cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Horsti linnus
Sint-Pieters-Rodes asuvat veega ümbritsetud linnust peetakse üheks kaunimaks keskaegseks lossiks Belgias, kõrvuti Bouilloni, Beerseli, Corroy', Genti, Lavaux' ja Vêves'i linnusega.
1263. aastal omandas linnuse Jean de Horst. Hiljem on see osaliselt ehitatud ümber lossiks.
Linnus on arhitektuurimälestisena kaitse all alates 1971. aastast.
Nordecki mõis
pisi|Nordecki mõisa peahoone Nordecki mõis (läti keeles Nordeķu muiža, ka Grāves muiža, Fridriha muiža, Fogela muiža või Reima muiža) oli mõis Lätis Riia linnas Iļģuciemsi asumis. Mõisa peahoone asub aadressil Buļļu ielā 16. Saksa keeles Nordeckshof.
Nordecki mõis rajati XVI sajandil, esimest korda mainitakse seda aastal 1576, mil seda rüüstasid rootsi päritolu piraadid. Varaseim nimetus oli Grāves muiža. Hilisemad omanikud on olnud Witted. XVII sajandil sai mõisa omanikuks Riia bürgermeister Witte von Nordeck, Nordeckide kätte jäi mõis aastani 1769. Aastal 1783 omandasid mõisa taas Graved, kes ostsid selle von Grottedelt. Seejärel olid mõisa omanikeks Vogelid, aastast 1852 Dubeltid ja aastast 1857 Blumenbachid. Aastatel 1866–1940 kuulus mõis Reimide perele.
Mõisa puidust peahoone ehitati XVII ja XIX sajandi vahetusel. Säilinud on veel kaks mõisakompleksi kuulunud hoonet, mis on ehitatud hilisemal ajal. Üks neist on aastal 1910 püstitatud uus elumaja, mis oli kasutusel ka katlamajana, teine pargis asuv kivist paviljon.
Mõisal on läbi aegade olnud mitmeid kõrvalhooneid. Mõisakompleks sai alguse XVII sajandil. Aastal 1797 rajati mõisa juurde paberivabrik, mis tegutses aastani 1808. Aastal 1852 oli mõisakompleksis 17 hoonet, mõisale kuulus ka kaks kõrtsi. Aastal 1879 ehitati mõisa juurde heebrea palvemaja, aastal 1909 veetorn. Aastal 1968 kavandati Buļļu ielā laiendamist, sellega seoses lammutati suurem osa mõisale kuulunud hoonetest, mis olid selleks ajaks halvas seisukorras.
Mõisa juures oli ka väike, 3,6 hektari suurune inglise park, mis on Iļģuciemsi tähtsaim haljasala. Pargis kasvavad suured tammed, läänepärnad, Serbia kuused, vahtrad, Siberi seedermännid ja mägimännid.
Sussanino rajoon
Sussanino rajoon (vene keeles Сусанинский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Kostroma oblastis, asudes oblasti loodeosas. Rajooni keskus on Sussanino alev.
Rajoon piirneb põhjas Bui rajooniga, idas Galitši rajooniga, lõunas Sudislavli rajooniga ja läänes Kostroma rajooniga.
Rajooni pindala on 1050 km². Elanike arv oli 2012. aastal 7489, 2008. aastal 8620 ja 2002. aastal 9184.
Sussanino rajoonis on 128 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Sussanino linnaasundus) ja kuue külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Šatša ja Andoba.
Czarna Białostocka
Czarna Białostocka (kuni 1962. aastani Czarna Wieś ) on linn Poolas Podlaasia vojevoodkonnas Białystoki maakonnas, Czarna Białostocka valla halduskeskus. Czarna Białostocka asub Białystoki kesklinnast umbes 21 km põhjakirdes.
Czarna Białostocka sai linnaõigused 7. juulil 1962.
Rantjeeriik
Rantjeeriik on politoloogia ja rahvusvaheliste suhete teooria mõiste, millega tähistatakse riike, mis saavad kogu või suurema osa riigi tuludest põliste maavarade rentimisest välisklientidele.
Mõiste päritolu
Rantjeeriigi mõiste kõige laiemas mõttes on riik, mis saab regulaarselt suurtes kogustes välismaailmalt renti
Mõiste "rantjeeriik" on kasutusel olnud juba 1970. aastate algusest peale. Esimesena mainis seda Hossein Mahdavy seoses revolutsioonieelse Iraaniga. Mõiste ise ei piiritle geograafilist asukohta Pärsia lahe ega Lähis-Ida kaldale, kuid seni on Lähis-Ida spetsialistid rantjeeriigi mõistet valdavalt rikastest naftariikidest Araabia maailmas kasutanud.
Jõulisemalt tõi selle mõiste teadusmaailma avalikkuse ette raamat The Rentier State. Rantjeeriigi valitsused saavad enamiku või põhiosa oma tuludest välismaailmast saadavast rendist ja näitavad teistsugust poliitilist dünaamikat kui riigid, kus valitsust peetakse ülal siseriikliku majanduse maksustamise abil. Viimaseid nimetatakse tootmisriikideks ning esimesi rantjeeriikideks.
Läänemaailm
Läänes tõi riigi majanduse areng kaasa ka ühiskonna üldisema edenemise, rantjeeriikides aga mitte. Lääne puhul tasuks rõhutada kahte aspekti:
Ettevõtjate klassi häiris, et riigi majanduslik seis kasvas tänu nendele, kuid absolutistlik-seisuslik riik seda piisavalt ei tunnustanud. Nad nõudsid endale rohkem poliitilisi õigusi.
Teiselt poolt vajas riik muutuvates oludes rohkem raha. Paraku ei kasvanud riigi vajadustega (ja riigi elanike rikkuste kasvuga) võrreldes proportsionaalselt riigi tulubaas, kuna maksusüsteem ei olnud taolisteks muutusteks valmis. Seega, et täiendavat raha varakatelt kodanikelt kätte saada (eelkõige oli tulu loota samalt ettevõtjate klassilt), tuli neile midagi vastu pakkuda.
Riik sai võimaluse muutuda senisest palju tugevamaks ja hakata koguma tõhusamalt ja vahendajateta makse, kuid selleks pidi kuningas andma parlamendile ehk toona paljus maksumaksjate esindusele õiguse valitsemisse sekkuda – olgu see siis ministrite umbusaldamise, maksudega mittenõustumise või riigieelarve mittekinnitamise näol.
Riik sai rohkem raha ning maksumaksjad suurema sõnaõiguse riigis toimuvas. Seega polnud riik ühtäkki enam seisuste esindajate vaenlane, kelle maksukavu tuli takistada, vaid liitlane, sest esindajad said maksuraha kasutamist jälgida ja suunata.
Rantjeeriik
Rantjeeriigi puhul on täheldatav vastupidine dünaamika. Kui nende majandus hakkas arenema (SKT kasvama), ei tähendanud see märkimisväärset ühiskonna moderniseerumist. Inimesed ei saanud isiku- ja kodanikuvabadusi, jäid tegevaks valdavalt agraarsektoris, ühiskonnakorraldus jäi patriarhaalseks (vrd naiste õigused), usust juhituks jne. Riigil polnud vajadust maksutulu saamiseks elanikkonnaga kompromissidele minna. Pealegi muutus riik aja jooksul – peamiselt tehnoloogia ja relvastuse arengu tõttu – üha võimsamaks ning inimene ja riik üha ebavõrdsemateks partneriteks. Tekkis tasakaalupunkt, kus riik küll rikastus, kuid ühiskond jäi rikastumiseelsele arengutasemele.
