cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lutsern
Lutserniliik Medicago truncatula kasutatakse mudelliigina. Ta on ise suhteliselt väikeste mõõtmetega ja ka tema genoom pole kuigi suur, 450–500 Mb. Ta võib paljuneda nii risttolmlemise kui ka isetolmlemise teel ja uue põlvkonna saamiseks kulub üsna vähe aega, kõigest 3 kuud.
Ülehelikiirus
pisi|[[F/A-18 Hornet|F/A-18 helibarjääri murdmas]] Ülehelikiiruseks nimetatakse kiirust, mis on suurem kui helikiirus antud keskkonnas. Kuivas õhus merepinna tasandil standardatmosfääri ISA tingimustes on helikiirus ligikaudu 343 m/s ehk 1235 km/h. Heli läbib  ühe kilomeetri ligikaudu kolme sekundiga. Keha liikumisel ülehelikiirusel kaasneb õhu kokkusurutavuse tõttu lööklaine.
Õhus ülehelikiirusel liikuvate objektide kiirust kirjeldatakse Machi arvuga (mach'ides; tähisega M).
Peegeldustegur
Peegeldustegur on peegeldunud kiirgusvoo või valgusvoo ja langeva voo jagatis antud tingimustel.
Suurim võimalik peegeldusteguri väärtus on 1, mille järgi peegeldub pinnalt tagasi 100% sellele langevast valgusest.
Ruumide valgustamisel on enamasti otstarbekas, et pindade peegeldustegurid on suured, kuna siis säästetakse valgusenergiat.
Evarist Bartolo
pisi|Evarist Bartolo (2016) Evarist Bartolo (sündinud 14. oktoobril 1952 Mellieħas) on Malta poliitik, ta on Tööpartei liige. Ta oli aastatel 1996–1998 Malta haridus- ja kultuuriminister. Aastatel 2013–2020 oli ta Malta haridus- ja tööhõiveminister. 15. jaanuarist 2020 on ta Malta euroasjade- ja välisminister.
Ta lõpetas aastal 1975 Malta ülikooli inglise kirjanduse bakalaureusena. Aastal 1984 lõpetas ta Stanfordi ülikooli ajakirjanduse erialal. Seejärel lõpetas ta aastal 1986 Cardiffi ülikooli magistrikraadiga.
Ta töötas kolm aastat De La Salle kolledžis õpetamise, veel neli aastat rahvusringhäälingu jaamas ja seejärel veel kümme aastat Tööpartei meedia toimetaja ja uudistejuhina. Praegu loeb ta Malta ülikoolis kommunikatsiooniuuringuid. Ta on olnud parlamendi liige alates 1992. aastast, töötades peamiselt hariduse, Euroopa asjade ja turismi alal.
28. oktoobrist 1996 kuni 6. septembrini 1998 oli ta Malta haridus- ja kultuuriminister. 13. märtsist 2013 kuni 15. jaanuarini 2020 oli ta Malta haridus- ja tööhõiveminister. 15. jaanuarist 2020 on ta Malta euroasjade- ja välisminister.
Isiklikku
Ta on abielus ja tal on kaks tütart.
Srem
Srem on viljakas piirkond Doonau ja Sava jõe vahel. Selle idaosa kuulub Serbiale, lääneosa Horvaatiale.
Indrek Tart
pisi|Indrek Tart Kirjanike Liidu üldkogul Tartus 23. märtsil 2012 Indrek Tart (sündinud 2. mail 1946) on eesti kultuuriuurija, sotsioloog, luuletaja, bibliometrist, kirjandusteadlane ja füüsik.
Haridus
Indrek Tart õppis aastatel 1953–1954 Tallinna 22. Keskkoolis, 1954–1964 Tallinna 4. Keskkoolis ja 1964–1969 Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonnas, mille lõpetas füüsikateoreetikuna (diplomitöö: "Interferents-polarisatsioonifiltrite teooria küsimusi", juhendaja professor Paul Kard). 1993. aastal kaitses ta Tallinna Pedagoogilises Instituudis teadusmagistri kraadi infoteadustes (väitekiri "Eestikeelne luuleraamat kultuuriindikaatorina Eestis ja Välis-Eestis aastail 1945–1992 (Bibliomeetriline aspekt)"), 2002. aastal doktorikraadi eesti kirjanduses Tartu Ülikoolis (väitekiri "Eestikeelne luuleraamat 1638–2000: bibliomeetrilisi ja kirjandussotsioloogilisi vaatlusi").
Töö, teadus ja looming
Aastatel 1969–1992 töötas ta nn Lippmaa füüsikasektoris kvantkeemia vallas, püüdes välja arendada tuumamagnetresonantsis (TMR, inglise keeles NMR) olulise "keemilise nihke" (chemical shift) kvantmehaanilise arvutamise võimalusi. Edasine töö humanitaarias hõlmas nii kodanikualgatust kui ka eesti kirjanduse bibliomeetrilisi mudeleid. Nullindatest alates on ta keskendunud isiklike ja kultuuriliste alusväärtuste teooriale (S. H. Schwartzi 1992. aasta sõõrmudeli tähenduses) ning küsitlusandmestike (eriti Euroopa Sotsiaaluuringu (European Social Survey (ESS) 2002–2012)) vastavasisulisele analüüsile, keskendudes multidimensionaalse skaleerimise kõrgema-dimensionaalsetele rakendustele.
Luuletaja, tõlkija, (kirjandus)kriitiku ja esseistina kasutab enamasti oma kirjanikunime Julius Ürt.
Indrek Tart on Eesti Kirjanike Liidu liige aastast 1991, EKL revisjonikomisjoni esimees aastast 1995. Indrek Tart oli EKL Tallinna Noorte Autorite Koondise (NAK) esimees 1978–1983. Aastatel 1977–1990 oli ta NLKP liige. Ta on mitmete rahvusvaheliste organisatsioonide liige: International Sociological Association (ISA), European Sociological Association (ESA), International Comparative Literature Association (ICLA), International Network for Social Science Network Analysis (INSNA), samuti osaleb ta Eesti Kirjanduse Seltsi, Eesti Sotsioloogide Liidu, Eesti Võrdleva Kirjandusteaduse Assotsiatsiooni ja Eesti Statistika Seltsi tegevuses. pisi|Indrek Tart esinemas kirjandusfestivalil [[HeadRead. Foto: Ave Maria Mõistlik, 2. juuni 2012 ]]
Isiklikku
Tema abikaasa oli Aili Aarelaid-Tart.
Kokkola linn
Kokkola on linn Soomes, Kesk-Pohjanmaa maakonna keskus. Asub Põhjalahe kaldal.
Naabervallad on Halsua vald, Kalajoki linn, Kannus, Kaustineni vald, Kruunupyy, Lestijärvi vald, Luoto ja Toholampi vald.
Linna asutas 1620. aastal Ristiranna küla kohale Gustav II Adolf, kes pani linnale nimeks Gamlakarleby, kuid see linn hävis tulekahjus 1664. aastal. Kokkola ehitati taas üles ja sai 18. sajandil tõrvakaubanduse keskuseks. Ka linna vapil on kujutatud tõrvatünni.
1977. aastal liideti linnaga Kaarlela vald. 1. jaanuaril 2009 liideti linnaga Lohtaja, Ullava ja Kälviä vald. Vallas elas enne liitmist 37 200 inimest ja rahvastikutihedus oli 115,5 in/km².
81% elanikest on soomekeelsed ja 17% rootsikeelsed.
