cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ehituskuur
Igasse ilmalikku gildiühingusse kuulus vaimulik. Ehituskuuridel olid üldiselt lähedased suhted kirikute ja kloostritega. Rahva jaoks tegi nad müstiliseks see, et ehituskuuri liikmetel olid ulatuslikud teadmised Piibli kohta, mida tavakodanikul ei olnud, sest missasid peeti tol ajal ladina keeles.
Parabool
thumb|Parabool, mille haripunkt on koordinaatteljestiku nullpunktis Parabooliks nimetatakse tasandi kõigi selliste punktide hulka, mis on võrdsel perpendikulaarsel kaugusel sellel tasandil asetsevast etteantud sirgest l ja etteantud punktist F.
Ehituskuur
Oma ulatuslike teadmistega ehitusest rändasid ehituskuuri liikmed kohtadesse, kus kavandati suuri ehitisi, näiteks toomkirikut või kloostrit. Selliseid ettevõtmisi oli tol ajal palju. Tulevase ehituse paika jõudes ehitasid nad oma kuuri ning pakkusid oma teenuseid.
Parabool
Punkti F nimetatakse parabooli fookuseks ja sirget l parabooli juhtsirgeks. Juhtsirge on risti parabooli keskteljega.
Ehituskuur
Vaimulikud vastustasid sageli ehituskuure, inkvisitsioon püüdis neid välja juurida. Prantsusmaal peeti nende tegevust alati ketserlikuks.
Parabool
Tähistades parabooli tähega P, saab ülaltoodud definitsiooni kirja panna valemina:
Selles valemis tähistab d(X, l) punkti X kaugust juhtsirgest l ja r(X, F) punkti X kaugust fookusest (fokaalraadiust). Parabooli ekstsentrilisus on 1.
Ehituskuur
Reformatsiooniga käisid alla ka ehituskuurid, aastal 1731 saadeti nad sunniviisiliselt laiali. Mõned nende kombed esinevad vabamüürluses.
Rauna stiftifoogt
Rauna (saksa Ronneburg) stiftifoogtide loend:
Parabool
Parabooli võrrand
Koolimatemaatikas defineeritakse parabooli funktsiooni y = ax² + bx + c = 0 graafikuna. Selline definitsioon kirjeldab ainult niisuguseid paraboole, mille juhtsirge on paralleelne x-teljega. Küll aga võib iga parabooli puhul leida sellise ristkoordinaadistiku, milles parabool on mõne niisuguse kujuga funktsiooni graafik.
Ehituskuur
Praegune seis
Tänapäeval on toomkiriku-ehituskuurid (Dombauhütten) piiskopkonna ettevõtted, mille ülesandeks on kiriku omandis olevate hoonete, eriti piiskopikiriku renoveerimine, saneerimine ja alalhoidmine. Nüüd on sinna vastu võetud ka naisi. Näiteks Kölni ehituskuuri juhib diplomeeritud naisinsener.
Parabool
Koonuselõige
Parabool on koonuselõige, mis tekib koonuse lõikamisel tasandiga, mis on paralleelne ühega koonuse moodustajatest.
Kõdunud parabool
Kui fookus asetseb juhtsirgel, siis parabool kõdub sirgeks, mis läbib fookust ja ristub juhtsirgega. Kõdunud lahendid tekivad selliste koonuselõigete puhul, kui lõikav tasapind läbib koonuste ühist tipu punkti.
Latus rectum paraboolil
Latus rectum (ladina keeles "otse küljele") paraboolil on sirglõik, mis ühendab parabooli haarasid, läbides fookust ja olles risti parabooli keskteljega ning paralleelne juhtsirgega. Parabooli latus rectum on 4 korda pikem, kui fookuse kaugus parabooli haripunktist või juhtsirge kaugus haripunktist.
Hüüp (perekond)
Hüüp (Botaurus) on perekond linde haigurlaste sugukonnast. Siia kuulub 4 liiki.
Gregor Heuer
Gregor-Konrad Heuer [hoier] (27. juuni 1915 Harkiv, Ukraina – 30. märts 1989 Augsburg, Saksamaa) oli eesti helilooja ja pianist.
Heuer sündis Harkivis saksa kaupmehe peres. 1933. aastal astus ta Tallinna Konservatooriumi, mille lõpetas 1937. aastal kompositsiooni (Artur Kapi klass) ja 1940. aastal klaveri erialal (Artur Lemba klass). 1936. aastal sai ta Eesti kodakondsuse.
Aastatel 1940–1941 oli Heuer Estonia teatri repetiitor ning esines pianisti ja dirigendina. Seejärel läks Saksamaale, kus pärast sõjavangis olemist jätkas õpinguid.
1956. aastast oli Gregor Heuer Augsburgi Leopold Mozart Konservatoriumi klaveriõppejõud.
Višera jõgi (Kama)
Višera (vene Вишера) on jõgi Euroopas. Algab Uurali läänenõlvult, voolab valdavalt edelasse. Suubub vasakult Kamasse. Pikkus 415 km.
Vana-Kuuste raudteepeatus
Vana-Kuuste raudteepeatus on raudteepeatus Tartu–Koidula raudteeliinil Tartumaal Kambja vallas Vana-Kuustel.
Peatuse vana asukoht oli Tartust 15,9 kilomeetri kaugusel. Avamisel jäi see Vana-Kuuste valda. Seoses raudtee renoveerimisega muudeti peatuse asukohta. Uus peatus asub Tartust 15,5 kilomeetri kaugusel. Peatuses on lühike perroon, mille tõttu toimub väljumine ja sisenemine ainult rongi C-ala kaudu.
Ristsumma
Naturaalarvu ristsumma on summa, mis saadakse selle arvu kümnendesituses esinevate numbrimärkide arvväärtuste kokkuliitmisel. Mõiste on ülekantav ka teistele positsioonisüsteemidele.
Assooride lipp
Assooride lipp on Atlandi ookeanis asuvate ja Portugalile kuuluvate Assooride saarte lipp.
Heigo Ritsbek
pisi|Heigo Ritsbek teenimas [[nelipüha oikumeenilisel jumalateenistusel Harkujärve Stefanose Kirikus 23. mail 2010]]Heigo Ritsbek (sündinud 12. aprillil 1951 Pärnus) on eesti kirikutegelane.
Ta sündis vaimuliku perekonnas. Ta lõpetas Pärnu 1. Keskkoolis kaheksa klassi, 1969. aastal Saaremaal Kingissepa 1. Keskkooli ja 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna.
Ta töötas Eesti Metodisti Kiriku Valitsuse sekretärina 1977–1982 ja Tallinna metodisti koguduse pastorina 1979–1989. Diakoniks pühitsetud 9. märtsil 1979 piiskop dr Ole E. Borgeni poolt Tallinnas.
1989. aasta veebruaris emigreerus ta koos perega USA-sse, kus jätkas vaimulikutööd ning teoloogilisi õpinguid, lõpetades metodistliku Asbury Teoloogilise Seminari teoloogiamagistri (Master of Divinity, MDiv, 1993) ja Bostoni ülikooli teoloogiateaduskonna teoloogiadoktori (Doctor of Ministry in Theological Studies, DMin, 1996) kraadiga (väitekiri "The Mission of Methodism in Estonia", Metodisti kiriku misjon Eestis).
Aastal 1996 ühines ta Karismaatilise Episkopaalkirikuga, pühitseti 23. juunil 1996 Jacksonville'is (Florida, USA) preestriks ning tuli koos perega tagasi Eestisse. Ta töötas selle kiriku preestrina 1996–2012. Aastail 1996–2011 oli ta Eesti Karismaatilise Episkopaalkiriku peavikaar ning Harkujärve Püha Esimärter Stefanose koguduse rektor.
