cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Michel de Montaigne
Michel Eyquem de Montaigne [miš'el ek'em dö mo(n)t'enj] (28. veebruar 1533 – 13. september 1592) oli prantsuse kirjanik, filosoof ja riigitegelane. Tema tuntus rajaneb eelkõige tema teosel "Essais" ("Esseed", otsetõlkes 'harjutused' või 'katsetused'), mis pani aluse esseekirjandusele.
Elulugu
Montaigne pärines jõukast kaupmeheperekonnast, tema ema oli aga Hispaania juudi päritolu. Montaigne sai isalt väga hea hariduse, tema esimeseks keeleks sai ladina keel. Hiljem pani ta oma teosed siiski kirja prantsuse keeles. Montaigne oli küll katoliiklane, kuid suhtus sallivalt ka protestantidesse. Tema elukäiku mõjutas ka sügav sõprus Étienne de La Boétie'ga, kelle surma järel ta päris selle antiikkirjanduse raamatukogu. On arvatud, et just Boétie kaotamine sundis teda oma mõtisklusi ka "Esseedesse" kirja panema.
Kuni 1570. aastateni töötas Montaigne mitmes riigiametis Bordeaux' kandis. Ta kuulus lühikest aega ka kuningas Charles IX õukonda. Seejärel tõmbus ta tagasi oma valdustesse ja pühendus kirjutamisele. Ent 1580. aastal, kui ta oli ringreisil Euroopas, valiti ta Bordeaux' linnapeaks; neid kohuseid täitis ta kuni 1585. aastani. Seejärel pöördus ta tagasi kirjutamise juurde. Montaigne toetas Henri IV ususõdasid lepitavat poliitikat, kuid ta suri paraku enne, kui too kogu Prantsusmaa tegelikuks valitsejaks tõusis.
Raine Karp
Raine Karp (sündinud 23. juulil 1939 Tallinnas) on eesti arhitekt.
Ta õppis Tallinna Polütehnilise Instituudi (1957–1959) ehitusteaduskonnas tööstus- ja tsiviilehitust (2 kursust) ja Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis arhitektuuri (1959–1964). Eesti NSV ajal töötas ta Kommunaalprojektis (1960–1963), Eesti Projektis (1963–1973 ja 1978–1990) ja Eesti Tööstusprojektis (1975–1978). Pärast Nõukogude Liidu lagunemist perioodil, mil majandus ja ehitustegevus jälle taastus, asutas 1996. aastal Raine Karp oma ühemehe-arhitektuuribüroo. Arhitektide Liitu astus noor arhitekt juba 1964. aastal, mil tal oli kool veel lõpetamata, kuid aluse vastuvõtmiseks andsid tehtud tööd ja kolleegide toetus. Liidust välja astus 1992. aastal.
Tema loomingu sekka kuuluvad muuhulgas Tallinna Linnahall, Eesti Rahvusraamatukogu hoone, Välisministeeriumi hoone ja Valgeranna puhkekompleksi peahoone. Mõned hooned, nagu Tallinna Postimaja ja Sakala keskus, on ka olulises mahus ümber ehitatud või lammutatud.
Looming
Alates 1962. aastast ulatub Raine Karbi projektide arv koos ümber- ja juurdeehitustega üle 300. Arhitekti loomingu hulgas on üldtuntud linna kujundavad hooned Tallinnas nagu linnahall ja rahvusraamatukogu või nüüdseks mälestuseks saanud Sakala keskus ja tundmatuseni muutunud peapostkontor, viimastest on saanud klaasised kaubamajad. Peale silmapaistavate avalike hoonete on ta projekteerinud kortermaju nõukogude eliitrahvale, üksikelamuid, suvilaid ja aiamaju, vähemal määral tüüpkortermaju. Raine Karbi individuaalelamutest on kõige kuulsam tema enda eramu Meriväljal Viimsi teel (1975), mis tänava poolt on kinnise ilmega ja akendeta, kõik ruumid avanevad avarate klaaspindade ja rõduga hooviküljele. Lisaks on ta töötanud Mustamäe elurajooni keskuse projektiga, mis jäi lõpuks ehitamata.
Raine Karbi loomingule on omane isikupärane monumentaalsus, tugev ja arusaadav kontseptsioon. Tema töid iseloomustab selge ja süsteemne plaanilahendus ning efektiivne ruumikasutus. Arhitekti käekirja on mõjutanud olude kitsikus, seda nii hea ehitusmaterjali kui ka oskustööliste puudumise tõttu. Sellest olenemata on tema loomingus näha innovaatilisi ja kaasaegseid tehnilisi lahendusi. Suurte ehitistega – linnahalli, rahvusraamatukogu ja Sakala keskusega – tõstis ta taas ausse Eesti paekivi.
Mustamäe elurajooni keskus, Sõpruse puiestee ja Vilde tee korterelamud
Mustamäe ehitamine sai alguse 1958. aastal toimunud planeeringukonkursist, mille alusel koostati järgmisel aastal esialgne detailplaneering (Voldemar Tippel, Lidia Pettai, Toivo Kallas, insener Aleksander Prahm) ning 1962. aastal valmisid esimesed kortermajad. Mustamäe elurajooni keskuse konkurss korraldati 1964. aastal, mille esimese koha võitis Raine Karp koos Toivo Kallasega. Konkursi tingimused nägid muuhulgas ette, et esitatavad "projektlahendused peavad kajastama ühiskondlike keskuste kaasaegse arhitektuuripraktika parimate saavutuste põhimõtteid". Keskuse ruumiprogramm oli rikkalik hõlmates kultuuriasutusi (1200-kohaline klubi, 1000-kohaline kino, raamatukogu, tantsusaal), toitlustusettevõtteid (kohvik, restoran, söökla) ja kauplusi. Raine Karp tegeles Mustamäe keskusega kuni 1970. aastate alguseni, kuid kavandatud elav ja atraktiivne keskkond jäi lõpuks siiski teostamata.
1966. aastal projekteeris Raine Karp Sõpruse puiesteel ja Vilde teel asuvad 9-korruselised korterelamud, mis valmisid 1960. aastate II poolel ja 1970. aastate alguses. Kuna Tallinna Majaehituskombinaat ei suutnud piisavalt kiiresti vajalikul määral betoonelemente toota lubati majad ehitada telliskividest. Korterid on kompaktsed 2–4-toalised, mille lisandväärtusena on igal korteril rõdu või suurematel 2 rõdu.
Elamukvartal Tallinnas Trummi tänaval
pisi|Elamud Tallinnas Trummi 21 Teaduste Akadeemia SKB (Spetsiaalne Konstrueerimise Büroo) elamukvartal on projekteeritud 1969. aastal ja valmis ehitatud aastatel 1969–1971. Kolmest korterelamust, ühest ridaelamust ning katlamajast moodustuv ansambel on heatasemeline näide korterelamute sobitamisest eramute piirkonda. Modernistliku arhitektuuriga Trummi elamukvartal kannab endas Soome mõjutusi ja näha on sellele perioodile omaseid võtteid – mahtude endassetõmbunud suletus, kontrastide kasutamine, rõhttriibu esteetika, mida iseloomustab karniisideta fassaadi kontraste rõhutav viimistlus: seinte siledaks krohvitud ja valgeks värvitud pind loob kontrasti akende tumeda reaga. Soome mõjutustega modernne ja idülliline keskkond oli tol ajal nagu tükk välismaad. Võrreldes riikliku elamuehitusega oli Teaduste Akadeemia ametkondliku kvartali projekteerimine võimaluste rohkem. Tänaseks on vabaplaneeringuline keskkond aiaga tarastatud ja lukustatud, ridaelamule on 1990. aastatel peale ehitatud viilkatus.