Kaelus-kärbsenäpp
Kaelus-kärbsenäpp (Ficedula albicollis) on kärbsenäplaste sugukonda kuuluv lind.
Rantjeeriik
Rantjeeriik
Seega rantjeeriikide puhul ei kehti moderniseerumisteoorikute seas levinud arusaam, et riigi rikkuse kasvuga kaasneb demokratiseerumine. Luciani ei kummuta tervikuna seost rikastumise ja demokratiseerumise vahel, aga näitab, et see ei pruugi igas riigis kehtida.
Kaelus-kärbsenäpp
Eestis on ta eksikülaline peamiselt Lääne-Saaremaal.
Rantjeeriik
Rantjeeriigi režiimimuutus
Kas rantjeeriik ei demokratiseeru kunagi või, täpsemalt, mitte seni, kuni jääb rantjeeks. Eristatakse kolme teesi, mis keskenduvad
Kaelus-kärbsenäpp
Liigi kohta Eestis on esmateave 1880 Tartu muuseumis olevast topisest, mille päritolu polnud selge. Teadaolevalt nähti liiki esimest korda Eestis 2. juunil 1932, kui Kunda vabriku pargis laskis Alfred Leckbandt ühe isase isendi. 1962 kohati üht isaslindu Vilsandil.
Rantjeeriik
Smithi 107 arenguriigi võrdlus
Smith võrdleb kolme teesi 107 arenguriigi võrdluses ning leiab, et rantierism soosib jõuliselt režiimi püsimist. Nii oponeerib ta rantjeeriiklikule teesile, väites et isegi järsk naftahinna langus 1986. aastal ei mõjutanud märkimisväärselt riigikordade püsivust.
Kaelus-kärbsenäpp
Kaelus-kärbsenäpp pesitses Pidula mõisapargis 2004. aastal ning Kuressaare lossipargis 2006, 2007 ja 2008.
Rantjeeriik
Smithi 107 arenguriigi võrdlus
Samuti näitavad Smithi uurimistulemused, et tugevale repressiivaparaadile toetumine ei selgita naftatulude mõju režiimi püsimisele, mistõttu tuleb otsida vastust muude muutujate hulgast. Smithi uurimistulemused seavad kahtluse alla ka saamahimuteesi, näidates et mida suurem on riigi sõltuvus naftatulust, seda vähem esineb seal protestiavaldusi ja kodusõdu.
Smith võtab oma arutluse kokku tõdemusega, et tema uurimus kajastas vaid üldsuundumusi ning see ei välista, nagu mõnes konkreetses riigis võib olukord teisiti minna. Ta viitas ka võimalusele, et rantieristlike režiimide püsimist võivad aidata selgitada erinevate ühiskondlike institutsioonide ja klasside koalitsioonid, ning see, et vastupidi levinud loogikale on loodud tugev riigiaparaat ning seda tooraineekspordist sõltumisest hoolimata.
Välislingid
Rentier (Person) ランティエ Rentenist
Highpoint I
pisi| Highpoint I (pildistatud 2008)
Highpoint I on 65-korteriga elumaja Inglismaal Londonis, üks kahest arhitekt Berthold Lubetkini projekteeritud elumajast Londoni Highgate'is.
Hoone on internatsionaalse stiili parimaid näiteid selle stiili varasemast perioodist Suurbritannias.
Hoone konstruktsioonide projekti koostas Ove Arup. Monoliitsest raudbetoonist hoone ehitas 1935. aastal ehitusfirma JL Kier & Co Ltd.
Lubetkini teine kortermaja samas stiilis Highgate'is sai tuntuks Highpoint II nime all ja valmis 1938. aastal.
Rokamäe peakraav
Rokamäe peakraav on Türi vallas Arkma külas asuv peakraav, mis suubub vasakult Räpu jõkke.
Veekogu pikkus on 2,1 km.
Mäetaguse vald (Jõhvi kihelkond)
pisi|Virumaa valdade piirid enne ja pärast [[1939. aasta vallareformi]] Mäetaguse vald (saksa keeles Gemeinde Mehntack) oli vald Jõhvi kihelkonnas Viru kreisis ja Viru maakonnas, aastatel 1866 –1939. Vallamaja asus Aru külas.
Vald moodustati 1866. aastal. 1894. aastal eraldati endised Ereda ja Kiikla vallad, mis liideti Kohtla vallaga, ning Mäetaguse valla ülejäänud külad jaotati naabervaldade vahel. Mäetaguse vald likvideeriti, kuid loodi 1894. aasta lõpul uuesti väiksema vallana. 1913. aastal liideti vallaga Väike-Pungerja küla.
Vallas sündisid Heino Arumäe ja Meinhard Leetmaa.
1939. aasta vallareformiga läks osa Mäetaguse vallast (Härjaoja nr. 25, Vahemetsa nr. 26, Vana-Roostoja nr. 27, Uue-Roostoja nr. 28, Nissipõllu nr. 29, Lõppe nr. 30, Uue-Lõppe nr. 31, Suuremurru nr. 32, Mädasoo nr. 102 talude, Riigi tagavaramaa lit. E, Lõppe metsavahikoha, Iisaku küla talu nr. 15 lahus-heinamaatüki maa-alad ning Iisaku metsandiku osa maa-ala) uue Iisaku valla koosseisu, osa (Ereda mõisa järgi olevate talude nr. A-66, A-67, A-69–A-71, A-74–A-77, A-80 ja A-83–A-86 juurdelõigete maa-alad) Kohtla valla koosseisu.
Raimund Alling
Raimund Alling (11. oktoober 1923 Ämari, Padise vald – 20. detsember 1996) oli eesti klaasikunstnik.
Elukäik
Raimund Alling sündis taluniku perekonnas. Ta lõpetas 1937. aastal Vasalemma algkooli, 1949. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1950. aastal Tallinna Kergetööstustehnikumi. Ta õppis aastatel 1944–1950 Tallinna Riiklikus Tarbekunstiinstituudis ning oli aastatel 1949–1983 seal ka õppejõud.
Isiklikku
Raimund Allingu abikaasa oli tekstiilikunstnik Helga Alling. Nende poeg on sisearhitekt Urmas Alling.
Lakk (pööning)
Lakk on taluhoone ülemine, laepealne katusealune ruum.
Igavus
Igavus on stimulatsiooni otsiv emotsionaalne seisund.
Leninlik Tee (ajaleht)
Leninlik Tee oli eestikeelne ajaleht, mis ilmus Vaivaras 3. juulist 1951 kuni 31. detsembrini 1953; Vaivara Masina-Traktorijaama poliitosakonna häälekandja.
Ajaleht ilmus kaks korda kuus.
Peter Bieri
Peter Bieri (kirjanikunimega Pascal Mercier; 23. juuni 1944 Bern – 27. juuni 2023 Berliin) oli Šveitsi filosoof ja kirjanik.
2006. aastal andis Göttingeni Teaduste Akadeemia talle Lichtenbergi medali. 2010. aastal valiti ta Luzerni Ülikooli audoktoriks.
Pascal Mercieri kirjanikunime all on tal ilmunud neli romaani: "Perlmanns Schweigen" (Perlmanni vaikimine, 1995), "Der Klavierstimmer" (Klaverihäälestaja, 1998), "Nachtzug nach Lissabon" (Öine rong Lissaboni, 2004) ja "Lea" (2007). 2006. aastal sai ta ilukirjandusliku loomingu eest Marie Luise Kaschnitzi auhinna (Marie-Luise-Kaschnitz-Preis).