Heigo Ritsbek on vaimulikult teeninud ning jutlustanud ligi 3000 korda enam kui 100 koguduses 32 erinevas uskkonnas 27 riigis üle kogu maailma 385 000 inimesele ning raadio ja TV vahendusel jõudnud 1,2 miljoni inimeseni. Seega kokku on ta jõudnud kristliku sõnumiga 1,6 miljoni inimeseni. Samas on ta seoses kirikutööga külastanud 41 eri riiki maailmas.
Ta on olnud ajaloo-, religiooniloo-, ühiskonnaõpetuse ja filosoofiaõpetaja Tabasalu Ühisgümnaasiumis (2011–2018), Tallinna Gustav Adolfi Gümnaasiumis (2011–2014) ja Rocca al Mare Koolis (2000–2010). Ta on töötanud kaasprofessorina Eesti Metodisti Kiriku Teoloogilises Seminaris (1996–2012 vaheaegadega), Tartu Teoloogia Akadeemias (2000–2010) ning Eesti Mereakadeemias (2004–2005).
Isiklikku
Ta on abielus ning tal on kolm tütart ning kolm lapselast.
Kesu sookaitseala
Kesu sookaitseala (ka Kesu raba kaitseala) on uuendamata kaitsekorraldusega kaitseala Rapla maakonnas Märjamaa vallas ning Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa ja Lääneranna vallas. Kaitseala loodi 1992. aastal rabamaastiku kaitseks.
Kesu sookaitseala pindala on 2148 ha, hõlmates suurema osa Kesu rabast. Valdav osa kaitsealast hõlmab lageraba, edelaosas on ka madalsood (pilliroo ja sepsikaga).
Kesu raba on oluline regionaalne veesäilitusala, mida 1960. aastatel ohustas turbatööstuse rajamine, kuna on tegemist suurust arvestades ühe turbarikkama sooga Eestis.
Salvatore Adamo
pisi|Salvatore Adamo Salvatore Adamo, tuntud ka kui lihtsalt Adamo (sündinud 1. novembril 1943 Itaalias Comisos) on itaalia päritolu Belgia laulja ja helilooja.
Tema esitatud lauludega albumeid on müüdud üle 100 miljoni. Põhiliselt laulab ta prantsuse keeles.
Tema isa Antonio oli kaevukaevaja ja ema Concetta koduperenaine. Isa emigreerus 1947. aasta veebruaris Belgiasse ja hakkas tööle Marcinelle'is kaevanduses. Ema sõitis sama aasta juunis talle järele ja võttis lapsed kaasa. Nad hakkasid elama Monsi lähedal, algul Ghlinis ja pärast Jemappesis. 1960. aastaks oli peres juba seitse last. Kuigi Salvatore Adamo on praktiliselt kogu elu Belgias elanud, on ta säilitanud Itaalia kodakondsuse ning Belgias on tal üksnes alaline elamisluba, sest Belgia ei luba topeltkodakondsust.
Isa ei tahtnud, et Salvatorest saaks kaevur nagu temast. Sellepärast püüdis ta anda lastele hea hariduse. Salvatore õppis kohalikus katoliiklikus koolis ja oli püüdlik õpilane. Eriti paistis ta silma oma musikaalsete võimetega.
1960. aastal osales Salvatore Adamo Radio Luxembourgi korraldatud lauluvõistlusel omaloodud lauluga "Si j'osais" ja tunnistati 14. veebruaril 1960 lauluvõistluse finaalis Pariisis võitjaks. Sellest algas tema edukäik poplauljana.
1966. aastal Salvatore abiellus, tal on kaks poega ja üks tütar.
2001. aastal lõi Belgia kuningas Albert II Salvatore Adamo rüütliks.
Ludwig II
Ludwig II nime on kandnud mitmed monarhid:
Esimene maailmasõda
Esimene maailmasõda (I maailmasõda; tuntud ka kui Suur ilmasõda, Sõda kõigi sõdade lõpetamiseks ja I saksa sõda) oli Euroopas puhkenud maailmasõda, mis kestis 1914. aasta 28. juulist kuni 11. novembrini 1918. Globaalselt mobiliseeriti sõjategevuseks kokku 70 miljonit sõdurit, seehulgas 60 miljonit eurooplast, mis tegi sellest ühe ajaloo suurima sõja. See oli ka ajaloo üks ohvriterohkemaid konflikte: sõjategevuse tagajärjel hukkus üle 9 miljoni sõduri ja 7 miljoni tsiviilisiku, kuid lisaks suri sõja käigus toime pandud genotsiidide ja 1918. aasta puhkenud Hispaania gripi pandeemia tõttu veel umbes 50–100 miljonit inimest.
Sõjas osalesid kõik maailma suurvõimud, kes jagunesid vastavalt Prantsusmaast, Venemaast ja Suurbritanniast koosnevaks Antandiks (hiljem laiemalt liitlasvägedeks) ning Saksamaa ja Austria-Ungari juhitud Keskriikideks. Kuigi Itaalia oli 1882. aastast olnud Saksamaa ja Austria-Ungariga sõlmitud Kolmikliidu liige, ei ühinenud ta maailmasõja puhkedes keskriikidega, sest Austria-Ungari oli alustanud sõjategevust kolmikliidu tingimuste vastaselt. Mõlemad pooled said sõja käigus uusi liikmeid: liitlastega ühinesid näiteks Itaalia, Jaapan ja Ameerika Ühendriigid, ning Keskriikidega Osmanite riik ja Bulgaaria.
Sõja päästis valla 28. juunil 1914 Sarajevos toimunud Austria ertshertsogi ja Austria-Ungari troonipärija Franz Ferdinadi atentaat, mille pani toime Jugoslaavia natsionalist Gavrilo Princip. Atentaadi tagajärjel esitas Austria-Ungari Serbiale ultimaatumi, mis tekitas ka Euroopas diplomaatilise kriisi. Serbia ei nõustunud ultimaatumi tingimusi täitma, mistõttu kuulutas 28. juulil Austria-Ungari Serbiale sõja. Järgnevate nädalate jooksul kisti keerulise sõjaliste liitude võrgustiku tõttu sõtta kõik Euroopa suurriigid, hiljem levis konflikt edasi üle maailma.
29. juulil kuulutas Venemaa Serbia toetuseks välja osalise mobilisatsiooni, millele järgnes üldmobilisatsiooni väljakuulutamine 30. juulil. 31. juulil alustasid üldmobilisatsiooni Saksamaa ja Austria-Ungari. Saksamaa esitas Venemaale nõude demobiliseerumiseks, kuid Venemaa keeldus ja 1. augustil kuulutas Saksamaa Venemaale sõja. Olles idarindel Saksamaa vastu vähemuses, ärgitas Venemaa samuti Antanti kuuluvat Prantsusmaad avama läänes Saksamaa vastu teine rinne. Prantsusmaa oli nelikümmend aastat tagasi toimunud Prantsuse-Preisi sõjas Saksamaalt lüüa saanud ja pidanud Elsass-Lotringi Saksamaale loovutama. Tingituna sellest kaotusest ja soovist Elsass-Lotring tagasi vallutada, kuulutas Prantsusmaa Venemaa toetuseks 2. augustil välja üldmobilisatsiooni, misjärel kuulutas Saksamaa Prantsusmaale 3. augustil sõja.
