cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mehitamata õhusõiduk
UAV-d on kasutusel nii sõjanduses kui ka tsiviilvaldkonnas, kus neid kasutatakse kaugseireks (jälgimiseks/luureks), transpordiks, video- ja fotoandmete kogumiseks, äri- ja hobilennunduses (sealhulgas võistlustel) ja mujal. UAV eelised mehitatud õhusõidukite ees on nende madalam käitamise hind, sõjanduses suhteliselt märkamatuks jäämine, pikem lennuaeg võrreldes lenduri füsioloogilise vastupidavusega ning võimalus lennata ohtlikesse kohtadesse inimese tervise või eluga riskimata.
Oskussõnavara
Terminoloogia riiklikes regulatsioonides ja tootjate dokumentatsioonis ning rahvasuus on erinev.
UAS (unmanned aircraft system) – mehitamata lennuvahendite süsteem. Peamine Ameerika Ühendriikides kehtiv FAA termin, mille alla kõik muud mehitamata õhusõidukid kuuluvad.
UAV (unmanned aerial vehicle) – mehitamata õhusõiduk. Levinud tootjate ja rahva seas, peamiselt mingi konkreetse drooni kirjeldamisel.
Droon (drone) – levinud üldnimetus enamikule mehitamata õhusõidukitele.
UCAV (unmanned combat vehicle) – mehitamata sõjalennuk. Kasutusel, kuid regulatsioonide täienedes kasutatakse rohkem terminit armed UAV – relvastatud mehitamata õhusõiduk.
RPA (remotely piloted aircraft) – kaugjuhitav õhusõiduk.
RPAS (remotely piloted aircraft system) – kaugjuhitav lennuvahendite süsteem.
Termineid on veelgi, aga nimetatud on levinumad. Euroopa Liidu ja Ameerika Ühendriikide regulatsioonides olulisimad on UAS ja UAV. Eesti Lennuamet kasutab terminit "mehitamata õhusõiduk".
UAV ehk eesti keeles "mehitamata õhusõiduk" on vaid üks paljudest nimetustest, millega droone on läbi ajaloo ja eri riikides nimetatud. Alates 2005. aastast võtsid Ameerika Ühendriikide Kaitseministeerium ja Föderaalne Lennundusamet (FAA) kasutusele termini mehitamata lennundussüsteem ehk UAS (inglise keeles unmanned aerial system), mis rõhutab lisaks õhusõidukile ka süsteemiga seotud teiste osade olulisust, milleks on maapealne kontrolljaam, kommunikatsiooniühendused ja õhkutõusuks ning drooni tagasisaamiseks vajalikud tugisüsteemid. Muude nimetuste seas on levinumad kaugjuhitav õhusõiduk ja kaugjuhitav lennundussüsteem. Mehitamata õhusõidukid võivad olla lennukid, helikopterid, aerostaadid jne, mis on ruumi kolme telje suhtes juhitavad. Arvestusse ei kuulu klassikalised kuumaõhupallid, raketid, miinipildujamiinid, satelliidid, torpeedod jmt.
Kuumaõhupallid
Idee kasutada mehitamata õhusõidukeid sõjategevuses on pea sama vana kui lennundus ise. Kuigi kuumaõhupallid ei vasta eelpool nimetatud drooni definitsioonile, võib esimeseks sammuks mehitamata õhusõidukite poole pidada Austria õhurünnakut mässava Veneetsia vastu 22. augustil 1849. Austerlased kasutasid 200 kuumaõhupalli, mille pardal olid viitsütikuga vabastatavad pommid, mis plahvatasid maandumisel. Tuule suuna muutumine vähendas rünnaku efektiivsust, kuid väidetavalt olid mõned õhupallidest ühendatud vasktraatide abil maaga, mis võimaldas pommitamist juhtida elektromagnetsignaali teel. Ameerika Ühendriikide kodusõja ajal soovis kuumaõhupalle konföderaatide vastu kasutada Charles Perley. Perley sai patendi mehitamata pommitaja jaoks, mis ei leidnud aga kunagi kasutust, kuna lahendust peeti hullumeelseks.
Esimene maailmasõda
Esimene tõeline mehitamata õhusõiduk valmis Suurbritannias esimese maailmasõja ajal. Briti Kuninglik Lennukorpus (ühendati pärast esimest maailmasõda Kuninglike Ühejõududega) palus professor A. M. Low'd konstrueerida väike piloodita lennuk, mis oleks lenduri asemel täidetud pommidega, et säästa oma lendurite elusid juba niigi palju ohvreid toonud sõjas. Low' prototüüp ei tõusnudki õhku, sest selle konstruktsioon oli vigane; peamiseks põhjuseks olid mootori süütesüsteemi tekitatud raadiohäired, mis segasid lennuki raadio teel juhtimist. Täiustatud mootori süütesüsteemiga piloodita lennukeid ehitati esimese katsetuse järel veel mitmeid, aga ühtegi neist ei kasutatud lahingutes.
Teine maailmasõda
pisi|Norma Jeane Dougherty (hiljem filminäitlejana tuntud [[Marilyn Monroe) töötamas esimeses UAV-sid tööstuslikult tootnud ettevõttes Radioplane]] Kahe maailmasõja vahel tegelesid mehitamata õhusõidukite arendamisega nii britid kui ameeriklased. Esimene edukas mehitamata õhusõiduk oli Suurbritannia Fairey IIIF, mille hüüdnimi oli Fairey Queen. Fairey Queenile järgnesid ka Bee Queen ja Wasp Queen ning siit arvatakse pärinevat sõna droon (inglise keeles drone – isasputukas ühiseluliste putukate seas) kasutamine UAV-de sünonüümina.
Teise maailmasõja ajal algas droonide tööstuslik tootmine. Esimene ettevõte, mis selliseid lennukeid valmistama asus, oli Ameerika Ühendriikide ettevõte Radioplane. Ameerika Ühendriikide sõjaväe tellimusel ehitati mudelit Radioplane OQ2 kokku 15 000 eksemplari. Radioplane'i lennukid olid mõeldud õhutõrje harjutussihtmärkideks.
Teise maailmasõja ajal kasutati droone peamiselt lendtorpeedodena, st lõhkepeaga varustatud piloodita õhusõidukitena, mis lendavad vaenlase territooriumil sihtmärkidesse. Neid arendasid nii Ameerika Ühendriikide õhujõud kui ka britid ja sakslased. Hiljem on sama idee arendamise tulemusel saadud tänapäeva raketid.
Suureks uuenduseks droonide kasutamise vallas teise maailmasõja ajal oli RCA televisioonikaamerate rakendamine ameeriklaste TDR-1 pardal. Pilt oli aga kahjuks kehv, nii et tuvastada sai ainult suuri sihtmärke, ning droonid leidsid kokkuvõttes piiratud kasutust vaid Vaikse ookeani rindel.
Külm sõda
pisi|QH-50 DASH on helikopteril põhinev droon Külm sõda laiendas UAV-de kasutusala oluliselt. Droone hakati rakendama peibutistena, et suunata rünnakut eemale mehitatud lennukitelt. Esimesena olid selles vallas edukad McDonnell ADM-20 Quail droonid, mida kandsid peibutisena kaasas B-52 pommitajad. Tuumakatsetuste jätkumine pärast teise maailmasõja lõppu andis mehitamata õhusõidukitele veel ühe olulise tegevusvaldkonna: radiatsioonitaseme mõõtmise plahvatusele järgnevas nn seenepilves. Sel eesmärgil kohandati mitmeid Ameerika lennukeid droonideks: nt B-17 "lendavaid kindlusi" kasutati 1946. aastal Bikini atolli kohal operatsioonis Crossroads.