Külad
Hassinen (Hassis), Isokylä (Storby), Kallinen (Kallis), Kaustari (Kaustar), Kirilahti (Kirilax), Korpilahti (Korplax), Kotkamaa, Kvikant, Närvilä, Palo, Piispanmäki, Rödsö, Sokoja (Såka), Vitsari (Vittsar), Oivu (Åivo), Knivsund (Öja), Långö (Öja)
Sõprussuhted
Järva-Jaani vald (1991–2017) sõlmis 1991. aastal sõpruslepingu Kälviä vallaga. Sellest tulenevalt on Kokkola linna sõprusomavalitsus ka 2017. aastal moodustatud Järva vald.
Toamasina provints
thumb Toamasina provints [tuamas'iina] (ametlikult Toamasina autonoomne provints) oli Madagaskari 1. järgu haldusüksus, üks kuuest provintsist.
Tartu Noortekoor
Tartu Noortekoor (varem Tartu Koolinoorte Segakoor) on Tartus tegutsev noorte segakoor.
Toamasina provints
See paiknes Madagaskari idaranniku põhja- ja keskosas. Toamasina provints piirnes kõigi teiste provintsidega peale Toliara provintsi. Põhjas piirnes see Antsiranana provintsi, loodes Mahajanga provintsi, edelas Antananarivo provintsi ja lõunas Fianarantsoa provintsiga.
Tartu Noortekoor
Tartu Noortekoori (varem Tartu Koolinoorte Segakoori) asutas 1983. aastal Riho Leppoja, kes tegutses koori peadirigendina 2019. aastani. Aastast 2019 on koori peadirigent Markus Leppoja, kes asus kooris dirigendina tööle 2010. aastast.
Toamasina provints
Oktoobris 2009 provintsid kaotati, 1. järgu haldusüksusteks said 2004. aastal provintside jagamisel tekkinud piirkonnad.
Tartu Noortekoor
1996. aastast töötab dirigendina ka Kadri Leppoja. Hääleseadjana on 2001. aastast töötanud Vivian Kallaste.
Toamasina provints
Provintsi pindala on 71 911 km² ja elanike arv 2 593 063 (rahvaloendus juulis 2001). Rahvastikutihedus on 36,05 in/km².
Tartu Noortekoor
Koor koosneb 16–30-aastastest lauljatest, kellest suure osa moodustavad Tartus õppivad üliõpilased. Kooris on aastate jooksul laulnud mitusada noort.
Toamasina provints
Provintsi keskus on Toamasina, Madagaskari tähtsaim sadamalinn.
Tartu Noortekoor
Koor esitab mitmekesist repertuaari ning esineb 10–15 korda aastas iseseisvatel kontsertidel, ühisesinemistel ja festivalidel. Peaaegu igal aastal võtab koor osa rahvusvahelistest konkurssidest Eestis ja välismaal ning Eesti Segakooride Liidu võistulaulmisest Tartus. Koor on osalenud kõigil tegutsemisaja jooksul toimunud noorte laulupidudel ja mitmel üldlaulupeol.
Toamasina provints
Haldusjaotus
Toamasina provints hõlmab järgmised piirkonnad:
Tartu Noortekoor
2005. aastal pälvis koor Eesti Kooriühingu aasta koori auhinna. 2003. ja 2007. aastal sai koor Tartu Kultuurikandja auhinna harrastuskollektiivide kategoorias.
Toamasina provints
Haldusjaotus
Provints jaguneb järgmisteks ringkondadeks (fivondronana): thumb|Toamasina provintsi maakonnad
Vaata ka
Artikli kirjutamisel on kasutatud itaalia ja inglise Vikipeedia artiklit seisuga 3.10.2008.
Elektriliin
Elektriliin on elektrijuhtidest ja paigaldustarinditest koosnev liin (edastusrada) elektrienergia ülekandmiseks.
Tartu Noortekoor
Suurvormid
Iseseisvalt on koor ette kandnud järgmisi suurvorme:
Elektriliin
Elektrijuhtideks võivad olla kaablid või juhtmed, viimased kas isoleerkattega (isoleerjuhtmed) või paljasjuhtmed. Kaablitel ja isoleerjuhtmetel võib olla üks juhtiv soon või mitu üksteisest isoleeritud soont. Juhtmed ja kaablisooned ühendatakse liini sõlmpunktides vastavalt juhistikusüsteemile.
Tartu Noortekoor
Suurvormid
Tartu Noortekoor on teinud suurvormide esitamisel tihedat koostööd Vanemuise sümfooniaorkestriga.
Elektriliin
Liini juhtmed ja kaablid asetsevad paigaldustarinditel, nt õhuliini mastidel, või erirajatistes (tunnelites, estakaadidel), kaablid ka pinnases või vees (veekogu põhjas).
Liine liigitatakse voolu liigi järgi vahelduvvoolu- ja alalisvooluliinideks ning pinge järgi madalpinge- ja kõrgepingeliinideks. Liini loetakse madalpingeliseks, kui tema nimipinge ei ole vahelduvvoolu korral üle 1000 V ega alalisvoolu korral üle 1500 V. Neid väärtusi ületava nimipingega liinid on kõrgepingeliinid. Levinumad madalpinged vahelduvvooluvõrgus on 230 V ja 400 V. Kõrgepinged on nt 6 kV, 10 kV, 20 kV, 35 kV, 110 kV ja 330 kV.
Gerlach von Hövel
Gerlach von Hövel (surnud enne 12. augustit 1510) oli Liivi ordu liige, viimane Miitavi komtuur.
Peegelkolb
Peegelkolb on kolb, mille osa sise- või välispinda on valguse suunamiseks muudetud peegelpinnaks. Need pinnad võivad seejuures olla ka mõnele kiirgusele (näiteks infrapunasele) läbipaistvad.
Püüa kinni, kui suudad
"Püüa kinni, kui suudad" ehk inglise keeles "Catch Me If You Can" on mitme filmi pealkiri:
Gerlach von Hövel
Hövel sündis Münsteri piiskopkonnas Geinegge kojas Höveli kihelkonnas Hammi lähedal. Tema suguvõsa pärines Münsteri piiskopi ministeriaalide seast ja oli 15. sajandiks üks silmapaistvamaid maa-aadli suguvõsasid Vestfaalis.
1492. aastal sai Hövelist viimane Miitavi komtuur. Sellest ametikohast pidi ta loobuma 1495. aastal, mil komtuurkond Liivi ordu maamarssali valdustega liideti. 1501. aastal on teda mainitud endise Miitavi komtuurina, seega tal tol ajal kõrgemat ametikohta polnud. Kuid tõenäoliselt alates 1502. aastast oli ta Rēzekne foogt, täiesti kindlad andmed tema foogtiks oleku kohta pärinevad 1507. aastast. Enne 1510. aasta augustit ta suri, sest siis on teda surnuna märgitud.
Harilik kukeseen
Harilik kukeseen ehk kantarell (Cantharellus cibarius) on kukeseeneliste sugukonda kukeseene perekonda kuuluv seeneliik.
Esimest korda kirjeldas harilikku kukeseent teaduslikult Elias Magnus Fries aastal 1821.
Levila ja kasvukoht
Seen kasvab Põhja-Euroopas, Põhja-Ameerikas, näiteks Mehhikos, Aasias, näiteks Himaalajas, ja Aafrikas, näiteks Sambias.
Ta kasvab sagedamini okas- ja segametsades. Ta võib mükoriisa moodustada paljude puuliikidega, sagedamini kuuse, männi, tamme ja pöögiga. Ta kasvab niiskes samblas, keset rohtu või varisenud lehti.