Saksa-Prantsuse piir oli varasemate omavaheliste konfliktide tõttu mõlemalt poolt kõvasti kindlustatud, mistõttu tungis Saksamaa Schlieffeni plaani järgides peale põhja suunalt, rünnates Prantsusmaad läbi neutraalsust deklareerinud Belgia ja Luksemburgi. Suurbritannia oli 1839. aasta Londoni lepinguga andnud Belgia neutraliteedile sõjalise garantii ning kuulutas seetõttu 4. augustil Saksamaale sõja. Pärast Saksa esmase pealetungi nurjumist septembri algul toimunud Marne'i lahingu tagajärjel muutus sõjategevus läänerindel kurnamis- ja kaevikusõjaks, milles rindejooned kuni 1917. aastani ainult vähesel määral liikusid. idarindel tungis Venemaa Austria-Ungari vastu küll edukalt peale, kuid samas sissetungi Ida-Preisimaale peatasid sakslased edukalt Tannenbergi ja esimese Masuuria järvede lahingute tagajärjel, põhjustades lisaks Vene vägedele suuri kaotuseid. 1914. aasta novembris ühines keskriikidega Osmanite riik, avades Antandi riikide vastu uued rinded Kaukaasias, Mesopotaamias ja Palestiinas. 1915. aastal ühines liitlastega Itaalia ja Keskriikidega Bulgaaria, samuti ühinesid liitlastega 1916. aastal Rumeenia ja 1917. aastal Ameerika Ühendriigid.
1917. aasta mais kukkus Venemaa valitsus revolutsiooni tagajärjel kokku, teine revolutsioon sama aasta novembris ja mitmed sõjalised tagasilöögid sundisid Venemaad 1918. aastal Keskriikidega allkirjastama Brest-Litovski rahulepingu, mis oli sakslaste jaoks märkimisväärne võit, sest võimaldas idarindel olevad väeüksused suunata läände. Pärast 1918. aasta kevadel läänerindel edukalt alanud Saksa pealetungi, koondusid liitlasväed otsustavale vasturünnakule, surudes paljude järjestikuste pealetungidega sakslased lõplikult tagasi. 4. novembril 1918 nõustus Austria-Ungari vaherahuga ja 11. novembril nõustus vaherahu sõlmima ka siseriiklikus kriisis olev Saksamaa, mille tulemusel lõppes sõda liitlasvägede võiduga.
Esimene maailmasõda oli märkimisväärne murdepunkt nii poliitilises, majanduslikus, kultuurilises kui ka sotsiaalses mõttes. Sõja lõpuks või vahetult pärast lõppu lakkasid eksisteerimast Saksa keisririik, Vene Keisririik, Austria-Ungari ja Osmanite riik. Samuti jaotati võitjate vahel ära endised Saksamaa kolooniad. Sõja lõppu peetakse ka 19. sajandil alanud Teine tööstusrevolutsioon ja Pax Britannica perioodide lõpuks. 1919. aasta Pariisi rahukonverentsil surus Suur Nelik (Suurbritannia, Prantsusmaa, Itaalia ja Ameerika Ühendriigid) kaotajatele peale oma rahutingimused, millest tuntuim on Saksamaaga sõlmitud Versailles' rahuleping. Diplomaatiliste lepingute ja puhkenud revolutsioonide/vabadussõdade tulemusena tekkis või taastati Euroopas üheksa iseseisvat riiki. Analoogsete konfliktide ärahoidmiseks tulevikus moodustati Rahvasteliit. Rahvasteliidu missiooni ebaõnnestumine pikemas perspektiivis, koos globaalsete majanduslike raskuste, kaotusest põhjustatud häbi (eriti Saksamaa jaoks) ja natsionalismi tõusuga, olid muuhulgas 1939. aastal alanud teise maailmasõja põhjusteks.
Sõja põhjused
pisi|left|[[Gavrilo Principi kinnipidamine pärast atentaati Franz Ferdinandile]] Esimene maailmasõda on saanud oma nimetuse suure sõjatandri (üle 4 miljoni km2) ja sõdivate riikide rohkuse tõttu (sõja lõpuks osales 38 riiki, kus elas 75% tolleaegsest maailma rahvastikust). Esimese maailmasõja põhjusteks olid suurriikide vastuolud: võitlus turgude, tooraineallikate, kapitali ekspordi võimaluste, mõjupiirkondade ja asumaade pärast. Tol ajal oli maailm jaotatud Suurbritannia ja Prantsusmaa kasuks. Tormiliselt arenenud Saksamaa oli 1879. aastal sõlminud sõjalise liidu Austria-Ungariga. 1882. aastal ühines Itaalia sellega ja nii tekkis Kolmikliit. Vastukaaluks Kolmikliidule oli Prantsusmaa 1891–1893 sõlminud liidu Venemaaga, 1904. aastal Suurbritannia ning 1900. ja 1902. aastal salalepingu Itaaliaga; Suurbritannia oli lisaks sõlminud liidu Jaapaniga (1902) ja Inglise-Vene vastuolusid kolooniate pärast Aasias reguleeriva lepingu Venemaaga (1907). Need lepingud olid kujundanud Kolmikliidule vastandliku Antandi.
Esimese maailmasõja puhkemist soodustasid Saksa-Prantsuse vastuolude suurenemine Maroko pärast, Venemaa ja Austria-Ungari vastuolude suurenemine seoses sellega, et viimane annekteeris Bosnia ja Hertsegoviina (1908), ja põhjuseks olid ka Balkani sõjad. Saksamaa eesmärk oli kaotada Suurbritannia ülekaal merel, võtta endale Prantsusmaa, Belgia ja Hollandi asumaad ning vallutada Baltimaad, Poola ja Ukraina. Austria-Ungari tahtis endale Serbiat ja Tšernogooriat. Türgi tahtis endale Taga-Kaukaasiat. Suurbritannia tahtis lüüa Saksamaad ja vallutada Türgilt Mesopotaamia. Prantsusmaa tahtis tagasi saada Alsace-Lorraine'i ja vallutada Saarimaa. Venemaa tahtis omada Galiitsiat ja kontrollida Musta mere väinasid ning suurendada oma võimu Balkanil, kust ta soovis minema ajada Austria-Ungarit. Jaapanil oli plaan vallutada mõned Saksa asumaad ja osa Hiina alasid.
1914
pisi|Film Esimese maailmasõja tankidest 28. juunil 1914 tappis Serbia salaorganisatsiooni liige Gavrilo Princip Sarajevos Austria troonipärija Franz Ferdinandi. Austria pealinnas nõuti kohe sõja alustamist Serbia vastu. Et Serbia selja taga seisis Venemaa, siis oli Viinil vaja ka Saksamaa toetust. Berliinis oldi suureks sõjaks valmis ning Austriale anti teada: "Mitte viivitada väljaastumisega." Ka sel perioodil (16.–23. juulil) Peterburis visiidil olnud Prantsusmaa president teatas, et prantslased täidavad oma liitlaskohustusi. Inglismaa diplomaatia jättis esialgu mulje, et saareriik jääb suurest sõjast Euroopas kõrvale. Selline positsioon julgustas veelgi aktiivsemalt tegutsema Saksamaad.
28. juulil kuulutas Austria-Ungari Serbiale sõja ning sellel päeval algas ametlikult I maailmasõda. 30. juulil kuulutas Venemaa välja üldmobilisatsiooni, sama tegi 31. juulil Austria-Ungari. 31. juulil saatis Saksamaa Venemaale ja Prantsusmaale 18-tunnilise tähtajaga ultimaatumi, milles teavitati Venemaad Saksamaa mobiliseerumisest, kui too ei lõpeta Saksamaa ja Austria-Ungari vastast sõjategevuse ettevalmistamist. Prantsusmaad aga hoiatati sõjaga, kui too ei jää Saksa-Vene konfliktis neutraalseks. 1. augustil kuulutasid Prantsusmaa ja Saksamaa tunniajalise vahega välja üldmobilisatsiooni ning Saksamaa andis Venemaale üle noodi sõjakuulutusega.