Nii ameeriklased kui ka Nõukogude Liit taipasid, et droonid on ideaalsed luuremissioonideks. Mõlemad külma sõja supervõimud arendasid oma salajasi projekte. Ameerika Ühendriikides töötati välja esimene luuredroon SD-1 ehk MQM-57 Falconer, mis oli varustatud kaameraga ja sooritas kuni 30-minutisi lende. Pärast seda, kui Nõukogude Liit lasi 1960. aastal alla ameeriklaste mehitatud luurelennuki U-2, ning sarnane intsident kordus kaks aastat hiljem sama mudeliga Kuubas, taipas kõrgem armeejuhatus, et mehitamata luurelennukitesse tasub investeerida suuremal määral. Järgnes Ryani mudel 147, mis sai hüüdnimeks Lightning Bug. Lightning Bug on esimene UAV, mis vastab selle mõiste tänapäevastele standarditele ning selle versioone on kasutusel tänini. Külma sõja perioodil kasutasid ameeriklased Ryan 147-t ka Hiina ja Vietnami kohal. Lisaks lennukitele arendas Ameerika Ühendriikide merevägi ka helikopteritel põhinevaid droone, millest tuntuim on QH-50 DASH; selle mehitamata õhusõiduki peaülesandeks oli allveelaeva-vastaste torpeedode laskmine, kuid helikopterit kasutati ka luures, lasti vedamiseks jm.
Samal ajal arendasid venelased TBR ja DBR droone, mis ei olnud aga taaskasutatavad ja seetõttu osutusid kulukaks. Hiljem läks Nõukogude Liit üle Tu-141 ja Tu-143 luuredroonidele. Külma sõja perioodil ei lennanud droonid kummalgi mandril reeglina ise baasi tagasi, vaid maandusid langevarju abil, mille järgi neid oli kergem tuvastada.
Liibanoni sõda
Iisrael kasutas oma militaardroone 1982. aastal Liibanoni sõjas operatsioonis Mole Cricket 19, kus nende UAV-d mängisid olulist rolli Süüria maapealse õhutõrjesüsteemi hävitamisel. Väidetavalt inspireeris sealne UAV-de edukas rakendamine Ameerika Ühendriikide mereväe juhatajat John Lehmani hankima ka Ameerika mereväele UAV-võimekuse. See lahing oli UAV-de jaoks kaasaegses tähenduses murdepunktiks, millest algas võidujooks UAV-de arendamisele eesotsas Ameerika Ühendriikides ja ka ülejäänud maailmas. Iisrael kasutas UAV-sid ka 2006. aasta Liibanoni sõjas.
Klassifikatsioon
pisi|Mikro-UAV Dragon Eye on üks kõige kergemaid droone UAV-sid klassifitseeritakse kahel põhimõttel: tehniliste parameetrite ja UAV missiooni tüübi järgi.
Tehnilised parameetrid
Võrreldavate tehniliste parameetrite alla kuuluvad kaal (sh kasuliku koormise kaal), lennu kestus, lennuulatus, maksimaalne lennukõrgus, kiirus, tiibade siruulatus, tiivakoormus, mootori tüüp, võimsus ja hind. Kaalu järgi liigitatakse droonid 5 rühma: Tänapäeval on väga raskeid mehitamata õhusõidukeid vähe: mainimist väärib Global Hawk oma 11 tonniga. Mikro-UAV-de seas on üks kergemaid Dragon Eye, millel kaalu vaid 2 kg. Lennu kestuse ja -ulatuse järgi jaotatakse droonid 3 klassi: pika, keskmise ja lühikese lennukestusega UAV-d. Esimesi iseloomustab kestus üle 24 tunni ja sellest lähtuvalt ka suur lennuulatus (1500 – 22 000 km). Enamik UAV-sid on keskmise lennukestusega, kuid mõned ka lühikese, alla 5-tunnise kestusega ja seega mõeldud lühikeste, alla 100 km ulatusega (nn. järgmise künka taha vaatamise) missioonide jaoks. Ka maksimaalse lennukõrguse järgi jaotatakse UAV-d kolme rühma: madalal lendavad mikro-UAV-d (alla 1000 m kõrgusel), keskmistel kõrgustel (kuni 10 km) on kõige enam mudeleid ning viimaks kõrgusi vallutavad eriülesannetega droonid. Viimaste puhul on oht, et nad võivad kokku põrgata kommerts- või sõjalennukitega, seetõttu on uued UAV-d varustatud süsteemidega, mis aitavad tiheda õhuliiklusega ruumis kokkupõrkeid vältida. Tiivakoormus ehk mass (kg) 1 m2 tiivapinna kohta iseloomustab õhusõiduki manööverdamisvõimet. Väiksema tiivakoormusega lennukid (<50 kg/m2) on agiilsemad kui suure koormusega (>100 kg/m2). Kõige levinumat tüüpi mootorid, mida UAV-d tänapäeval kasutavad, on elektri- (väikestel droonidel) ja kolbmootor (suurtel õhusõidukitel). Veel on eri mudelitel rakendust leidnud kahetaktilised, tiivikuga turbiin- (turbofan), roteerivad (rotary), turbopropeller-, propeller- ja "edasi-tagasi" (push-pull) propellermootorid. Ukrainas on sõja ajal kasutusel Austraalia ettevõtte SYPAQ toodetud droonid, mis on valmistatud kartongist.
Missioon
pisi|[[Desert Hawki ettevalmistamine lennuks. Desert Hawk võimaldab kiiresti hinnata ohte sõjaväebaasi ümbruses]] Kuna enamikku UAV-sid kasutatakse siiani militaarotstarbel, on oluline kategoriseerida mehitamata õhusõidukeid nende abil läbiviidavate missioonide (missioonielementide) alusel. Droonide missioonid liigitatakse laias laastus 6 rühma: Jätkuvalt on kõige levinum droonide kasutamine luureotstarbel. Sellesse rühma kuuluvad nt Silver Fox, Global Hawk, Brevel, Dark Star, Dragon Eye, Hummingbird Warrior, Luna, Pioneer jpt. Lahingudroonid peavad olema kiiremad, parema manööverdusvõimega, kuid selle tulemusel ka lühema lennukestusega kui teised UAV-d, sest nad peavad suutma pidada õhulahinguid ning samuti täpselt ründama sihtmärke maismaal. Lahingudroone ei ole seni veel sõjas kasutatud, kuid kontseptsioonmudelina on välja töötatud Boeing X-45. Lahingudroone peab saama õhus tankida, nad peavad olema paindlikud ja autonoomsed kiiresti muutuvate situatsioonidega hakkama saamiseks ning kohandatavad koostööks mehitatud lennukitega. Mitmeotstarbelised UAV-d, nt MQ-1 Predator, on luurelennukid, mis on modifitseeritud relvastuse kandmiseks, et sooritada ründeid. Vertikaalseks õhkutõusuks ja maandumiseks võimelised mehitamata õhusõidukid (nt Killer Bee) on olulised rasketes maastikutingimustes; see missioonielement ei ole iseseisev ja kuulub kokku mõnega eelpool nimetatutest. Radarseiret ja kommunikatsiooniühendusi pakkuvad droonid on tihti tegelikult modifitseeritud õhupallid. Neid kasutatakse lisaks radariplatvormile ka raadio- või televisioonisignaali edastamiseks. Sellesse klassi kuulub teiste seas NSMV (Near Space Maneuvering Vehicle), mis tegutseb 30–35 km kõrgusel ehk kõrgemal kui teised õhusõidukid või raketid ning madalamal kui satelliidid. Varustuse (toidu või relvastuse) täppiskohaleveoga eriüksustele tegeleb CQ-10 Snow Goose.