Tema kolmas romaan "Öine rong Lissaboni" on osutunud üheks viimase aja menukamaks saksa keeles avaldatud teoseks. Sellest on saanud rahvusvaheline bestseller, mida on tõlgitud rohkem kui 15 keelde ning ainuüksi Saksamaal on selle trükiarv peaaegu kaks miljonit eksemplari. 2012. aastal ilmus "Öine rong Lissaboni" ka eesti keeles. Vikerraadio kuulaja on võinud katkendeid sellest kuulata saatesarjas "Järjejutt".
2013. aastal valmis romaani "Öine rong Lissaboni" ainetel samanimeline mängufilm (režissöör Bille August, peaosas Jeremy Irons).
Piiukaarelaid
Piiukaarelaid (ka Piiukaare laid, Piiukare, Piiulaid) on 8,49 hektari suurune saar Liivi lahes, halduslikult Pärnumaal Lääneranna vallas Mereäärse külas, üks Varbla laidudest. Laiu rannajoone pikkus on 1,8 kilomeetrit.
Laid asub 100 meetrit Selglaiust kagus. Laid on kaarja kujuga, põhjarannikul ulatub merre 2 maasäärt. Laidu katab valdavalt roostik, kunagisest niidust on järgi üksikud alad.
Laid kuulub Varbla laidude looduskaitseala koosseisu ja on looduskaitse all.
Võsoka Greblja
Võsoka Greblja (ukraina keeles Висока Гребля) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Krõžopili rajoonis. Elanike arv on 559. Pindala on 1,766 km².
Konstantinos Laskaris
Konstantinos Laskaris (kreeka keeles Κωνσταντίνος Λάσκαρις; 1170–1205) oli arvatavasti Bütsantsi keiser mõned kuud ajavahemikus 1204–1205. Vahel viidatakse talle kui Konstantinos XI, ent seeda numbrit kasutatakse eelkõige siiski Bütsantsi viimase keisri Konstantinos XI Palaiologose puhul.
Varasem elu
Konstantinos Laskaris oli pärit mitte eriti tuntud aadliperest. Temast pole tead kuni neljanda ristisõjani midagi. Konstantinos sai soosingu pärast seda, kui tema vend Theodoros Laskaris abiellus keiser Alexios III tütrega. 1203. aastal, mil ristisõdijad Konstantinoopolit piirasid, anti Konstantinosele parimad mehed ning ta sai ülesandeks piiramisrõngast välja murda. Ükski neist katsetest ei õnnestunud ning Konstantinos sai ülesandeks rünnata ladinlaste valves olnud üksuseid. Bütsantslastel õnnestus küll linnast välja murda, ent nad suruti peagi tagasi väravate juurde, hoolimata kivirahest, mis ristisõdijatele müüridelt kaela lendas. Konstantinos vangistati, kui ta parasjagu hobuse selga istus ning tema eest nõuti lunaraha. See oli tollal tavaline praktika. Vangistuses ei olnud ta kaua, sest ta osales ka teises Konstantinoopoli piiramises 1204. aastal.
Tõus keisriks
1204. aasta 12. aprillil sisenesid ristisõdijad Konstantinoopolisse ning asusid linna rüüstama. Suur osa elanikest, nende seas ka Varjaagi kaardivägi, kogunesid Hagia Sophia katedraali uut keisrit valima, sest keiser Alexios V Dukas Murzuphlos oli linnast põgenenud. Valikus oli kaks kandidaat - Konstantinos Laskaris ja Konstantinos Dukas (ilmselt Johannes Angelos Dukase poeg ja seega keisrite Isaak II ja Alexios III nõbu). Mõlemad soovisid saada keisriks ning esinesid oma valimiskõnedega, ent rahvas ei suutnud nende vahel otsustada. Mõlemad olid tõestanud ka oma sõjalisi oskuseid. Lõpuks tõmmati liisku ning Laskaris võitis. pisi|Bütsantsi alad pärast Konstantinoopoli langemist ristisõdijatele 1204. aasta aprillis. Kollasega laidnlaste alad, roosaga Bütsantsi järglasriigid Keiser, kes keeldus kandmast keiserlikke purpurriiet, suundus Konstantinoopoli patriarhi Johannes X saatel Milioni (Konstantinoopoli nullmiili monument, millest loeti kõikide impeeriumi punktide kaugust pealinnast) poole, kus ta ärgitas rahvast kogu oma jõuga ladinlastele vastu seisma. Rahvas aga ei tahtnud sellises tugevalt ladinlaste kasuks kalduvas konfliktis osa võtta. Laskaris pöördus seejärel varjaagide poole. Au polnud neile piisavaks põhjuseks, kuid palgatõusuga suudeti nad võitlema meelitada. Nii läks keiser oma kaardiväega viimasele rünnakukatsele ladinlaste vastu. Kuid isegi varjaagid ei suutnud midagi enam muuta. Kaotust nähes põgenes Konstantinos kiiresti koos venna Theodorosega 1204. aasta 13. aprilli varajastel tundidel koos põgenikemassiga Bosporuse teisele kaldale.
Konstantinose keisriks kroonimise peamine allikas on Niketas Choniates, kes oli Konstantinoopoli ristisõdijate kätte langemise pealtnägija. Paljud ajaloolased, sealhulgas näiteks Sir Steven Runciman ja Donald Queller, usuvad, et kuna 1204. aasta aprillis viibisid Sophia katedraalis nii Konstantinos kui ka tema vend Theodrosos, siis krooniti ilmselt hoopis Theodoros, mitte Konstantinos. Nende peamine argument on asjaolu, et 1205. aastal oli Konstantinosel alluv roll venna suhtes. Nende hinnangul on see tõendiks, et hoopis Theodoros oli Alexios V Dukase järglane.
See ebaselgus ning asjaolu, et Konstantinos jäi kroonimata, on põhjuseks, miks teda ei loeta alati Bütsantsi keisrite nimekirja. Kui ka seda tehakse, ei anta talle tavaliselt numbrit. IX numbri on saanud endale Bütsantsi viimane keiser Konstantinos XI Palaiologos. Kui ka mõnes allikasnimetatakse Laskarist kui Konstantinos XI, siis kannab nenedes viimane keiser nime Konstantinos XII.
Nikaias
Kreeklaste vastupanu ladinlastele koondus peaaegu kohe Theodoros Laskarise juhtimise alla ning peagi liitus temaga ka Konstantinos. Konstantinosel puudus igasugune toetus ning esialgu ei saanud ta vennaga ka läbi. Toetuse puuduse tõttu ta ilmselt Theodorosega ka liitus. Algul avaldasid ristisõdijad bütsantslastele tugevat survet ning 1205. aasta alguses kaotati tähtis Adramyttioni linn Flandria Henrile. Theodoros tahtis kiivalt linna tagasi võtta ning saatis Konstantinose suure väega linna poole teele.
Henri oli saanud rünnaku kohta eelinfot ning valmistas oma väed kaitseks ette. Kaks armeed võitlesid Adramyttioni lahingus 1205. aasta 19. märtsil linnamüüride all. See oli suur kaotus bütsantslastele ning suurem osa Konstantinose väest kas hukkus või võeti vangi. Konstantinose kohta pole peale seda lahingut midagi teada. Ajaloolased usuvad, et ta kas hukkus või võeti vangi. Kuna Konstantinose täpne surmaaeg pole teada, usuvad osad ajaloolased, et ta võis hukkuda ka 1211. või 1212. aastal ühe kindluse kaitsmise ajal.