Saksamaal ettevalmistatud sõjaplaani alusel pidi peamine löök Prantsusmaale antama läbi Belgia, mistõttu esitati 2. augusti õhtul erapooletule Belgiale 12-tunnilise tähtajaga ultimaatum, milles süüdistati Prantsusmaad kavatsuses tungida Belgia territooriumile ning nõuti endale luba Belgiasse väed sisse viia. 3. augustil kuulutas Saksamaa Prantsusmaale sõja. Pärast ultimaatumile keelduva vastuse saamist ületasid Saksa väed 4. augustil Belgia piiri. Kuna 1839. aasta lepingu järgi pidi Suurbritannia sekkuma, kui rikutakse Belgia neutraliteeti, siis esitasid nad samal päeval Saksamaale ultimaatumi vägede väljaviimiseks Belgia territooriumilt. Kuna Saksamaa ei kavatsenudki sellele vastata, siis olid riigid alates 5. augusti keskööst ametlikult sõjas. Samal päeval kuulutas Austria-Ungari Venemaale sõja ning 12. augustil kuulutasid Suurbritannia ja Prantsusmaa Austria-Ungarile sõja. Kuigi mitme riigi juhid polnud asjaolude sellise käiguga rahul, võeti need sõjakuulutused inimeste poolt Euroopa pealinnades vastu juubeldustega.
Itaalia kuulutas ennast sõjategevuses erapooletuks.
Sõjategevus läänerindel
Kuigi Saksa armee peaeesmärgiks oli Pariis, siis takistasid vägede edasiliikumist Belgia kindlused, tol ajal Euroopa moodsaimad Liège ja Namur, mis takistasid Maasi jõe ületamist. Väike, kuid tänu kolooniatele rikas Belgia Kuningriik investeeris märkimisväärsel hulgal raha oma neutraliteedi kaitsmiseks. Mõlemad kindlused koosnesid 40 km ümbermõõduga kaitserajatistest ja sõltumatutest fortidest, mis pidid vastu panema 210 mm suurtükkide mürskudele. Kaitserajatised olid osaliselt maa-alused ning ümbritsetud ligi 10 meetri sügavuste kraavidega. Kindluste garnisonide suurus oli ligi 40 000 meest. Tugevatele fortidele vaatamata suutsid sakslased need kindlused mõne päevaga vallutada tänu 420 mm Kruppi ja 305 mm Škoda hiidhaubitsatele, mis pommitasid raudbetoonist forte kuni 900 kg mürskudega. Liège langes 15. augustil ja Namur 24. augustil. 14. augustil alustasid prantslaste 6 korpust (Dubail' 1. armee ja de Castelnau' 2. armee) pealetungi Lotringis. Nelja päevaga liiguti edasi kuni 40 km ulatuses. 20. augustil asusid 8 sakslaste korpust (6. ja 7. armee) vastupealetungile. Kolme päevaga paisati prantslased tagasi positsioonidele, kust nad rünnakut olid alustanud. Põhja pool asuvad prantslaste 3. ja 4. armee üritasid anda sakslastele lööki läbi Ardennide metsade, kuid löödi rohkete kaotustega tagasi.
Sõjategevus idarindel
, Galiitsia rinne pisi|Tannenbergi lahingus vangivõetud Vene sõdurid Venemaa sõjaplaan idarindel oli järgmine: anda kõigepealt löök Austria-Ungarile ning vallutada Budapest ja Viin. Selleks koondati umbes 67% olemasolevast väest Galiitsia piirile. Prantsusmaa, kes oli sattunud kriitilisse olukorda nõudis, et Venemaa alustaks pealetungi Ida-Preisimaal, mida jäeti kaitsma vaid Saksa keiserliku armee üks armee kaheksast. 8. armee koosnes neljast korpusest ja ühest ratsaväediviisist ning seda juhatas Max von Prittwitz und Gaffron, kes vahetati pärast esimesi kokkupõrkeid välja Paul von Hindenburgi vastu. 8. armeel tuli vastu seista ülekaalukamale Vene 1. ja 2. armeele, mis koosnesid kokku üheksast korpusest ja seitsmest ratsaväediviisist. 1. armeed juhatas kindral Aleksandr Samsonov ja 2. armeed kindral Paul Georg von Rennenkampff. 15. augustil ületasid Venemaa 1. armee ja 20. augustil 2. armee Ida-Preisimaa piiri. Peale Saksa vägedele edutuid 17. augusti Stallupöneni lahingut ja 20. augusti Gumbinneni lahingut eraldas Vene armeesid 80 km laiune Masuuria järvistu, mis võimaldas sakslastel anda löök mõlemale Vene armeele eraldi. Järgnenud Tannenbergi lahingus (23.–30. augustil) piirasid Saksa väed ümber Vene 2. armee ja purustasid selle. Selliseid "katlaid" või "kotte", mis moodustusid sageli Teise maailmasõja ajal, esines Esimese maailmasõja ajal üsna harva. Lahingu käigus kaotasid venelased ligikaudu 92 000 meest vangilangenuna ja ligikaudu 50 000 tapetuna. Tannenbergi lahingul oli suur tähtsus, sest sellega päästeti Ida-Preisimaa ja peatati ülekaalukate Vene vägede pealetung Sileesia tööstuspiirkonna ja Berliini suunas. Arvulisse vähemusse jäänud Vene 1. armee sunniti Masuuria järvede lahingute käigus Ida-Preisimaalt lahkuma.
1. septembril nimetati Peterburi ümber Petrogradiks. Samal ajal sundisid 4 Vene armeed (0,7 miljonit meest) Austria-Ungari väe (u 0,85 miljonit meest) Galiitsias, Galiitsia rindel taanduma. Samad armeed vallutasid 3. septembril Lvovi ja piirasid ümber Przemysli kindluse. Pärast lahinguid Visla keskjooksul tekkis ka idarindel positsioonsõda, mis nõudis miljoniliste armeede olemasolu. pisi|Serbia sõdurid Austria-Ungari (260 000 meest) alustas pealetungi Serbias 12. augustil, kuid Serbia diviisid (247 000 meest) lõid vaenlased 24. augustiks oma piiridest välja ja vallutasid seejärel omakorda Ida-Bosnia. 6. novembril alustasid Austria-Ungari väed vastupealetungi, surudes serblased rasketes lahingutes omakorda taganema ja vallutasid 2. detsembril Serbia kuningriigi pealinna Belgradi. 3. detsembril alguse saanud vastupealetungis ajasid serblased Austria-Ungari väed kaheteistkümne päevaga oma riigi territooriumilt välja. Serbia vastu sooritatud karistusaktsioon ei toonud 1914. aastal Austria-Ungarile mingit edu ning nende väed kaotasid surnutena üle 40 000 mehe.
Positsioonisõda läänerindel
1915. aastal püüdsid Antandi riikide väed läbi murda läänerinnet, mis aga ei läinud neil korda. Sakslased piirdusid läänerindel peamiselt kaitsega. 22. aprillil kasutasid sakslased Teises Ypres'i lahingus kloori sisaldavat mürkgaasi, mis põhjustab lämbumissurma kopsudesse koguneva vedeliku tõttu. Kloori pihustati survepaakidest allatuult ning tunni ajaga jäeti selle tõttu maha üle 7 km pikkune rindelõik. Gaasimürgistuse sai 15 000 sõdurit, nendest 5000 suri. Siiski suutsid liitlased end kiiresti koguda ja sakslased ei olnud valmis olukorda ära kasutama. Sõja ajal kasutati ka hiljem gaasirünnakutes fosgeeni ja sinepigaasi, kuid tuulesuunast sõltumise ning tõhusate gaasimaskide kasutamise tõttu ei andnud kunagi need rünnakud otsustavat tulemust.
