aastal oma 20. valitsemisaasta tähistamiseks. Orden nimetati aastail 980–1015 valitsenud Kiievi vürsti Vladimir Suure järgi, kes 988. aastal võttis vastu ristiusu.
Neljajärgulise Vladimiri ordeniga autasustati nii tsiviilisikuid kui ka sõjaväelasi. Sõjaliste teenete eest anti Vladimiri ordenit mõõkadega.
Deviis: "Kasu, au ja kuulsus" («Польза, честь и слава»).
Žabalj
Elanike arv oli 2000. aasta Serbia rahvaloenduse andmetel 9598.
Oja
pisi|[[Nigula oja Rannu vallas Tartumaal]] pisi|[[Mägioja Butchers Creek Austraalias]] pisi|Yellow River [[Indianas]] Oja on jõest väiksem looduslik vooluveekogu. Piir jõe ja oja vahel on tinglik. Tavaliselt on oja laius mõnekümnest sentimeetritest mitme meetrini, pikkus ei ületa mitut kilomeetrit ja sügavus on alla 1,5 m.
Ojad tekivad vihma- või sulavee äravoolu korral või kohtades, kus põhjavesi jõuab maapinnale ja allikana edasi voolab. Ojad moodustavad liitudes jõgesid.
Kanal erineb ojast selle poolest, et tema säng on inimeste loodus, ojasäng on looduslik.
Ojasid võib jaotada alatisteks ja ajutisteks, tasasteks ja mägisteks.
Looduslike ojade sängid tavaliselt eriti ei muutu, aga mõned looduslikud nähtused (erosioon, maalihe, maavärin) võivad nende asukohta, kuju ja suurust muuta. Ajutised ojad võivad muuta oma sängi ja isegi voolu suunda peaaegu iga aastal. Sageli muutub ojasängi suund inimtegevuse tagajärjel.
Sugugi kõik maapinnale langevad sademed ei jõua pinnaveekogudesse. Suur osa sellest aurub tagasi atmosfääri. Osa veest satub taimedesse ja aurub nende kaudu – aurumist taimelehtede pinnalt arvestab evapotranspiratsioon. Osa veest imendub maapinda ja muutub põhjaveeks. Põhjaveest suurem osa jõuab siiski kunagi vooluveekogudesse. Kui maapind on veest küllastunud, siis ülejääv osa moodustab äravoolu, mis võib kergesti jõuda vooluveekokku või selle moodustada. Osa langenud sademeist salvestatakse liustikku või igilumme, aga selle sulades võib vesi siiski vooluveekokku jõuda. Üsna tüüpiline on, et liustiku alumisest otsast algab oja, mis toitub liustiku sulamisveest.
Parasvöötmes, sealhulgas Eestis, on ojas vett tavaliselt igal aastaajal. Niisugust oja nimetatakse alaliseks ojaks. Väljaspool parasvöödet on palju selliseid ojasid, kus vett leidub ainult aeg-ajalt. Neid nimetatakse ajutisteks ojadeks. Seal on vett tavaliselt vihmahooajal või pärast äikesevihmu. Ajutistel ojadel on ka piirkondlikke nimesid, näiteks araabia maailmas vadi ja Austraalias kriik. Kaartidel tähistatakse alalised ojad tavaliselt sinise pidevjoonega ja ajutised ojad sinise katkendliku joonega.
Ripaaliks nimetatakse veekogu sügavusvööndit, mis ulatub kaldast kuni põhjataimestiku lõpuni. Ojadele on tüüpiline, et ripaal hõlmab oja kogu laiuses.
Ojad on olulised bioloogilise mitmekesisuse suurendamiseks ja säilitamiseks. Nad pakuvad loomadele võimalust vett juua ja võimaldavad kasvada taimedel, mis vajavad palju vett.
Välislingid
Ручей (Кырджали облысы) Vassdrag
Sahara Araabia Demokraatliku Vabariigi lipp
thumb|Lääne-Sahara lipp Lääne-Sahara lipp on Sahara Araabia Demokraatliku Vabariigi lipp. Lipp on kasutusel alates 1960. aastast.