Kirjeldus
Oma iseloomuliku kuju, värvi, lõhna ja maitse tõttu on seda teistest seeneliikidest võrdlemisi kerge eristada. Kukeseene lähimad sugulased meie metsades on kollakas kukeseen ja lehter-kukeseen.
Kukeseene viljakeha värv ulatub kollasest oranžini, see on lihakas ja sageli lehtrikujuline. Seenekübar ja jalg on kokku kasvanud, neil pole selget üleminekukohta. Kübara läbimõõt on 2–12 cm. See on sageli lainelise servaga või täiesti ebakorrapärase kujuga. Kübar on pealt sile ja matt. Jalg on kübaraga kokku kasvanud, sellega sama värvi või pisut heledam, seest täis, sile, alt kitsam, 1–3 cm paks ja 4–7 cm pikk. Eosed on erekollased, ellipsoidsed, mõõtmetega 8,5×5 μm.
Toores seen on kibeda maitse ja erilise lõhnaga, mis teeb sellest väga ussikindla seene: ussitanud kukeseeni kohtab üliharva. Oletatavasti sisaldub kukeseenes tugeva toimega putukamürki, mis on inimesele ohutu.
Kukeseeni võib leida juuni lõpust kuni sügise esimeste tugevate öökülmadeni. Seened kasvavad sageli hulgakaupa koos ja võivad moodustada seeneringe. Äikesevihmad mõjuvad seente ilmumisele ja kasvule eriti soodsalt.
Toitainete sisaldus
Kukeseen sisaldab vett (91–93% kaalust), valke (2,5%; seeduvad inimeses 70–80% ulatuses), süsivesikuid glükogeeni ja trehhaloosi (paar protsenti), rasvu (0,4%), kiudaineid, beetakaroteeni, D- ja B-vitamiini (peamiselt B1, B3). Energiasisaldus 100 g kukeseentes on 30 kcal.
Eesti Segakooride Liit
Eesti Segakooride Liit (lühend ESL) on mittetulundusühing, mille eesmärk on segakoorilaulu edendamine. Organisatsioon ühendab 69 segakoori ja kuulub Eesti Kooriühingusse.
Liit korraldab mitut regulaarset muusikaüritust, sealhulgas iga-aastast segakooride võistulaulmist, mida tuntakse ka Tuljaku konkursina.
Rolf von Rhade
Rolfi vanemad olid Lippold von Rhade auf Holte ja Margareta von Cobrinck. Ta sündis Diepholzi võimualas Rhades Bremenvörde lähedal. Tema suguvõsa liikmed olid seal linnusepealikeks. Tema nõbu Wulfard von Rhade sai Rahdeni paruni- ja krahvisoo rajajaks Liivimaal. Wulfard saabus pärast 1531. aastat Liivimaale ja abiellus ühe Kuldīga komtuurkonna mõisa pärijannaga. Rahdenite suguvõsa eksisteerib tänini.
1520. aastal on Rolf von Rhadet mainitud Kuldīgas kumpanina, 1535. aastal sai temast aga Rēzekne foogt. Sel ametikohal oli ta kuus aastat, misjärel ta peagi suri.
Karl Laanekask
Karl Laanekask (sündinud 31. detsembril 1973 Tartus) on eesti kitarrist, bandžomängija ja kitarriõpetaja.
Karl Laanekask on õppinud Tartus Miina Härma Gümnaasiumis (1981–1992), Tartu Ülikoolis norra keelt, slaavi keeli ja õigusteadust (1992–1999). Aastal 1986 lõpetas ta Tartu 2. lastemuusikakooli klarneti erialal ja aastal 2009 Viljandi Kultuuriakadeemia pop-džässmuusika erialal.
Karl Laanekask on kaasa teinud põhiliselt kitarristi ja lauljana ansamblites Onu Bella ja Öörahu, The Claymakers, Luarvik Luarvik, Dahling, Gonzales ja Pojad, Genialistid, Bombillaz, Ro:toro. Karl Laanekask on ansamblite Estraadiraadio ja Äge Brass liige ning mängib pärimusmuusikaduos koos Kaisa Kuslapuuga.
Karl Laanekask õpetab kitarri Tartu 1. Muusikakoolis ning pop- ja džässmuusika ajalugu Heino Elleri Muusikakoolis.
Eesti segakooride võistulaulmine
Eesti segakooride võistulaulmine Tuljak on Eesti Segakooride Liidu korraldatav iga-aastane Eesti segakooride ja -ansamblite konkurss. Festivalid toimuvad veebruarikuus Tartus.
Peale erinevate kategooriate võistluste konkureeritakse eraldi Miina Härma "Tuljaku" parima esituse auhinnale.
Belgia lennukompaniide loend
Siin on loetletud Belgia lennufirmasid.
Jürgen von Hoete
Jürgen von Hoete oli Liivi ordu liige ja Dobele komtuur aastatel 1525–1535.
Jürgen sündis Marki krahvkonnas oletatavalt Böggeni kojas Unna lähedal. Tema sugulased Jasper ja Johann von Hoete olid samuti Liivi ordu liikmed.
1520. aastal sai Jürgenist Riia linnusekomtuur, 1525. aastal aga Dobele komtuur. Sel ametikohal oli ta järgmised kümme aastat. 1537. aastal on teda nimetatud enidseks Dobele komtuuriks ja seejärel teated temast lõppevad.
Romanistika
Romanistika on kitsamas tähenduses romaani keeli (romaani filoloogia) ning laiemas tähenduses romaani rahvaste kultuuri käsitlev teadusharu.
Euroopa Sotsialistlik Partei
Euroopa Sotsialistlik Partei (ESP) ehk Euroopa Sotsialistide Partei ehk Euroopa Sotsiaaldemokraatlik Partei on Euroopa sotsiaaldemokraatide, sotsialistide ja tööparteide ühendus Euroopa Parlamendis. ESP-sse kuulub ka Norra Tööpartei, kuigi Norra ei kuulu Euroopa Liitu.
Partei nimi on inglise keeles Party of Europan Socialists (PES), prantsuse keeles Parti Socialiste Européen (PSE), saksa keeles Sozialdemokratische Partei Europas (SPE), hispaania keeles: Partido socialista Europea (PSE).
ESP on Sotsialistliku Internatsionaali osa. See asutati 1992. aastal Haagis Sotsialistlike Parteide Konföderatsiooni jätkuna.
ESP praegune president on Poul Nyrup Rasmussen Taani Sotsiaaldemokraatlikust Parteist.
ESPi eelmine liider Euroopa Parlamendis oli Briti leiborist Robin Cook. ESP liikmeid võib leida kõikidest tähtsamatest Euroopa Liidu institutsioonidest. ESP fraktsiooni liider on Martin Schulz Saksa Sotsiaaldemokraatlikust Parteist.
Põhiväärtused:
ESP liikmesparteid
Lisaks kuulub 1 sõltumatu saadik Itaalia vasaktsentristlikust valimisliidust Oliivipuu, 2 Väärtuste Itaalia saadikut, 3 EPSi uuest Poola parteist Sotsiaaldemokraatia Poola ja 1 Poola Vabariigi Enesekaitse Partei liige ESDP Euroopa Parlamendi gruppi ja 1 Bulgaaria Sotsiaaldemokraatliku Partei saadik gruppi. Läti Rahva Üksmeele Partei (TSP) kuulus sinna kuni 2004. aasta Euroopa Parlamendi valimisi.