Tootmine ja arendus
UAV-sid toodetakse üle maailma mitmes riigis ning kuna nende kasutusvaldkonnad on väga erinevad ja näiteks militaarvaldkonna info ei ole avalikkusele sageli kättesaadav, ei ole info kogu maailma UAV-tootjate ega mudelite kohta täielik või on seda mingi ajalise nihkega tagantjärele. Militaarvaldkonna UAV-de ühed suuremad tootjad on USA, Iisrael ja Hiina. Tootmise ja arendusega tegelevad aga ka paljud teised riigid, [https://et.wikipedia.org/wiki/Mehitamataõhusõiduk#Eesti|sh. Eesti]. UAV-de tootmiseks kasutatakse komposiitmaterjale, mis on väikese tihedusega, kuid väga tugevad. Nii sõjaliste kui tsiviilrakenduste seas on kõige suurem potentsiaal mikro-UAV-de tootmisel, kus on viimastel aastatel toimunud suur areng tänu mikroelektromehaanilistele süsteemidele (MEMS), mis võimaldavad valmistada väga väikseid kiirendusmõõtureid, güroskoope, infrapunasensoreid ja CCD-kaameraid. Jätkuvalt on väga väikeste droonide peaprobleemiks energia salvestamine ja piisava mootorivõimsuse saavutamine. Väga suuri UAV-sid on seni kasutatud vaid sõjalistel eesmärkidel, kuid NASA on valmistanud päikesepaneelide abil töötava drooni Helios, mille kõrgusrekordiks on 36 km. Heliost kasutatakse Maa kaugseires toetuseks satelliitidega tehtavatele mõõtmistele.
USA
USA militaardroonide turuosa hinnatakse u 77%-le maailmas, sh investeeringud arendusse, tootmisse ja testimisse. Üks peamisi tooteid on Predator-seeria droon MQ-9 Reaper, mida toodab General Atomics. Samuti tegeleb USA tehisintellekti arendamisega militaardroonides kasutamiseks, parves lendavate väikedroonide arendusega ning ka anti-UAV süsteemide väljatöötamisega.
Iisrael
Usaldusväärseid andmeid Iisrael oma militaarvaldkonna investeeringute kohta ei avalda. Info tootmist ja arendust puudutava teabe kohta levib mitmete allikate kombineerimisel ja ka oletustel. Iisrael on UAV-sid arendanud ja lahingus kasutanud alates 1982. aasta Liibanoni sõjast ning on üks suurimatest militaar UAV eksportijatest maailmas. Üks suurimaid tootjaid on riiklik ettevõte Israel Aerospace Industries, kes toodab Heron-seeria droone ja Searcherit. Lisaks Elbit Systems, kelle olulisim UAV on Elbit Hermes 450. Peamiselt eksporditakse Aasiasse ja ka Indiasse, kuid Iisraeli droone on ostnud ka Venemaa ja veel mitu riiki. Iisrael arendab samuti anti-UAV süsteeme. Tootja Rafael on välja töötanud anti-UAV süsteemi Drone Dome, mis suudab tootja sõnul 360-kraadises vaateväljas ja kuni 30 km raadiuses (sh minimaalse suurusega objekt 2 mm kuni 3,2 km raadiuses) vastase droonid leida ja need mitme kilomeetri kauguselt ka hävitada, kasutades selleks laserit.
Hiina
Lisaks tsiviildroonidele toodab Hiina ka militaardroone. Hiina militaareelarve on maailmas USA järel suuruselt teine ning militaarvaldkonna UAV arendus ja eksport on tugevalt tõusuteel. Peamised eelised USA ees on madalad tootmiskulud. Üks suurimaid tootjaid on China Aerospace Science and Technology Corporation, kes toodab CASC Rainbow seeria UAV-sid ja kelle mudel CH-5 on välimuselt praktiliselt väljavahetamiseni sarnane USA UAV lipulaevaga MQ-9 Reaper, kuid mitu korda odavam. Eksporditakse üle maailma, suuremates mahtudes Aafrikasse ja Lähis-Ida riikidesse. Hiina arendab samuti militaarvaldkonnas rakendatavat tehisintellekti, kuid täpsemat sellekohast arenduse infot ei ole avalikustatud. Lisaks on arenduses ka parves lendavad UAV süsteemid, sh. 119 UAV suurune parv tootjalt China Electronics Technology Group Corporation.
Autonoomia ulatus
Droonid kasutavad autopilootsüsteeme ja/või on raadio teel juhitavad. Autonoomia vaatepunktist jagunevad UAV-d autonoomseteks, poolautonoomseteks ja kaugjuhitavateks. Tänapäeva mehitamata õhusõidukitel peavad ohutuse huvides olema väga head kontrollsüsteemid. Reeglina on suured UAV-d autonoomsemad kui väikesed, sest nad mahutavad rohkem ja keerulisemat tehnoloogiat. Väikesed UAV-d ei saa kasutada globaalset navigatsiooni satelliitsüsteemi, vaid peavad toime tulema MEMS-sensoritega ja CMOS-kaameratega. Ümbritsevast keskkonnast ja drooni asukohast parima info saamiseks on vaja ühildada GPS, inertsisensorite, visuaalsete ja radarmõõtmiste tulemused. Sensorite infot kasutatakse sisendina mitmes mudelis (Kalmani või Monte Carlo filter, pehme ehk ähmane andmetöötlus) õhusõiduki asukoha leidmiseks. Kokkupõrgete vältimiseks on hakatud uurima, kuidas suudavad infotöötlusega toime tulla putukad, kes lendavad oma mõõtkavas üsna sarnastes tingimustes mikro-UAV-dega (viimased peavad hakkama saama siseruumides ja kitsastel tänavatel). Oluline tegur autonoomsuse suurendamisel on asukoha tuvastamine ja samaaegne kaardi uuendamine, et parandada sensorite andmeid. Uute arengute seas on tähtsal kohal mitme autonoomse sõiduki (nii õhu-, maismaa- kui ka veesõidukite) koostöö missiooni täitmiseks.
Militaarrakendused
UAV-d on militaarvaldkonnas kasutusel juba vähemalt 48 riigis, relvastatud UAV-d on olemas vähemalt 28 riigil. Vähemalt 9 riiki on oma relvastatud UAV-sid lahingus juba ka kasutanud. Peamised rakendused on luures ja õhutoetuses.