Vaata ka
Знаме на Сахарската Арапска Демократска Република ธงชาติสาธารณรัฐประชาธิปไตยอาหรับซาห์ราวี
Aastaraamat
pisi|300px|Mõned aastaraamatud Rootsi bukinisti juures. Ülemisel riiulil on üldaastaraamatud, alumisel seltside omad Aastaraamat on enamasti igal aastal ilmuv jätkväljaanne. Nagu ajakirjadelgi, on neil tavaliselt ISSN, mitte ISBN.
Üldaastaraamatud võtavad kokku aasta sündmused. Nendele on lähedased entsüklopeediate aastaraamatud. Ajalookirjutuses on üldaastaraamatud kroonikad ja annaalid.
Asutuste, organisatsioonide ja seltside aastaraamatutes on peale artiklite ka tegevusaruanne. Eri aastate aastaraamatutel võivad olla ka erinevad üldteemad.
Eestis igal aastal ilmub "Eesti Statistika Aastaraamat". Pikka aega on ilmunud Eesti Looduseuurijate Seltsi aastaraamat ja Eesti Geograafia Seltsi aastaraamat.
181
181. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 130. aastad 140. aastad 150. aastad 160. aastad 170. aastad - 180. aastad - 190. aastad 200. aastad 210. aastad 220. aastad 230. aastad
Aastad: 176 177 178 179 180 - 181 - 182 183 184 185 186
Etikett (käitumine)
Etikett (prantsuse keeles étiquette) on konventsionaalse sotsiaalse käitumise koodeks.
Etikett muutub ajas ning erineb kultuuriti, klassiti ja grupiti.
Uusküla (Jõelähtme)
Uusküla on küla Jõelähtme vallas Harjumaal.
Eelkambrium
Eelkambrium on geoloogilise ajaarvamise ajavahemik, mis hõlmab Arhaikumi ja Proterosoikumi eooni.
Eelkambrium moodustab umbes 88% Maa ajaloost.
Nimetus tuleneb sellest, et see ajavahemik eelneb Kambriumi ajastule. Eelkambrium algas Maa tekkega umbes 4,55 miljardit aastat tagasi ja lõppes Fanerosoikumi algusega umbes 542 miljonit aastat tagasi.
Kambriumi ajastul tekkisid toesega organismid. Seetõttu on eelkambriumist teada suhteliselt vähe kivistisi, sest pehme kehaga organismide fossiliseerumisvõimalused on väga väiksed. Termin "eelkambrium" on kasutusel siiski mitte ainult paleontoloogias, vaid ka teistes geoloogia harudes.
Eelkambriumi jooksul tekkinud kivimid on enamasti moondunud ja neis on säilinud väga vähe kivistisi. Eelkambriumi kivimid paljanduvad näiteks Põhja-Kanadas ja Skandinaavias ehk Balti kilbil.
Eelkambrium ei ole geokronoloogilise skaala ametlik ühik.
Murovdağ
pisi| Murovdağ on mäestik Aasias Aserbaidžaanis. Ta on osa Väike-Kaukasusest.
Umbes 70 km pikkune ahelik kulgeb ida-lääne suunas.
Murovdağ on Väike-Kaukasuse kõrgeim osa (kõrgus kuni 3724 meetrit).
Leptonid
Leptonid on elementaarsed fermionid, mille leptonlaeng on nullist erinev. Kõige tuntum lepton on elektron.
Osalemine vastasmõjudes
Leptonid ei osale tugevas vastastikmõjus. Elektrilaengut omavad leptonid (elektron, müüon, tau-lepton) osalevad elektromagnetilises vastasmõjus. Kõik leptonid osalevad aga nõrgas vastastikmõjus ja see on ainus vahend elektriliselt neutraalsete leptonite (neutriinode) jälgimiseks. Leptonid osalevad ka gravitatsioonilises vastasmõjus.
Leptonite jaotus
Leptoni tüübi määrab ära tema leptonlaengu (L) tüüp. Eksisteerib kolme tüüpi leptonlaenguid ning vastavalt on olemas ka kolme tüüpi leptoneid. Igat tüüpi lepton võib olla kas elektriliselt laetud või elektriliselt neutraalne osake. Elektriliselt neutraalseid leptoneid kutsutakse neutriinodeks.