Periood
pisi|[[Harmooniline võnkumine |harmoonilise võnkumise periood T]] Periood ehk võnkeperiood on korduva muutuse tsükli kestus. Perioodi tähis on T ja ühik SI-süsteemis sekund (s).
Periood on pöördvõrdeline sagedusega: kus f on sagedus.
Näiteks elektrivõrgu sagedusel 50 Hz on elektrivoolu võnkeperiood
Füüsikas kasutatakse perioodi mõisted peamiselt seoses võnkumiste ja lainetega. Perioodiliselt muutuvad nähtused on näiteks ka pöörlemine ja tiirlemine.
Käivitusvool
Käivitusvool (inglise keeles starting current) on ruutkeskmine püsivool, mida võetakse vooluvõrgust mingi seadme käivitusperioodil alates nullkiirusest kuni normaalse töökiiruseni. Seejuures peab olema mootorile rakendatud nimipinge ja nimisagedus.
Käivitusvool on palju suurem kui mootori nimivool, vanematel alalisvoolumootoritel võib see ületada nimivoolu 10...30 korda. Suure käivitusvoolu vähendamiseks kasutatakse käivitusreostaate või elektroonilist juhtimist. Lühisrootoriga asünkroonmootoritel on käivitusvoolu ja nimivoolu suhe 5,5...7,0.
The Flowers of Romance
The Flowers of Romance on glam-punk bänd.
3.–7. aprillil 1999 leidis aset New Yorgi turnee (kontserdid klubides Continental Divide, koos bändidega Heal! ja The Derogatories, Arlene Grocery ja CBGB). 31. jaanuaril – 24. aprillil 2004 esines The Flowers of Romance kuue kontserdiga turneel Lätis: "Priekšpavasaris. Ziemelaustrumi-Eiropa" (kontserdid klubides Depo, Saksofons, Četri Balti Krekli, Austrumu Robeža ja Cita Opera Riias).
The Flowers of Romance’i esimene CDEP "Sue Catwoman" tuli välja 24. juunil 2004. 24.–27. juunil 2004 oli bänd Pariisi turneel "Tournée du Chat Noir" (seal anti kontsert ka klubis À La Goguette).
Alexander Wurz
thumb|right|Alexander Wurz Alexander Wurz (sündinud 15. veebruaril 1974 Waidhofen an der Thayas) on Austria Vormel 1 sõitja.
Wurz debüteeris Vormel 1 sarjas 1997. aasta Kanada GP etapil. Karjääri jooksul osales ta 69 võistlusel ning kogus 45 punkti.
Aastatel 2001–2004 oli ta McLareni, 2006 Williamsi ja 2008 Honda F1 testisõitja. Aastal 2009 on ta Brawn GP testisõitja.
Isiklikku
Alexander Wurz on 186 cm pikk ja kaalub 82,4 kg. Tema lemmikjook on mineraalveega õunamahl. Lemmikansamblid on Pink Floyd, Beatles, Rolling Stones. Vabal ajal meeldib talle suusatada ja jalgrattaga sõita. Ta on abielus Juliaga; neil on kolm poega.
Tiiu Aru
Tiiu Aru (14. oktoober 1938 Ahja – 4. detsember 2003 Tallinn) oli eesti metallikunstnik.
Tiiu Aru sündis kooliõpetaja perekonnas. Tema isa Eduard Püttsepp oli Ahja algkooli asutaja ja juhataja, ema Luise aga samas koolis õpetaja. Ta õppis Ahja algkoolis ja hiljem Tartus, lõpetas 1959. aastal Tartu Kunstikooli ning 1965. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi.
Aastatel 1966–1993 töötas ta metallikunstnike töötoas Hobusepea tänaval. Aastast 1971 oli ta Eesti Kunstnike Liidu liige.
Tiiu Aru loomingu hulgas olid kohrutatud figuraalsed vaskkarikad ja kandikud ning hõbeehted. Tema teoseid on eksponeeritud paljudel näitustel, ka väljaspool Eestit.
Tiiu Aru on maetud Tallinna Metsakalmistule.
2006. aasta Eesti meeste meistrivõistlused rahvusvahelises kabes
'''Eesti meeste 51. meistrivõistlused rahvusvahelises kabes''' peeti Tallinnas Paul Kerese Malemajas 26. jaanuarist – 5. veebruarini 2006. aastal.
Turniiri peakohtunik: Lembit Vahesaar
Sünkroonsus (Jung)
Sünkroonsus (kreeka keelest syn, 'koos' + chronos‚ 'aeg', saksa keeles Synchronizität, inglise keeles synchronicity) on psühholoogias Šveitsi psühholoogi Carl Gustav Jungi poolt kasutusele võetud mõiste, millega ta mõtles "ajaliselt kokkulangevatele akausaalsetele sündmustele," "tähendusrikastele kokkusattumistele," st seaduspärasustele, mida ei saa seletada põhjuslikkuse abil. Jung kirjutas sünkroonsusest esimest korda tekstis "Naturerklärung und Psyche: Synchronizität als ein Prinzip akausaler Zusammenhänge" (1952).
Madeleine'i kirik
Madeleine'i kirik (prantsuskeelsed nimetused l'église de la Madeleine, l'église Sainte-Marie-Madeleine, la Madeleine) on Napoleon I korraldusel aastail 1806–1842 ehitatud kirik Pariisis. Kiriku projekteeris arhitekt Pierre Vignon jäljendades Kreeka antiiktemplit.
Kirikul on 52 korintose sammast. Ehitisel puuduvad aknad, valgus tuleb sisse laes olevate kupliavade kaudu.
Orel ja orelimängijad
Kirikus on Aristide Cavaillé-Colli kuulus orel. Kirikul on olnud palju tuntud orelimängijaid ja heliloojaid:
Iraagi türkmeenid
Iraagi türkmeenid (araabia keeles تركمان العراق‎; türgi keeles Irak Türkleri) on turgi päritolu iraaklased, kes peavad enamasti kinni Türgi pärandist ja identiteedist. Enamik Iraagi türkmeene on osmanite sõdurite, kaupmeeste ja avalike teenistujate järeltulijad, kes toodi Anatooliast Iraaki Osmanite impeeriumi valitsemise ajal. Vaatamata sellele, et Iraagi türklastele viidatakse kui "türkmeenidele", ei ole nad otseselt seotud Türkmenistani türkmeenidega ega identifitseeri end osana sellest rahvast.
Täna moodustavad Iraagi türkmeenid araablaste ja kurdide järel Iraagi suuruselt kolmanda etnilise rühma. Iraagi planeerimisministeeriumi andmetel moodustas Iraagi türkmeenidest elanike arv Iraagi 34,7 miljonist elanikust 2013. aastal 3 miljonit. See vähemus elab peamiselt Iraagi põhja- ja keskosas ning neil on tihedad kultuurilised ja keelelised sidemed Türgi, eriti Anatoolia piirkonnaga.