Perekond
vasakul|pisi|152x152px|Theodoros Laskaris Konstantinos Laskarisel oli kuus venda: Manuel Laskaris (suri peale 1256. aastat), Michael Laskaris (suri 1261 või 1271), Greorgios Laskaris, Theodoros Laskaris, Alexios Laskaris ja Isaak Laskaris. Kaks viimast, Alexios ja Isaak võitlesid Ladina keisririigi eest oma venna Theodrosose järeltulija, keiser Johannes III Dukas Vatatzese vastu. Nad langesid vangi ning nad torgati pimedaks. pisi|Arhipelaagi hertsogiriik Briti ajaloolane William Miller kirjutas oma töös "The Latins in the Levant. A History of Frankish Greece (1204–1566)" ("Ladinlased Levantis. Frangi Kreeka ajalugu (1204 –1566)" - toim.), et seitsmel Laskarise vennal võis olla ka õde, kes oli Marco I Sanudo naine ja Angelo Sanudo ema. Marco I oli Bütsantsi saartele veneetslaste loodud Arhipelaagi hertsogiriigi (vahel ka Naxose või Egeuse hertsogiriik) looja ja esimene hertsog. Milleri teooria põhineb tema Itaalia kroonikate isiklikul tõlgendusel. Siiski lükkas ajaloolane Mihail-Dimitri Sturdza oma 1983. aasta töös "Dictionnaire historique et Généalogique des grandes familles de Grèce, d'Albanie et de Constantinople" selle teooria ümber, tuues peamiseks argumendiks asjaolu, et Bütsantsi allikates sellekohased viited puuduvad.
Mähküla
Mähküla oli küla Viljandimaal, ajalooliselt Vastemõisa mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Põhjaka küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Suure-Jaani kihelkonda.
Küla kaotati 1977, mil see liideti Põhjaka külaga.
1590 on esimest korda mainitud nime Mechla, seejärel 1797 Mähkülla, umbes 1900 Маекюля.
Mo Bessahel
"Mo Bessahel" on Asīl ‘Umrāni kolmas stuudioalbum. See anti välja 2011. aastal.
Mońki
Mońki on linn Poolas Podlaasia vojevoodkonnas, Mońki maakonna ja Mońki valla halduskeskus. Mońki asub Białystokist umbes 40 km loodes.
Asula on rajatud 16. sajandil, linnaõigused sai 1965. aastal.
Liiva-Putla looduskaitseala
pisi|Männik Liiva-Putla looduskaitsealal Liiva-Putla looduskaitseala on looduskaitseala Saare maakonnas Saaremaa vallas. Kaitseala pindala on 101,8 ha.
Patrick Herrmann
Patrick Herrmann (sündinud 12. veebruaril 1991 Saarbrückenis) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib parema äärepoolikuna Saksamaa kõrgliigaklubis Mönchengladbachi Borussia.
Aastatel 2004–2008 kuulus ta 1. FC Saarbrückeni noortesüsteemi. Seejärel liitus ta Mönchengladbachi Borussiaga, kus on mänginud ka kogu profikarjääri jooksul. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Saksamaa kõrgliigas 16. jaanuaril 2010 mängus VfL Bochumi vastu ning andis vaid minuti pärast mängu sekkumist Fabian Bäckerile väravasöödu. Saksamaa kõrgliigas lõi Herrmann esimese värava 1. mail 2010 mängus Hannover 96 vastu. Saksamaa kõrgliigas on tema resultatiivseim hooaeg olnud 2014/15, mil ta lõi 11 väravat.
Aastatel 2006–2013 mängis Herrmann Saksamaa noortekoondistes. 2015. aastal sai ta kaks mängu kirja Saksamaa jalgpallikoondises.
1. diviisi tagavarapataljon
1. diviisi tagavarapataljon oli Eesti Rahvaväe väeüksus aastatel 1918–1920.
1. diviisi tagavarapataljoni formeerimist alustati 31. detsembril 1918 Tallinnas. Aprillis 1919 viidi osa 1. diviisi tagavarapataljonist üle Rakverre, Tallinna jäänud väeosa oli aluseks Tallinna tagavarapataljoni moodustamisel 8. aprillil 1919.
Pataljon tegutses kuni 16. maini 1920.
Juhtkond ja koosseis
Tagavarapataljoni kuulusid 1, 2, 3 ja 4. rood, kooliõpilasterood, kuulipilduriterood, õpperood, pommipilduriterood, töörood, komandandi-, karantiini-, muusika- ja kirjutajatekomando, pataljoni ambulants.
Taigapässik
Taigapässik (Inonotopsis subiculosa) on seeneliik taelikuliste sugukonnast.
Schultzen
Schultzen (varem Schultz) oli Riiast pärit kaupmehe- ja aadlisuguvõsa.
Ajalugu
Suguvõsaliin algab Michael Schultziga (Schulte) (1497−1563), kes valiti 1543. aastal Riia raehärraks. Tema kahest pojast hargnesid kaks liini. Vanemast pojast Riia kodanik Michael Schultzist (1539−1601) alguse saanud haru kustus meesliinis XVII sajandi lõpul. Noorem liini rajaja Riia raehärra Johann Schultzi (1545−1617) poeg Eberhard Schultz (1587−1658) tõsteti 1651. aasta 30. oktoobril (vkj) Rootsi aadliseisusse ja sai perekonnanimeks von Schultzen; Rootsi rüütelkonda teda siiski ei introdutseeritud. Tema järeltulijate hulgast võrsus neli Riia raehärrat. Matriklite koostamise ajal võeti suguvõsa 1747. aasta 29. juunil (vkj) Liivimaa rüütelkonna matriklisse. Schultzenid surid meesliinis välja 1767. aastal.
Taigapässik
Eestis võib teda leida kas laanemetsade tüübirühma või salumetsade tüübirühma kasvukohtadest.
Arash (laul)
"Arash" on Rootsi-Iraani poplaulja Arashi neljas singel. See avaldati 2006. aastal Warner Musicu ja selle Rootsi haru alt.
Uhkus
pisi|270x270px|Superbia – [[Ladina keel|ladina keeles 'uhkus']] Uhkus on sissepoole suunatud emotsioon, millel on erineva varjundiga tähendusi. Negatiivse varjundiga uhkus viitab inimese rumalalt rikutud arvamusele kellegi väärtusest, seisundist või saavutustest. Seda inimest kutsutakse uhkustajaks või ülbitsejaks. Positiivse varjundiga uhkus viitab inimese seotusele ta enda või kellegi teise inimese või grupi inimeste valikute ja tegudega, mis tulenevad uhkustundest, mis on sõltumatu inimesest endast, kuid sisaldab kuuluvustunnet.
Filosoofid ja sotsiaalpsühholoogid on täheldanud, et uhkus on keeruline emotsioon, mis vajab enesetunnetuse arendamist ja oskust näha erinevusi (näiteks et uhkus erineb õnnest ja rõõmust), kuulates teisi inimesi. Mõned sotsiaalpsühholoogid eristavad mitteverbaalseid uhkuseväljendusi kui automaatselt tajutavaid signaale kõrgema sotsiaalse staatuse kohta. Kuid uhkust võib ka defineerida kui madalat tõega mittenõustumist. Üks vanaaegne uhkuse definitsioon pärineb Augustinuselt: "armastus enda oivalisuse vastu". Sarnaselt defineeris ka Meher Baba: "Uhkus on konkreetne tunne, mille kaudu egoism avaldub."