! Nimetus ! Sümbol ! Elektrilaeng (e) ! Mass (MeV/c2) ! L ! Nimetus ! Sümbol ! Elektrilaeng (e) ! Mass (MeV/c2)
Neutriinode mass
Üsna pikka aega pärast neutriinode avastamist arvati, et nende mass on 0 ja nad liiguvad valguse kiirusega. Tänapäeval on leitud mitu nähtust, mida saab seletada ainult eeldusel, et neutriinodel on (väga väike) mass. Järelikult ei saa nad ka liikuda valguse kiirusega. Siiski ei ole füüsikud seni neutriino massi olemasolu asjus ühel meelel ning tabelis on toodud massid, mida neutriinod kindlasti EI OMA (st neutriino mass peab olema tabelis toodust kindlasti väiksem).
1985. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused
1985. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 28. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 31. jaanuarist 10. veebruarini Bormios ja Santa Caterinas Itaalias. Võistlustel oli mängus 8 komplekti medaleid (neli ala nii meestele, kui naistele).
Slaalom
Finaal: 10. veebruar Osavõtjaid: 95 Maailmameister 1982: Ingemar Stenmark , Rootsi Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kiirlaskumine
Finaal: 3. veebruar Osavõtjaid: 61 Maailmameister 1982: Harti Weirather  , Austria Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Itaalia riigipeade loend
Itaalia riigipeade loend loetleb Itaalia riigipead pärast Itaalia ühendamist 17. märtsil 1861. aastal.
Rahvusvaheline Rekonstrueerimis- ja Arengupank
Rahvusvaheline Rekonstrueerimis- ja Arengupank (ka Rahvusvaheline Rekonstruktsiooni- ja Arengupank, inglise International Bank for Reconstruction and Development, lühendina IBRD) on rahvusvaheline finantseerimisasutus, mis pakub laene keskmise suurusega sissetulekutega arengumaadele. IBRD on esimene viiest liikmesasutusest, mis moodustavad Maailmapanga Grupi, ning selle peakorter asub Ameerika Ühendriikides Washingtonis.
IBRD asutati aastal 1944 Teisest maailmasõjast laastatud Euroopa riikide ülesehitamise rahastamiseks. Rahvusvahelist Rekonstrueerimis- ja Arengupanka ning selle soodustingimustel laene pakkuvat allasutust Rahvusvahelist Arenguassotsiatsiooni koos tuntakse Maailmapangana, kuivõrd neil kahel organisatsioonil on ühine juhtkond ja töötajaskond.
Itaalia riigipeade loend
Varasemate Itaalia väikeriikide riigipäid vaata: Ajalooliste riikide riigipead.
¹Itaalia kuningate täistiitel oli: Per Grazia di Dio e per Volontà della Nazione Re d'Italia 'Itaalia kuningas Jumala armust ja rahva tahtest'
1985. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused
Suurslaalom
Finaal: 6. veebruar Osavõtjaid: 55 Maailmameister 1982: Erika Hess  , Šveits Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kiirlaskumine
Finaal: 3. veebruar Osavõtjaid: 36 Maailmameister 1982: Gerry Sorensen  , Kanada Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Alpi kahevõistlus
Finaal: 31. jaanuar ja 4. veebruar Osavõtjaid: 41 Maailmameister 1982: Erika Hess  , Šveits Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Medalid
<br style="clear:both;" />
Eduard Pütsep
pisi| Eduard Pütsep (21. oktoober 1898 Vastseliina vald – 22. august 1960 Kuusamo, Soome) oli Eesti esimene olümpiavõitja maadluses. Klubi: tsaariajal Peterburi Kalev, pärast Tallinna Kalev.
Pütsep treenis ja võistles sageli Soomes, kuna Eestis polnud häid tingimusi ega treeningupartnereid. 1920-ndatel ei suhtutud Eestis sporti veel tõsiselt.
Pütsep oli kehakaalult kergekaalu ja sulgkaalu piiril, kuid võistles kõige meelsamini kärbeskaalus ja sellepärast tegi ta alailma saleduskuuri. Pütsep oli karsklane.