Luure
Luure on seni olnud ja on tõenäoliselt ka edaspidi UAV-de kõige tähtsam ja enim rahastatud rakendusvaldkond. Ameerika Ühendriikides hakati mehitamata luurelennukeid kasutama 1960. aastatel. Sellega oli seotud riiklik luureamet (NRO) ning nende salajasteks projektideks kulutati miljardeid dollareid. Droonide eelis luuresatelliitide ees on parem ligipääs varjatud aladele: mikro-UAV-sid on võimalik kasutada ka tiheasustuses, metsakatte all ja isegi siseruumides. Mehitatud luurelennukitest on droonid aga palju ohutumad, sest puudub risk inimelude kaotamiseks. Mõningaid droonide missioone ei olekski võimalik mehitatud lennukite abil teha, sest keskkond võib olla liiga saastatud (nt tuumakatsetused). Teiseks eeliseks nii mehitatud õhusõidukite kui satelliitide ees on võimalus jälgida üht objekti pikka aega järjest (ka siis, kui see vahepeal liigub). UAV-de puuduseks on läbi ajaloo olnud suured arenduskulud, kuid moodsad mikro-UAV-d ja masstootmine on seda muidugi muutnud. Teine probleem on lennuulatus ja kestus, sest vaid suured droonid jõuavad vastase territooriumil sügavale liikuda. Asukoha täpne tuvastamine oli suurte õhusõidukite jaoks probleem kuni GPS-i kasutuselevõtuni 1990. aastatel ning on väikeste droonide jaoks kohati problemaatiline siiamaani. Samuti on probleeme olnud autonoomsete õhusõidukite juhtimise kontrollalgoritmidega: 2011. aastal avastati, et Afganistanis kasutatavate UAV-de Predatori ja Reaperi arvutitesse on tunginud viirus, mis võib potentsiaalselt luureinfot vaenlastele lekitada.
Elavenil Valarivan
Elavenil Valarivan (sündinud 2. augustil 1999 Cuddalore'is Tamil Nadu osariigis Indias) on India laskesportlane, kuldmedalivõitja naiste juunioride klassis 10 m õhupüssis Maailma Laskespordiföderatsiooni (ISSF) korraldatud 2018. aasta sportlaskmise maailmakarikavõistlustel Sydneys. Kvalifikatsiooniringis saavutas ta 631,4 punktiga juunioride maailmarekordi, mis ületas ka täiskasvanute oma.
Mehitamata õhusõiduk
Relvastatud lahingud
Droonide kasutamine lahingus võib olla nii pettemanöövriks kui otseseks rünnakuks. 1982. aastal Liibanoni sõjas kasutas Iisrael droone peibutistena hävituslennukite ees nii, et kui Süüria droone õhus hävitas, sai Iisrael teada hävitusrakettide juhtimiseks kasutatud raadiosagedused, mis võimaldas Süüria õhutõrjesüsteemi droonide järel tulnud hävituslennukitega hävitada.
2001. aasta Afganistani sõjas kasutati relvastatud drooni teadaolevalt esimene kord inimese tapmiseks. USA droon MQ-1L Predator nr. 3034 oli relvastatud Hellfire raketiga ja kaugelt juhitav. Drooni opereeris 2 sensorisüsteemi operaatorit ja juhtis üks piloot, kes sooritas ka lasu. Kogu süsteem (UAS) on aga suurem. Nt Predator MQ-1 UAS-i 24-tunniseks operatsiooniks moodustas UAS-i kokku 4 UAV-d koos pardal olevate anduri- ja sihikusüsteemidega, maapealne kontrolljaam, kaugjuhtimist võimaldav raadiosidesüsteem (sh. satelliitsidesüsteem) ning kokku ligi 55 inimese suurune meeskond. Kaasaegne UAV-de pardal kasutatav sihtmärgi tuvastussüsteem (MTS – Multi-Spectral Targeting System) võimaldab HD videopilti ja inimese infrapunasignatuuri tuvastamist sihtmärgist mitme kilomeetri kauguselt. Näiteks tootja Raytheon MTS lahendused koosnevad elektrooptilisel, infrapunal ja laseril põhinevast otsimis-, tuvastus- ja jälitussüsteemist ning vajadusel ka HD-kaameratest. Relvastatud UAV-de pardal kasutatav Hellfire raketi laskeulatus on kuni 8 km.
Elavenil Valarivan
2018. aastal Malaisias toimunud 2018 FISU World University Gamesi laskespordi meistrivõistlustel võitis Elavenil Valarivan 10 m õhupüssis pronksi ning kuulus India naiskonda, mis võitis kulla.
Mehitamata õhusõiduk
Relvastatud lahingud
Lisaks inimese poolt kaugjuhitavatele droonidele rakendatakse lahingutes ka väiksemal või suuremal määral tehisintellekti lahendusi. Näiteks Pakistanis läbi viidud USA droonirünnakud on vähemalt osaliselt kasutanud masinõppe algoritmide abi, st sihtmärkide tuvastamine ja hävitamine ei toimunud ainult inimeste tehtud järelduste põhjal. Täielikud autonoomsuse ulatust kirjeldavad andmed konkreetsete rünnakute kohta siiski veel tuvastamata. Arenduses olevaid süsteeme, mille kohta tootjapoolne info on kättesaadav, on rohkem. Nt Psibernetixi arendatav ALPHA on mõeldud just USAF-i relvastatud UAV-de jaoks.
Relvastatud lahingutes ja seotud piirkondades kasutatakse lisaks militaarotstarbelistele UAV-dele ka igasuguses suuruses tsiviilkasutuseks toodetud ja isetehtud droone, mis on samuti modifitseeritud relvastatud rünnakute läbiviimiseks. Nt Süürias ja Iraagis on 2015. ja 2016. aastal tuvastatud vähemalt 32 eri tüüpi UAV-d, millest 8 olid tsiviilotstarbelised hobidroonid ja mõned identifitseerimata või isetehtud.
Roll kaitsepoliitikas
2012. aastal kehtestatud USA uue sõjalise strateegia ("USA globaalse juhtrolli säilitamine: 21. sajandi kaitse prioriteedid") kohaselt tuleb vähendada armee isikkoosseisu (mis jääb siiski 11. septembri aegsest tasemest suuremaks) ning keskenduda droonirünnakutele ja eriüksuste välkoperatsioonidele. Droonirünnakute arv konkreetsete isikute tapmiseks on alates Barack Obama ametisse astumisest mitmekümnekordistunud. Sellest on saanud eelistatud vahend terroristidega võitlemiseks Somaalias, Pakistanis ja Liibüas. Välkoperatsioonide (nt pantvangide vabastamine Somaalia piraatide käest jaanuaris 2012, Osama bin Ladeni tapmine 2011) eelduseks on samuti hea luureinfo, mida pakuvad UAV-d. Selline strateegia eeldab konfliktikolde läheduses baasi või sõjalaeva olemasolu. Analüütikute hinnangul keskendub USA kaitsepoliitika edaspidi Ida- ja Kagu-Aasiale kui tuleviku väljakutsetele ning üritab vähendada kohaolu Lähis-Idas.
USA on 2018. aasta USAF-i raporti kohaselt alustanud hävituslennukite pilootide integreerimist droonipilootide hulka. See ei tähenda, et hävituslendureid enam ei vajata, vaid et hävituslenduri oskusi vajatakse mõlemal suunal, nii mehitatud kui mehitamata lendudel. Ning kui mehitamata õhusõidukite osakaal suureneb, on õhuvägi valmis mõlemal suunal paindlikult ressursse kasutama. Üks probleem, mille tõttu USAF ei näe veel mehitatud õhusõidukite asendamist igas olukorras UAV-dega, on ajaline viide, mis on kaugjuhtimise puhul võib olla kohati ligi 2 sekundit. Kiirete manöövrite tegemisel on need paar sekundit missioonis määrava tähtsusega ja on olukordi, kus mehitatud hävituslennukitel on siin siiski veel eelis UAV-de ees.
