A_Philosophical_Enquiry_into_the_Origin_of_our_Ideas_of_the_Sublime_and_Beautiful
Peatükk VI: vägevus
Peale nende asjade, mis otseselt sisendavad ohu ideed ja nende, mis mõjuvad sarnaselt mehaanilisel põhjusel, ei tea Burke midagi ülevat, mis poleks vägevuse modifikatsioon. Ja see haru tuleneb sama loomupäraselt nagu teised kaks haru hirmust, kõige üleva ühisest allikast. Vägevuse idee tundub esmapilgul olevat üks nendest ükskõiksetest ideedest, mis võivad võrdselt kuuluda kannatuse või naudingu juurde. Aga tegelikult on tohutu vägevuse ideest tulenev tunne neutraalsusest väga kaugel. Sest esiteks on kannatuse idee oma kõrgeimal astmel palju tugevam kui naudingu kõrgeim aste ning säilitab ülimuse kõigil alamatel astmetel. Sellepärast peab seal, kus võrdsel astmel kannatuse või naudingu võimalused on mingis mõttes võrdsed, kannatuse idee olema alati ülekaalus. Ja kannatuse ning eelkõige surma idee on nii tugeva mõjuga, et kuni meie kõrval on midagi, mis on nii vägev, et ta võib emma-kumma kaasa tuua, on võimatu olla hirmust täiesti vaba. Me teame kogemuse järgi, et naudingu nautimiseks ei ole tarvis suuri vägevuse jõupingutusi; niisugused jõupingutused jõuaksid lähedale meie rahulduse rikkumisele: sest nauding tuleb varastada, seda ei tule meile peale sundida; nauding järgneb tahtele; ja sellepärast kutsub selle meis üldiselt esile jõud, mis on meie enda jõust palju väiksem. Aga kannatuse toob alati mingis suhtes suurem jõud, sest me ei allu kannatusele kunagi meelega. Nii et tugevus, jõud, kannatus ja hirm tabavad vaimu korraga. Vaadake tohutu jõuga inimest või looma, mis idee teil enne järelemõtlemist on? Kas idee, et see tugevus hakkab teid teenima, teenime teie heaolu, naudingut, kasu? Ei, te tunnete: et ainult seda tohutut jõudu ei kasutataks rüüstamiseks ja hävitamiseks... See, et vägevus saab kogu oma ülevuse hirmult, mis sellega üldiselt kaasneb, ilmneb selle mõjust neil väga vähestel juhtudel, mil on võimalik selle võimet haiget teha tunduvalt vähendada. Sel juhul kaotab see igasuguse ülevuse ning muutub kohe põlgusväärseks. Härg on toh utult tugev; aga ta on süütu olend, väga kuulekas üldse mitte ohtlik; sellepärast ei ole härja idee üldse idee üldse suursugune. Pull on ka tugev, aga tema omadused on vastupidised; sellepärast on pulli idee suursugune ning esineb sageli ülevates kirjeldustes ja võrdlustes. Hobust võib vaadata kasuliku loomana, kelles ei ole midagi ülevat, või siis ülevana ja üldse mitte kasulikuna, nagu Iiobi raamatus. Meie juures on tugevad loomad, kes pole ohtlikud. Nendelt me ei otsi kunagi ülevat: see tuleb meie juurde hämaras metsas lõvi, tiigri, pantri, jõehobu kujul. Kui tugevus on ainult kasulik ja seda kasutatakse meie kasuks või naudinguks, siis ei ole ta kunagi ülev; sest miski ei saa toimida meile meeldivalt, kui see ei toimi meie tahte kohaselt; aga selleks et toimida meie tahte kohaselt, peab see meile alluma; ja sellepärast ei saa see kunagi olla suursuguse ja käskiva mõiste põhjus. Metsiku eesli kirjeldus Iiobi raamatus on ülev ainult sellepärast, et rõhutatakse tema vabadust ja seda, et ta trotsib inimkonda. Ülevad on ka ükssarviku ja Leviatani kirjeldus. Lühidalt, igal pool, kus me leiame tugevuse, täheldame, et hirmuga kaasneb ülevus ning kuuleka ja kahjutu tugevusega põlgus. Meie armastus koerte vastu on lähemal põlgusele, kui üldiselt arvatakse; "koer" on kõige põlglikum sõimusõna. Hundid ei ole tugevamad kui mõnd tõugu koerad, kuid nende juhitamtu metsikuse tõttu ei ole hundi idee põlgusväärne. Nii et meile avaldab muljet tugevus, mis on loomulik vägevus.