1920
Olümpiamängudele Antwerpenisse saadeti 14 sportlast, nende seas neli Kreeka-Rooma maadlejat: Eduard Pütsep sulgkaalus (60 kg), Mihkel Müller keskkaalus (75 kg), Herman Kruusenberg poolraskekaalus (82,5 kg) ja Artur Kukk (üle 82,5 kg).
Pütsep võitis esimestes ringides järjekorras belglase Henri Dierickxi, norralase Wilhelm Olsoni ja tšehhi Josef Beráneki, kuid kaotas siis soomlasele Heikki Kähkösele, kes pälvis hõbemedali. Seejärel jäi ta 4 korda järjest vabaks, kaotas 9. ringis taanlasele Aage Torgensenile ja langes välja. Lõpuks sai ta 6. koha.
1921
Pütsep tuli Eesti meistriks Kreeka-Rooma maadluse kergekaalus.
Novembris Kreeka-Rooma maadluse maailmameistrivõistlustel Helsingis läksid kõik medalid Soomele ja Rootsile. Eesti osales 11 sportlasega, Pütsep võistles sulgkaalus. Kaks 4. kohta (Albert Vollrat kärbeskaalus ja Pütsep sulgkaalus) ning 5. koht (Artur Kukk raskekaalus) andsid Eestile ometi riikide arvestuses 3. koha.
1922
Kreeka-Rooma maadluse maailmameistrivõistlustel 4.–6. märtsil Stockholmis osalesid ainult eurooplased. Seetõttu loobuti maailmameistrivõistluste korraldamisest kuni 1950. aastani.
1923
Pütsep tuli Eesti meistriks Kreeka-Rooma maadluse sulgkaalus ja tunnistati meistrivõistluste parimaks maadlejaks.
Pütsep võitis Balti mängud Göteborgis, tõustes seega olümpiamängude peafavoriidiks.
1924
Pariisi olümpiamängudele saadeti juba 8 maadlejat. Kärbeskaalus osalesid Pütsep ja Anton Koolmann. Viimane seljatas avaringis prantslase G. Apperges'i, kuid siis sai itaallaselt Giovanni Gozzilt ja Väinö Ikoselt punktikaotuse ning langes välja.
Pütsep alustas seljavõiduga belglase P. Slocki üle, seejärel võitis punktidega Väinö Ikose ja tšehhi J. Skopový, seljatas soomlase Anselm Ahlforsi, võitis punktidega Armand Magyari (Ungari) ja Sigfrid Hanssoni (Rootsi) ning tuligi olümpiavõitjaks. Hõbe ja pronks jäid soomlastele.
Roman Steinberg võitis keskkaalus pronksmedali. Mitteametlikus punktiarvestuses võitis Soome (20) Rootsi (6) ja Eesti (4) ees.
1925
Pütsep tuli Eesti meistriks Kreeka-Rooma maadluse sulgkaalus.
1927
Euroopa meistrivõistlusi 3.–6. novembril Budapestis boikoteeris Soome, sest nüüdsest võis igas kaalus iga riiki ainult üks sportlane esindada.
Pütsep seljatas kärbeskaalus avaringides F. Maieri (Saksamaa) ja J. Mayerhuberi (Austria), kuid kaotas siis 0:3 Giovanni Gozzile. Viimastes ringides võitis Pütsep siiski J. Bozděchi (Tšehhoslovakkia) ja Armand Magyari ning tuli teiseks.
Voldemar Väli (sulgkaal) tuli Euroopa meistriks. Lisaks Pütsepale sai hõbeda Albert Kusnets (keskkaal), pronksi said Osvald Käpp (kergekaal) ja Rudolf Loo (poolraskekaal). Kuna raskekaalus Eestil meest väljas polnud, olid kõik meie sportlased medali saanud! Mitteametlikus paremusjärjestuses jagasid Eesti ja Ungari 9 punktiga Rootsi ees esikohta, kuid kaks kulda asetasid Ungari ettepoole.
1928
Amsterdami olümpiamängudel osales Pütsep mõlemas maadlusviisis. Vabamaadluses sai ta 30. juulil inglaselt H. Anguselt seljakaotuse ja langes kohe välja, sest Angus ei jõudnud finaali.