Saksa vägede edu idarindel
Saksa (kindralstaabi ülem Erich von Falkenhayn) püüdis sõja saatust otsustada idarindel, kuhu koondati 54% Keskriikide jõududest. Saksa eesmärk oli sundida Venemaa sõjast välja astuma. Veebruaris andis Saksa vägi Augustowi metsades löögi Vene 10. armeele aga seda ümber piirata ei õnnestunud. Vene vägi vallutas Karpaatides 22. märtsil Przemysli. 2. mail alanud läbimurdega Gorlice lahingus (Vene rinne murti 35 km ulatuses läbi) ning sellele järgnenud pealetungiga sundis Saksa-Austria vägi Vene väe Galiitsiast lahkuma.
Keskriigid vallutasid pärast Gorlice'i operatsiooni kogu Poola, Leedu ja Kuramaa alad. Oktoobris tasakaalustus idarinne Riia-Daugavpilsi-Baranovitši-Dubno-Ternopoli joonel.
Sõjategevus Osmanite riigiga
Vene sõjaväge ei suudetud purustada, Kaukaasia rindel oli see koguni edukas: Osmanite riigi sõjavägi tõrjuti Kaukaasia rindel Kaukaasiast välja. Liitlaste alustatud Dardanellide operatsioon Gallipoli poolsaarel (veebruar 1915 – jaanuar 1916) Osmanite vastu lõppes edutult. Sõjalises mõttes lõppes see operatsioon läbikukkumisega, liitlased kaotasid lahingutes umbes 265 000 ja Osmanite sõjavägi umbes 300 000 sõdurit. Samas olid Osmanite sõjavägi sunnitud Dardanellide piirkonda koondama 36 diviisi, mida muidu oleks kasutatud Mesopotaamias, Egiptuses või Kaukaasias.
Balkani rinne
pisi|left|[[Serbia Kuningriik|Serbia kuningriigi vallutamine Keskriikide poolt]] Kui Itaalia kuningriigi (1 miljon meest, kindralstaabi ülem Luigi Cadorna) kuulutas Austria-Ungarile 23. mail 1915 sõja, tekkis rinne Alpides ja Isonzo jõel. 14. oktoobril astus sõtta Bulgaaria, ta oli Keskriikide poolel. Saksamaa, Austria-Ungari ja Bulgaaria koondasid Serbia vastu rindele 650 000 meest ning vallutasid sügisel kogu Serbia. Serbia taanduvad väed (ligi 140 000) ületasid Albaania ja Montenegro piiri ning transporditi itaallaste abil Kerkyra saarele.
Püüdes Serbiat aidata, moodustasid Antandi riigid 5. oktoobril Salonikis suure liitlasvägede baasi ja ületasid oktoobris Serbia lõunapiiri. Nende tee tõkestasid aga Bulgaaria väed ja liitlaste kaks diviisi pöördusid tagasi Salonikisse. Kuigi liitlased tõid Salonikisse vägesid juurde (kokku oli 512 km2 suurusel alal inglastel 5 ja prantslastel 3 diviisi) ei andnud see neile mingeid strateegilisi eeliseid. See ei aidanud vägesid lääne- ega ka idarindel, sest bulgaarlased ja sakslased hoidsid piiril väga väikseid jõudusid. Lahingutegevusest oluliselt suuremat kahju tekitas selles piirkonnas tavaline malaaria, mille tõttu kaotasid liitlased üheksa korda rohkem sõdureid.
Sõjategevus Aafrikas
Aafrikas ründasid Antandi väed Saksamaa asumaid (vallutati Saksa võimu all olev Edela-Aafrika). Merel põrkusid Saksa ja Briti laevastikuüksused. Veebruaris hakkas Saksamaa piirama Suurbritanniat allveelaevadega (Saksa allveelaevad uputasid kõik laevad, keda nägid, erapooletud riigid protestisid selle vastu ja reisilaevade uputamisest tuli loobuda). Hoolimata sellest, et Venemaale oli antud raske hoop, ei õnnestunud Saksamaal muuta sõja kulgu endale soodsaks. Prantsusmaa ja Suurbritannia said läänerindel puhkeaega, mida nad kasutasid varude loomiseks ja jõudude koondamiseks. Briti ekspeditsiooniarmee suurenes 1915. aasta jooksul 1,3 miljoni meheni (ülemjuhataja Douglas Haig).
Sõjategevus läänerindel
1916. aasta alguseks oli Saksamaa majanduslik olukord väga palju halvenenud. Keskriikidel oli ka vähem sõjajõudu. Seepärast otsustas Saksa ülemjuhatus anda pealöögi läänerindel, kus teda ohustas Briti ja Prantsuse armee, mis oli märgatavalt suurenenud. Et üldpealetungiks jõudu ei jätkunud, pidi Saksamaa löögi andma vastase sealsele peatoele, milleks oli Verduni kindlus. Saksamaa tahtis, et Prantsusmaa jõud kahaneks kindlust kaitstes. 21. veebruaril alustasid 270 000 sakslast pealetungi (see toimus raskesuurtükiväe toetusel, kokku langes ligi miljon meest, aga Prantsusmaa pidas vastu). Vastuseks suurendas Prantsusmaa Verduni rindelõigul kaitseväe 100 000 mehest 430 000 meheni ning see tõkestas sakslaste edasiliikumise.
Idarinne, Brussilovi läbimurre
Maikuus alustas Vene väejuhatus Saksamaa-Venemaa rindel pealetungi, mille käigus pealetungi alustasid Venemaa Edelarinde väed nn Brussilovi läbimurret Galiitsias. 22. mail alanud pealetungi käigus vallutasid Aleksei Brussilovi juhitud väed Ida-Galiitsia ja Bukoviina ning rindejoon liikus 550 km lääne suunas. Pealetungi tõrjumiseks pidi Austria-Ungari tooma 6 diviisi ja Saksamaa 11 diviisi Vene rindele ning nõrgendama oma kaitset läänerindel. Pealetungi tulemusel asus Antandi poolel sõtta Rumeenia. pisi|Briti sõdurid [[Läänerinne (Esimene maailmasõda)|läänerinde Somme'i lahingus]] 1. juulil alustasid Prantsuse ja Briti väed Somme'i jõe ääres vastupealetungi (selles lahingus olid esimest korda sõdade ajaloos kasutusel tankid). Novembri lõpuni kestnud Somme'i lahingus vallutasid liitlased ränkade kaotuste hinnaga (lahingus olid mõlema poole kaotused kokku 1,3 miljonit meest) ainult 180 km2 suurusel alal.
Itaalia rinne
15. mail alustas Austria-Ungari pealetungi Tiroolis ja murdis läbi Itaalia rinde. See sundis Venemaad alustama Galiitsias Austria-Ungari-vastast pealetungi enne tähtaega, see toimus 4. juunil. Kui Venemaa oli murdnud läbi Lutski lahe, vallutas ta suurema osa Galiitsiat kolme ja poole kuuga. Austria-Ungari kaotas ligi miljon meest (lisaks 400 000 vangidena). Austria-Ungari säilitas oma võitlusvõime tänu Saksamaale. Tänu sellele peatas Saksa pealetungi Verdunis ja sõda hakkas intensiivsemalt käima idas.
Rumeenia rinne
Nähes, et Venemaal läheb hästi liitus sõtta (Austria-Ungari vastu) 27. augustil Rumeenia, (umbes 250 000 meest) kes pretendeeris Transilvaaniale ja Banaadile. Rumeenia sõjavägi purustati Keskriikide vastupealetungiga, mis algas septembri lõpus ja Rumeenia sõjaväe riismed suruti vastu Vene vägede vasakut tiiba. 6. detsembril hõivasid Keskriigid Bukaresti.