Uhkust nähakse mõnikord rikutuse või vastupidi – voorusena. Kuigi mõned filosoofid nagu Aristoteles (ja George Bernard Shaw) pidasid uhkust (kuid mitte ülbust) sügavaks vooruseks, siis mõned religioonid pidasid uhkust pettusega seotud patuks, nagu on väljendatud Õp 11:2 Vana Testament. Kristluses on uhkus üks seitsmest surmapatust. Uhkus võib avalduda kõrgemas arvamuses ühe rahva (rahvuslik uhkus) ja rahvuse (etniline uhkus) kohta.
Hammustamine
Hammustamine on suu avamine ning lõualuude kokkusurumine hammustatava eseme või materjali ümber. Hammustamine on tavapärane praktika paljudel roomajatel, imetajatel, kaladel ning kahepaiksetel, hammustavad ka lülijalgsed. Hammustamine võib olla rünnak saaklooma vastu, aga seda kasutatakse ka mälumisel, söögi peenestamisel järglaste jaoks, objektide kandmisel, nahapinnalt parasiitide eemaldamisel, taimeseemnete eemaldamisel karvkattest, sügamisel ja liigikaaslaste eest hoolitsemisel. Hammustamine on ka vahend enesekaitseks.
Inimeste puhul esineb hammustamist iseäranis nooremate kui 30 kuu vanuste isendite puhul loomuliku reaktsioonina ebameeldivuse või soovide väljendamisel, kuid vanemate laste puhul peetakse seda eakohatuks, sest üldiselt on selleks eaks lapsed õppinud oma soove juba väljendama verbaalselt. Üle 30 kuu vanuste laste ja inimeste puhul võib hammustamisest loobumiseks olla vaja spetsialisti sekkumist.
Gladiaator (film, 1969)
"Gladiaator" on 1969. aastal valminud Eesti mängufilm. Filmi režissöör on Veljo Käsper. Filmi tootis Tallinnfilm.
Film põhineb Aadu Hindi romaani "Tuuline rand" kolmanda osa motiividel.
Määraste
Määraste oli küla Viljandimaal, ajalooliselt Vana-Kariste mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Maru küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Halliste kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Maru külaga.
Külast on teateid alates 1751 (Merreste).
Mihkli looduskaitseala
Mihkli looduskaitseala on looduskaitseala Pärnu maakonnas Lääneranna vallas. Kaitseala pindala on 88,9 ha.
Estonia-3M
pisi|Estonia-3M pisi|Estonia-3M tagantvaade Estonia-3M oli elektronlampidel töötav radioola, mis töötati välja Tallinna Raadio-Elektroonika Konstrueerimisbüroos (TREKB) ning mida toodeti Tallinnas tehases Punane RET.
Valjuhääldid olid paigutatud kummalegi kasti küljele nagu stereofoonilise heli edastamise jaoks, kuid tegelikult oli radioola monofooniline. Selline valjuhääldite paigutus andis aga teatava pseudostereofoonilise efekti ka monofoonilise heli korral. Võrreldes eelneva mudeliga Estonia-3 oli aga madalamate helisageduste taasesitus tunduvalt halvem kasti väiksema mahu tõttu.
Juba eelnenud mudel Estonia-3 oli stereofoonilise raadiovastuvõtu suunas orienteeritud, ja talle sai külge ühendada stereodekooderi koos kahekanalilise lisavõimendiga (ehk omaaegses venekeelses keelepruugis "stereopristavka"). Mudelil Estonia-3M oli samuti välise stereodekooderi külgeühendamise võimalus.
Järgmise mudeli Estonia-4 kohta vastav info puudub. Stereofooniline oli aga radioola Estonia järgmine mudel Estonia Stereo, ja kõik järgnevad mudelid, mis hakkasid kandma NSV Liidus selleks ajaks kehtima hakanud standardiseeritud tüübinumbreid 005 (Estonia 005) kuni 010 (Estonia 010).
Rollapäev
Rollapäev on 18. augustil ja õigeusu kirikukalendris on see päev märtrite Florose ja Laurose märtrisurma mälestuspäev.
Eestis on seda päeva tähistatud Setumaal.
Ivanoskoroona
Ivanoskoroona on õigeusu kirikukalendris 29. augustil (Juliuse kalendrit järgivates õigeusu kirikutes 11. septembril) Ristija Johannese hukkamise mälestuspäev.
Eestis on seda päeva muuhulgas tähistatud Setumaal.
Sel päeval oli kombeks tööd mitte teha.
TTÜ Kuressaare kolledž
TTÜ Kuressaare kolledž (varem TTÜ meremajanduse keskus) on Tallinna Tehnikaülikooli regionaalne kolledž Saaremaal. Kolledž asub Kuressaares aadressil Tallinna 19. Kuressaare kolledži tegevust toetab Saaremaa vald.
Ajalugu
30. aprillil 1999 sõlmiti Tallinna Tehnikaülikooli ja Saaremaa Omavalitsuste Liidu vahel Pädaste mõisas TTÜ Kuressaare kolledži (TTÜ KK) asutamise leping. Leping sätestas TTÜ KK moodustamise, lähtudes Saare maakonna, Eesti saarte ja Lääne-Eesti regiooni arengu vajadustest. Endistele ülesannetele lisandus rakendusliku suunaga kõrghariduse andmine.
Kolledži eelkäija Saarte Instituut oli iseseisev teadusasutus aastatel 1991–1998, seejärel aga 1998–1999 Tallinna Tehnikakülikooli Saarte Instituut ja 1999–2012 TTÜ Kuressaare kolledži osakond. Kolledži asutaja ja esimene direktor oli Maret Pank. Alates 2017. aastast jätkas õppeasutus tegevust TTÜ Eesti Mereakadeemia koosseisus meremajanduse keskusena kuni 2022. aastani, mil 1. juunil loodi TTÜ senati struktuurimuudatuse otsusega uuesti TTÜ Kuressaare kolledž.
Dar‘ā
Dar‘ā (Daraa) on linn Süüria lõunaosas, Jordaania piiri lähedal, Damaskusest 100 kilomeetrit lõuna pool. Linn on Dar‘ā provintsi keskus.
Hinnanguline rahvaarv 2010. aastal oli 77 203.
Linna on mainitud Egiptuse hieroglüüfitahvlitel 15. sajandil eKr.
2011. aastal sai linnast Süüria rahutuste esimene suurem kolle.
Viited
दरआ प्रान्त
Magnus Ilmjärv
Magnus Ilmjärv (sündinud 31. augustil 1961 Viljandis) on eesti ajaloolane.
Haridus
Ta lõpetas 1976. aastal Viljandi 3. 8-klassilise kooli, 1979. aastal Viljandi 4. Keskkooli ning 1988. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloolasena cum laude.
1997. aastal kaitses ta Tallinna Pedagoogikaülikoolis magistrikraadi.
Aastatel 1997–2004 oli ta doktorantuuris Helsingi ülikoolis. 2004. aasta juunis kaitses ta Helsingi ülikoolis väitekirja teemal "Silent Submission. Formation of Foreign Policy of Estonia, Latvia and Lithuania – Period from mid 1920-s to Annexation in 1940. In: Acta Universitatis Stockholmiensis. Studia Baltica Stockholmiensia. Stockholm, 2004 (592 p), University of Helsinki", juhendaja Seppo Hentilä. Väitekiri ilmus samal aastal ka raamatuna eesti keeles.
Töökäik
Aastatel 1989–1990 töötas ta Eesti Riigiarhiivis peafondihoidjana. 1990. aasta sügisest asus tööle Ajaloo Instituuti, kus töötas nooremteadurina, seejärel teadurina ja vanemteadurina.