Tallinna Polütehnilise Instituudi TPI (TTÜ) spordihoone
Tallinna Postimaja
Tallinna peapostkontor on projekteeritud 1974. aastal koos arhitekt Mati Raignaga, ehitusinseneri Heiki Meosega ja sisearhitekti Kirsi Laanemaaga. Algselt oli mõeldud posti töötlemiseks ja väljastamiseks ning telefoniteenuste tarbeks. Tallinna peapostkontori hoone valmis 1980. aasta Moskva olümpiamängudeks. Hoone esimesel korrusel asus suur kaugekõnede tellimise saal, sest kaugekõnesid tuli (ka Eesti eri piirkondadesse) Eesti NSV ajal ette tellida ja koduselt telefonilt polnud see alati võimalik. Teisele korrusele viis Eesti esimene avalik eskalaator, mida postimaja avamise järel tulid paljud inimesed üle Eesti vaatama, kuid mis üsna pea töötamise lõpetas. 1988 asendati see tavalise trepiga ja hiljem ehitati ümber.
Tallinna Linnahall
pisi|Tallinna LinnahallTallinna linnahall on 4200-kohalise vaatesaali, jäähalli, kohvikute ja teenindusruumidega hoone, mis on projekteeritud 1975. aastal koos arhitekt Riina Altmäega, sisearhitektid olid Ülo Sirp ja Mariann Hakk. Hoone valmis 1980. aasta Moskva olümpiamängudeks. Linnahall otsustati rajada mere äärde ajal, mil meri oli merelinnast tööstus- ja sadamatsooniga eraldatud. Sellega katkes merd eraldav tsoon ja linnahall sai mereäärseks kultuuribastioniks. Linnahalli plaaniskeem on ratsionaalne ja selge ning hoone arhitektoonika lihtne ja suursugune. Plaanilise lahenduse inspireerijaks ja mõjutajaks on olnud alles jääv sadamaraudtee, mille ületamiseks oli vaja teha jalakäijate estakaad. See andis hoonele venitatud teljelisuse ja trepid jalakäija viimiseks kõrgemale sisenemistasandile. Kõrgemal tasandil asuvad vaateplatvormid ja üle katuse viivad käiguteed, kust saab pilguga haarata merepanoraami või vanalinna siluetti. Monumentaalset ja jõulist arhitektuuri pehmendab hästi proportsioneeritud astmeline vertikaalliigendus ja murunõlvad hoone külgedel. Hoone suletus ja muruga kaldpindadeks maskeeritud seinad tekitavad seose lähedal asuvate Rootsi-aegsete bastionidega. Linnahalli suursugune arhitektoonika loob kõrvutusi Babüloni tsirkuraatide ja Mehhiko päikesepüramiididega. Hoone ei ole praegu aktiivses kasutuses ja ootab renoveerimist.
Ministrite Nõukogu Valgeranna puhkebaasi peahoone
Eesti NSV Ministrite Nõukogu puhkekompleks Valgerannas rajati mitmes etapis alates 1960. aastate keskpaigast. Meeli Truu alustas puhkebaasi rajamist 1974. aastal sauna- ja mängudemajaga ning Raine Karbi peahoone projekt valmis 1981. aastal. Eksklusiivseks nelja numbritoaga puhkemajaks ehitatud hoone valmis aastatel 1983–1984. Ette oli nähtud kaks kolmetoalist luksusnumbrit (kumbki 117 m2), kaks kahetoalist numbrit (65 m2) ja banketisaal 30 inimesele, vestibüül, garderoob ja valveruumid.
Punase tellise kasutamisega jätkas Raine Karp juba Meeli Truu poolt alustatud joont, kuid peahoone vorm sai jõulisem, massiivsem ja ametlikum võrreldes ümarnurksete sauna- ja mängudemajaga. Esiküljel domineerivad kaks tummade seintega konsooli ja tume klaassein nende vahel, merepoolne külg on pehmem, astmeline ja terrassiga. Külgedele avanevad numbritubade kaarjad rõdud. Sisse astudes satub karbilikult pidulikku kõiki korruseid läbivasse betoonist kassettlaega fuajeesse, kust pääseb kas treppidest üles või läbi dramaatiliselt koopaliku pääsu edasi tumeda laega saali. Hoone välisilmes on näha kõiki Raine Karbi 1970.–1980. aastate arhitektuuri olulisemaid tunnusjooni: monumentaalne üldilme, tummad pinnad ja neid ilmestavad avaused, kuupjate vormide vastandus kaarjate avadega, astmed ja eri tasandid, materjaliehedus.
Valgeranna puhkekompleksi hooned tunnistati 2020. aasta algul kultuurimälestisteks.
Sakala keskus
pisi|Sakala keskus 2006. aastal Poliitharidusmaja (hilisem Sakala keskus) on projekteeritud 1983. aastal ja valmis 1985. aastal, tänaseks lammutatud. Sakala keskus oli suurehitis, milles modernism oli maskeeritud kontseptuaalseks ja loominguliseks. Keskuse fassaad oli tehtud Saaremaa dolomiidist ja fassaadi lahendus oli kujutatud suletud müürina. Peasissepääsu tähistas jässakas nurgatorn, kuhu algselt kavandati paigutada ka suur maakera kujutav muna (osaliselt must – kujutamaks kapitalistlikku Läänt, osaliselt punane – Nõukogude Liit), vaatega üle Lenini puiestee (Estonia puiestee) ja Eesti Punaste Küttide väljaku (Islandi väljaku) ehk esplanaadiristile planeeritud tseremooniaväljaku. Poliitharidusmaja saalikorpust jätkas piki Lenini puiesteed õppekorpus (algse projekti autor Raine Karp, lõplik lahendus Toivo Kallas, ehitatud 1983–1985). Hoone maht sai esialgselt kavandatust palju suurem; keskuse suur saal mahutas tuhat inimest.
Rahvusraamatukogu
pisi|Rahvusraamatukogu Eesti Rahvusraamatukogu on projekteeritud 1984. aastal ja valmis 1993. aastal.
Välislingid
Fotod
Eike Ülevain
Eike Ülevain (sündinud 1980) on eesti kaasaegse tantsu koreograaf ja tantsija. Lõpetanud Tallinna Pedagoogikaülikooli koreograafia eriala.
Tartu Semiotics Library
"Tartu Semiotics Library" ("Tartu Semiootika Raamatukogu") on Tartu Ülikooli Kirjastuse väljaantav rahvusvaheline semiootikaalane raamatusari, milles avaldatakse monograafiaid, käsiraamatuid, sõnastikke, õpikuid ja artiklikogumikke.
Sarja asutasid 1998. aastal Peeter Torop, Mihhail Lotman ja Kalevi Kull.
Tšudovo
Tšudovo (soome Tiutova) on linn Venemaal Novgorodi oblastis, Tšudovo rajooni keskus. Asub Keresti jõe ääres Peterburist 115 km kagus.
Tšuduvot on esmamainitud Vadja viiendiku maksuraamatus 1539. aastal. 16. sajandist asus seal postijaam Tšudovski Jam. 1851. aastani oli küla nimi Jamm-Tšudovo. 1851. aastal avati küla läbiv Moskva–Peterburi raudtee. Linnaõigused sai asula 1937. aastal.