Kaukaasia rinne
pisi|left|[[HMS Queen Mary saab tabamuse Jüüti merelahingus]]
Vene väe jaanuaris alanud pealetung Kaukaasia rindel, Osmanite vägede vastu oli edukas: vallutati Erzurum ja Trapezund Musta mere lõunarannikul.
Mesopotaamias Kut al-Amara juures ümberpiiratud Briti vägi pidi 28. aprillil Türgile alla andma. Suurbritannia ülekaal jäi püsima ka pärast Jüüti merelahingut (lahingus osales kokku 250 laeva ja mõlemad pooled kuulutasid lahingu oma võiduks), mille 31. mail ja 1. juunil pidasid Briti (admiral J. Jellicoe) ja Saksa sõjalaevastiku (admiral R. Scheer) peajõud.
1916. aasta hirmsates heitlustes ei saanud kumbki pool ülekaalu, kuid aasta lõpuks oli sõjaline initsiatiiv Antandi käes. Kuigi Keskriigid olid purustanud Rumeenia, ei kompenseerinud see Verduni lahingu kaotamist. Mereblokaadi tõttu kannatasid Keskriigid suuremat toidu-, tooraine- ja küttepuudust kui Antandi riigid. Austria-Ungari oli kurnatud, slaavi rahvaste vastupanu nende riigis kasvas. Rahva sõjaväsimuse tõttu tegi Saksa valitsus 12. detsembril kõigi Keskriikide nimel ettepaneku sõda lõpetada ja sõlmida rahu. Antandi riigid lükkasid selle tagasi. 1916. aastaks oli Saksamaa kaotanud kõik oma kolooniad.
1917
1917. aasta alguses oli jõudude vahekord Antandi kasuks (Antandil 21 miljonit meest, Keskriikidel 10 miljonit meest). Seepärast asus Saksamaa strateegilisele kaitsele ja pani suuri lootusi 1. veebruaril 1917 kuulutatud piiramatule allveesõjale (seda peeti ka erapooletute riikide laevade vastu). Saksa välisministeeriumi saadetud kiri Mehhikole pani Ameerika Ühendriike keskriikidele sõda kuulutama (6. aprillil), sest seal kirjas pakuti Mehhikole 19. sajandil USA-le kaotatud territooriume, kui nad astuvad sõtta nende vastu. Seoses sellega, kuulutasid Saksamaale sõja 11 Ladina-Ameerika riiki.
Positsioonisõda läänerindel
Aprillis ja mais korraldasid liitlased pealetungi Arrasi ümbruses ja Aisne'i ääres, aga need nurjusid täiesti. Prantsuse vägede ülemjuhatajaks määrati kindral H. P. Petain. Ebaedu ja mõttetu verevalamine põhjustasid Prantsuse baasides streike ja sõjaväes revolutsioonilist liikumist. Isegi suurest relvastuse ülekaalust ja esmakordsest tankisuurrünnakust (Cambrai linna juures 20. novembril) hoolimata ei suutnud Briti väe rünnakud Flandrias (juulist novembrini) sakslaste kaitsest läbi murda.
Revolutsioon Venemaal ja juunipealetung
Venemaa Ajutine Valitsus tahtis ka pärast Veebruarirevolutsiooni sõda jätkata. Aleksandr Kerenski algatatud juunipealetung Galiitsias lõppes aga pärast esialgset edu lüüasaamisega. Saksamaa ja Austria-Ungari väed surusid 19. juulil alanud vastupealetungiga Vene väe kohati 130 km tagasi. 3. septembril (ukj) vallutasid sakslased Riia. Venemaal Oktoobrirevolutsiooni järel võimule tulnud Nõukogude valitsus tegi imperialistlikele riikidele rahudekreediga ettepaneku sõlmida üldine rahu, kuid sellele ei reageerinud keegi. Pärast seda sõlmis Nõukogude valitsus Saksamaaga Brestis 15. detsembril Bresti vaherahu. 9. detsembril sõlmis Focșani vaherahulepingu Rumeenia.
Itaalia rinne
Saksamaa koondas oma vabanenud väe Itaalia rindele ja saavutas Caporetto lahingus (24. oktoober) suure võidu. Itaalia vägi paisati Piave jõeni, vangi langes üle 250 000 itaallase. Prantsuse vägi, kes ruttas Itaaliale appi päästis viimase kokkuvarisemisest. Caporetto lahing tugevdas Austria-Ungari tahet jätkata sõda. Türgit ja Bulgaariat tabas aga ebaedu. Kreeka astus 30. juunil sõtta 20 000-mehelise armeega Antandi poolel ja viis oma väed Saloniki rindele.
Lähis-Ida rinne
Saksa väed saavutasid 1917. aastal mitmel rindel edu, aga see ei olnud märgatav. Allveesõda muutus tänu vastaste abivahenditele (allveelaeva võrgud) vähem edukaks. Saksa sõjaväes ja tagalas algas revolutsiooniline käärimine, sest rahvast kurnas nälg. Prantsusmaa uus peaminister hakkas teostama Saksamaa täieliku purustamise plaani. Antandi positsiooni tugevdas USA sõttaastumine.
1918 ja sõja lõpp
pisi|Prantsusmaa sõdurid [[Teine Marne'i lahing|Teises Marne'i lahingus]] pisi|Vaherahu lepingu sõlmimine [[Compiègne'i metsas]] 1918. aasta veebruaris okupeerisid Saksa väed Ukraina, Mandri-Eesti, Pihkva ja osa Valgevenest. 3. märtsil allakirjutatud rahu kohaselt jäid vallutatud alad Saksamaa võimu alla. 7. mail sõlmis Rumeenia Keskriikidega Bukaresti rahu. Kui sõjategevus idarindel oli lõppemas, otsustas Saksa väejuhatus, rakendada kõik jõud, et võita sõda läänerindel. Jätnud itta 40 teisejärgulist diviisi, koondas Saksa väejuhatus läänerindele 192 diviisi liitlaste 178 diviisi vastu. Samas moodustasid need sakslaste diviisid riigi viimase elavjõu reservi ning inglaste ja prantslaste olukord oli samaväärne. Vaid ameeriklased võisid koondada läänerindele veel sadu tuhandeid sõdureid. Seega üritas Saksa väejuhatus võita sõda enne, kui rindele saabuvad ameeriklased.
21. märtsist 17. juulini tegi Saksa vägi Arrasist Reinini ulatuval rindel neli suurt pealetungi, ohustades uuesti Pariisi. Aga pealetungid ei toonud strateegilist edu ja viimase poole aasta jooksul oli Saksa armee suurus kahanenud 5,1 miljonilt 4,2 miljonile. Lisaks lahingutes hukkunutele langes gripi tõttu rivist välja ligi pool miljonit kurnatud ja nälgivat meest. Ameeriklased tõid aga suveperioodil Prantsusmaale 250 000 meest kuus ning neil oli juulis lahingupiirkonnas või tagalas 25 täiskomplekteeritud diviisi. Veel 55 diviisi olid formeerimisel kodumaal.
15. septembril andis liitlaste Saloniki armee Bulgaaria väele tugeva löögi ja 29. septembril Bulgaaria kapituleerus. Türklased said lüüa Süürias ja Mesopotaamias ning 30. oktoober sõlmis Türgi Mudrose vaherahu. 24. oktoobrist 29. oktoobrini sundis Itaalia oma liitlaste toetusel Austria-Ungari väe taanduma.
24. oktoobril lõi Ungari ja 28. oktoobril Tšehhoslovakkia Austria-Ungari keisririigist lahku. 3. novembril Austria kapituleerus.