Tuhat
Tuhat on naturaalarv, mis on võrdne kümne sajaga.
Kümnendsüsteemis märgitakse tuhandet araabia numbritega 1000 ja Rooma numbritega M.
Magnus Ilmjärv
Kriitika
2007. aastal avaldas ajaloolane Jaak Valge ajakirjas Tuna artikli, milles lükkas ümber Ilmjärve teoses "Hääletu alistumine" esitatud väited seoses Konstantin Pätsi sidemetega Nõukogude Liiduga. Ilmjärv kriitikaga ei nõustunud. 2010. aastal ilmus "Hääletu alistumise" täiendatud ja parandatud trükk, milles aga Jaak Valge sõnul ei olnud peamisi puudusi kõrvaldatud ning Ilmjärv olevat endiselt kasutanud võltsitud dokumente.
Tuhat
Tuhat on 103.
Meinhard Niglas
Meinhard Niglas (5. juuli 1932 Käina vald, Hiiumaa – 2. märts 2007 Tallinn) oli eesti maadleja, treener ja kohtunik.
Saavutused
Ta on üheksakordne Eesti meister Kreeka-Rooma maadluses (1953, 1954, 1956, 1958, 1959, 1960, 1961, 1962, 1963)
Tuli Eesti meistriks sambomaadluses 1954. aastal. 1956. aastal sai NSV Liidu meistersportlaseks Kreeka-Rooma maadluses.
Treeneritöö
Tema parimad õpilasted olid Henn Põlluste, Ants Nisu, Olev Kiirend, Heldur Roone, Juura Kallari, Valeri Nikitin.
Kolno
Kolno on linn Poolas Podlaasia vojevoodkonnas, Kolno maakonna halduskeskus. Kolno asub Łomżast ligikaudu 27 km põhjaloodes ja Białystokist umbes 88 km lääneloodes.
Mart Jürmann
Mart Jürmann (1. august 1856 – 24. detsember 1905) oli jõuka Palsu talu peremees Järvamaal Vaali külas Päinurme karjamõisa maadel.
Kolno
Kolnot on ürikutes esmamainitud 1222. aastal, linnaõigused sai 1425. aastal.
Mart Jürmann
Vaali küla oli 1905. aasta rahutuste keskus Koeru kihelkonnas ja Mart Jürman koos vanema poja Voldemariga seisis nende eesotsas. Nad hukati jõululaupäeval 1905 ilma kohtuta karistusekspeditsioonile saadetud mereväelaste poolt.
Mart Jürmanni noorem poeg August Jürima oli Eesti poliitik ja suri Nõukogude repressioonide käigus.
Castel di Sangro
Castel di Sangro (ladinakeelne nimi Aufidena) on linnaks nimetatav omavalitsusüksus (comune) Itaalias Abruzzo maakonnas L'Aquila provintsis. Castel di Sangro sai linnaõigused Carlos III-lt 1744. aastal.
Keskmiselt 793 meetri kõrgusel merepinnast asuva Castel di Sangro asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Haldus
Castel di Sangro piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Montenero Val Cocchiara (IS), Rionero Sannitico (IS), Rivisondoli, Roccaraso, San Pietro Avellana (IS), Scontrone, Vastogirardi (IS).
Castel di Sangro halduspiirides asuvad järgmised asulad ja asumid: Roccacinquemiglia, Torre di Feudozzo, Pontone, Sant'Angelo.
Loodus
Castel di Sangro keskus asub Sangro jõe paremal kaldal.
Ajalugu
Antiikajal olid Castel di Sangro asukateks samniidid.
Raudtee
Castel di Sangrot läbib kolm raudteeliini (kaubaveod).
Ciutat de les Arts i les Ciències
pisi|[[Kunsti- ja teaduslinnak Valencias (Ciutat de les Arts i les Ciències)]]
Ciutat de les Arts i les Ciències (katalaani keelest 'kunstide ja teaduste linn') on mitmeotstarbeline keskus Hispaanias Valencias.
Kunsti- ja teaduslinnaku arhitekt on Santiago Calatrava. Okeanaariumi ehitiste arhitekt on Félix Candela.
Linnaku koosseis ja avamisaasta
Linnakus on mitmeid arhitektuurselt pilkupüüdvaid ehitisi:
Sada
Sada on arv, mis sisaldab kümme kümmet.
Täisarvude reas eelneb sajale üheksakümmend üheksa ja järgneb sada üks.
Sadat tähistab araabia number 100 ja Rooma number C.
Springbok
Springbok on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis, Namakwa ringkonna ja Nama Khoi valla halduskeskus.
Tuul Sepp
Tuul Sepp (sünninimi Tuul Sarv; sündinud 24. jaanuaril 1984) on eesti loomaökoloog ja teaduse populariseerija.
Springbok
Linn rajati 1862. aastal ja kandis kuni 1911. aastani nime Springbokfontein, mis seejärel lühendati Springbokiks. Springbok tähendab afrikaani keeles hüpikgasell.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Springboki elanikest värvilisi 79,89%, valgeid 14,72%, mustanahalisi aafriklasi 4,14%, India või Aasia päritolu inimesi 0,51% ja teisi 0,73%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 95,14% inimestest, inglise keelt 1,68%, koosa keelt 0,83% ja tsvana keelt 0,76%.
Tuul Sepp
Ta on 2021. aastast Tartu Ülikooli loomaökoloogia kaasprofessor. Teadlasena uurib ta lindude füsioloogiat, ökoloogiat, immunoloogiat ja käitumist. 2020. aastal pälvis ta Vabariigi Presidendi Kultuurirahastu noore teadlase preemia.
Haridustee
Ta lõpetas 2002. aastal hõbemedaliga Hugo Treffneri Gümnaasiumi (kus õppis bioloogia-keemia eriklassis). Seejärel õppis Tartu Ülikooli bioloogia-geograafia teaduskonnas, lõpetas selle 2005. aastal bakalaureuseõppe bioloogia erialal (3+2 õppekava alusel) ning 2008. aastal magistriõppe loodusteaduse magistri kraadiga zooloogias ja hüdrobioloogias (cum laude).
Tallinna tagavarapataljon
Tallinna tagavarapataljon oli Eesti Rahvaväe väeüksus aastatel 1919–1920.
Tuul Sepp
Doktoritöö
pisi|Oma doktoritöös kasutas Tuul Sepp [[mudelorganismina loodusest püütud rohevinte. Pildil rohevint (Chloris chloris)]] Aastatel 2008–2012 õppis Tuul Sepp Tartu ülikooli doktorantuuris ning sai doktorikraadi (PhD) loomaökoloogias väitekirjaga "Hematological health state indices of greenfinches: sources of individual variation and responses to immune system manipulation" ("Rohevintide hematoloogilised tervisenäitajad: individuaalse varieeruvuse põhjused ja vastused immuunsüsteemi manipuleerimisele"). Doktoritöö juhendaja oli Peeter Hõrak ja oponent USA Arizona Osariigi Ülikooli juhtivteadur Kevin J. McGraw. Tuul Sepa doktoritöö võitis 2012. aasta üliõpilaste teadustööde riikliku konkursi peapreemia.
Tallinna tagavarapataljon
Tallinna tagavarapataljon moodustati 1919. aastal 8. aprillil, kui osa 1. diviisi tagavarapataljonist viidi aprillis 1919 üle Rakverre. Tallinna jäänud väeosa oli aluseks Tallinna tagavarapataljonile.
Tallinna tagavarapataljon nimetati 1919. aasta augustis ümber Tallinna tagavarapolguks.