Kolmandas ringis anti talle vastu tükk maad nõrgem taanlane Herman Andersen, kuid matikohtunikuks oli määratud Råberg, kes oli oma vaenu Pütsepa vastu näidanud nii Helsingis 1921 kui ka Stockholmis 1922 (seal tegi ta Pütsepa vastu ka ebaõiglase otsuse). Pütsep heitis taanlase korduvalt parterisse ja hoidis teda sillaski, kuid Råberg kamandas mehed ikka kohe püsti. Lõpuks tegi Pütsep ülerinnaheite ja mõlemad mehed prantsatasid matile. Selle peale Råberg vilistas ja määras Pütsepale seljakaotuse. See oli skandaal. Rootsi koondise treener Robert Oksa tormas Råbergi juurde ja sõimas ta läbi. Eesti protestis, kuid Råberg jäi endale kindlaks. Protesti arutamise tulemusena Råberg diskvalifitseeriti, kuid tema otsus jäeti jõusse. See sündmus mõjutas teiste suhtumist Rootsisse ja tõi kaasa nii mõnegi kahtlase kaotuse määramise rootslasele.
Neljandas voorus oli Pütsep sakslase Kurt Leuchti vastu suures ülekaalus, kuid ei suutnud teda seljatada, sai otsustava kaotuspunkti ja langes välja. Et Leucht tuli olümpiavõitjaks, siis võib eeldada, et tegelikult oleks see au pidanud Pütsepale kuuluma. Pütsep jäi kuuendaks.
1933
I Turaani turniiri 22.–24. aprillil võitis Soome (18 21-st) Ungari (13) ja Eesti (11) ees.
Pütsep tõi oma viimase võidu Eestile maavõistluses Lätiga (Eesti võitis Riias 6:1). Enne Euroopa meistrivõistlusi Helsingis sai ta vigastada.
Edaspidi
Pärast spordist loobumist palgati Eduard Pütsep kui hiilgav tehnikamaadleja ja kõrgete tiitlitega pärjatu Läti maadluskoondise treeneriks. Tema ülesanne oli valmistada lätlased ette Berliini olümpiamängudeks. Ühest küljest on Läti kogu 1930-ndate maadluse hiilgus Pütsepa kätetöö (Edvīns Bietags, Georgs Ozoliņš, Alberts Zvejnieks, Jānis Kavals), kuid teisalt ei suutnud Läti maadluskoondis kordagi Eestit võita (maavõistlused kuni 1940. aastani 0:14).
1939 kolis Pütsep Soome Kuusamosse, kus elas surmani 1960. Ta töötas sealgi treenerina.
Mälestusvõistlused
Alates 1977. aastast peetakse Võrus Eduard Pütsepa mälestusvõistlusi noortele Kreeka-Rooma maadluses.
Nadvirna
Nadvirna (ukraina Надвірна, poola Nadwórna) on linn Ukrainas Ivano-Frankivski oblastis, Nadvirna rajooni halduskeskus. Nadvirna asub Ivano-Frankivskist umbes 34 km lõunaedelas.
Nadvirna sai Magdeburgi linnaõigused 1591. aastal. Esimese Poola jagamise tagajärjel läks linn 1772. aastal Austria keisririigi võimu alla. 1919–1939 kuulus Nadvirna Poola koosseisu. 1939. aasta septembris hõivas Punaarmee Nadvirna ja mõni aeg hiljem annekteeriti linn Ukraina NSV osana Nõukogude Liidu koosseisu. Saksa väed vallutasid Nadvirna 1941. aasta juuli algul, Punaarmee vallutas linna tagasi 27. juulil 1944.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Nadvirna elanikest ukrainlasi 94,26%, venelasi 3,32%, poolakaid 0,25%, valgevenelasi 0,24% ja moldaavlasi 0,06%.
Eesti Vabadussõja mälestusmärkide loend
Eesti Vabadussõja mälestusmärkide loendis on loetletud Eesti Vabadussõja ja sellega seotud sündmuste ja isikute auks püstitatud mälestusmärgid.