28. oktoobril algasid Saksa sõjalaevastikus rahutused, mis 3. novembril paisusid revolutsiooniks (Novembrirevolutsioon). 9. novembril loobus keiser Wilhelm II troonist. 11. novembril kirjutasid Antandi ja Saksamaa esindajad alla Compiegne'i vaherahule, mis lõpetas 4 aastat 3 kuud ja 13 päeva kestnud sõja. Saksamaa alistus ning kohustus 31 päevaga evakueerima ja demilitariseerima Reini vasaku kalda ning parema kalda 50 miili ulatuses, vastutasuta vabastama sõjavangid ning loovutama põhiosa oma relvastusest (sealhulgas kõik allveelaevad) ja suurema osa raudtee-veeremist.
Pariisi rahukonverentsil (1919–1920) surusid võitnud imperialistlikud riigid 28. juunil 1919 Saksamaale peale Versailles' rahu, mis nõrgendas Saksamaa võimet võistelda maailmaturul ning piiras tema iseseisvust, kuid säilitas saksa sõjalise jõu kui potentsiaalse Nõukogude Venemaa vastase jõu.
Tulemused
Võitjad said uusi maid ja palju eeliseid. 10. septembril 1919 sõlmisid liitlased Saint-Germainis Austriaga rahu, 27. septembril 1919 Neuilly rahu Bulgaariaga, 4. juunil 1920 Trianoni rahu Ungariga, 10. augustil 1920 Sevresi rahu Türgiga.
Rahulepingutega vähendati kaotanud riikide territooriumi ning pandi neile majanduslikke, poliitilisi ja sõjalisi kohustusi. Sõja tagajärjel Austria-Ungari lagunes, tema alal tekkisid Austria, Ungari ja Tšehhoslovakkia. Serbia, senised Austria-Ungari lõunaslaavi piirkonnad ja Tšernogooria liitusid Serbia-Horvaatia-Sloveenia (hiljem Jugoslaavia) kuningriigiks. Venemaast eraldusid Poola, Leedu, Läti, Eesti ja Soome. Saksamaa kaotas osa territooriumi (Alsace-Lorraine'i, Poola alasid jm, kokku 73 485 km2, kus elas 7,3 miljonit inimest)¹, asumaad ja suurriigiseisundi. Briti impeerium saavutas oma suurima ulatuse. Itaaliast sai suurriik. Märgatavalt tugevdas oma seisundit USA: sõja tagajärjel hakkasid Euroopa riigid temast majanduslikult sõltuma. 1921. aastal oli nende võlg USA-le 21 miljardit dollarit.
Venemaa väljalangemisega imperialistlike riikide seast Oktoobrirevolutsiooni tagajärjel jagunes maailm kapitalistlikuks ja sotsialistlikuks süsteemiks ning algas kapitalismi üldkriis. Saksamaal, Austrias, Poolas, Soomes ja Argentinas tekkis sõja lõpus ning mitmel pool mujal varsti pärast sõja lõppu rev. marksistlik partei. Peale Venemaa toimus revolutsioon ka Saksamaal, Austria-Ungaris, Türgis ja Bulgaarias. Versailles-Washingtoni lepingute süsteemiga loodud poliitikas peitus uue maailmasõja alge.
Esimeses maailmasõjas osales algul Keskriikide poolel (3 568 000 meest) ja Antandi poolel (6 179 000 meest). Üldse mobiliseeriti esimese maailmasõja jooksul 73 515 000 meest, neist Antandi riikides 48 355 000 (Venemaal umbes 18 miljonit, Suurbritannias 8 miljonit, Prantsusmaal 8 miljonit, Itaalias 5 miljonit, USA-s ligi 4 miljonit) ja Keskriikides 25 160 000 meest (Saksamaal 13 miljonit, Austria-Ungaris 9 miljonit). Ulatuselt, purustustelt ja ohvrite arvult ületas esimene maailmasõda suuresti kõik varasemad sõjad.
Esimeses maailmasõjas hukkus ligikaudu 10 miljonit inimest ning kaudseid ohvreid oli veel ligikaudu 10 miljonit – need, kes nakatusid mitmesugustesse haigustesse, sest sõda ja nälg olid inimeste immuunsüsteemi nõrgendanud. Ligikaudu 20 miljonist haavatust jäi ligikaudu 3,5 miljonit vigaseks.
Eesti Esimeses maailmasõjas
Eestlasi osales sõjas ligi sada tuhat. Kuna maailmasõjale järgnenud Eesti Vabadussõda on olnud kohalikus ajalookäsitluses oluliselt enam tähtsustatud, siis pole Venemaa Keisririigi eest sõdinud eestlaste tegevust väga uuritud. Samas lõi just maailmasõja tõttu toimunud Vene impeeriumi lagunemine Eestile võimaluse iseseisvuda.
Eesti Loodusfoto
Eesti Loodusfoto on aastal 1993 loodud Eesti kirjastus.
Eesti Loodusfoto juhataja on Peeter Veromann. Kirjastus asub Tartus.
Kirjastus annab välja Eesti loodusega seotud raamatuid – monograafiaid, erialaajakirju, teatmeteoseid (määrajad ja käsiraamatud), fotoalbumeid ning populaarteaduslikke trükiseid (kalendrid, plakatid, voldikud ja brošüürid jms). Omaette valdkonnaks oli õppekirjanduse kirjastamine – bioloogia ja geograafia õpikud ning töövihikud gümnaasiumile.
Black metal'i ansamblite loend
Siin on loetletud black metal'it viljelevaid ansambleid.
Friedrich von Lütke
pisi|Lütke suguvõsa krahvivapp Krahv (a-st 1866) Friedrich Benjamin von Lütke (Venemaal tuntud kui Fjodor Petrovitš Litke, vene keeles Фёдор Петрович Литке) (28. september 1797 Peterburi – 20. august 1882 Peterburi) oli saksa päritolu Vene meresõitja, admiral, geograaf, kirjanik, Tallinna sõjakuberner ja Avanduse mõisnik Virumaal.
Elulugu
Friedrich Benjamin Lütke sündis venestunud sakslaste peres. Tema Dresdenis sündinud vanaisa Johann Lütke oli 1745. aastal Saksamaalt Moskvasse asunud vaimulik.
1813. aastal sooritas Friedrich Benjamin Lütke mereväeohvitseri eksamid ning osales Kuuendas koalitsioonisõjas Danzigi piiramisel.
Metameeria
Metameeria (ehk lülistus, segmentatsioon, segmenteerumine, (rivi)lülisus) on zooloogias loomorganismi keha nähtavateks lülideks (segmentideks) jaotumine. Enamasti on lülid morfoloogiliselt ja talitluselt väga sarnased, sisaldades samu struktuurikomponente.
Metameeriat esineb rõngussidel (näiteks vihmaussil), lülijalgsetel ja teistel selgrootutel.
Friedrich von Lütke
Elulugu
1817–1819 osales koos Ferdinand von Wrangelliga Vassili Golovnini ümbermaailmareisil. 1821–1824 juhtis ekspeditsiooni Novaja Zemlja kaardistamiseks ja uuris Põhja-Jäämerd.
1826–1829 juhtis ümbermaailmareisi luubil Senjavin, uuris selle vältel Karoliine ja mitmeid teisi saari. Lisaks uuris ta Kamtšatka rannikut ning koostas Beringi mere ülevaate.
1845. aastal asutas Vene Geograafia Seltsi koos Ferdinand von Wrangelli ja Karl Ernst von Baer, Friedrich Georg Wilhelm Struve, Gregor von Helmerseni, Alexander Theodor von Middendorffiga ning sealne viitsepresident aastatel 1845–1849 ja 1857–1872.
Rebase raudteepeatus
Rebase raudteepeatus on raudteepeatus Tartumaal Tartu–Koidula raudteeliinil Kambja vallas Rebasel. Avamisel jäi peatus Vana-Kuuste valda. Aastani 2001 järgnes Rebasele Laane raudteepeatus.