Tsiviilrakendused
pisi|Droon lennus kontserdil, Hard Rock Laager 2016
Kaugseire
Droonid on ideaalsed kandidaadid paljudes kaugseire valdkondades. Nende abil on võimalik tuvastada maastikupõlenguid, maavärinaid ja suuremaid saasteallikaid. Veel võimaldavad mehitamata õhusõidukid seirata põllumaad ning avastada maismaal ja meres uusi maardlaid. UAV-sid kasutatakse ka ilmavaatlusteks ning rannajoone ja maapiiride kontrollimiseks piirivalve poolt. Oluline on ka elektrivõrgu ja torujuhtmete monitooring. Droone rakendati puhtteaduslikult esmakordselt 1946. aastal USA-s, kus uuriti äikesetormide tekkimist.
Muud rakendused
Kuigi mehitamata õhusõidukeid on seni valdavalt kasutatud sõjalisel otstarbel, on neil üha enam ka tsiviilrakendusi. USA ja Euroopa Liit kaaluvad droonide kasutamist sisejulgeoleku suurendamiseks kriminogeensetes piirkondades. UAV-d on osutunud vajalikeks kriisikolletes: neid saab kasutada ajutiselt telekommunikatsiooni taastamiseks ning uudisteagentuuride jaoks video- ja pildimaterjali kogumiseks ohtlikest piirkondadest, samuti on uusimad droonid võimelised tuvastama lõhkemata miine ja muid lõhkeseadeldisi. Põllumajanduses rakendatakse UAV-sid põldude väetamiseks ning pestitsiidide või herbitsiidide laotamiseks.Lisaks tehakse droonidega seiret taimede olukorrast. Põllumajandusdroonid teevad üle põllu lennates 3-4 pilti sekundis ning mõõdavad piltide värvi järgi fotosünteesivate taimede massi. Saadud informatsiooni põhjal joonistab vastav programm kaardi, kust on värvidega näha, millised põlluosad vajavad suuremat väetamist või paremat taimekaitset. Saadud informatsiooni saab drooni programmilt kanda ka vastavaid töid teostava masina GPS seadmele, mis jälgib drooni kogutud informatsiooni. Sellisel viisil põlde väetades saadakse parem ja ühtlasemalt valmiv saak. Mehitamata õhusõidukid aitavad lahendada liikluses probleeme, mis seotud mehitatud sõidukitega nii maismaal (kiirteede liikluskontroll) kui ka õhus (lennujuhtimiskeskus).
Eesti UAV/UAS-i tootjad
ELI
Eestis valmistatakse mitut mudelit UAV-d. Nt Eli Military Simulations valmistatud mehitamata õhusõiduki mudel UAV Swan valmis koostöös kaitseministeeriumi ja kaitseväega; Swan droone kasutati 2006. aastal Kevadtormis. Arendamisel oli ka täiustatud mudel Swan II, kuid kaitsevägi ei leidnud sellele enam hiljem rakendust. Euroopa Komisjoni analüüsi kohaselt puudub Eestil võimekus hankida suuremaid mehitamata õhusõidukeid, kuid potentsiaali nähakse kohaliku mini-UAV tootmises ja rakendamises piirikontrollis. Pärast Liibüa konflikti ilmnes, et Euroopas on tugev puudus mehitamata õhusõidukitest ja sõltutakse ülemäära palju ameeriklaste abist. Seetõttu otsustasid 13 NATO liikmesriiki, sh Eesti, osta USA-st Global Hawki droone, mida hakatakse ühiselt kasutama.
Eesti Politsei- ja Piirivalveamet kasutab droone nii idapiiri seireks kui ka pääste- ja piirivalvejuhtumitele reageerimiseks.
2012. aasta aprillis puhkes uinunud Swani projekti ümber skandaal, kui sai teatavaks, et Gruusia presidendi Mihheil Saakašvili äsja demonstreeritud "esimene oma mehitamata õhusõiduk" on kahtlaselt sarnane Eesti Swaniga. Eriti kummaline tundub Eesti kaitseväele ainuomase kamuflaažimustri kasutamine UAV kontrolljaama arvutil. Nii Gruusia kui ka EL-i esindajad on eitanud Eesti seost Gruusia drooniga. .
Võistlused
Droonidega võistlemine on USA-s ja Skandinaavias populaarne ja mõnede hinnangul tulevane olümpiaspordiala. Võistlustel võivad droonid lennata kuni 150 km/t ja konkurentidega võidu läbitakse keerukas rada. 2017. aastal toimus üritusel Robotex droonivõistlus. 2018. aastal algas Eestis Elisa Drone Racing League võistlussari Otepääl, võisteldi muuhulgas autoremonditöökojas ja golfikeskuses. Võistluse võitjast sai professionaalne ja sponsoreeritud droonipiloot, kes osales droonide maailmameistrivõistlustel. Liiga esimene võistlussari toimus aasta varem Soomes.
2019. aastal toimus võistlus Tallinna Tehnikaülikooli juurde rajatud spetsiaalsel droonide katserajal.
Regulatsioon
Eesti Lennuameti kohaselt kuuluvad mehitamata õhusõidukite alla raadio teel juhitavad mudellennukid, mudelkopterid, multirootorid kui ka autonoomselt lendavad piloodita õhusõidukid. Mehitamata õhusõidukite lennutamine on seadusandlusega reguleeritud ja <=150 kg UAV-de lennutamiseks Eesti õhuruumis on vaja Lennuameti luba ja lennu kooskõlastust. Seda nii ärilisteks kui mitteärilisteks lendudeks. Täpsem info õhuruumi piirkondadest, tingimustest ja lubade taotlusvormid on Lennuameti lehel.
Ruumiandmed
Ruumiandmed (inglise keeles geospatial data, geographic information) on andmed, mis otseselt või kaudselt osutavad konkreetsele asukohale või geograafilisele alale, sealhulgas andmekogudes hallatavad andmed, mis kirjeldavad ruumiobjektide asukohta, omadusi ja kuju geograafilises ruumis. Sellisteks ruumiobjektideks on näiteks teed, põllud, katastriüksused, kaitsealad, hooned, metsad jm. Tavaliselt esitatakse taolisi andmeid kaartidena ehk kogutud ruumiandmeid kasutatakse erinevate kaartide valmistamiseks.
Ruumiandmete haldamiseks on loodud mudelid, millele võib alati tugineda andmete analüüsimisel, hinnates andmete sobivust vastava ülesande lahendamiseks.
Ruumiandmete haldamist reguleerivad rahvusvahelised standardid, riigisisesed õigusaktid, direktiivid, määrused ja arengukavad. Eestis on vastavad seadused ruumiandmete seadus ja avaliku teabe seadus, INSPIRE direktiivi rakenduseeskirjad ja määrused, arengukavad ning raamdokumendid.