Asünkroonmootor
pisi|Asünkroonmootorid Kolmefaasiline asünkroonmootor on levinuim vahelduvvoolul töötav elektrimootor maailmas, seda tänu lihtsale ehitusele, kergele hooldamisele ja suhteliselt madalale hinnale. Teiste elektrimasinatega võrreldes on ta töökindel, rasketes oludes vastupidav ja vajab vähe jooksvat hooldust. Seetõttu on asünkroonmootorite kasutamine majanduslikult otstarbekas ja tõhus. See masin võib töötada nii mootori kui ka generaatorina, mootori puhul on staatormähise ülesandeks pöörleva magnetvälja tekitamine. Asünkroonmootor on nimetus saanud selle järgi, et rootori pöörlemiskiirus erineb magnetvälja pöörlemiskiirusest ehk sünkroonkiirusest. pisi|Asünkroonmasina staatoriplekid pisi|Asünkroonmasina staator koos mähisega
Lühidalt ajaloost
pisi|Asünkroonmootor Esimene teadaolev teadlane, kellele tuli pöörleva magnetvälja idee, oli François Arago juba 1824. aastal, selle idee teostas aga Walter Baily aastal 1879. Pärast seda lõid vahelduvvoolul töötavad induktsioonmootorid teineteisest sõltumatult nii Nikola Tesla kui Galileo Ferraris. Viimane esitas oma mootori 1885. aastal ning avaldas kolm aastat hiljem teadustöö, kus selgitas oma leiutise tööpõhimõtteid. Tesla demonstreeris oma töötavat mudelit 1888. aastal Ameerika Elektriinseneride Instituudis (American Institute of Electrical Engineers), samal aastal anti mehele Ameerika Ühendriikides mootori patent. Tesla enda väitel lõi ta pöörleva magnetvälja juba 1882. aastal.
Asünkroonmootori ehitus
pisi|Asünkroonmootori põhimõtteskeem Asünkroonmootori põhiosadeks on staator (paigalseisev osa) ja rootor (pöörlev osa). Asünkroonmootorid jagunevad ehituselt kaheks tüübiks, mis erinevad ainult rootori ehituselt – lühisrootoriga ja faasirootoriga mootoriteks. Viimaseid nimetatakse ka kontaktrõngastega mootoriteks. Joonistel on näidatud lühisrootoriga asünkroonmootori ehitus.
Tööpõhimõte
Nagu järeldub asünkroonmootori tööpõhimõttest, ei oma rootorimähis elektrilist ühendust staatorimähisega. Nende vahel on ainult magnetiline sidestus ja energia kantakse ühest mähisest teise magnetvälja kaudu. Nii sarnaneb asünkroonmootor transformaatoriga, milles staatorimähis on primaar- ja rootormähis sekundaarmähiseks. Rootori pöörlemapanemiseks on vaja peale staatorimähiste tekitatud pöörleva magnetvälja tekitada vool ka rootorimähises. Asünkroonmootori puhul tekitatakse see vool elektromagnetilise induktsiooni põhimõttel: juhtmes indutseeritakse elektromotoorjõud, kui juhe magnetväljas liigub või kui juhet ümbritsev magnetväli muutub. Järelikult, elektromotoorjõu ja voolu tekitamiseks rootorimähises peavad staatori magnetvälja ja rootori pöörlemiskiirused teineteisest erinema. Seda kiiruste erinevust nimetatakse rootori libistuseks (slip) ja seda tähistatakse tähega s. Libistus arvutatakse sünkroonkiiruse ω0 ja rootori tegeliku pöörlemiskiiruse ω suhtelise vahena. Kui koormus mootori võllil kasvab, siis libistus suureneb, seetõttu suureneb ka rootoris indutseeritud elektromotoorjõud ja seega ka vool. Standardse asünkroonmootori nimilibistus on mõni protsent, kusjuures suurema nimilibistusega on väiksemad mootorid.
Käivitamine
pisi|Esmane käivitusskeem omahoidele jääva kontaktiga (13–14) KM – kontaktor M – mootor QS1 – pealüliti SB1 – NC-nupplüliti SB2 – NO-nupplüliti Kui juhtimiskilbis kasutatakse väljuvaid toiteliine, siis iga toidetava mootori jaoks on oma kaitseaparaadid
Asünkroonmootori käivitusomadusi hinnatakse tema käivituskarakteristikutega:
Käivituse alghetkel on libistus s=1.
Faasirootoriga mootori käivitamine
Mootorile on iseloomulik suhteliselt väike käivitusmoment ning samal ajal üsna suur, nimivoolu kuni kümme korda ületav käivitusvool. Seepärast käivitatakse faasirootoriga asünkroonmootor tavaliselt rootorisse aheldatud käivitusreostaadiga, mis vähendab käivitusvoolu ja ühtlasi suurendab käivitusmomenti. Seda seepärast, et asünkroonmootori pöördemoment on määratud lisaks rootoriahela voolu ja magnetvoo väärtusele ka nendevahelise faasinihkega. Käivitusreostaadi astmed lülitatakse ümber nii, et rootorivool jääks mootori käivitamise ajal ligikaudu muutumatuks, käivitusmomendi keskmine väärtus aga oleks maksimaalse lähedal. Käivitusreostaadid valmistatakse keermekujuliselt keritud metalltraadist või -lindist, neid valatakse ka malmist.
Sel juhul lühistatakse reostaat astmete kaupa igas faasis omaette. Osa käivitusastmete lülitusi on ebasümmeetrilised, osa sümmeetrilised.
Käivitusmoment
Käivitusmoment on elektrimootori tekitatud elektromagnetiline pöördemoment miinus mootori ventilatsiooni takistus ja laagrite hõõrdemoment käivitusperioodi kestel alates nullkiirusest kuni koormuskiiruseni. Seejuures peab mootorile olema rakendatud nimipinge ja nimisagedus.
Asünkroonmootor
Faasirootoriga mootori käivitamine
Käivitus toimub induktiivtakistusega rootoriahelas. Füüsikaliselt võib seda käivitusmeetodit võrrelda käivitusega muutuva takistuse abil. Paispooli induktiivsus loetakse ligikaudu konstantseks. Käivituse alghetkel on rootorivoolu sagedus suur, seetõttu on suur ka paispooli induktiivtakistus, piirates tunduvalt käivitusvoolu. Kiiruse kasvamisel väheneb rootorivoolu sagedus ning sellega ka paispooli induktiivtakistus. Seetõttu on ka see käivitusmeetod tõhusam, kui käivitusaste aktiivtakistusega. Edukalt kasutatakse kombineeritud käivitust paispool- ja reostaatastmetega. Võrreldes samaväärse reostaatkäivitusega on sellises lülituses käivitusastmete üldarv väiksem.
Lühisrootoriga mootori käivitamine
pisi|Lühisrootoriga asünkroonmootori käivituslülitused Lühisrootoriga asünkroonmootori võrku lülitamisel tekib voolutõuge, mille piiramiseks pole võimalik kasutada käivitusreostaati. Lühisrootoriga mootori põhiliseks käivitusviisiks on otse võrku lülitamine ehk otsekäivitus. Üksnes seal, kus toitevõrk ei luba sellist käivitust kasutada, piiratakse käivitusvoolu mitmesuguste seadistega staatorahelas.
Mootor lülitatakse võrku tähte ühendatud staatormähisega. Pärast käivitusvoolutõuke vaibumist ning mootori jõudmist püsirežiimi lülitatakse staatormähis ümber kolmnurka. Lülitamiseks kasutatakse erilist täht-kolmnurk-lülitit. See käivituslülitus omab tänapäeval siiski pigem ajaloolist väärtust, sest seda on praktiliselt võimalik kasutada üksnes koormamata mehhanismi käivitamiseks.
Kiiruse reguleerimine
Mootori kiirus sõltub magnetvälja pöörlemise kiirusest ja viimane omakorda staatorimähise pooluste arvust ja toitevoolu sagedusest. Magnetvälja pöörlemiskiirust nimetatakse mootori sünkroonkiiruseks ω0 ehk ka lihtsalt sünkroonkiiruseks n0. Nende vahel kehtib järgnev seos 	ω0=2πf/p=(2πn0)/60, kus ω0 – mootori sünkroonnurkkiirus (rad/s), f – toitevoolu sagedus, p – poolusepaaride arv ja n0 – sünkroonkiirus (p/min).