Friedrich von Lütke
Elulugu
1849. aastal ostis ta haagikohtunik Theodor von Schwebsilt 110 000 rubla eest Avanduse mõisa koos Orguse karjamõisaga.
Rebase raudteepeatus
Peatuses asub lühike perroon, mille tõttu toimub väljumine ja sisenemine rongi ainult läbi C-ala.
Friedrich von Lütke
Elulugu
1850–1853 oli ta Tallinna sõjakuberner ja Tallinna sadama kõrgeim komandör ning 1853–1856 Kroonlinna sadama peakomandör.
1864–1881 Peterburi Teaduste Akadeemia president.
1866. aastal sai Lütke Venemaa krahvitiitli.
Perekond
Tema vanemad olid Moskvas sündinud tõeline riiginõunik, Peterburi tollidirektor Peter August von Lütke (1750–1808) ja Anna Dorothea Engel, kes oli Königsbergi ülikooli lõpetanud sõjaväearst Johann Heinrich Gottlieb Engeli (surn.1785) tütar ja Krimmi Feodossija linnapea, senaatori ja Riiginõukogu liikme Theodor Engeli (1769–1837) õde. Friedrich Benjamini vend Alexander (1798–1851) oli mereväelane ja riiginõunik, ning õde Anna Venemaa välisminister Nicholas de Giersi (1820–1895) ema ja Eestimaa asekuberneriks olnud Alexander Giersi (sünd.1861) vanaema.
Friedrich Benjamin von Lütke abiellus 1835 Julie Brownega (1809–1843), kes oli inglise mereväeohvitseri William Browne'i tütar ja olnud 1832–35 suurvürstinna Aleksandra kasvatajanna. Abielust sündisid:
Teosed
pisi|center|400px|[[Avanduse mõisa peahoone]]
Rāmājana
pisi|Rama õukond "Rāmājana" on vanaindia eepos, mille loojaks peetakse pärimuse kohaselt iidset luuletajat Vālmikīd.
Teos valmis umbes 2. sajandil pKr, kuid teose ainestik pärineb 4.–3. sajandist eKr.
Teose peategelane on Rāma ning teos räägib tema võitlustest.
Rāmājana jaguneb seitsmeks raamatuks. Esimene osa kannab nime Bala Kanda. Selles räägitakse Rāma ja ta vendade sünnist, tema tegudest lapsepõlves, Višvamitra ohvririituse kaitsmisest, kus Rama hukkab mitu rakšasat ja haavab Marichat, ning abiellumisest Sītāga.
Teine osa kannab nime Ayodhya Kanda. Selles soovib Rāma isa Ayodhya valitsemist Rāmale üle anda. Tema venna Bharata ema Kaikeyi rakendab aga oma õigust ja nõuab kahe soovi täitmist, mis vana kuningas talle lahingus oma elu päästmise eest lubas. Esimesega soovib ta, et troonile tõuseks Rāma asemel Bharata, teisega soovib ta, et Rāma trooni kaitseks neljateistkümneks aastaks metsa pagulusse saadetaks. Rāma tunnistab selle õiglaseks ja läheb koos vend Lakšmana ja naine Sītāga metsa. Vana kuningas sureb kurvastusest, Bharata aga võtab riigi hüvanguks kuningatiitli vastu, kuid keeldub troonile istumisest.
Kolmas osa kannab nime Aranya Kanda. Selles kohtab erakuna elav Rama rakšasa Šurpanakhat, kes püüab teda võrgutada. Karistuseks lõikavad Rama ja Lakšmana tal nina ja kõrvad maha. Solvunud Šurpanakha pöördub oma venna Rāvaṇa poole. See röövib Maricha abil Sītā ning haavab surmavalt Sītāt kaitsma tulnud raisakull Jatayut. Rama ja Lakšmana asuvad Sītāt otsima, ent kohtavad Kabandhat, kes annab neile nõu suunduda lõunasse, kus Sugriva võib neid abistada.
Neljas osa kannab nime Kishkindha Kanda. Selles otsustab Rama abistada endist vānara rahva kuningat Sugrivat, kelle vanem vend Bali on ta maalt välja kihutanud ja tema naise röövinud, pärast seda kui teda eksikombel surnuks pidanud rahvas Sugriva troonile pani. Rama surmab Bali ja hiljem saadab Sugriva oma väed Sītāt otsima.
Viies osa kannab nime Sundara Kanda ja keskendub Hanumani seiklustele, kes jõuab Lankale ja kohtub Sītāga. Nähes, mis tingimustes Sītāt kinni peetakse, Hanuman vihastab ja asub Lanka rajatisi lõhkuma, kuid ta tabatakse. Rāvaṇa soovib Hanumani hukata, ent otsustab siiski teda kui Rama saadikut pigem karistada, süüdates ta saba. Hanuman süütab pagedes Lanka ja naaseb oma kaaslaste juurde.
Kuues osa kannab nime Yuddha või Lanka Kanda ja see räägib Lanka vallutamisest ja Rāvaṇa surmast.
Seitsmes osa kannab nime Uttara Kanda. See on hiljem lisatud osa, milles räägitakse Rama tegudest pärast koju naasmist. Mõnede oletuste kohaselt on selle hiljem lisanud Vālmikī ise.
Ruth Haav
Ruth Haav (sündinud 4. juunil 1971 ) on eesti viiuldaja. Ta lõpetas 1989. aastal Tallinna Muusikakeskkooli Harry Rikandi viiuliklassis ja 1995. aastal Eesti Muusikaakadeemia cum laude, kus õppis algul Jüri Gerretzi ja hiljem Mari Tampere juures. 1995. aasta sügisest jätkas õpinguid Helsingis Sibeliuse Akadeemias professor Igor Bezrodny viiuliklassis, kus sai ka magistrikraadi (musiikin maisteri).
Ruth on esinenud solistina sümfoonia- ja kammerkontsertidel Eestis ning mujal Euroopas (Igor Bezrodny ja ERSO, Olari Elts ja NYYD Ensemble, Tõnu Kaljuste ja Tallinna Kammerorkester, Soome Rahvusooperi orkester jpt), osalenud kammermuusikakonkurssidel 1992. aastal Austrias Grazis ja 1994. aastal Itaalias Firenzes (trio MARUKA – M. Gerretz-Traksmann, Ruth Haav ja Kaido Kelder, duo Ruth ja Andrus Haav).1993. aasta suvel valiti ta maailma noorte solistide kammerorkestrisse Fiori Rari, mis tegutses Šveitsis Luganos.
1996. aastal saavutas Ruth Haav II Heino Elleri nimelisel rahvusvahelisel viiuldajate konkursil 3. preemia.
1999. aasta aprillis võitis konkursi Soome rahvusooperi orkestri 1. viiuli mängija kohale, kus töötab tänaseni.
Ave Kikas
pisi|Ave Kikas, [[Pille Põllumäe ja Evelin Ilves 2012. aastal.]] Ave Kikas (sündinud 30. detsembril 1968) on eesti aiandusteadlane, Polli Aiandusuuringute Keskuse juhataja.
Ta õppis aastatel 1986–1991 Tartu Ülikoolis bioloogia-geograafia teaduskonnas bioloogia erialal.
Man Ray
pisi|Man Ray (1934) pisi|Man Ray Man Ray (sünninimi Emmanuel Radnitzky; 27. august 1890 Philadelphia – 18. november 1976 Pariis) oli ameerika kunstnik, kes veetis suurema osa elust Pariisis.
Man Ray oli modernist, kes andis panuse dadaismi ja sürrealismi arengusse. Ta praktiseeris maali, skulptuuri, kollaaži, assamblaaži ja fotograafiat. Ta oli tuntud moe- ja portreefotograafina.
Ta valmistas ka fotogramme, mida ta kutsus ise rajograafideks.