Välja on toodud mälestusmärgi nimi, esmaavamise aeg, mälestusmärgi asukoht nüüdisaegse haldusjaotuse järgi, esimese ja teise lõhkumise ja taastamise aeg.
Franz Schubert
pisi|Wilhelm August Riederi maal 1875. aastast, tehtud ta enda 1825. aasta akvarelli järgi pisi Franz Schubert (31. jaanuar 1797 Himmelpfortgrund (tänapäeval Viin) – 19. november 1828 Wieden (tänapäeval Viin)) oli Austria helilooja.
Oma lühikese, vaid 31 aastat kestnud elu jooksul jõudis ta kirjutada üle 1000 teose. Sellega pani ta aluse romantismile muusikas. Ta oli Beethoveni kaasaegne, elas temaga samas linnas, ent Viini klassikalisse koolkonda ei kuulunud. Tema eluajal oli ta looming populaarne vaid suhteliselt väikese ringkonna seas Viinis. Pärast tema surma aga kasvas huvi märkimisväärselt ning tänapäeval peetakse Schubertit üheks tähtsamaks hilisklassitsismi ja vararomantismi heliloojaks.
Schubert oli iseloomult sõbralik, heatahtlik ja tagasihoidlik, tema muusika on siiras ja südamlik. Ta tõi muusikasse palju uut, muutes soololaulud kontsertteosteks ning luues uusi žanreid: soololaulude tsükkel, eksprompt, muusikaline hetk. Romantismiajastu heliloojale kohaselt lisas ta suurele osale oma instrumentaalloomingust programmi. Hetkemeeleolu väljendamiseks lõi ta lühipalu.
Lapsepõlv
pisi|Schuberti sünnikodu Schubert sündis kooliõpetaja Franz Theodor Schuberti peres. Franz Theodoril oli neliteist last, kellest üheksa surid lapsena. Perekonnas armastati väga muusikat. Tema esimesed muusikaõpetajad olid isa ja vanem vend, kes andsid talle klaveri- ja viiulitunde. Peagi mängis ta koduses keelpillikvartetis ja laulis kirikukooris. 11-aastaselt astus ta Viini keiserliku õukonna konvikti, kus õpetati kirikukoori lauljaid. Seal õpetas ka näiteks Antonio Salieri, aga tegi seda itaalia klassitsismiajastu muusika vaimus. See oli aga Schuberti iseloomule vastukäiv ning tema ja Salieri vahelised suhted ei olnud kuigivõrd head. Ta mängis kooli sümfooniaorkestris, mõnikord aga seisis orkestri ees dirigendipuldis. See võimaldas lähemalt tutvuda paljude heliloojate muusikalise käekirjaga, orkestripillide kasutamise võimalustega ja heliteoste ülesehitusega. Konviktis valmisid tulevase helilooja esimesed palad. 1813. aastal lahkus Schubert koolikoorist häälemurde tõttu.
Abiõpetajana koolis
Kolm aastat töötas ta oma isa koolis abiõpetajana, vabadel hetkedel komponeeris muusikat. Ta jõudis õpetajatöö kõrvalt luua uskumatult palju. Ainuüksi 1815. aastal, olles kõigest 18-aastane, kirjutas ta 141 laulu, 2 sümfooniat, 2 missat, 4 laulumängu, keelpillikvarteti, klaveri- ja kirikumuusikat. Peagi tundis Schubert, et õpilastega tegelemine segab teda, ning ta lahkus. Ta tunnistas sõbrale: „Muidugi, kui ma komponeerisin, tegi see väike kamp mind nii tigedaks, et ma sageli kaotasin kannatuse.“ Abiõpetaja kohast loobumine tõi talle kaasa tüli oma isaga, kes keeldus edaspidisest suhtlemisest oma pojaga ning lõpetas ka tema rahalise toetamise.
Üleminekuperiood
Üleminekuperioodiks Schuberti loomingus nimetatakse ajavahemikku 1818–1822, kui Schubert tegeles suure hulga klaverimuusika komponeerimisega ja ooperižanris katsetamisega. Kuna isa teda enam ei toetanud, langes Schubert vaesusse. Tihtipeale päästsid Schuberti näljasurmast tema sõbrad. Sõbrad olid ka need, kes hakkasid korraldama schubertiaate – koosviibimisi, kus esitati muusikat ja räägiti kultuurilistel teemadel.