Standardid
Et iga geoinfosüsteemi looja ei tekitaks alati näiteks uut mudelit, mis ei pruugi ühilduda ühegi teise andmebaasiga ning võib vajada nii tootmiseks kui ka hilisemal ühilduvusele viimisel rohkesti ressursse, siis on loodud geograafiliste andmete standardid. Maailmas on mitu standardiorganisatsiooni või üksikuid standardeid, mis tegelevad geograafiliste andmete ühildamisega (ISO, andmekirjeldus- ja vahetusstandard SDTS (Spatial Data Transfer Standard),GSDI (inglise keeles The Global Spatial Data Infrastructure Association),USA DLG (Digital Line Graph), Suurbritannia Land-Line®, OGC, IHO (International Hydrographic Organization), Euroopa Standardite Komitee (inglise keeles Comité Européen de Normalisation, lühendatult CEN)), ent Eestis kasutatakse neist peamiselt kolme standardit: ISO, OGC ja IHO.
ISO
Rahvusvaheline Standardiorganisatsioon (inglise keeles International Organization for Standardization, lühendatult ISO) on ülemaailmne organisatsioon, mis ühendab riike nende standardimisorganisatsioonide kaudu ja kus rahvusvahelised standardid töötatakse välja tehnilistes komiteedes. Geoinformaatika standarditega (inglise keeles Geographic information/Geomatics) tegeleb ISOs tehniline komitee nr. 211 (TC 211) ja vastav standard nr 19100. Seni on kehtestatud umbes 48 standardit, kuid neid luuakse juurde. Eestis käsitleb ISO 19100 perekonna standardeid EVS-EN ISO 19101:2005 standard. : ISO standardist EVS (Eesti Vabariigi standard) standardi saamiseks on olemas kaks peamist võimalust: EVS-EN ISO 19101:2005, EVS-EN ISO 19113, EVS-EN ISO 19114 ja EVS-EN ISO 19115 on standardid, mis on läbinud kahe kordse ülevõtmise. Esmalt võeti üle rahvusvaheline standard Euroopas ning hiljem võttis Eesti selle standardi üle kui Euroopa standardi. Rahvusvaheliste standardite ülevõtt ümbertrüki meetodil võimaldab neid levitada Eesti standardite hinnakirja alusel ehk enamasti odavamalt, mis on meetodi peamiseks eeliseks. Ümbertrüki korral lisatakse rahvusvahelise standardi identsele tekstile hetkel kehtivad muudatused ja parandused. Standardile lisatakse eestikeelne pealkiri ja käsitlusala.
OpenGIS
OpenGIS konsortsium (inglise keeles Open Geospatial Consortium, lühendatult OGC) on rahvusvaheline organisatsioon, mis on loodud ruumiinfo- ja asukohapõhiste tehnoloogiate konsensuslikuks arendamiseks. OGC standardid on ruumiandmetega opereerivate tarkvaralahenduste väljatöötamisel oluliseks raamistikuks, millele saab püstitada optimaalseid ja ühilduvaid rakendusi. OGC standardiloome protsessi on kaasatud nii era- ja valitsussektor kui ka akadeemilised ringkonnad, mis tulevikku silmas pidades kindlustavad vastuvõetavate standardite pikaajalise kestvuse ja järjepidevuse.
Mõned olulisemad OGC-standardid, mida Maa-amet oma lahendustes kasutab: kaarditeenused (inglise keeles Web Map Service, lühendatult WMS), nähtuse teenused (inglise keeles Web Feature Service, lühendatult WFS), Geography Markup Language (GML) ning KML.
IHO
Rahvusvaheline Hüdrograafiaorganisatsioon (inglise keeles International Hydrographic Organization, lühendatult IHO) on meresõidu ohutuse ning merekeskkonna kaitse eest hoolitsev rahvusvaheline organisatsioon. Selle organisatsiooni üheks osaks kuulub ka merenavigatsioonikaarte ja -süsteeme puudutavate standardite väljatöötamine. Näiteks S-100 on dokument, mis põhineb ISO 19100 standardite perekonnale ning kirjeldab, kuidas IHO kasutab ja laiendab antud standardeid hüdrograafias, merenduses ning sellega seotud probleemidest lähtuvalt.
INSPIRE
Euroopa Ühenduse ruumiandmete infrastruktuuri (inglise keeles Infrastructure for Spatial Information in the European Community, lühendatult INSPIRE) eesmärgiks on parandada liikmesriikide vahelist ruumiandmete kättesaadavust ja koostalitlusvõimet kõikides liikmesriikides. Vastu võetud direktiiv seab ruumiandmete taristu ja selle haldamise raamistiku ning määrab ruumiandmevaldkonnad, mille osas direktiivi kohaldatakse, et parandada selle kogumist, töötlemist ja jagamist peamiselt riigi-, aga ka eraasutuste vahel. Ruumiandmete valdkonnad on jagatud kolme etappi, mida käsitletakse selle direktiivi lisades. Eesti on INSPIRE direktiivi üle võtnud ruumiandmete seadusega, millega muuhulgas on määratud Maa-amet kontaktpunktiks Euroopa Komisjoniga INSPIRE teemadel ühenduse pidamiseks. Lisaks direktiivile juhivad INSPIRE loomist Euroopa Komisjoni rakenduseeskirjad (Euroopa Komisjoni määrused), mis täpsustavad direktiivi eesmärke ja sätestavad tehnilised nõuded. Iga ruumiandmevaldkonna kohta koostab Euroopa Komisjon juhendmaterjalid, mida uuendatakse kuni määruse vastuvõtmiseni.
Eestis on loodud Eesti geoportaal, mis sisaldab INSPIRE direktiivis nõutud valdkondade ruumiandmeid, mille kasutamiseks on loodud võrguteenused, mis võimaldavad andmeid leida, teisendada, vaadata ja alla laadida. Et ruumiandmeid oleks võimalik kasutada üle Euroopa koostoimivana, on võrguteenustel ühised spetsifikatsioonid ja nõuded. Võrguteenused jaotatakse vastavalt otsimis-, vaatamis-, allalaadimis- ja transformeerimisteenusteks.
Ruumiandmete mudelid
Ruumiandmete mudelid (inglise keeles spatial data models) on loodud reaalse maailma kirjeldamiseks geoinfosüsteemides (GIS). Need on üksteisest väljaarenevad ja üksteisest sõltuvad. Mudelid määravad andmete kasutamise ja hoiustamise andmebaasides. Selline spetsifikatsioon on püsiv, kuid samas peab ajaga kaasas käima, et see uute ülesannete lahendamisel kasutuks ei muutuks. See ei tähenda siiski, et alati peaks kõiki mudeleid uuesti looma – piisab ka täiendamisest või teiste organisatsioonide muudatustele viitamisest.
Mudelite liigid
Eestis räägitakse ruuminähtuste modelleerimisel peamiselt nelja tüüpi ruumimudelitest: reaalsusmudelist, infomudelist, andmemudelist ja esitusmudelist. Samas on Teet Jagomägi 1999. aastal oma raamatus "Geoinfosüsteemid praktikule" ära märkinud reaalsusmudeli, andmemudeli, esitusmudeli ja teostusmudeli, mis kirjeldavad detailselt GISi andmebaasi. Selline erinev käsitus on tekkinud peamiselt aja jooksul andmete erinevast tõlgendamisest ja spetsiifiliselt erialastest lähtekohtadest sõltuvalt. Näiteks infomudel on informaatikas kasutusel kui reaalsusmudeli edasine formaliseering ja vaheaste üleminekul andmemudelile, mille tõttu võidakse see vahel GISi andmebaasis tegemata jätta. Mõnikord eristatakse veel kotseptuaalmudelit ehk kontseptmudelit, mis formaliseeritud kujul määratleb ruumiandmebaasi olemuse, lähtudes eesmärgist ja vajadustest, eelneb reaalsusmudeli defineerimisele. Seega ei esitata seda kui eraldiseisvat ruumiandmete mudelit, olemus kajastatakse reaalsusmudelis.