Ehk siit järeldub, et asünkroonmootori kiirust võib reguleerida libistuse, toitevoolu sageduse või poolusepaaride arvu muutmisega. Libistuse muutmisega kiiruse reguleerimist kasutatakse ainult faasirootoriga mootorite puhul. Rootoriahela tegevtakistuse suurendamisega suureneb ka libistus ja mootori pöörlemiskiirus väheneb. Pöörlemiskiiruse reguleerimine libistuse muutmisega toimub ainult koormatud mootori korral, tegevtakistuse muutus tühijooksul pöörlemiskiirusele praktiliselt ei mõju. Selle reguleerimismooduse puudus on see, et elektriline kadu rootoriahelas on võrdeline libistusega, see tähendab, et mootori libistuse suurenemisega kaasnev ka elektrilise kao suurenemine ja järelikult ka mootori kasuteguri vähenemine.
Philips
Koninklijke Philips Electronics N.V. (brändinimega Philips) on rahvusvaheline Hollandi elektroonikaettevõte.
Asünkroonmootor
Kiiruse reguleerimine
Kiiruse reguleerimine sageduse muutmisega – selleks peab igal mootoril olema sagedusmuundur, sest toitevõrgu sagedus peab alati muutumatuks jääma. Sellel meetodil on aga kiiruse reguleerimine sujuv ja võib toimuda suures ulatuses. Staatormähise pooluste arvu muutmine – see meetod annab astmelise reguleerimise, sest sagedusel 50 Hz ja erinevate poolusepaaride korral võib saada ainult sünkroonkiirusi 3000, 1000, 750, 600 p/min jne. Pooluste arvu saab muuta, kui paigaldada staatori uuretesse kaks mähist erinevate poolusepaaridega või paigutada staatorile mähis, mille konstruktsioon võimaldab saada erineva pooluste arvu. Kõige lihtsam on mähis, kui pooluste arvud suhtuvad üks kahele.
Philips
Philips on üks maailma suurimaid elektroonikaettevõtteid. 2010. aastal oli ettevõtte käive 25,42 miljardit eurot. Ettevõttes on 119 000 töötajat rohkem kui 60 riigist.
Asünkroonmootor
Kasutusalad
Kõige enam kasutatakse asünkroonmootoreid mitmesuguste üldotstarbeliste masinate nagu ventilaatorite, kompressorite, pumpade, aga ka ketassaagide, puiduhöövelpinkide ja muude masinate käitamiseks.
Puudused
Neid probleeme saab tänapäeval edukalt lahendada jõuelektroonika ja mikroprotsessortehnika abil kompleksselt, kasutades selleks otstarbeks loodud sujuvkäiviteid.
Philips
Philips on jagatud mitmeks sektoriks: Philips Consumer Lifestyle (varem Philips Consumer Electronics ja Philips Domestic Appliances Personal Care), Philips Lighting ja Philips Healthcare (varem Philips Medical Systems).
Ajalugu
Philipsi asutasid 1891. aastal Gerard Philips ja tema isa pereettevõttena. Olles Zaltbommelis pankur, rahastas Frederik Philips 1892. aastal Eindhovenis tühja, tagasihoidliku tehasehoone ostu ja häälestust. Seal hakkas Philips tootma süsinikust hõõgniidiga lambipirne ja muid elektrotehnilisi tooteid. Tänapäeval asub selles tehasehoones valgusskulptuuride muuseum.
Pärast esimesi raskeid aastaid, olles peaaegu pankrotistunud, kaasasid Gerard ja ta isa oma pereärisse 16-aastase venna Antoni. Pärast insenerikraadi omandamist hakkas Anton tööle müügi-turundusjuhina ja peagi andis ta oma panuse juba paljudesse ettevõtte äriideedesse. Seejärel hakkas pereäri jõudsasti arenema, mille tulemusena loodi 1907. aastal Eindhovenis N.V. Philips’ Metaalgloeilampfabriek (ingl. k. The Philips Lightwire-bulb Factory Inc.) ja 1912. aastal asutati N.V. Philips' Gloeilampenfabrieken (ingl. k. The Philips Light-bulbs Factories Inc.). Luues Philips Incorporationi, panid Gerard ja Anton Philips aluse ettevõtte rahvusvahelisele arengule.
1920. aastatel hakkas ettevõte valmistama uusi tooteid, näiteks tolmuimejaid. 1939. aastal toodi turule elektripardel Philishave (Ameerika Ühendriikides nimega Norelco).
Philips tõi uuesti kasutusse aurumasinad, mida jõudsalt edasi arendati.
Philipsi raadio
pisi|200px|Philipsi raadiovastuvõtja 930A, 1931 11. märtsil 1927 lasi Philips eetrisse lühilainelise raadiojaama PCJJ (hiljem PCJ), mis 1929. aastal liideti tütarjaamaga PHI. PHI andis Hollandi Ida-Indias (nüüd Indoneesia) eetrisse saksakeelseid saateid, samal ajal levis PCJJ ülejäänud maailmale inglise, hispaania ja saksa keeles.
1928. aastal hakati pühapäeviti eetrisse andma raadiosaadet "The Happy Station show", mille saatejuht oli Eddie Startz. See saade sai maailma kõige kauem kestvamaks lühilaineliseks raadioprogrammiks. Sakslaste sissetung 1940. aasta mais katkestas ülekanded Hollandist. Raadiosaatjad Huzenis läksid sakslaste kontrolli alla. Natsionaalsotsialistlikku propagandat hakkasid levitama nii Saksamaa kui ka Hollandi raadiojaamad.
Pärast Hollandi vabanemist lõpetas Philipsi raadio oma töö. 1946. aastal riigistati kaks lühilainelist raadiojaama ning nimetati ümber kui Radio Netherlands Worldwide, the Dutch International Service. Mõned PCJ saated, näiteks "Happy Station", jätkusid uues raadiojaamas.
Teine maailmasõda
pisi|vasakul|140px|Philipsi vana logo
9. mail 1940 said Philipsi juhid teada, et järgmisel päeval tungivad sakslased Hollandisse. Olles selleks valmistunud, lendasid Anton Philips, tema lapselaps Franz Otten ja teised Philipsi pere liikmed Ameerika Ühendriikidesse, võttes kaasa suure hulga ettevõtte kapitali. Tegutsedes Ameerika Ühendriikides nimega North American Philips Company, õnnestus neil sõja ajal seal ettevõtet füüsiliselt pidada, ehkki juriidilises mõttes viidi ettevõte üle Hollandi Antillidele, et seda kaitsta ameeriklaste eest.
Ainsana jäi Philipsi pere liikmetest Hollandisse Antoni poeg Frits Philips. Ta päästis 382 juudi elu, veendes natsionaalsotsialiste, et nad on Philipsi tootmisprotsessis asendamatud. 1943. aastal hoiti teda mõned kuud Vught's poliitiliste vangide koonduslaagris, sest tema tehases aset leidnud streik vähendas tootmismahtusid. Sadade juutide elude päästmise eest tunnustati teda 1995. aastal Yad Vashemi memoriaalil kui Righteous Among the Nations.