Tšudovo on raudteesõlm, seal on puidu- ja ehitusmaterjalitööstused, kommivabrik ja tikuvabrik.
Linnas asub Nikolai Nekrassovi majamuuseum.
Linnas töötab kaks bussiliini.
Pealinn
pisi|[[Eesti pealinn Tallinn]] Pealinn on asula, kus asuvad riigi (või liitriigi koosseisu kuuluva riikliku moodustise – näiteks Saksamaal liidumaa, Šveitsis kantoni, Ameerika Ühendriikides osariigi) kõrgemad riigivõimu- ja valitsusasutused – parlament, valitsus, riigipea (presidendi, monarhi) residents.
Riigil võib mitmel moel olla ka mitu pealinna korraga. Näiteks Hollandi ametlik pealinn (hoofdstad) on Amsterdam, ent kuninganna residents, riigivõimu- ja valitsusasutused ning enamik saatkondi asub Haagis (residentiestad). Napoleoni ajal tekkis Hollandi Kuningriik, mida valitses Louis Bonaparte. Ta kindlustus Amsterdamis ning sellest ajast sai Amsterdamist valitsuse residents ja pealinn. 1813 prantslased lahkusid ja 1815 sai Madalmaade kuningaks Willem I. Amsterdam jäigi pealinnaks, kuid valitsus läks tagasi Haagi, kus ta varemgi oli olnud.
Iisraeli riik on oma pealinnaks kuulutanud Jeruusalemma, kuhu on Tel-Avivist kolitud riigivõimu- ja valitsusasutused ning suur osa välisriikide saatkondadest. Et aga Jeruusalemm asub osaliselt väljaspool Iisraeli riigile algselt ettenähtud piire, tunnustab osa riike Iisraeli pealinnana endiselt Tel-Avivi.
Pealinn võib regulaarselt (näiteks hooajaliselt) roteeruda mitme linna vahel. Selline suve- ja talvepealinn on näiteks Jammu ja Kashmiril. Briti India asekuninga residents oli talvel Delhi, suvel kõrgemal asuv ja seetõttu jahedam Shimla.
Pealinna funktsioonid võivad olla jagatud mitme linna vahel, millest üks on nominaalne pealinn. Lõuna-Aafrika Vabariigi parlament käib koos Kaplinnas, valitsus asub Pretorias, kõrgemad kohtuorganid asuvad Bloemfonteinis, suurim linn aga on Johannesburg.
Enamikus riikides on pealinnaks suurim linn, kuid mõnes riigis on pealinnaks väiksem linn, millel on geograafiliselt kesksem asend. Näiteks Türgi suurim linn on İstanbul, pealinn aga Ankara. Šveitsi "liidulinn" (Bundesstadt) on Bern, suurim linn aga Zürich. Ameerika Ühendriikide pealinn on Washington, suurim linn ("majanduspealinn") aga New York. Mitmed riigid on rajanud pealinna tühjale kohale (näiteks Brasiilia pealinn Brasília).
Mõnes riigis, näiteks Eestis ja Kuubas, elab pealinnas väga suur osa (kuni kolmandik) riigi elanikkonnast.
Eesti pealinn on Tallinn, kus asub riigipea residents, valitsus ja parlament. Kõrgeim kohus (Riigikohus) ning Haridus- ja Teadusministeerium asuvad aga Tartus.
Ülekantud tähenduses tähendab pealinn ka asulat, mis on mingis valdkonnas keskse tähtsusega.
Enne tänapäevaste riikide tekkimist võis "pealinn" ringi rännata koos monarhi liikumisega, näiteks seoses sõdade ja mässudega.
Vietnami riigipeade loend
Vietnami riigipeade loend esitab Vietnami alasid valitsenud keisrite ja presidentide nimestiku aastast 937.
Keisrid
Sisetülide ja kodusõdade aegadel võis valitseda korraga mitu dünastiat. Nii kontrollis 1533–1592 Mạci dünastia Põhja-Vietnami ja Lê dünastia Lõuna-Vietnami. Tây Sơni ajastu 1776–1802 oli teine pikem kodusõdade ja rahutuste periood, mil paralleelselt valitses mitu troonipretendenti.
1553-1789 juhtisid riiki tegelikult Trịnhi perekonna esindajad, kuigi troonil oli ametlikult Lê dünastia. Riigi lõunaosas valitsesid 1558-1775 de facto aga Nguyễnide perekonna esindajad.
1858–1945 valitsesid keisrid Prantsusmaa koloniaalvõimude alluvuses.
Presidendid 1945–1976
Selles nimekirjas on esitatud Põhja-Vietnami ja Lõuna-Vietnami presidendid perioodil 1945–1976, mil Vietnami territoorium oli jagatud kahe riigi vahel.
Presidendid aastast 1976
Selles nimekirjas on esitatud Vietnami presidendid peale Põhja-Vietnami ja Lõuna-Vietnami ühendamist Vietnami Sotsialistlikuks Vabariigiks 2. juulil 1976.
Fašism Venemaal
Fašism Venemaal (vene keeles русский фашизм) on ideoloogia, maailmavaade ja sotsiaalne liikumine, mis keskendub vene rahvuse rassilisele ülimuslikkusele.
Teise maailmasõja ajal olid koostöös Suursaksa Riigi võimude ning armeega. Vene fašism pooldab Vene rahvusriiki kui rahvuslike huvide tagajat vastandina paljurahvuselistele riikidele. Enamik vene fašiste usub, et riigi piirid peaksid üldiselt kattuma vene rahvuse asuala piiridega. Vene fašism hõlmab vene fašistlikke, neofašistlikke ja natsionaalsotsialistlikke organisatsioone, parteisid, väeüksusi ja liikumisi. Vene fašismi tunnusjoonteks on paremäärmuslik valitsemisvorm koos juhikultusega, riikluse, poliitika ja ühiskondliku tegevuse samastamine ning äärmine antisemitism.
Vene fašismi mõiste
Mõiste "Vene fašism" mõistmiseks on kaks võimalust: 1. Mõista selle all ainult neid parteisid ja organisatsioone, mis ise otseselt nimetavad end fašistlikeks, näiteks Venemaa Fašistlik Partei. 2. Mõista selle all lisaks punkt 1 all kirjeldatuile ka neid parteisid ja organisatsioone, mis on eelmistele ideoloogiliselt sarnased, aga ei kasuta oma nimetuses sõna "fašistlik", näiteks Vene Natsionaalsotsialistlik Partei, või kasutavad selle asemel eufemistlikke või desinformeerivaid nimetusi, näiteks Venemaa Liberaaldemokraatlik Partei.
Mõistes "Vene fašism" tuleb sõna "fašism" mõista mitte kitsamas (itaalia fašism), vaid laiemas tähenduses, mida üksikasjalikult kirjeldatakse siin: Fašism ja Fašism, sest ajalooliselt jõuti nõukogude erialase ja ideoloogilise sõnavaraga hämamises niikaugele, et avalikkuse tarbeks segati kokku natsionaalsotsialism ja fašism,mida läbisegi kasutatakse tänaseni.
Padaküla
Padaküla (18. sajand L.A. Mellini kaardil Peddakül) on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
Eesti 2000. aasta rahvaloenduse andmeil Padakülas elanikke ei olnud.