Infomudel
Infomudel (inglise keeles conceptual model, data model) esitatakse kui reaalsusmudeli edasine formaliseering ja vaheaste üleminekul andmemudelile. Keskseteks elementideks on olemid, olemiklassid, olemi atribuudid ja olemi geomeetrilised primitiivid. Need saadakse nähtuste lihtsustamisel vastavalt täpsus ja detailsusnõudeid järgides. Mudelis määratakse ka olemiklasside vahelised ruumilised ja mitteruumilised seosed. Infomudel esitatakse enamasti olemidiagrammina (inglise keeles Entity-Relationship Diagram), mis näitab olemiklasse, nendevahelisi suhteid ning olemiklasside ja nende suhete omadusi, või suhtetabelina, kus on kirjas olemiklassi nimi ja atribuudid.
Andmemudel
Andmemudel (inglise keeles data base, logical model/design, physical model/design) esitab infomudelis antud andmeid sellisel kujul, nagu need tuleb arvutis kasutatavas tarkvaras modelleerida. Keskne mõiste antud mudelis on "objekt", millele antakse atribuudid ehk tunnused. Andmemudelis tuuakse olemite atribuudid ja olemitevahelised suhted vastavalt alljärgnevale seosele: Samas võib looduses olev nähtus olla arvutis kirjeldatud ühe või mitme objekti abil, näiteks nähtus "tänav" võib olla kujutatud objektidega "keskjoon" või "äärejoon". Samas ei pruugi kõik objektid looduses üldse eksisteerida, nagu keskjoon või samajoon. Erinev objekti spetsifikatsiooni tõlgendamine tuleneb andmemudeli tarkvarakesksest ülesehitusest. Andmemudel tagab oma andmete kirjeldusega andmebaaside ühilduvuse tehnilisel tasandil, olles ühtseks malliks.
Topoloogia aitab defineerida objekte kaardikihis, mida kirjeldavad geomeetrilised primitiivid, näiteks punkt ja joon. Topoloogia tugineb graafiteooriale, kus diagrammi esitatakse punktide ja joonte loogiliste suhetena. Kaartidel kasutatakse seda kontseptsiooni kujundite abstraheerimisel. Topoloogilisteks suheteks on kaarte ühinemine (inglise keeles connectivity), pindade defineerimine (inglise keeles area definition) ja polügoonide külgnemine (inglise keeles contiguity).
Esitusmudel
Esitusmudel (inglise keeles presentation model) määrab reeglid andmemudelis kirjeldatu põhjal visuaalselt tajutava kujutise esitamiseks sobival kujul, kas arvutiekraanil või tardkaardil. Esitusmudeli elementideks on leppemärgid, millega esitatakse kaardil ruumiandmeid (nii punkt-, joon-, kui ka pindobjekte), kaardi komponendid ning nende omavaheline paiknemine. Esitusmudel on seotud mõõtkavaga. Ühelt poolt määrab esitusmudel ära tajutava kujutise ehk kaardi mõõtkava, teisalt paneb mõõtkava teatud (nt suuruse, detailsuse jne) piirangud leppemärkide kujundusele.
Endel Lippus
Endel Lippus (3. detsember 1926 Tallinn – 30. september 2008) oli eesti viiuldaja ja muusikapedagoog.
Haridus
Ta lõpetas 1945. aastal Tallinna 22. Keskkooli ja 1951. aastal viiuli erialal Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Herbert Laane ja Vladimir Alumäe klass). Täiendas end aastatel 1951–1954 Leningradi konservatooriumis Juli Eidlini juures.
Töökäik
Lippus töötas 1961–2006 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis / Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias viiuliõppejõuna, 1977–1983 keelpillikateedri juhatajana, dekaanina ja 1983–1991 prorektorina.
Tema õpilased on olnud teiste hulgas Andres Mustonen, Mati Uffert, Ülo Kaadu, Anu Järvela, Ulrika Kristian, Toomas Nestor ja Olga Voronova.
Tulehoidja
Tulehoidja oli aastatel 1946–1996 ilmunud väliseesti skautide ja noorteajakiri.
Tulehoidja hakkas ilmuma Rootsis Heino Jõe eestvõtmisel ajakirja Kodukolle kaasandena 1946. aastal. Seejärel ilmus see Eesti Teataja lisana ning hiljem iseseisva väljaandena. 1946–1948 oli ilmumissagedus muutuv, 1949–1965 10 korda aastas, 1967–1968 5 korda aastas, 1969–1996 4 korda aastas.
Algul ilmus ajakiri duplikaatoril paljundatuna, edasi kirjutusmasinal ofsettrükis ja alates 1967. aastast mindi trükilaole.
Tekkel
Tekkel on üliõpilase või õpilase vormimüts. Eesti teklid on nokkmütsi kujuga ja jagunevad üldmütsiks, mida võivad kanda kõik üliõpilased, ning värvitekliks, mis on õppeasutuse või üliõpilasorganisatsiooni värvides ja mida võivad kanda vaid vastava institutsiooni liikmed.
Rebaseteklid on ühevärvilised, enamasti mustad; neid kannavad värve kandvate üliõpilasorganisatsioonide noorliikmed.
Lubča loss
pisi|Lubča loss Lubča loss ehk Ljubtša loss (Любчанскі замак) on endine loss Valgevenes Hrodna oblasti Navahrudaki rajooni Lubča külanõukogu Lubča asulas.
Lubča lossi hakati rajama aastal 1581, mil alev kuulus Kiszkadele. Algul oli loss puidust, selle juures oli üks kivist torn ning lossi kaitsesid kolmest küljest vallikraavid. Kivist loss kerkis Nemunase kaldale ajal, mil Lubča oli Radziwillide valduses, valmides XVII sajandi alguses. Lossile lisati veel teinegi kivist torn, hoovi ümbritses aga puidust palisaad. Aastal 1655 rüüstasid lossi kasakad, sellest jäid järele vaid kaks kivist torni.
Tühjaks jäänud loss vahetas mitu korda omanikku. XIX sajandil ehitati juurde uus uusgooti stiilis hoone. Paraku sai loss Esimeses maailmasõjas kannatada. Pärast sõda rajati tühjaks jäänud hoonesse kool. Loss sai kannatada ka Teises maailmasõjas.
Tänapäeval on rühm entusiaste võtnud käsile lossi restaureerimise.
Duo 7
Duo 7 on Eesti venekeelne telekanal, mis alustas tegevust 1. juulil 2021.
Duo 7 omanik on Duo Media Networks.
Alates 4. oktoobrist 2021 on argipäeviti eetris päevakajaline otsesaadete sari "Novosti Rus.Postimees".
Mark Levin
Mark Levin (29. mai 1945 – 5. november 2014) oli juudi rahvusest venekeelne Eesti ajakirjanik.