Sõjajärgne aeg
Pärast sõda kolis ettevõte tagasi Hollandisse, peakorter rajati Eindhovenisse. Mitmed salajased teadusrajatised olid olnud sissetungijate eest lukustatud ja peidetud, tänu sellele sai ettevõte pärast sõda jälle kiiresti jalad alla. pisi|Philipsi Light Tower Eindhovenis, endine tehas, kus toodeti lambipirne, ja hilisem ettevõtte peakorter. 1949. aastal hakkas ettevõte müüma telereid. 1950. aastal loodi Philips Records.
1963. aastal tõi Philips turule kompakthelikassetid, mis osutusid väga edukaks. Kompaktkassetid olid algselt mõeldud kontoris diktatsioonimasinatega töötavatele stenograafidele ja kutselistele ajakirjanikele. Kui kompaktkassettide heli kvaliteet paranes, hakati neid kasutama heli lindistamiseks. Kassetid said vinüülplaatide järel populaarsuselt teiseks andmekandjaks, mida kasutati salvestatud muusika müümise eesmärgil.
Philips tõi turule esimese kombinatsiooni kaasaskantavast raadiost ja kassetiga diktofonist, mida turustati kui "raadiosalvestit", ning on nüüd tuntud kui kassettmagnetofon. Hiljem hakati helikassette kasutama ka telefonide automaatvastajates, kus kasutati ka erilist linti, mis oli keritud lõpmatusse tsüklisse. 1970. ja 1980. aastatel kasutati kompaktkassette varajaste personaalarvutite andmekandjatena. Erialaste vajaduste rahuldamiseks vähendas Philips kasseti suurust – loodi Mini-Cassette, mis ei saavutanud siiski nii suurt edu kui Olympuse Microcassette, mis oli valdavaks helisalvestuse andmekandjaks täisdigitaalsete diktatsioonimasinate tulekuni.
1972. aastal tõi Philips Inglismaal turule maailma esimese kodukasutuseks mõeldud kassett-videomagnetofoni (VCR) mudelinumbriga N1500. Selle üsna kobakatele videokassettidele sai lindistada kuni 30 või 45 minutit videot. Hiljem hakati pakkuma ka 1 tunni video salvestamiseks mõeldud kassette. Kui Sony Betamax ja grupp VHS tootjaid hakkasid Philipsile konkurentsi pakkuma, tuli too välja N1700 süsteemiga, mis võimaldas videot salvestada kuni 2 tundi – esimest korda suutis videokassett mahutada kahetunnist filmi. 1977. aastal levitati Suurbritannias uut süsteemi reklaamivat filmi, milles mängis peaosa komöödianäitleja Denis Norden.
Philips töötas välja laserplaaditehnoloogia, kuid lükkas selle kaubanduslikku väljalaset edasi, sest kartis, et uus tehnoloogia mõjub halvasti ettevõtte videosalvestajate müügitulemustele. Hiljem ühines Philips MCA-ga, et turule tuua esimene kaubanduslik laserplaadi standard ja selle mängijad. 1982. aastal hakkas Philips koostööd tegema Sonyga, et turule tuua Compact Disc standard. Sellest formaadist arenesid välja nii DVD standard, mis jõudis Philipsi ja Sony kaudu turule 1997. aastal, kui ka Blu-ray Disci standard, mille ametlik väljalase oli 2006. aastal.
1991. aastal muutis ettevõte nime, uueks nimeks sai Philips Electronics N.V. (varasem nimi oli N.V. Philips Gloeilampenfabrieken). Samal ajal kaotati ametlikult North American Philips ja Ameerika Ühendriikides loodi uus korporatiivne osakond – Philips Electronics North America Corp.
1997. aastal otsustasid Philipsi juhid kolida ettevõtte peakorteri Eindhovenist ümber Amsterdami ja ettevõtte uueks korporatiivseks nimeks sai Koninklijke Philips Electronics N.V.See käik viidi täide 2001. aastal. Algselt asus ettevõte Rembrandt Toweris, kuid 2002. aastal koliti uuesti: seekord Breitner Towerisse. Philips Lighting, Philips Research, Philips Semiconductors (alates 2006. aasta septembrist tuntud kui NXP Semiconductors) ja Philips Design baseeruvad jätkuvalt Eindhovenis. Philips Healthcare'i peakorterid asuvad nii Hollandis Bestis (Eindhoveni lähedal) kui ka Ameerika Ühendriikides Andoveris Massachusettsi osariigis (Bostoni lähedal).
Pooljuhtide müük
Kiipide valmistajana kuulub Philips Semiconductors maailma 20 kõige suurema pooljuhtide tootja hulka.
1. oktoobril 2005 muutis Philips oma pooljuhte tootva osakonna õiguslikult eraldi ettevõtteks.
2. augustil 2006 jõudis Philips kokkuleppele, et müüb oma 80,1% suuruse kontrolliva osaluse Philips Semiconductorsis erainvestorite konsortsiumile, kelle moodustasid Kohlberg Kravis Roberts & Co. (KKR), Silver Lake Partners ja AlpInvest Partners. Müük viis lõpule 2005. aasta detsembris alanud protsessi, mille eesmärgiks oli Semiconductorsist teha eraldi juriidiline üksus ja oma kontrolliva osaluse mahamüümine. Kirjas, mis oli mõeldud Philipsi 8000 juhatajale, mainiti järgmist: See on palju enamat kui lihtsalt tehing: see on ilmselt kõige olulisem verstapost Philipsis aset leidvate muutuste pikal teekonnal: algab uus peatükk kõigile – eriti neile, kes tegelevad Semiconductorsis.
Philips oli üks vähestest ettevõtetest, kes suutis edukalt siirduda 19. sajandi elektrimaailmast elektroonikaajastusse: pooljuhte hakati tootma 1953. aastal ja sellest ajast peale kuulub ettevõte pooljuhtide valdkonnas maailma 20 suurima tegija hulka.
21. augustil 2006 teatasid Bain Capital ja Apax Partners, et nad on allkirjastanud lepingud, et liituda laiendatud konsortsiumiga, mida juhib KKR, selleks et omandada Semiconductors Divisionis kontrolliv osalus.
1. septembril 2006 teatati Berliinis, et Philipsi asutatud uue pooljuhte tootva ettevõtte nimeks saab NXP Semiconductors.
2010–...
2010. aasta seisuga ei ürita ettevõte olla tarbeelektroonikas enam alusuuringute kaudu innovaatiline, kuid jätkab olmeelektroonika täiustamist. Kuna ettevõtte puhaskasum vähenes 2011. aasta kolmandas kvartalis 85 protsenti, teatas Philips 4500 töötaja koondamisest. See on osa ettevõtte kulude vähendamise plaanist: soovitakse säästa 800 miljonit eurot, et saavutada oma finantssiht.
Compact Cassette
1962. aastal leiutas Philips heli salvestamiseks kompaktse helikasseti. Kuigi tol ajal oli turul ka teisi magnetlindil põhinevaid kassette, kujunes Compact Cassette'i süsteem siiski väga edukaks ja vallutas turu, sest Philips otsustas seda formaati jagada litsentsitasuta.
Laserdisc
Laserplaat oli optiline ketas läbimõõduga 30 cm, mis töötati välja koostöös MCA-ga, et konkureerida VHS-standardiga. Laserplaat ei osutunud siiski nii menukaks kui VHS, sest selle tehnoloogia mängijad maksid palju, filmid olid mõnevõrra kallimad ja pettumust valmistas ka read-only formaat. Sellegipoolest saavutas laserplaat, nagu ka Betamax, suure populaarsuse videokollektsionääride hulgas. Laserplaadis kasutatud tehnoloogiaid kasutati hiljem kompaktplaadi väljatöötamisel.