Tuul Sepp
Doktoritöö
Doktoritöö näitas, et karotenoididel (pigmentidel) võib tõesti olla roll immuunvastuse ja selle hinna kujunemisel ning et oksüdatiivsed kahjustused moodustavad tõepoolest osa immuunvastuse hinnast. Linnu võimet tulla toime oksüdatiivse stressiga peegeldavad tema mustad sulestikulaigud, kuid mitte karotenoidsed ornamendid. Oma töö tulemusena veendus autor, et rohevinte võib pidada heaks immuunökoloogia mudelorganismiks ning nende abil võib leida vastuseid mitmetele immuunökoloogia võtmeküsimustele. Samuti tõdes ta, et on selge, et koos immuunökoloogia võtmeküsimustele vastuste otsimisega peab paralleelselt toimuma ka meetodite väljatöötamine, testimine ja uurimine, sest vaid nii on võimalik ühendada üksteisest pealtnäha kaugel asuvad distsipliinid – immunoloogia ja ökoloogia – ning nende teadusharude integreerimise abil leida vastuseid küsimustele, mida kumbki haru eraldi lahendada ei suudaks. .
Tallinna tagavarapataljon
Pataljon tegutses kuni 15. juulini 1920.
Tuul Sepp
Teadustöö
Tema peamisteks uurimissuundadeks on lindude immuunökoloogia ja isiksuseuuringud. Ta uurib lindude käitumise, signaaltunnuste ja immuunfunktsiooni individuaalse kovarieerumise mehhanisme ja funktsiooni lutempo sündroomi kontekstis.
Tallinna tagavarapataljon
Tallinna Tagavarapolgu baasil formeeriti Tallinna Vahipataljon ja allohvitseride koolid.
Tuul Sepp
Teadustöö
Ta on Tartu ülikooli ökoloogia ja maateaduste instituudi zooloogia osakonna loomaökoloogia õppetooli teadur ja immuunökoloogia töörühma liige. Töörühma koosseisus uurib Sepp ka vananemisega seotud füsioloogilisi protsesse pikaealisel merelinnul kalakajakal.
Aastatel 2009–2014 osales ta kolleegidega (Jaanus Remmi, Peeter Hõraku, külalisprofessor Indrikis Kramsi ja veel mõne teisega) Eesti Teadusagentuuri sihtfinantseerimise toel teostatava projekti "Füsioloogiline käitumisökoloogia: füsioloogiline meetod ökoloogia, käitumis- ja evolutsiooniuuringute teenistuses" täitmises. Projekti raames uuriti lindude füsioloogilisi ja käitumuslikke vastuseid sigimispingutuse, elupaiga kvaliteedi, toitumistingimuste ja dieedi erinevustele ning mitmesuguste stressorite ja parasiitide toimele looduslikes populatsioonides, rakendades selleks uudseid analüütilisi tehnoloogiaid.
Sai 2013. aastal Marie Curie järeldoktorandi grandi USA Arizona Osariigi Ülikooli minekuks. Juulist 2016 elas ja töötas ta USA-s Phoenixis.
Töökäik
Uurimistöö kõrvalt peab Sepp Tartu ülikoolis loenguid etoloogia ja parasitoloogia ainekursuse raames.
Artiklid ajakirjas Eesti Loodus
pisi|
Turniiribridž
Tuul Sepp mängib malet ja bridži, on osalenud ka turniirivõistlustel. Kunagi jäi ta napilt välja Eesti naiste malemeistrivõistluste finaalist. Edukamalt on läinud teisel mõttespordialal – turniiribridžis, kus ta on tulnud kahel korral Eesti meistriks segapaaride klassis (2009 ja 2012) ja koos kaksikõe Pihel Sarvega kuulunud Eesti naiste koondisse. Parim tulemus rahvusvahelistel võistlustel on 2009. aastal Poiana Braşovis saavutatud 6. koht Euroopa juuniorvõistkondade meistrivõistlustel. Tuul Sepp on 2017. aastal ilmunud bridžiõpiku "Mängime bridži" kaasautor.
Isiklikku
Tuul Sepa vaarisa Jaan Sarv oli Tartu ülikooli matemaatikaprofessor. Tema vanaisa oli põllumajandusteadlane Hans Sarv, isa etnogeograaf Heno Sarv ja ema folklorist Kadi Sarv. Tuulel on kolm õde: kaksikõde Pihel Kuusk on Riigikohtu halduskolleegiumi nõunik, noorem õde Meel Valk ja vanem õde Kail Visla on rahvamuusikud.
Tuul Sepp valdab inglise ja saksa keelt. Ta loeb meelsasti populaarteaduslikku ja fantaasiakirjandust. Spordialadest harrastab suusatamist, jooksmist ja ujumist.
Midruskipäev
Midruskipäev ehk midrosk (ka mitrosk, miitrosk, mitruška) on kiriku- ja rahvakalendri tähtpäev, mida on tähistatud ainult Ida-Eestis, Iisaku ja Vaivara kihelkonnas ning Setumaal.
Midruskipäeval mälestatakse surnud sugulasi. Selle tava juured on läänemeresoomlaste algselt täiesti kirikuvälises sügiseses esivanemate mälestamise kombes, mis on aja jooksul segunenud õigeusu kiriku traditsiooniga pidada teatud laupäevadel (nn vanemate laupäevad) eriline palveteenistus lahkunute auks. Peale kirikliku talituse kuuluvad kombestikku hingede vastuvõtmine kodus kaetud toidulauaga, samuti omaste meenutamine söögi viimisega nende kalmudele. Sarnaseid tavasid võib leida Vadjamaalt, Karjalast, mordvalastel ja ka slaavlastel.
Bouilloni linnus
Bouilloni linnus (prantsuse Château de Bouillon) on keskaegne linnus Belgias Luxembourgi provintsis Bouillonis.
Semois' kaldal asuvat linnust peetakse üheks kaunimaks keskaegseks linnuseks Belgias kõrvuti Beerseli, Corroy, Genti, Lavaux', Sint-Pieters-Rode ja Vêves'i lossiga.
Pete Buttigieg
pisi|Pete Buttigieg (2019) Peter Paul Montgomery Buttigieg (sündinud 19. jaanuaril 1982 South Bendis) on Ameerika Ühendriikide poliitik, kes on alates 3. veebruarist 2021 Ameerika Ühendriikide transpordiminister. Ta oli Indiana osariigi South Bendi linnapea 2012–2020. Ta kandideeris Demokraatliku Partei kandidaadiks Ameerika Ühendriikide 2020. aasta presidendivalimistel.
Juura Kallari
Juura Kallari (2. jaanuar 1941 Mikitamäe vald, Võrumaa – 9. detsember 2005) oli eesti maadleja.
Pete Buttigieg
Pärast Harvardi ülikooli ja seejärel Oxfordi Pembroke kolledži lõpetamist (viimase Rhodose'i stipendiaadina) töötas Buttigieg konsultandina ettevõttes McKinsey & Company. Aastatel 2009 kuni 2017 töötas ta luureohvitserina Ameerika Ühendriikide mereväe reservis, saavutades leitnandi auastme ja käiest 2014. aastal missioonil Afganistanis.
Juura Kallari
Saavutused
Viiekordne Eesti meister Kreeka-Rooma maadluses (1964, 1966, 1967, 1969, 1970).
Eesti meister vabamaadluses – 1963.
Nõel-narmassamblik
pisi|Nõel-narmassambliku levik Eestis. Nõel-narmassamblik (Bryoria furcellata) on samblik.