Ajalugu
18. sajandi L.A. Mellini kaardi järgi oli Padakülas Põltsamaa jõe ääres vesiveski. Ilmandu jõgi suubus Põltsamaa jõkke enne vesiveskit. Padakülas suubub Põltsamaa jõkke veel Nõmme-Aruküla (Nõmme Saunaküla) allikatest (Nõmme küla vesiveskikohast) lähtuv oja (tänapäeval puudub paljudel kaartidel ja keskkonnaregistris).
Pent Nurmekund
Pent Nurmekund (detsembrini 1936 Arthur Roosmann; 16. detsember 1906 Kilingi vald, Pärnumaa – 28. detsember 1996 Tartu) oli eesti keeleteadlane, polüglott, orientalist ja mulgi murdeluuletaja; ''mag. phil.'' (1935), filoloogiakandidaat (1968).
Elukäik
Ta sündis vaeste rentnike peres.
Kooliteed alustas Esimese maailmasõja tõttu alles 12-aastaselt Kilingi vallakoolis.
Kolme aasta möödudes siirdus Saarde kõrgemasse algkooli, lõpetades selle 1922. Samal aastal alustas õpinguid Pärnu Linna Ühisgümnaasiumis. Keskkooli lõpetas ta 1928. aastal Viljandi Poeglaste Gümnaasiumis. Pärast seda asus sama aasta sügisel sõjaväekohustuslasena Eesti kaitseväkke. 27. novembril 1929 ülendati ta lipnikuks ja arvati 1. Jalaväerügemendist erru.
Aastatel 1930–1935 õppis ta Tartu Ülikoolis (tahtes algul küll õppida arstiteadust) romaani ja germaani filoloogiat. Seejärel täiendas ennast algul Kopenhaageni, hiljem Berliini, Müncheni, Pariisi ja Göteborgi ülikoolis.
Aastal 1940 naasis Eestisse, kus 1941–1944 oli Tartu Ülikoolis õppeülesandetäitja.
Aastail 1955–1986 oli Tartu Riikliku Ülikooli õppejõud, aastast 1976 dotsent. 1950. aastail taastas sealsamas Idamaade keelte õpetamise ning rajas orientalistikakabineti. 1992–1994 õpetas ta TÜ usuteaduskonnas araabia ja pärsia keelt.
Erik V. Gunnemark väidab oma raamatus, et Nurmekund oli võimeline tõlkima 80 keelest, kusjuures suutis neist paljusid ka rääkida. Väidetavalt oskas ta muuhulgas vanaegiptuse keelt.
Ternate (Indoneesia)
Ternate on linn Indoneesias Ternate saarel, oli kuni 2010. aastani Põhja-Maluku provintsi keskus.
Kärt Tõnisson
Kärt Tõnisson (sündinud 1981) on eesti vabakutseline tantsija ja koreograaf.
Ta on lõpetanud Tallinna Pedagoogikaülikooli koreograafia erialal 1999. aastal.
Oscar Niemeyer
Oscar Ribeiro de Almeida Niemeyer Soares Filho (15. detsember 1907 Rio de Janeiro – 5. detsember 2012 Rio de Janeiro) oli Brasiilia funktsionalistlik arhitekt, Pritzkeri auhinna laureaat (1988).
Oscari isale kuulus trükikoda, kus ka Oscar noorena töötas. Aastal 1928 lõpetas ta keskkooli, abiellus ja astus ülikooli.
Aastal 1934 lõpetas ta õppeasutuse Escola Nacional de Belas Artes insener-arhitektina. Ta asus tööle Lúcio Costa ja Carlos Leão arhitektibüroosse, mis 1937 sai pakkumise Brasiilia haridusministeeriumi hoone projekteerimiseks. Projektil oli tähtis ideoloogiline ülesanne: see pidi näitama Brasiilia arengut kohvi eksportivast riigist industriaalühiskonda. Le Corbusier oli projekti konsultant. 1943 valminud maja oli üks esimesi nii mastaapseid rangelt modernistlikke ehitisi. Hoone toetub ainult betoontaladele ja maja alla jääb jalakäijate ala. Maja oli esimene riigi rahastatud modernistlik pilvelõhkuja maailmas ja suurem seni Le Corbusier'l valminud hoonetest. Aastal 1985 nimetati see Niemeyeri soovil ümber Edifício Gustavo Capanemaks (Capanema oli haridusminister, kes selle hoone tellis).
Aastal 1939 projekteeris Niemeyer koos Costaga Brasiilia paviljoni New Yorgis toimunud maailmanäitusel. Paviljon valmis koostöös USA arhitekti Paul Lester Wieneriga. Paviljonist vaimustunud New Yorgi linnapea Fiorello La Guardia autasustas Niemeyerit linna võtmetega.
Aastal 1940 alustas Niemeyer oma esimest iseseisvat projekti. Minas Geraisi osariigi kuberner Benedito Valadares ja Minas Geraisi keskuse Belo Horizonte linnapea Juscelino Kubitschek soovisid rajada Pampulha linnast põhja poole uue eeslinna ning tellisid Niemeyerilt mitu hoonet, mida tänapäeval nimetatakse Pampulha kompleksiks, muu hulgas kasiino, tantsusaal, restoran, jahtklubi ja golfiklubi, mis asusid tehisjärve kaldal. Kompleks valmis 1943 ja sinna kuulus Pampulha Püha Franciscuse kabel, kuid katoliku kirik keeldus seda õnnistamast mittekirikliku välimuse tõttu. Vastuseisu tekitas Candido Portinari abstraktne fresko, millel oli kujutatud Püha Franciscust haigete, vaeste ja eelkõige patuste päästjana, ning Niemeyeri kasutatud raudbetoon ja looklevad jooned. Kabel õnnistati sisse alles 1959. Pampulhast alates hakkas Niemeyeril kujunema kindel stiil: jooned peavad olema loomulikud, nagu käega tõmmatud. Hoonete esteetiline nauditavus on tal tähtsam kui funktsioon. pisi|vasakul|Oscar Niemeyer (2008)
Aastal 1947 kutsuti Niemeyer USA-sse, kus ta osales rahvusvahelise meeskonna koosseisus New Yorgis asuva ÜRO peahoone projekteerimises. Projekteerimiskomitee kiitis tema esitatud projekti heaks, aga lõpuks ühendati see Le Corbusier' projektiga: Niemeyeri projekt võeti aluseks ja sellele lisati Le Corbusier' projekti elemente.
Aastal 1946 kutsuti ta Yale'i ülikooli professoriks, kuid sotsialistlike vaadete tõttu ei antud talle viisat. Aastal 1953 valiti ta Harvardi disainikooli dekaaniks, aga kuna ta kuulus kommunistlikku parteisse, keelduti talle jälle viisa andmisest.
Aastal 1951 projekteeris Niemeyer São Paulo 400. aastapäevaks linna Ibirapuera pargi. Samal aastal valmis Belo Horizontes tema projekteeritud Edifício JK, mis on Belo Horizonte kõrgeim hoone. JK selle nimes tähendab Belo Horizonte kauaaegset linnapead Juscelino Kubitscheki. 1952–1953 valmis tal Rio de Janeiros oma kodumaja ja 1954–1960 Belo Horizontes luksuskorterelamu.
pisi|[[Brasília katedraal]] pisi|Raamatukogu Brasiilias [[Duque de Caxiases]] 1956 sai Brasiilia presidendiks Kubitschek, kes oli Niemeyerilt tellinud Pampulha kabeli projekti. Nüüd olid tal palju ambitsioonikam plaan: Niemeyer pandi juhtima Novacapi projekti, mille eesmärk oli rajada uus pealinn Brasília riigi keskossa. Linnaplaani koostas Niemeyeri vana tuttav Lúcio Costa ja Niemeyeri õlule jäi majade plaanimine. Mõne kuuga projekteeris ta presidendipalee, Rahvuskongressi hoone, Brasília katedraali, ministeeriume ja elumaju. Projekt oli tugevalt sotsialistlik: puudusid rikaste elurajoonid. Pärast seda sai Niemeyerist Brasília ülikooli arhitektuuriosakonna juhataja, samal aastal austas Nõukogude Liit teda Lenini rahupreemiaga.