Compact Disc (CD)
Kuigi Philipsi ja MCA Laserdisci projekt ei jõudnud massidesse, nagu tegi seda VHS, ei andnud ettevõte alla: koostöös Sonyga töötati välja CD-tehnoloogia, mis jõudis turule 1982. aastal.
Digital Versatile Disc ehk Digital Video Disc (DVD)
CD (Compact Disc) järglaseks kujunes läbi raskuste ja mitmete tagasilöökide DVD (Digital Versatile Disc või Digital Video Disc) standard. Philipsi enda edasiarendus CD-st oli formaat nimega MultiMedia Compact Disc (MMCD). Samal ajal töötati Toshiba juhtimisel välja ka teine tehnoloogia – Super Density (SD) disc. Mõlema formaadi loojad küsisid abi IBM-lt, et nõu saada failisüsteemi arenduseks. IBM soovitas luua töögrupi, kuhu kuulusid arvutitööstuse eksperdid (esindatud olid ka näiteks Apple ja Dell). Loodud töörühm, The Technical Working Group (TWG), otsustas boikoteerida nii MMCD kui ka SD Disc formaati, et ära hoida järjekordset formaadisõda (nagu näiteks oli videolintide formaadisõda).Tehti ettepanek nende kahe tehnoloogia (MMCD, SD Disc) ühendamiseks. Selle tulemusena loodi DVD spetsifikatsioon, mis sai viimase lihvi 1995. aastal. DVD video formaati tutvustati esimesena 1996. aastal Jaapanis, 1997. aastal tehti seda Ameerika Ühendriikides ning aasta hiljem ka Euroopas ja ülejäänud maailmas.
Blu-ray Disc
Blu-ray Disc töötati välja peamiselt Philipsi ja Sony eestvedamisel. Nimi Blu-ray Disc viitab sinisele laserkiirele lainepikkusega 405 nm (ultraviolett), mida rakendatakse plaatide lugemiseks ja kirjutamiseks. Blu-ray tehnoloogia võimaldab sarnasel andmekandjal vähemalt 6 korda suuremat andmemahtu (ühekihiline Blu-ray Disc mahutab 25 GB andmeid ja kahekihiline 50 GB) kui tavaline DVD, mille puhul kasutatakse punast laserit lainepikkusega 650 nm.
Sisehaldus
2004. aastal loobus Philips oma senisest tunnuslausest "Teeme asjad paremaks" (ingl. k. "Let's make things better") ja võttis kasutusele uue: "Meel ja lihtsus" (ingl. k. "Sense and simplicity").
ASM Lithography ja Atos kuulusid kunagi Philipsile.
1998. aastal müüdi Philipsi plaadifirma PolyGram Ameerika ettevõttele Seagram ja ühines Universal Music Groupiga. Philips Records jätkab oma tegevust osana UMGst, selle nimi on litsentseeritud endisele emaettevõttele.
Philips Intellectual Property and Standards on Philipsi allüksus, mis tegeleb litsentside, kaubamärkide ja patentidega. Philips omab praegu umbes 55 000 patendiõigust, 33 000 registreeritud kaubamärki ja 49 000 registreeritud kavandit.
Tegevdirektorid
pisi|200px|Philipsi logo, mis oli kasutusel kuni märtsini 2008
Omandatud varad
Philips on aastate jooksul kokku ostnud palju ettevõtteid, näiteks Amperex, Magnavox, Signetics, Mullard, VLSI, Agilent Healthcare Solutions Group, Marconi Medical Systems, ADAC Laboratories, ATL Ultrasound, osakonnad Westinghouses ning tarbeelektroonika sektsioonid Philcos ja Sylvanias. Philips loobus Sylvani kaubamärgist, mida omab nüüd Havells Sylvania, välja arvatud Austraalias, Kanadas, Mehhikos, Uus-Meremaal, Puerto Ricos ja Ameerika Ühendriikides, kus seda omab Osram, mis kuulub Siemensile. 1999. aasta novembris loodi Philipsi ja Agilent Technologies poolt võrdse osalusega ühisettevõte Lumileds, mis toodab valgusdioode. Lumileds ühines Phillips Lightinguga 2005. aasta augustis (täielikult 2006. aasta detsembris). 2000. aastal ostis Philips Optiva Corporationi, mis valmistab Sonicare elektroonilisi hambaharju. Ettevõte uueks nimeks sai Philips Oral Healthcare ja liideti Philips DAP-ga. 2006. aastal ostis Philips ettevõtte Lifeline Systems, mille peakorter asub Framinghamis, Massachusettsis. 2007. aasta augustis ostis Philips ettevõtte nimega Ximis, Inc., mis liideti Philipsi Meditsiinilise Informaatika osakonnaga. 2007. aasta oktoobris osteti TPL Groupilt litsents. "Moore Microprocessor Patent (MPP) Portfolio"
21. detsembril 2007 teatasid Philips ja Respironics, Inc. ühinemislepingu sõlmimisest, mille kohaselt pidi Philips kokku ostma Respironicsi aktsiad hinnaga 66 USA dollarit tükist – ostuhind kokku oli seega umbes 3,6 miljardit eurot, mille Philips pidi tasuma sularahas.
21. veebruaril 2008 omandas Philips ettevõtte nimega VISICU, mis oli kuulsaks saanud eICU loomisega: kasutatakse telemeditsiini, et tsentraliseeritult jälgida intensiivraviosakonna patsiente ja nende eest hoolt kanda.
Philips müüs suuremaid kodumasinaid nime "Philips" all. Pärast seda, kui Philips müüs oma suuri kodumasinaid tootva haru (Major Domestic Appliances) Whirlpool Corporationile (Whirlpool ostis Philipsi osaluse lõplikult välja 1991. aastal), kaotati kaubamärgid "Philips Whirlpool" ja "Whirlpool Philips" ning alles jäi ainult "Whirlpool".
Iseseisvunud ettevõtted
Polymer Vision, The Readius looja, on eraldunud ettevõte Philips Electronicsist. 2011. aasta mais valmistas Polymer Vision must-valge 6-tollise, 800×600 resolutsiooniga ekraani, mida saab ümber toru rullida.
APRICO Solutions on Philipsist välja kasvanud ettevõte.
Philips oli esindatud ka ravimiturul ettevõttega Philips-Duphar (Dutch Pharmaceuticals). Philips-Duphar valmistas tooteid nii taimedele, loomadele kui ka inimestele. Duphar müüdi Solvay’le, mis on nüüd tuntud kui Solvay Pharmaceuticals. Philips omandas 2009. aastal Austraalia valgustusfirma Dynalite, et pakkuda oma klientidele täielikku valgustuslahendust.
Sport ja sponsorlus
Philips on ajalooliselt üles näidanud huvi spordi vastu: esialgu seetõttu, et pakkuda oma töölistele füüsilist aktiivsust ja lõõgastusvõimalust. 1913. aastal, tähistamaks Hollandi Prantsusmaast iseseisvumise sajandat aastapäeva, asutas Philips spordiklubi Philips Sport Vereniging (ingl. k. Philips Sports Club), mis on nüüd tuntud kui PSV. Spordiklubi hõlmab mitut valdkonda, kuid kõige kuulsamad on praegu PSV jalgpalliklubi ja ujumisklubi. Philips omab nimeõigusi Philips Staadionile, mis on jalgpalliklubi PSV Eindhoven kodustaadioniks.