Elu viimased aastad
pisi|Franz Eybli maal aastast 1827 Elu viimastel aastatel elas Franz Schubert rahapuudusel oma sõprade juures. Ta töötas pidevalt ja väsimatult, näiteks ühel hommikul olevat Schubert kirjutanud tervelt kuus laulu tsüklist „Talvine teekond“. Vaatamata vaesusele ei tahtnud ta minna igapäevasele palgatööle, sest kartis, et see häirib tema komponeerimist. Nii oli see juhtunud näiteks Bachil ja Haydnil, kuid ka temal endal, kui ta nooruses abiõpetajana töötas. Sõprade sunnil hakkas ta siiski endale töökohta otsima, kuid edutult. Ta loobus talle pakutud teise õukonnaorganisti tööst, kuid oli lühikest aega häda sunnil krahv Esterhazy von Galantha perekonna muusikaõpetaja.
Elu lõpus hakkas Schuberti õnn pöörduma. Sõprade initsiatiivil anti 1827. aastal trükki osa helilooja lauludest, mis saavutasid ootamatult suure tunnustuse. Mõned neist jõudsid lausa Ludwig van Beethoveni kätte, kes ütles: „Tõepoolest, Schubertis elab jumalik säde.“ Järgmisel aastal Viinis toimunud Schuberti esimene autorikontsert viitas saabuvale õnnele veelgi enam. Kontserdi materiaalne ja kunstiline edu jäid siiski üürikeseks, Franz Schubert suri 19. novembril 1828 süüfilisse.
Looming
pisi|Schuberti sonaat 6 andante. Esitab Randolph Hokanson
Soololaulude tsüklid
Schubert lõi esimesena süžeelisi tsükleid, milles iga laul on omaette tervik ning samal ajal lüli sündmuste ahelas. Kokku on neid kaks: „Ilus möldrineiu“ (1823; "Die schöne Müllerin") ja „Talvine teekond“ (1827; "Die Winterreise"), mõlema teksti autor on Schuberti kaasaegne saksa luuletaja Wilhelm Müller. Pärast helilooja surma koondati osa Schuberti lauludest veel kolmandassegi tsüklisse – „Luigelaul“ ("Schwanengesang"; tekstide autorid Ludwig Rellstab ja Heinrich Heine).
Lõpetamata sümfoonia h-moll
Enimkasutatava numeratsiooni järgi nimetatakse seda ka 8. sümfooniaks. Kuigi Schubert komponeeris selle juba 1822. aastal, leiti teose partituur alles 1865. aastal. Tavapärase nelja osa asemel koosneb see kahest osast, mis on kirjutatud sonaat-allegro vormis. Hiljem on leitud ka visandeid kolmandast osast. Algselt esitati seda sümfooniat nii, et puuduolevad kolmas ja neljas osa laenati mõnest teisest sümfooniast või keelpillikvartetist. Hiljem lepiti siiski sellega, et tegemist on kaheosalise teosega. Esimese osa kohta ütles Schubert: „Kui ma tahtsin laulda armastusest, sai sellest valu,“ ning teise osa kohta: „Kui ma tahtsin laulda valust, sai sellest armastus.“ Sõna „laulda“ mõlemas lauses viitab sellele, kui tihedalt on seotud Schuberti instrumentaalmuusika lauludega. Vokaalmuusikast on mõjutatud ka tema ülejäänud sümfooniad.
Vend Vahindra
pisi|Karl Tõnisson (u 1912–1914) Vend Vahindra (kodanikunimega Karl Tõnisson, Lätis Kārlis Tennisons; hüüdnimega Paljasjalgne Tõnisson; 20. august (vkj 8. august) 1883 Umbusi – 5. mai 1962 Ranguun, Birma) oli esimene eestlasest budistlik munk.
Elulugu
Karl Tõnisson sündis Põltsamaa lähedal Umbusi külas Odratsi talus. Põltsamaa luteriusu koguduse kirikuraamatusse on ta märgitud kui Karel August Tõnnison, Mihkli ja Eva poeg.