Aastal 1945 astus Niemeyer Brasiilia Kommunistlikku Parteisse. Kui Brasiilias toimus 1964 sõjaväeline diktatuur, otsiti tema kontor läbi, kliendid kadusid. Järgmisel aastal pani ta maha oma ameti ülikoolis ja suundus eksiili Prantsusmaale, kus alustas uut etappi oma elus.
Ta sai tellimusi paljudest riikidest, eriti Alžeeriast (Constantine'i ülikool, välisministeerium). Prantsusmaal projekteeris ta kommunistliku partei peahoone ning Le Havre'i kultuurikeskuse. Euroopas külastas ta paljusid riike, tutvus paljude sotsialistlike riigipeadega ja sai mitmega neist lähedaseks. Väidetavalt olla Fidel Castro öelnud: "Niemeyer ja mina oleme selle planeedi kaks viimast kommunisti."
1980. aastatel naasis Niemeyer kodumaale. Pärast sotsialistliku maailmasüsteemi kokkuvarisemist lõhenes ka Brasiilia Kommunistlik Partei. Erakond vajas karismaatilist liidrit ja Niemeyer selleks sobis. Kuigi ta polnud erakonna juhtimises väga aktiivne, aitas ta parteil siiski kriisist üle saada ja osalt tänu temale Brasiilia KP ei hääbunud, vaid jäi erakonnana püsima. Aastal 1996 sai Niemeyeri asemel erakonna juhiks Zuleide Faria de Mello.
Oscar Niemeyer tegutses arhitektina ka üle saja aasta vanusena. 2010. aasta märtsis avati Belo Horizontes tema projekteeritud 80 ha suuruse üldpinnaga kohaliku omavalitsuse hoone.
Tunnustus
Tema 100. sünnipäeval (2007) andis Vladimir Putin talle Sõpruse ordeni.
Juuru
Juuru on alevik Rapla maakonna Rapla vallas.
Asub 15 km Raplast kirdes ja 55 km Tallinnast lõunas.
Juurut on kirjalikult esmamainitud 1241. aastal. Asula järgi on nime saanud siluri Juuru lade. Lademe algne stratotüüpne Juurus asunud paljand on hävinud, selle neostratotüüp on aga Juuru puurauk, mis on ka Varbola kihistu laiendatud stratotüüp.
Alevikus asuvad Juuru tammed ning Juuru kirik koos kirikuaia, kirikuaia kabeli ja kalmistuga. Juurus asub ka suletud ja lagunev õigeusu kirik koos õigeusu kalmistuga.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas Juurus 509 inimest. Neist 499 (98,0%) olid eestlased.
Pn-siirdega väljatransistor
pisi|350px|Paisupinge UGS mõju n-kanaliga transistori pn-tõkkekihi laiusele
pn-siirdega väljatransistor (ingl JFET, sõnades junction gate field-effect transistor) on üks kahest väljatransistori põhitüübist.
Transistoril on elektron- või aukjuhtivusega kanal, mille otstesse on ühendatud lätte ja neelu elektroodid (S ja D). Kanali küljel (või külgedel) paikneb teistpidise juhtivusega paisu (G) tsoon. Erineva juhtivustüübiga kanali ja paisu vahel moodustub laengukandjaist vaene kiht ‒ pn-siire, mis toimib tõkkekihina.
Levinuimad on n-kanaliga väljatransistorid. s.t laengukandjaateks on elektronid; nende liikuvus on mitu korda suurem kui aukudel. Õhukeses p-juhtivusega räniplaadis on doonorlisandite difundeerimise teel tekitatud n-juhtivusega kanal. Selle kanali külgedel on aktseptorlisandiga tugevalt legeeritud p-kiht. Ränidioksiidi kihis olevatelt kontaktpindadelt väljuvad alumiiniumelektroodid n-kanali otstest (läte, neel) ja p-piirkonnast (pais). Aluskristalli p-kiht on harilikult transistori sees ühendatud lättega. Kanali pikkus on mõni mikromeeter ja laius oleneb transistori piirvõimsusest.
Transistori normaalrežiimis peab siire olema suletud, s.t suure takistusega. Seepärast rakendatakse paisule lätte suhtes negatiivne pinge. Selle pinge suurendamisel hakkab siirde tõkkekiht laienema peamiselt kanali poole, sest paisus on laengukandjate ‒ aukude ‒ kontsentratsioon palju suurem kui elektronide tihedus kanalis. Kanal aheneb kõige rohkem neelupoolses otsas, sest potentsiaal kanalis tõuseb neelu suunas ja seetõttu kasvab vastavalt ka pn-siirdele rakenduv vastupinge.
Mida suurem on vastupinge, seda paksem on pn-siirde tõkkekiht ja mida paksemaks läheb tõkkekiht seda kitsamaks jääb voolu juhtiv kanal. Seega neeluvool hakkab sõltuma paisule rakendatavast vastupingest.
Jaak Sapas
Jaak Sapas (sündinud 1979) on eesti vabakutseline tantsija ja koreograaf. Lõpetanud Tallinna Pedagoogikaülikooli koreograafia eriala.
Lüder
Lüder võib olla:
3. jaanuar
3. jaanuar on Gregoriuse kalendri kolmas päev. Juliuse kalendri järgi 21. detsember (1901–2099).
Stockholm (linn)
1252 asutatud linna ajalooline südamik paikneb Stadeni saarel. Stockholmis on palju kauneid keskaegseid ehitisi.
Linna pindala oli 2005. aasta 31. detsembri seisuga 37 730 hektarit.
Stockholm on Rootsi suurim asula. Statistika Keskbüroo andmetel oli Stockholmi elanike arv 2005. aasta 31. detsembri seisuga 1 252 020.
Ulatus
thumb|Vaade kesklinnale Stockholmi teletornist Stockholm on nii pindala kui ka elanike arvu poolest Rootsi suurim asula ning asub suurima arvu valdade territooriumil. Asula hõlmab Stockholmi valla ning suurema osa selle eeslinnade piirkonnast. Et Statistika Keskbüroo definitsiooni järgi ei tohi hoonestuse osade vaheline vahemaa asulas ületada 200 meetrit, moodustavad mitmed suhteliselt lähedal asuvad piirkonnad eraldi asulad. See puudutab näiteks Lidingö valda ja Täbyd.
Tartumaa vapp
Tartumaa vapp kinnitati riigivanem Konstantin Pätsi otsusega 5. veebruaril 1937.
Stockholm (linn)
Ulatus
Asula on välja kujunenud pika aja jooksul uue hoonestuse lisandumise ning varasemate eraldi asulate kokkukasvamise tagajärjel.
Tartumaa vapp
Vapp on registreeritud 25. septembril 1996.