Levin lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli.
Palju aastaid töötas ta ajalehes MK-Estonija, oli ajalehtede Vesti Nedeli ja Estonija peatoimetaja. Ta oli Eesti-Ameerika Ärikolledži rektor, mitme kõrgkooli õppejõud, õpetas ka Tallinna Juudi Koolis.
2013. aastal andis ta välja raamatu "Мужская логика" ("Mehe loogika").
Mark Levin suri 5. novembril 2014 ja ta maeti 7. novembril 2014 Rahumäele Juudi kalmistule.
Anu Pallas
Anu Pallas (sündinud 12. septembril 1960 Pallasmaa külas Muhumaal ) on eesti ajakirjanik.
Ta lõpetas 1986. aastal Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna žurnalistikaosakonna ja sai 2000. aastal Tartu Ülikoolis magistrikraadi väitekirjaga "Harrastusest elukutseks. Ajakirjaniku ameti kujunemine Eestis 1878-1940" (juhendaja Epp Lauk).
Pallas oli 1987–1989 ajalehe Nõukogude Hiiumaa ja 1989–1993 ajalehe Hiiumaa korrespondent, 1993–1995 ajalehe Hiiumaa peatoimetaja, 1995–1997 ajalehe Pühalepa Teataja toimetaja, 1997–2001 ajalehe Hiiu Lehe toimetaja.
Alates 2005. aastast on Pallas ajalehe Muhulane toimetaja, kui Vassili Auväärt toimetamisest loobus.
Ta on alates 2001. aastast olnud Tartu Ülikoolis erineva koormusega teadur.
Mikko Lagerspetz
Mikko Kari Lagerspetz (sündinud 23. veebruaril 1963 Turus) on soome sotsioloog, sotsioloogiadoktor (1996, Turu Ülikool).
Ta oli aastatel 1990–2008 Eesti Humanitaarinstituudi (aastast 2006 Tallinna Ülikooli) õppejõud, aastast 1997 professor ja aastatel 1998–2001 instituudi rektor. Aastatel 2005–2008 ta juhtis TLÜ Kodanikeühiskonna Uurimis- ja Arenduskeskust. Aastast 2006 ta on sotsioloogia professor Åbo Akademis, Soome rootsikeelses ülikoolis Turus.
Lagerspetz oli Eesti Sotsioloogide Liidu president 1998–2001. Lisaks sotsioloogiale on ta õppinud muusikat, mh. heliloomingut Tallinna Konservatooriumis 1989–1992. Ta on tegutsenud ka puhkpilliorkestri dirigendina.
Turu Ülikooli puhkpilliorkestri (Sohon Torwet) auliige 1991, ühingu Svenska Bildningens Vänner (Rootsi hariduse sõprad) auliige 2014.
Isiklikku
Mikko Lagerspetz on zooloog Kari Lagerspetzi ja psühholoog Kirsti Lagerspetzi poeg, pianist Juhani Lagerspetzi ja filosoof Eerik Lagerspetzi vend ning filosoof Olli Lagerspetzi kaksikvend.
Kullamaa Ühispank
Kullamaa Ühispank oli pank, mis tegutses aastatel 1910–1944 Läänemaal Kullamaal.
Esimesed panga asutamise mõtted tekkisid 1907. aastal, kui Kullamaa Põllumeeste Selts ühel oma koosolekul tõstatas laenu-hoiuühingu asutamise küsimuse. Märtsis 1910 saadeti panga põhikiri (millele oli alla kirjutanud 29 isikut) kinnitamiseks.
Orleansi maakond
Orleansi maakond (Orleans County) on maakond USA-s Vermonti osariigis.
Herman Bang
pisi|vasakul|Herman Bang
Kullamaa Ühispank
1914. aastal alanud Esimene maailmasõda tõi panga tegevusse teatava seisaku. Okupatsioonipäevil pank suleti. Eesti iseseisvuse saavutamisega algas Kullamaa Ühispangas uus hoogne tegevus. Laenu-Hoiu Ühisuse tegevuse laiendamiseks muudeti 1926. aastal panga põhikirja ja ühispank hakkas tegutsema Kullamaa Ühispanga nime all. Vahepeal kolis Ühispank Heinrich Anniko majja, kus ta püsis ligi 15 aastat. Aja jooksul muutusid need ruumid kitsaks ning juhatus otsustas leida uued, sobivamad ruumid. 1930. aastal sõlmitigi Kullamaa Põllumeeste Seltsiga ostu-müügileping, mille alusel Ühispank omandas mõttelise poole osa Põllumeeste Seltsi majast ja sellele kuuluvast maast. Ühiselt jätkati toonase rahvamaja ehituse lõpule viimist. Ehitus valmis 1930. aasta sügisel ja sama aasta novembrikuus asus Ühispank oma majja.
Pank natsionaliseeriti 1940. aastal.
Ühejuur
n-nda astme (n on positiivne täisarv) ühejuur on kompleksarv, mille n-is aste on 1. Teiste sõnadega, n-nda astme ühejuur on võrrandi x^n = 1 lahend.
Andres Mustonen
pisi|Andres Mustonen 1984. aastal Andres Mustonen (sündinud 1. septembril 1953 Tallinnas) on eesti viiuldaja, ansamblijuht ja dirigent.
Ühejuur
pisi|363x363px|x ja y väärtused rahuldavad ühikulise ringi võrrandit keskpunktiga (0,0), st. x ühejuure kohta on järgmised näited:
Andres Mustonen
Elulugu
Mustoneni isa Aleksander Mustonen oli ingerisoomlane, kelle koos rahvuskaaslastega Nõukogude võim nõudis tagasi Soomest pärast Jätkusõda. Aleksander tutvus Eestis eestlannaga ja töötas hiljem lukksepana tehases. Soome keelt kodus ei räägitud ja isa varjas oma tausta, mis ingerisoomlastele omaselt oli täis kannatusi. Mõnikord Aleksandri huulte vahelt kostnud soome vandumine "perkeleen ryssä" väljendas kogemuste tekitatud sisemist ängistust. Märtsiküüditamisest päästis pere Mustoneni ema tuttav miilits, kes hoiatas ette mitte kodus olla küüditamise ööl.
Fălești
Fălești on linn Moldovas, Fălești rajooni keskus.
Andres Mustonen
Elulugu
Mustonen käis põhikoolis Tallinna 22. Keskkoolis. Ta lõpetas 1972. aastal Tallinna Muusikakeskkooli ja 1977. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi viiuli erialal (Endel Lippuse klass). Ta on end vanamuusika alal täiendanud Austrias ja Hollandis.
Fălești
Asulat on ürikutes esmamainitud 1429. aastal, linnaõigused sai Fălești 1940. aastal.
Andres Mustonen
Elulugu
1972. aastal asutas ta varajase muusika ansambli Hortus Musicus ning oli algusest peale kuni aastani 2023 selle kunstiline juht ja dirigent. Seejuures oli ta Nõukogude Liidus varajase muusika pioneere, olles eeskujuks paljude vanamuusikaansamblite loomisel.
Ta on esmaesitanud Eestis paljude tuntud heliloojate teoseid, talle on helitöid pühendanud Arvo Pärt ("Arbos", "An den Wassern zu Babel").
Aastal 1989 algatasid Andres Mustonen ja Hortus Musicus barokkmuusikafestivali MustonenFest.