Juura Kallari
Saavutused
Dünamo üleliidulistel meistrivõistlustel saavutas esikoha – 1964 ja 1965.
Nõukogude Liidu meistersportlane Kreeka-Rooma maadluses – 1963.
Nõukogude Liidu meistersportlane vabamaadluses – 1964.
Nõel-narmassamblik
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Teda leidub soostuvates metsades.
Pete Buttigieg
Buttigieg valiti South Bendi linnapeaks 2011. aastal ja valiti tagasi 2015. aastal. Enne tagasivalimist tuli ta avalikult "kapist välja" geina. Buttigieg teatas 14. aprillil 2019 kandideerimisest Ameerika Ühendriikide 2020. aasta presidendivalimistel. Eelnevalt oli ta 2019. aasta jaanuaris moodustanud kandidatuuriks "uurimiskomisjoni". Tema platvorm sisaldab sissetulekute ebavõrdsuse vähendamist toetavaid meetmeid, keskkonnahoidlikku poliitikat, Demokraatliku Partei ja ametiühingute vahelist koostööd, tulirelvade ostmise puhul üleüldise taustakontrolli kehtestamist, võrdsuse seadust, tervisekindlustuse avalikku optsiooni ja DACA programmi säilitamist ebaseaduslike sisserändajate laste jaoks. Buttigieg toetab ka reforme, mis lõpetaksid valimisringkondade piiridega manipuleerimise, pööraksid ümber ülemkohtu Citizens United v. FEC otsuse ja kaotaksid valimiskogu.
2020. aasta presidendivalimised
1. märtsil 2020, pärast nõrka tulemust eelvalimistel Lõuna-Carolinas, teatas ta, et loobub edasisest kandideerimisest.
Mscisłaŭ
Haridust annavad kaks keskkooli, lütseum, spordikool ja kunstikool. Linnas on kaks raamatukogu. Aastast 2002 toimuvad linnas Valgevene kammermuusika festivalid; aastast 2008 toimuvad seal aga igal aastal keskaegset kultuuri tutvustav pidu «Рыцарскі фэст». Linnas on toiduainetetööstus ja kergetööstus.
Vaatamisväärsusteks on koduloomuuseum, vanalinn, kaks linnamäge, vana turuhoone, katoliku kirik koos selle juures asunud karmeliitide kloostriga aastast 1614, aastal 1640 ehitatud jesuiitide kolleegium ja selle juures asuv katoliku kirik, Püha Luuka klooster, aastal 1775 ehitatud katoliku kirikuks ehitatud ja XIX sajandi lõpus õigeusu kirikuks ümber ehitatud kirik, õigeusu kirikud aastaist 1834 ja 1871.
Linna nimi tuleneb Mstislav I Suure nimest; linna rajanud Smolenski vürst Rostislav Mstislavitš, kes oli tema poeg, pani sellele nime oma isa järgi. Mscisłaŭ on Sillamäe sõpruslinn.
Ajalugu
pisi|left|Vaade Lossimäelt
Vanem linnamägi oli asustatud juba alates esimesest sajandist enne Kristust. Seal asus Dnepri-Dvinaa kultuuri asulapaik. Uuem linnamägi võeti kasutusele XII sajandil. Aastal 1135 rajas Smolenski vürst Rostislav Mstislavitš sinna valli ja vallikraaviga piiratud kantsi, mille juurde tekkis asula. Lossimäel tehtud väljakaevamistel on leitud XIII sajandi algusest pärinevaid tohtkirja fragmente. Asulat on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1156.
Aastal 1180 sai Mscisłaŭ iseseisva Mscisłaŭ vürstiriigi pealinnaks (teised tähtsamad asulad selle aladel olid Rasna ja Radamla. Sealsed valitsejad olid lähedased sugulased Smolenski vürstidega ja need kaks vürstiriiki moodustasid faktiliselt ühe terviku.
Aastal 1359 vallutas linna Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi suurvürst (1345–1377) Algirdas, kes andis selle oma pojale Karigailale, kes rajas sinna oma dünastia (Mstislavskid). Aastal 1386 üritasid smolensklased suurvürst Jogaila kroonimist ära kasutades linna tagasi vallutada. Üksteist päeva kestnud piiramise järel jõudsid kohale Vytautase ja Skirgaila juhitud Leedu väed, mis lõpetasid piiramise ja purustasid Smolenski sõjajõud; Smolenski vürstiriik tunnustas aga leedulaste ülemvõimu.
Grünwaldi lahingus osales ka Mscisłaŭ malev. Umbkaudu samal ajal sai Karigaila seni katoliiklikust pojast Lengvenisest õigeusklik ja ta rajas linnast põhja poole kloostri.
Aastal 1501 said Leedu väed linna lähistel toimunud lahingus Moskva vägedelt lüüa, kuigi linna ennast need vallutada ei suutnud ja sõja lõppedes jäi linn Leedule. Aastal 1514 otsustas sealne vürst Mihhail liituda Moskvaga, kuid pärast Moskva vägede kaotust Orša lahingus vahetas ta poolt.
Seoses territoriaal-administratiivse reformiga sai linnast Mstsisłavi vojevoodkonna halduskeskus. Aastal 1614 ehitati sinna esimene katoliku kirik. Aastal 1634 sai Mscisłaŭ magdeburgi õigused. Linna sisetulekute suurendamiseks said sealsed raehärrad õiguse avada avalikke saunasid, leiva- ja lihamüügikohti. Kodanikuõigused said ka linnas ja selle lähistel elavad juudid.
Põhjasõja ajal toimus aastal 1708 linna lähistel Malatitze lahing, mida peavad oma võiduks nii vene kui ka Rootsi väed. Seejärel rüüstasid Vene väed linna, slovaki evangelisti Daniel Krmani andmete kohaselt põletasid nad linna ka maha.
Aastal 1835 kirjutas Faddei Bulgarin oma teoses "Märkmeid teekonnalt Dorpatist Valgevenesse ja tagasi" linna kohta, et Čavusy, Čerykaŭ, Klimavičy ja Kryčaŭ, tegelikult ka Połacki külastamise järel tundus Mscisłaŭ talle pealinnana, millega võrreldavad olid vaid Minsk ja Viciebsk. Linnas olevat olnud ilusad majad, uhked kirikud ja isegi hea apteek. Aastal 1858 laastas linna tulekahju, milles hävis üle 500 maja.
Aastal 1897 oli linnas 8514 elanikku, neist 5072 juuti, 2838 valgevenelast, 475 venelast ja 108 poolakat. Linnas valmistati telliseid ja õlut, töödeldi nahka. Linnas oli kolm õigeusu kirikut ja üks katoliku kirik, seal tegutses sünagoog.
Aastal 1924 läks Mscisłaŭ Valgevene NSV koosseisu. 15. oktoobril 1941 hukkasid linna hõivanud Saksa väed selle läheduses ligi 1300 linnas elanud juuti. Pärast seda, kui Nõukogude väed linna vabastasid, ei olnud sinna jäänud enam ühtegi juudi soost elanikku. Lisaks juutidele hukkasid Saksa okupatsiooniväed seal veel 168 valgevenelast ja 35 mustlast.
Tuntud elanikke
pisi|Piotr Mscisłavieci mälestussammas pisi|Abraham A. Manievich
Nahkle
Nahkle oli küla Viljandimaal. Küla jääb tänapäeval Ämmuste küla alale.
Estonia-55
Estonia-55 oli Tallinna raadioelektroonika tehases Punane Ret välja töötatud radioola, millel oli FM vastuvõtu võimalus ultralühilainealas.