Stockholm (linn)
Ulatus
Stockholmi asula ei ole sama mis Suur-Stockholm, mis hõlmab suurema piirkonna.
Tartumaa vapp
Vapi kirjeldus
Vapi praegune kujundus pärineb aastast 1937, kui maakondade vappe ühtlustati, ja selle joonistas Günther Reindorff.
Stockholm (linn)
Vallad
Stockholmi asula umbes 1,2 miljonit elanikku jaotuvad 11 valla vahel järgmiselt:
Tartumaa vapp
Endine vapp
Kuni 1937 oli Tartu maakonnal erinev vapp, kuigi sarnaste kujunduselementidega. Vapi kujunduselemendid pärinevad 1920. aastatest, mil Eesti maakondade liidu moodustatud nõukogu hakkas maakondade vappide kavandeid välja töötama. Kavandite autoriks peetakse ajaloolast Paul Johanseni. Detsembriks 1926 valmis Tartumaa vapi kavand: "pool põiki üle kilbi laineline pael, üleval täht, all tamm. Värvid: põhi kollane, pael sinine, täht hõbedane, tamm roheline. Pael kilbil tähendab Emajõge, mis maakonna poolitab, täht tuletab Tartu ülikooli meele, mis kultuuri ja hariduse Eestis laiali laotab, kuna tamm rahvalauludes Emajõega ühteviisi tuttawat Taara tammikut kujutab. Et ülikool rootslaste poolt asutatud, on põhivärvideks Rootsi sinine-kollane võetud." ("Postimees" 19. detsember 1926) Kujunduse kinnitas 14. juulil 1930 Tartu maavolikogu ja oktoobris 1930 ka Vabariigi Valitsus.
Stockholm (linn)
Vallad
Elanike arv oli 2005. aasta 31. detsembri seisuga 1 252 020 ning pindala 37 730 hektarit. Rahvastiku tihedus oli 3 318 in/km².
Asula piirid teeb Statistika Keskbüroo kindlaks iga viie aasta tagant. 2005. aasta 31. detsembri seis avaldati 30. novembril 2006.
Lennujaamad
Asula piires asub Stockholmi Bromma lennujaam.
Linna teenindavad veel
Linnasisene ühistransport
Stockholmi ühistransport on integreeritud Stockholmi lääni ühistransporti, mida korraldab AB Storstockholms Lokaltrafik.
Metroo
Stockholmi metroo on teede kogupikkuse poolest maailma metroode seas 13. kohal. Linna elanike arvu kohta on ta teede kogupikkuse poolest esikohal.
Metrool on 110 km rööpmepikkust ja sada jaama. Need jagunevad rohelise, punase ja sinise liini vahel.
Haridus
Stockholm on üliõpilaste arvu poolest Rootsi asulate seas esikohal.
Linnas töötavad järgmised kõrgkoolid ja ülikoolid:
Stockholmi vanalinnas tegutseb Stockholmi eesti kool.
Sport
Stockholmis on arvukalt spordiklubisid, sealhulgas AIK, Djurgårdens IF ja Hammarby IF ning suuri spordirajatisi, sealhulgas Stockholmi staadion, Globen ja Friends Arena. Seal asus ka Råsunda staadion.
Stockholmis peetakse prestiižikaid võistlusi, sealhulgas Stockholmi maraton ja DN-gala.
Stockholmis peeti 1912. aasta suveolümpiamängud.
Mairika Plakso
Mairika Plakso (sündinud 26. oktoober 1980 ) on eesti vabakutseline tantsija ja koreograaf. Lõpetanud Tallinna Pedagoogikaülikooli koreograafia eriala.
Demograafia
pisi|400px|Demograafiliste andmete esitamiseks eri piirkondade kohta võidaks sageli kasutada kaarte. Maailma riikide kaart rahvastiku suuruse järgi Demograafia (kreeka keelest – δῆμος dēmos inimesed, γράφω graphō kirjeldus) ehk rahvastikuteadus uurib rahvastiku suurust, struktuuri, rahvastikusündmusi (sünnid, surmad, ränne), rahvastikuprotsesse ja rahvastiku ruumilist paiknemist. Demograafia võimaldab analüüsida kõiki ajas ja ruumis muutuvaid inimpopulatsioone. Demograafia uuringud hõlmavad populatsioonide suuruse, struktuuride ja jaotuse analüüsimist. Samuti vaadeldakse populatsioonidesiseseid ja -vahelisi ruumilisi ja ajalisi muutusi, mida toovad endaga kaasa erinevused sündides, surmades, migrantide arvu muutused ja muutused vanuselises, soolises jne koosseisus.
Demograafia liigitatakse kirjeldavaks demograafiaks, teoreetiliseks demograafiaks, paleodemograafiaks, ajalooliseks demograafiaks. See on seotud paljude erinevate teadusvaldkondadega nagu ajalugu, meditsiin, statistika, sotsioloogia ja majandus.
Demograafia põhitunnusteks on sugu, sünniaeg/vanus ja sünnikoht/põlisus.
Ajalugu
Esimesi demograafiaga seotud mõtteid võib täheldada juba Vana-Kreeka haritlastel. Selle algseid ideid võib kohata paljudes kultuurides, näiteks Vana-Roomas, Indias ja Hiinas.
pisi|Loodusloolised ja poliitilised tähelepanekud, mis põhinevad lisatud materjalidel ning on tehtud surnute nimekirjade alusel (1662) Juba Vana-Kreekast võib Halikarnassose, Herodotose, Hippokratese, Epikurose, Thukydidese, Polose, Protagorase, Platoni ja Aristotelese kirjutistest leida viiteid demograafiale. Rooma kirjanikud ja filosoofid Cicero, Seneca, Plinius Vanem, Marcus Aurelius, Epiktetos, Cato ja Columella väljendasid samuti ideid selles valdkonnas.
Keskajal tegelesid demograafia ideede edasiarendamisega William Conchesist, Tolomeo da Lucca , Guillaume d'Auvergne , William Paull  ja Ibn Khaldūn.
Üks varasemaid demograafilisi uurimistöid on loodusloolised ja poliitilised tähelepanekud, mis põhinevad lisatud materjalidel ning mis on tehtud surnute nimekirjade alusel (1662), mille koostas Inglise kaupmees John Graunt. See sisaldas ka primitiivset suremustabelit. Uurides neid üleskirjutisi, leiti näiteks, et üks kolmandik Londoni lastest suri enne 16. eluaastat.
Demograafia mõiste võttis esimesena kasutusele Belgia statistik Achille Guillard teoses "Rahvastikustatistika elemendid ehk võrdlev demograafia" (1855).
18. sajandi lõpus väitis Thomas Malthus, et populatsioonide kasv on eksponentsiaalne, kui seda kuidagi ei piirata. Ta kartis, et Maa rahvastik kasvab kiiremini, kui ollakse suutelised kasvatama toidu tootlikkust, mis toob endaga kaasa näljahäda ja vaesuse kasvu. Teda peetakse ülerahvastatuse ja rahvastiku kasvu limiidi ideede intellektuaalseks isaks.
Hiljem esitasid Benjamin Gompertz ja Verhulst realistlikumad ja keerulisemad mudelid rahvastiku kasvu kohta. 1860.–1910. aastaid võib lugeda perioodiks, kus demograafiast sai eraldi uurimisala. Varem oli see olnud statistika alamvaldkond. Sel perioodil andsid oma panuse demograafia arengule kuulsad teadlased nagu Adolphe Quételet (1796–1874), William Farr (1807–1883), Louis-Adolphe Bertillon (1821–1883) ja ta poeg Jacques (1851–1922), Joseph Körösi (1844–1906), Anders Nicolas Kaier (1838–1919), Richard Böckh (1824–1907), Émile Durkheim (1858–1917), Wilhelm Lexis (1837–1914) ja Luigi Bodio (1840–1920).
Meetodid
Andmete kogumisel eristatakse otsest ja kaudset andmete kogumist.
Rahvaloendus on otsese andmete kogumise meetod, mis korraldatakse tavaliselt umbes iga kümne aasta tagant. Eestvedajaks on tavaliselt riik ja püütakse loendada kõiki riigis elavaid inimesi. Lisaks rahvaarvule kogutakse informatsiooni soo, rahvuse, keelsuse, haridustaseme, töökoha, religiooni, kodakondsuse jne kohta.
Eestis on alates 1881. aastast toimunud 11 täiemahulist rahvaloendust, millest viimane toimus 2011. aastal. Need rahvaloendused annavad viimase 130 aasta Eesti rahvastiku kohta põhjaliku ülevaate.
Otseseid andmeid saadakse ka registritest, mis peavad arvet sündide ja surmade, samuti juriidiliste protseduuride, nagu abielude, lahutuste ja migratsiooni kohta. Eestis koguvad andmeid rahvastiku kohta Eesti Statistikaamet ja Rahvastikuregister.
Kaudset andmete kogumist kasutatakse sellistes riikides ja sellistel ajaperioodidel, mil kogu andmestik puudub, peamiselt arengumaades ja ka ajaloolise demograafia puhul. Üheks meetodiks tänapäeval arengumaades andmete kogumiseks on õdede meetod, mille puhul küsitakse naistelt, kui paljud tema õdedest on surnud ja kui palju lapsi tema õed on saanud. Nende andmete põhjal saavad uurijad kaudselt hinnata sündide ja surmade arvu. Teiseks kaudse demograafia meetodiks on inimeselt tema laste, vanemate ja õdede/vendade kohta andmete küsimine.
Näitajad
Iive (I) ehk rahvastiku muutumine sõltub sündimusest, suremusest ja rändest. Iive on negatiivne, kui rahvaarv väheneb, ja positiivne, kui rahvaarv kasvab. Loomulikuks iibeks nimetatakse sünni ja surmajuhtude vahet. Eristatakse suletud rahvastikku, kus arvestatakse vaid sündide ja surmade arvu, ning avatud rahvastikku, mida mõjutab ka ränne.
Sündimuse üldkordaja (N) on sündide arv aastas 1000 inimese kohta. Arvutatakse valemiga: sündivuskordaja = sündivus / keskmine elanike arv * 1000 = arv ‰ promillides.
Suremuse üldkordaja (M) on surmade arv aastas 1000 inimese kohta. Arvutatakse valemiga: suremuskordaja = suremus / keskmine elanike arv * 1000 = arv ‰ promillides.
Ränne (S) ehk migratsioon on protsess, kus inimene vahetab oma alalist elukohta. Ränne on positiivne, kui sisserändajate hulk ületab väljarändajate hulga, ning negatiivne, kui sisserändajate hulk ei ületa väljarändajate hulka.
Imikusuremuse üldkordaja on surmade arv aastas alla 1-aastaste laste seas 1000 sünni kohta.
Lendluudpall
pisi Lendluudpall on J. K. Rowlingu romaanisarjas "Harry Potter" võlurite sport, mida mängitakse luudadega sõites. See sarnaneb jalgpalli ja korvpalliga.
Tutvustus
pisi Lendluudpallis on neli palli: üks pomma, kaks klommi ja kuldne kitu. Pomma on jalgpalli suurune punane pall, mida peab viskama läbi ühest kuuest võrust (kummaski väljaku otsas on kolm võru). Kui pomma võrust läbi visatakse, annab see kümme punkti. Pommaga mängivad ajajad, keda on võistkonnas kolm ja vaht, kes üritab võrusid kaitsta.
Klommid on süsimustad pallid, mis lendavad mööda väljakut ringi ning üritavad mängijaid luua pealt maha lüüa. Selleks, et seda vältida on kummaski võistkonnas kaks tõrjujat, kes üritavad nuiaga klomme enda võistkonnast eemal hoida ja teise võistkonna poole ajada.
Kuldne kitu on kreeka pähkli suurune pall, mille kinnipüüdmine annab 150 punkti. Kitu kinnipüüdmine lõpetab mängu, kuid kitu on hästi kiire ja väike pall ning seetõttu on teda raske püüda. Kitu kinnipüüdmiseks on vaja võistkonnal püüdjat. Mängus on ka kohtunik, kes lendab samuti luua seljas ja kontrollib, et keegi reegleid ei rikuks.
Terra
Terra (EOS AM-1) on EOS programmi kaugseire satelliit. Terra viidi päikesesünkroonsele ringorbiidile 18. detsembril 1999, orbiidi kõrgus 705 km. Regulaarsed mõõtmised algasid 24. veebruaril 2000 ning kestavad senini (märts 2012).
Demograafia
Valemid
Rahvaarv = algne rahvaarv + loomulik iive + rände iive
Rahvaarv kasvab, kui iibe ja rände iibe summa on positiivne, ja kahaneb, kui iibe ja rände iibe summa on negatiivne. Kui iive on null, siis rahvastik ei muutu.
Lendluudpall
Lendluudpall Sigatüükas
Lendluudpall on väga populaarne ka Sigatüükas. Igal õppemajal on oma tiim, kuhu kuulub seitse mängijat. Neist seitsmest mängijast ei ole olnud üle sajandi ühtegi esimese klassi õpilast. Sigatüükas on reegel, et ühelgil esimese klassi õpilasel ei tohi olla oma isiklikku luuda. Reeglile on tehtud erand, kui 1991. aastal lubati Harry Potter Gryffindori võistkonda. Kõik võistkonnad mängivad teineteisega korra läbi ning suurima punktide arvuga tiim võidab lendluudpallikarika.
Demograafia
Valemid
Loomulik iive = sünnid – surmad
Loomulik iive on positiive, kui sündimus on suurem kui suremus, ja negatiivne, kui on vastupidi.
Rände iive = sisseränne – väljaränne
Lendluudpall
Gryffindori lendluudpalli võistkond
Harry Potteri lugudes on gryffindorlased võitnud lendluudpallikarika kolmel korral: 1994., 1996., ja 1997. aastal. Romaanisarjas on Gryffindori võistkond kõige osavam ning oleks tõenäoliselt võitnud seitse aastat järjest, kuid nende püüdja Harry Potter ei saanud 1992. aasta finaalis osaleda, 1992/1993. õppeaastal katkestati hooaeg poole pealt ning 1994/1995. õppeaastal toimus võistluste asemel Kolmevõluri turniir.
Slytherini lendluudpalli võistkond
Harry Potteri lugudes on slytherinlased võitnud karika kahel korral: 1992. ja 1993. aastal. Slytherini võistkond koosneb ainult meestest ning paistab romaanisarjas silma oma jõhkra ja ebaausa mängustiiliga.
Ravenclaw' lendluudpalli võistkond
Võistkonnast on teada vähe, sest raamatutes ei ole tiimi eriti mainitud. Võistkond on kahtlemata andekas ning võimeline võitma Slytherini võistkonda. Tiimi kapten on Roger Davies, kes on ühtlasi üks ajaja. Püüdja on Cho Chang.
Hufflepuffi lendluudpalli võistkond
Sellegi võistkonna kohta pole raamatusarjas eriti palju infot, kuid on teada, et neljast võistkonnast on hufflepufflased kõige edutumad. Tiimi kapten ja püüdja on Cedric Diggory, üks ajaja on Zacharias Smith ja teine Cadwallader.
Demograafia
Valemid
Rände iive on positiivne, kui sisseränne ületab väljarännet, ja negatiivne, kui on vastupidi.
Neid valemeid saab kasutada nii terve Maa rahvastiku kohta kui ka näiteks riikide või etniliste gruppide populatsioonide näitajate arvutamiseks.
Rahvastik liigitatakse tihti ka suletud ja avatud rahvastikuks. Suletud rahvastikku ei mõjuta ränne, aga avatud rahvastikus võetakse arvesse nii loomulikku iivet kui ka rände iivet.
Rahvastiku ennustus
Rahvastiku ennustus on tuleviku rahvastiku ennustamine, milles võetakse arvesse hetkeseisu ja trende ning püütakse vastavalt neile ennustada, mida tulevik endaga kaasa toob.
Demograafiliste uurimistööde tulemusena on võimalik prognoosida näiteks Maa elanikkonna suurust aastatel 2050 ja 2100. Arvatakse, et 2050. aastaks elab Maal 9,6 miljardit ja 2100. aastaks juba 10,9 miljardit inimest. Peamiselt tõuseb vaeste arengumaade rahvaarv, kuna neis riikides puudub sündimuskontroll ning traditsioonid ja kultuuriruum soosivad paljulapselisi peresid. Samuti suureneb rahvaarv jõudsalt riikides nagu Hiina ja India, kus juba praegu elab üle poole maailma rahvastikust. Kui ei võeta kasutusele rahvastikku vähendavaid meetmeid, on maailmas oodata rahvaarvu kiire kasvu jätku.
Rahvusvahelised organisatsioonid
Rahvastiku Teadusliku Uurimise Rahvusvahelise Ühingu (IUSSP) peamiseks eesmärgiks on demograafia terminoloogia ajakohastamine. Lisakas korraldatakse iga 4 aasta järel ülemaailmset rahvastiku teadlaste konverentsi ja muid väiksemaid seminare ja koolitusi.
Euroopas tegeleb rahvastiku uurimisega Euroopa Rahvastiku-uuringute Ühendus (EAPS), mis asutati 1983. aastal. Ühendus tegeleb Euroopa Rahvastikukonverentsi ja paljude teiste ürituste korraldamisega. Samuti ühendab ta eri riikide rahvastikuteadlasi''. Population Europe, European Journal of Population'' kui ka üleeuroopaline demograafia doktorikool on algatatud nende abiga.
Rahvastiku analüüsimine Eestis
Tallinna Ülikooli juures tegutseb Eesti demograafia keskus, mis loodi 2015. aastal. Keskuse eelkäijateks on TLÜ Demograafia Instituut, mis asutati 1998. aastal, TPÜ demograafia õppetool, asutatud 1994. aastal ning Eesti Kõrgkoolidevahelise Demouuringute Keskus, asutatud 1986. Keskusel on 3 peamist eesmärki: Eesti rahvastiku uurimine ja analüüsimine nii Baltikumi kui ka Euroopa kontekstis, rahvastiku andmestiku arendamine ja kohandamine, et seda oleks võimalik kasutada rahvusvahelistes uuringutes, ning rahvastiku uurimise järjepidevuse tagamine ja noortes teaduse vastu huvi äratamine.
Lisaks Eesti demograafia keskusele tegelevad rahvastiku-uuringutega ka Tartu Ülikooli instituudid, Statistikaamet, Tervise Arengu Instituut, Rahvusarhiiv ja Eesti Demograafia Assotsiatsioon.
Õngitsusleht
Õngitsusleht on välimuselt mingi ametliku (organisatsiooni, asutuse, panga) veebilehe sarnane libaveebileht, mida kasutatakse kräkkerite poolt inimestelt isikuandmete, paroolide või muude konfidentsiaalsete andmete teada saamiseks.
2009. aastal oli mitu juhtumit Swedbanki õngitsuslehtedega.
Raudmimoos
Raudmimoos (Xylia) on puude perekond liblikõieliste sugukonnast.
Raudmimoosi puit kuulub raudpuuks nimetatavate kõvade väärispuitude hulka.
Perekonnas on 13 liiki, mis kasvavad Vana Maailma troopikas, peamiselt Aafrikas.
Üks liikidest on birma raudmimoos (Xylia xylocarpa).
Batetski rajoon
Batetski rajoon on haldus- ja omavalitsusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Novgorodi oblastis. Piirneb läänes ja põhjas Leningradi oblastiga.
Rajoonis on 3 külaasundust (esmatasandi omavalitsus).
2021. aasta alguse seisuga oli rajooni rahvaarv 4991, neist 2610 naised ja 2381 mehed. 2020. aastal sündis rajoonis 35 last ja suri 90 inimest.
Viljandi vapp
pisi|[[Viljandi vapp]] Viljandi vapp on Viljandi maakonnas asuva Eesti linna Viljandi vapp.
Vapp on kinnitatud 20. mail 1992.
Vapi kirjeldus
Viljandi linna vapiks on helesinine (koobaltsinine) kilp, mille keskel asub heraldiline "Valge roos". Roosil on hõbedased õielehed, mille vahelt ulatuvad välja kuldsed karikalehed ja tolmukad. Vapil on kaks kuju, vapp kilbita ning vapp kilbiga.
Pantone värviskaala järgi on vapil kasutatud sinine PMS 299-C (läikiv), 299-U (matt), kuld PMS 873-4 ning hõbe PMS (Coolgray 3-4).
Põhjendus
pisi|Viljandi väike pitsat Linna suure pitsati (Maarjaga) esimene teadaolev kujutis pärineb aastast 1465, kuid arvatavasti kasutati seda juba aastal 1429. Roosiga väike pitsat oli kasutusel hiljemalt 1432. aastal. Mõlemat pitsatipilti on nimetatud Viljandi vapiks ja neid omavahel kombineeritud, kuid praegu kasutatakse Viljandi vapina ainult roosiga vappi. Raekoja pargis kasvab 720 valget roosi, mis istutati linna aastapäeval 2003. aastal. Roosipeenraid on kogu linnas ning suvel peetakse Viljandis Valge roosi päeva.
Vana roosiga pitseri legendis on vapikilbi ülemise nurga kohal risti kujutis. Hiljem on seda peetud vapi juurde kuuluvaks ja sellele esoteerilisi tähendusi omistatud.
Vapi kasutamise kord
Vappi kasutatakse:
Valgepea-merikotkas
Valgepea-merikotkas (Haliaeëtus leucocephalus) on pistrikuliste seltsi haugaslaste sugukonda merikotka perekonda kuuluv Põhja-Ameerikas elav röövlind.
Klassifikatsioon
Perekonna nimetus Haliaeëtus (ἁλιάετος) tuleb vanakreeka keelest ja tähendab merikotkast. Liigiepiteet leucocephalus koosneb kahest osast, millest leucos (sõnast λευκός) tähendab 'valge' ja cephalus (sõnast κεφαλή) tähendab 'pea'.
Valgepea-merikotkal on kaks alamliiki: