cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oberperfuss
Oberperfuss on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 812 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 15,29 km². 1. jaanuaril 2016 elas seal 2984 inimest. Vald paikneb umbes 15 km Innsbruckist läänes Sellraintali suudmes.
Tõrvandi Raamatukogu
Tõrvandi raamatukogu on rahvaraamatukogu Tõrvandis Kambja vallas Tartu maakonnas. Raamatukogu asub Ülenurme Gümnaasiumi algkooli osaga samas majas, aadressil  Ringtee 1.
Raamatukogu kasutab e-kataloogi URRAM.
Otepää-Tartu jooksumaraton
pisi|Otepää-Tartu jooksumaraton (märts, 2012) Otepää-Tartu jooksumaraton (lühemalt Otepää-Tartu maraton) on maraton, mida joostakse Otepää ja Tartu vahel; ühtlasi vanim Eesti jooksumaraton. Esimene maraton toimus 1973.
Tankiväe peamarssal
Tankiväe peamarssal (vene keeles Главный маршал бронетанковых войск) oli Nõukogude Liidu relvajõududes aastatel 1943–1984 kehtinud väeliigi auaste. Auaste oli kõrgem väeliigi marssali auastmest.
Leo (eesnimi)
Leo on mehenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 170. mehenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Leo 967 mehel. 2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Leo 910 mehel. Leo oli levikult 181. mehenimi. Kõige populaarsem oli eesnimi Leo vanuserühmas 75–79, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 20,18.
Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Leo 599 inimesel.
Dzitva
Dzitva on jõgi Leedus ning Valgevenes, Nemunase parempoolne lisajõgi. Valgevene keeles on jõe nimi Дзітва, vene keeles Дитва (Ditva), leedu keeles aga Ditva.
Jõe pikkus on 93 km ja valgla pindala 1220 km². Jõe langus on 63 m ja lang on 0,4 m/km.
Bologna protsess
Bologna protsess on riikidevaheline kokkulepe kõrgharidusstandardite ühtlustamiseks Euroopa Liidus.
Dzitva
Dzitva algab Leedust Vilniuse maakonnast Eišiškėsi linna lähistelt. Jõgi voolab 90 kilomeetri ulatuses Valgevene territooriumil, alates piirist on Ditva säng viiekümne kilomeetri ulatuses õgvendatud. Alles alamjooksul voolab Ditva taas looduslikus sängis.
Bologna protsess
Bologna protsessi keskseks dokumendiks on 29 riigi haridusministri poolt 1999. aastal allkirjastatud deklaratsioon, mis seadis eesmärgiks Euroopa ühtse kõrgharidusruumi loomise 2010. aastaks.
Dzitva
Valgevene territooriumil läbib Dzitva Hrodna oblasti Voranava ja Lida rajooni, Voranava rajoonis suubub temasse vasakult Raduńka ja Lida rajoonis paremalt Lidzieja.
Dipsadoboa
Dipsadoboa on maoperekond.
Klassifikatsioon
Perekonda Dipsadoboa klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Levila
Need maod on levinud Sahara-taguses Aafrikas.
Eluviis
Valdavalt öise eluviisiga, päevasel ajal püüavad nad varjulist kohta leida. Emasloomad munevad ja järglased kooruvad munadest.
Mürginäärmed
Teadlased loevad, et neil on hästi arenenud mürginäärmed.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Dipsadoboa seisuga 29.12.2013.
Suntar-Hajata ahelik
Suntar-Hajata ahelik (vene keeles Сунтар-Хаята) on mäeahelik Venemaa kirdeosas Sahha ja Habarovski krai territooriumil.
Aheliku pikkus on 450 km, suurim kõrgus 2959 m (Muss-Haja mägi). Berilli mägi (2933 m) on Habarovski krai kõrgeim tipp.
Suntar-Hajata ahelik koosneb efusiivsetet kivimitest ja graniidist.
Taimkatte moodustavad lehisehõrendikud ja puhmastega mägitundra.
Suntar-Hajata ahelik on Aldani, Indigirka ja Ohhoota mere vesikonna jõgede veelahe.
William Smith (poksija)
William Alexander Smith (19. juuli 1904 Johannesburg – 20. detsember 1955 Roodepoort, praegu Johannesburg) oli Lõuna-Aafrika poksija.
Smith võitis kukk-kaalus (kuni 118 naela ehk 53,5 kg) 1924. aasta Pariisi olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks.
Smith poksis juunist 1925 kuni detsembrini 1936 elukutselisena. Ta osales kokku 55 kohtumisel, millest võitis 38 (neist 5 nokaudiga) ja kaotas 14 (neist 5 nokaudiga) kohtumist ning 3 kohtumist jäi viiki.
Maido
Maido on mehenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 329. mehenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Maido 341 mehel.
Hundiõng
Hundiõng on endisaegne, enamasti metallist hundipüünis, millel oli neli kiskudega konksu. Hundiõng peideti sööda sisse ja mingil viisil oli see kinnitatud puu või posti külge.
Hundiõnge kasutati 18. ja 19. sajandil.
Madlike ja Jaanikingu põnn
"Madlike ja Jaanikingu põnn" on Astrid Lindgreni lasteraamat. Sellele eelneb "Madlike".
Sisu
Lood
Inspiratsioon
Madlikese karakter on paljuski võetud Astrid Lindgreni parima lapsepõlvesõbra Anne-Marie pealt. Ta oli härra Ingeströmi tütar ja nad elasid suures valges majas, olles autori lähimad naabrid. Mardie – Rootsi versioon Madlikesest – oli Anna-Marie hüüdnimi. Paljud raamatus kirjeldatavad mängud on pärit nende lapsepõlvemängudest. Mardie oli julge ja tugev, ta õpetas Astridit kaklema ning koos ronisid nad puude otsa ja katustele. Liisbet, Madlikese väike õde, on paljuski sarnane Anna-Marie õe Stinaga.
Tegelased
Madlike ehk Margareta Engström on 7-aastane tüduk. Ta hakkas ennast väiksena ise Madlikeseks hüüdma ja sestsaadik jäi see nimi talle külge. Margaretaks hüütakse teda ainult siis, kui ta on mingi pahandusega hakkama saanud – tõsi küll, seda juhtub üpris tihti. Madlike tahaks väga olla hea ja kuulekas, seepärast on lihtsalt kahju, et see ei kipu alati õnnestuma. Tegelikult on ta hooliv tüdruk, kes tahab, et kõik alati õnnelikud oleksid. Välimuselt on Madlike päevitunud, paksude pruunide juuste, pikkade tumedate ripsmete ning siniste silmadega. Ta on peenike ja sihvakas, tugev ning väle nagu kass.
Liisbet ehk Elisabet Engström on Madlikese ~5-aastane väikeõde. Ta on ilus ja naerune laps, heledate lokkis juustega ning näolt ema moodi. Liisbet tahab igas asjas olla nagu suur õde Madlike. Liisbet on kärme teistelt väljendeid üle võtma, nii õppis ta Mattiselt selgeks „laku panni“ ja Alvalt „siis ma lähen ja uputan ennast järve“. Liisbet kogubki sõnu. Keelatud sõnu ütleb ta salaja enne magamaminekut riidekapis. Ta põhiväljend on „Madlike, sa oled arust ära!“ (Du är inte klok, Madicken!). Liisbet on kangekaelne ja teda on võimatu kunagi vabandama panna. Samas saab ta väga hästi aru, mida ta teha tohib või ei tohi ning oskab õiges olukorras inglinäo ette manada. Ta oma sõnul armastab natuke Martin Berglundi. Ema Kaisa on hoolitsev ja korralik, ta hoiab perekonda väga ning teeb kõik selleks, et lastel tore oleks. Jõulude puhul võetakse ette suurpuhastus ja kodukaunistamine ning sünnipäevadeks on lastel alati hommikusöögiks kakao ja vahvlid voodisse serveeritud. Jõulude puhul saadab ta alati ka Liinuse Idale jõulukorvi, mis on täidetud hea-parema toiduga. Emale ei meeldi Nilssonid ning ta eelistaks, et tütar nendega ei suhtleks, kuid isa leiab, et lapse peavadki igasugust elu nägema.
Isa Jonas töötab ajalehes toimetajana. Isa ja Madlike lähevad pea igal hommikul koos välja, kui isa suundub toimetusse ning Madlike kooli. Nad jõuavad päris palju rääkida, kuni nurga peal kompvekipoe juures lahku lähevad. Jonas ei ole traditsiooniline oma aja mees, näiteks peseb ta kodus põrandat. Kui teenija Alva koos linna ilusaima mehe härra Bergiga ballilt lahkunud on ning algab ballikuninganna valimine, hõikab isa üle terve saali: „See on võimatu, sest ballikuninganna läks just praegu koju.“ Teda iseloomustatakse sotsialistina. Isa ei käi kunagi kirikus, aga ta on kõige parem ja lahkem pagan, keda Madlike teab. Ta on tark mees ega huvitu väikestest seltskondlikest vestlustest. „Tänan väga, mis minusse puutub, siis ei mingit volangiloba,“ ütleb isa naiste juttude kohta, kui ema tahab, et ta tuleks ja ütleks külalistele vähemalt tere.
Alva on Madlikse pere teenija, kes lapsi väga hoiab ja nii Madlike kui Liisbet armastavad teda väga ning neil on raskusi otsustamisega, kumb on õigupoolest ilusam, kas Alva või nende ema. Alva kasutab võimalikest halbadest sündmustest rääkides väljendit „siis ma lähen ja uputan ennast järve“, mille pisike Liisbet kärmelt üle võtab. Alval oli 7 väiksemat õde-venda ja ta oleks hea meelega natuke rikkam, nii ostab ta aeg-ajalt ka loteriipileteid. Berta on Alva täditütar, kes pidi abielluma leintandiga, kuid viimane lasi jalga. Nii ei saanudki Alva pulmas tantsida, kuid Madlikese ja Liisbeti ema kutsus ta hoopis ballile kaasa.
Liinuse Ida on vanem naine, kes käib reedeti Jaanikingul koristamas ning pesu pesemas. Talle meeldib laulda ja kõik tema laulud on ühtemoodi kurvad: emad muudkui surevad ja surevad ja isad istuvad kogu aeg kõrtsis kuni ka lapsed surevad ja siis kui nad ükskord koju lähevad ja nutavad ja kahetsevad on kõik juba otsas. Madlikesele meeldib väga ta laule kuulata, kuigi need ajavad teda vahel nutma. Liinuse Ida elab linna kõige väiksemas majakeses, kus on üks tibatilluke tuba ja köök ning nii madal lagi, et Ida ise vaevu püsti seisma mahub. See kõik on aga väga kena ja õdus, akendel on lilled ja seinal ripuvad kaks pilti. Lisaks on kirjutskapil fotod Ida kahest tütrest, Estris ja Rutist, kes elavad Chicagos. Kapi kõval ripub Liinuse Ida kitarr. Alati kui Liisbet ja Madlike talle külla tulevad, küpsetab ta tüdrukutele õunu. Jõulude puhul saadab Madlikese ema talle uhke korvi jõulutoiduga.
Abbe Nilsson on Madlikese 15-aastane naabripoiss. Ta on kõhetu, aga ilus poiss heledate juuste, siniste silmade ja suure suuga. Pügamata juuksepahmaku peale surub ta tihti oma soni. Abbe küpsetab suhkrukringleid ja müüb neid turul, kuigi tegelikult peaks kringleid küpsetama isa ja turul peaks seisma ema, aga enamasti jääb kõik poja õlgadele. Abbe ise tahaks hoopis meremeheks saada. Vahel ta küll lollitab väikese Madlikesega, aga tegelikult on ta hea poiss.
Onu Nilsson ehk E. P. Nilsson on Abbe isa, kel pole tahtmist tööd teha ning kes veedab laupäevad tihti väikeses pätikõtsis nimega Keera Sisse (Trill-In). Maldikest hüüab ta „Jaanikingu väike Madli“ ning Liisbetti „Jaanikingu põnn“. Kuigi napsulembene, pole ta ilmaski kuri ei Abbe ega tädi Nilssoni vastu.
Emma Nilsson on Abbe ema. Ta ei ütle pea-aegu kunagi onu Nilssonile halvasti. Tema müüb tavaliselt turul suhkrukringleid, mida Abbe küpsetab. Proua Nilsson ütleb ikka, et vaese inimese ainus rõõm on ausad matused.
Vabrikant Lind laenas kunagi ammu härra Nilssonile raha Vaikuse krundi ostmiseks ja nüüd peavad Nilssonid talle igal aastal 200 Rootsi krooni maksma.
Miia on Madlikese klassiõde, kellel on täid. Ta kaitseb enda väikest õde sama tuliselt kui Madlike Liisbetti. Miia varastab rahakoti ja saab selle eest karistada. Kui ta vastust ei tea või vastata ei taha, vaatab ta aknast välja ja nagu ei olekski kohal. Veel näib, nagu ta ei tunnekski valu. Pärast seda, kui Madlike teda kaitseb, toob ta õhtul talle kaks viimast šokolaadikompvekki ja kaob, enne kui Madlike jõuab aitähki öelda. Neist saavad sõbrad. Ta tunnistab, et pole kuigi mõnus, kui sind täi-Miiaks hüütakse. Liinuse Ida meelest on Miia paha laps, aga samas leiab ta, et ega too polegi selles ise süüdi, kui tal selline ema on. Miial on piinlik, kui ta õde ebaviisakalt käitub, olgu see siis jõululaupäeval ebasõbralik olles või külas liiga palju süües. Hiljem rõhutab kogu aeg, et nad on Madlikesega sõbrad ja see muutub veidi koormavaks, aga mängida oskab ta tõepoolest imehästi.
Mattis on Miia väike õde, kellelt Liisbet võtab üle väljendi „laku panni“. Tal on kaks küülikut ning tal on kõhu peal pimesooleoperatsiooni arm. Mattis õpetab Liisbetile keelatud sõnu.
Koolipreili on Madlikese õpetaja. Ta hoiab lapsi väga, rahustades neid enne eksamit, et pole hullu kui ka kellelgi mõni sõna veidi valesti läheb. Õpetaja annab Miiale tagasi tema foto ja varastatud raha eest ostetud ingliga järjehoidja. Ta annab omalt poolt parima, et tüdruk peksust pääseks.
Paks Viktor on Madlikese klassivend, kes temasse armunud on ja talle kompvekke pakub. Miia kiusab seepärast Madlikest ning viimane ei teagi, kumb teda seejuures rohkem vihastab, kas Miia või Viktor ise. Et Madlikesele muljet avaldada, norib Viktor Miia kallal ning isegi lööb Miiat otse näkku. Madlike selle peale positiivsemaks ei muutu, otse vastupidi. Üldse on ta tuntud kitumise poolest.
Anna-Liisa on Madlikese pinginaaber, kes šokolaadikommide peale ilmutab ootamatut poolehoidu Miia suhtes.
Axel on Viktori sõber, Madlikese klassivend.
Elof on Viktori sõber, Madlikese klassivend.
Ülemõpetaja lahutab kaklemast Madlikese ja Miia ning ähvardab viimast tõsiselt käsile võtta. Ülemõpetaja pole Madlikesele kunagi meeldinud, kuid seepeale ta lausa põlgab seda meest. Madlike saab nimelt väga hästi aru, et sellise vahetegemise taga on suuresti sotsiaalne staatus: tema isa töötab ajalehes, Miial pole aga üldse isa. Ülemõpetaja on ka see, kes annab Miiale varastamise eest rooska.
Härra Berg on korstnapühkija, ta on abielus ja tal on viis last. Ta on kõige ilusam mees terves linnas ja teeb silma kõigile noortele naistele, temast on sisse võetud ka Alva. Ballil tantsib ta Alvaga.
Karl Berglund on arst, kelle juures käib ka Madlikese pere. Ta jagab üht-teist abitust vaesusest ning aitab Emma Nilssonit, tõsi küll, tolle enda teadmata. Berglundid elavad linna keskel suure platsi ääres.
Backman on fotograaf, kelle ateljee paikneb Parkali põiktänavas. Seal käib Madlikese pere igal aastal ema sünnipäeval perepilti tegemas. Pühapäeviti naudib härra Backmann kalal käimist.
Härra Norström peab linnakeses kalapoodi.
Preili Jenny on õmbleja, kes õmbleb ka Madlikesele ja Liisbetile kleite.
Linnapeaproua Dalin
Härra linnapea näib tugevalt alluvat oma naisele. Ta on lühike, paks ja lahke arglik mehike, kel ei ole kunagi selliseid bravuurikaid nõudmisi nagu tema naisel. Terve sügisballi aja istub ta vaikelt oma lauas ja joob punši, kuni märkab, et korstnapühkija Berg ja Alva on tõeliselt kaunis tantsupaar. Nilssonitelt kringleid ostes maksab linnapea jõulude puhul alati natuke peale ja pakub ka sigarit.
Nanna Nutt on vanadekodu elanik, tädike, kes Liisbetile meeldib.
Lindkvist on vanadekodu elanik, kes ei ole päris terve mõistusega ning seetõttu ei ela ta teistega koos, vaid hoopis õuepealses osmikus, kuhu vaid juhataja julgeb sisse minna. Lindkvist oli täiesti normaalne mees, kellel oli naine ja väike laps, aga ühel päeval uputas ta naine end koos lapsega jõkke ära ja pärast seda ei ole Lindkvist enam endine. Ta on ka väga tugev ja seepärast ei tea keegi mida ta ette võib võtta, kui talle märatsushoog peale tuleb. Kõik kardavad teda, kuigi enamasti on ta hoopis lahke ja tagasihoidlik. Ta näeb välja nagu jõuluvana enda suure valge habeme ja pea-aegu õlgadeni rippuvate valgete juustega. Tema ainuke rõõm on nuusktubakas.
Peetrus Karlsson on Uibukingu talu peremees. Kui onu Karlsson juba midagi ütleb, võib selles kindel olla. Ta on väga abivalmis, rahulik ja sõbralik nagu kõik Uibukingu peres.
Tädi Karlsson on Peertuse naine. Ta kaalub laste sõnul ligi sada kilo. Tema peab maja ja lüpsab lehmi. Tädi Karlsson kaotab ära oma kunsthambad Peetrus ütleb, et ta olevatki selline tuisupea.
Tore on Karlssonite poeg, umbes 20-aastane. Tore on Alvast sisse võetud.
Maaja on Karlssonite tütar, umbes 20-aastane. Ta andis Madlikesele ja Liisbetile mängimiseks oma nukke, mida ta alles oli hoidnud.
Martin on doktor Berglundi poeg, kellega Liisbet ballil mängib. Oma sõnul Liisbet armastab teda natuke.
Proua Ekberg on linnakese ämmaemand, kes tuleb alati oma väikese musta paunaga sinna, kus oodatakse last, olgu siis tegemist kas või jõululaupäevaga.
Kaisa on Madlikese ja Liisbeti väikeõde, kes saab nime ema järgi. Ta sündis jõululaupäeval ning on väga armas laps mustade juuste ja siniste silmadega.
Sasso on Madlikese pere must puudel, kes elab esikus korvi sees.
Miisu on Madlikese pere kass, kes elab pliidiesisel. Raamatu viimases loos sai Miisu endale kolm poega.
Govinda Chandra Dev
G. C. Dev sündis Govinda Chandra Dev Purakayastha nime all Lauta külas Ida-Bengalis toonases Briti Indias. Tema esivanemad olid Gujaratist pärit brahmiinid. Pärast Devi isa surma kasvatasid teda kohalikud kristlikud misjonärid.
Dev õppis Kolkata Ülikoolis, kus kaitses 1944. aastal doktorikraadi filosoofias väitekirjaga "Reason, intuition and reality". Väitekiri ilmus hiljem raamatuna "Idealism and Progress".
Filosoofia
G. C. Dev alustas karjääri lektorina Riponi kolledžis Kolkatas. Kui Teise maailmasõja ajal viidi kolledž Kolkatast Dinajpuri nüüdses Bangladeshis, kolis ka Dev Dinajpuri. 1945. aastal kolis kolledž tagasi Kolkatasse, ent Dev jäi Dinajpuri juhtima vastasutatud Surendranathi kolledžit. Juulis 1953 asus ta tööle Dhaka ülikooli filosoofiateaduskonnas. 1963 määrati Dev filosoofiateaduskonna dekaaniks, 1. juulil 1967 sai temast professor. 1960. aastate lõpul õpetas ta külalisprofessorina Wilkes-Barre'i kolledžis USA Pennsylvania osariigis, saades ka seal kiiresti populaarseks. Tema austajad kolledžis asutasid Devi humanistliku filosoofia levitamiseks fondi "The Govinda Dev Foundation for World Brotherhood".
1960. aastatel valiti Dev Pakistani filosoofiakongressi peasekretäriks, selles ametis oli ta surmani 1971. aastal. Dhaka Ülikoolis asutas ta oma humanistliku filosoofia propageerimiseks Filosoofiamaja (Philosophy House), millest sai üks ülikooli kultuurikeskusi.
Eluaegse poissmehena annetas G. C. Dev suure osa oma varast juba eluajal ülikoolile. Annetuste varal rajati 1980. aastal Dhaka Ülikooli filosoofiauuringute keskus (Center for Philosophical Studies).
Isiklikku
Devil oli adopteeritud tütar. Tema väimees tapeti koos Deviga.
Teosed
Govinda Chandra Dev kirjutas sadu artikleid inglise ja bengali keeles nii Bangladeshi kui ka rahvusvahelistes teadusajakirjades. Eluajal ilmus tema sulest seitse raamatut:
Veel kaks raamatut ilmusid postuumselt: Parables of the East (1984) ja My American Experience.
Łyntupy
thumb| [[Łyntupy Püha Andrease kirik]]
Łyntupy (transkribeerituna Lõntupõ, poola keeles Łyntupy, leedu keeles Lentupis) on alev Valgevenes Viciebski oblastis Pastavy rajoonis, Łyntupy külanõukogu halduskeskus. Asub 1 km kaugusel Leedu piirist.
Ajalugu
Łyntupy nimi on ilmselt balti päritolu. Seda on esmamainitud 1385. aastal ja seejärel 1459. aastal, mil sinna rajati katoliku kirik. 1591. aastal oli asulas kaks tänavat ja 28 maja. 1795. aastal, Poola kolmandal jagamisel sai piirkonna endale Venemaa.
Aastatel 1854–1939 kuulus asula Biszewskitele, kes rajasid sinna uhke lossi. 1897. aastal valmis asulat läbiv Połacki ja Vilniuse vaheline raudtee. Peale Esimest maailmasõda kuulus Łyntupy Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Alev aastast 1967.
Prantsuse parlament
pisi|200px|[[Prantsuse Vabariik|Prantsuse Vabariigi embleem]]
Prantsuse parlament (prantsuse keeles Parlement français) on Prantsusmaa seadusandlik võimuorgan (parlament). See on kahekojaline parlament, mis koosneb rahvuskogust (Assemblée nationale) ehk alamkoda ja senatist (Sénat) ehk ülemkoda.
Kokku kuulub parlamenti 925 valitud liiget. Rahvuskogus on 577 liiget (députés) ja senatis 348 liiget (sénateurs). Rahvuskokku valitakse otsestel valimistel viieks ja senatisse üldistel kaudsetel valimistel kuueks aastaks. Viimati toimusid valimised parlamenti 2017. aastal: juunis rahvuskokku ja septembris senatisse.
Debarkaader
pisi|Debarkaader-maja Volga jõel
Debarkaader (prantsuse keeles débarcadère) on ümberpaigutatav parvelaadne ujuvplatvorm või ujuvalus, mis on mõeldud kasutamiseks mitmel otstarbel sadamas, rannikul või sisevetel ning mille äärde on võimalik silduda.
Kirjeldus
Debarkaadrid on tavaliselt ehitatud massiivseks betoonkerega ujuvhooneks (majutusasutus, lõbustusasutus, töökoda, ladu, vaksal) või lihtsalt ujuvkaiks. Peamiselt on kasutatud neid Venemaal ja Ida-Euroopas.
Betoonist debarkaadrite ulatuslikum tootmine algas Nõukogude Liidus 1925. aastal. Algul valmistati debarkaadrite kered monoliitsete betoonehitistena. Alates 1957. aastal on neid pandud kokku osadest. Pealisehitis on tavaliselt valmistatud puidust.
Eestis
Pärnu jõel seisis alates 1991. aastast Lätist toodud debarkaader, kus asusid populaarne ööklubi ja restoran. Debarkaader, mille viimane nimi oli "Pärnu Queen", lammutati pärast omaniku sekeldusi linnaga 2010. aastal.
Üks debarkaader (viimase nimega "Victoria") uppus Tallinnas Katariina kai juures 1990. aastail. Pealisehitis on eemaldatud, kuid betoonkere vrakk asub seal tänini.
Debarkaadereid on olnud näha Lahesuu sadamas ja Pärnu sadamas laevaremondiasutuste juures.
Henri Dupuy de Lôme
pisi|Henri Dupuy de Lôme
Stanislas-Charles-Henri-Laurent Dupuy de Lôme (15. oktoober 1816 Ploemeur – 1. veebruar 1885 Pariis) oli prantsuse laevaehitusinsener.
Pärast erialase tehnilise hariduse omandamist École polytechnique'is täiendas Dupuy de Lôme end Inglismaal, kus õppis põhjalikult raudlaevade ehitust. Naasnud kodumaale sai temast laevaehitusinsener, kes projekteeris sõjalaevu ja laevadele aurumootoreid.
Ta konstrueeris maailmas esimese sõukruviga liinilaeva Napoleon (1850) ja esimese spetsiaalselt ehitatud aurujõuseadmega avamere soomuslaeva La Gloire (1859).
1872. aastal konstrueeris Dupuy de Lôme inimjõul liikuva juhitava õhulaeva. Aerostaadi pikkus oli 36 m, suurim läbimõõt 15 m ja maht 3500 m³. Gondlis asus propelleri võll, mida kaheksa meest ühiste jõupingutustega ringi ajasid. Õhulaev võis liikuda kiirusega 9–11 km/h.
Elu viimastel aastatel osales ta elektrijõuseadmega allveelaeva Gymonte konstrueerimisel (valmis 1888. aastal, juhtiv konstruktor Gustave Zédé).
Pitrags
Pitrags (liivi keeles Pitrõg, vanas liivi kirjaviisis Pytro̤g) on küla (mazciems) Lätis Kuramaal Talsi piirkonnas Kolka vallas. Ajalooliselt oli see küla liivlaste asualal.
Küla on esimest korda mainitud aastal 1582 (Pudteraggen). Legendi kohaselt asutasid selle neli Saaremaalt tulnud venda. Aastal 1826 oli külas 190 elanikku. Aastal 1902 ehitati sinna baptistide palvemaja, aastal 1938 rajati sealne muul. Kuni Läti iseseisvumiseni kuulus küla Dundaga mõisale.
Külas kasvavad Jaunvalki pihlakas (liigilt pooppuu), Sīmi kadakas, Pitragsi mänd (kõrgus 23.5 m), rannas kasvav nimetu mänd kõrgusega 10 m ja jõe ääres kasvav nimetu mänd (kõrgus 16.5, ümbermõõt 2.7 m) on looduskaitse all. Külas asuv Pitragsi keskaegne kalmistu on kohaliku mälestisena muinsuskaitse all. Kohaliku legendi kohaselt on sinna kalmistule maetud lahingus hukkunud võõramaa laevnikud. Tänapäeval on kasutusel Pitragsi ja Košragsi vahel asuv Pitragsi-Košragsi kalmistu.
Kuigi külakeskus pole otseselt muinsuskaitse all, on omavalitsus tunnistanud külasüdame kultuuriväärtuslikuks piirkonnaks. Väärtuslikeks loetakse põllumajandusega tegelenud kalurite Saknese talu, kuhu aastail 1920-1930 püstitati elumaja, laudake, pisike küün, suitsutuskoda ja garaaž. Jaunvalki rajas mõis 19. sajandi viimasel veerandil külavahtide tarbeks. Ēdrumi rajati aastal 1907 osana karjalautade kompleksist; säilinud on elumaja ja majapidamishoone. Delnieki talust on säilinud kolm elumaja, mis tänapäeval kannavad eri nimesid - Sapņukalni, Delnieki ja Indriksoni. Viimane oli kaugsõidukaptenite eluase on kalurite elumaja. Kurgati elumaja rajati projekti järgi; säilinud on veel majandushoone varemed ja maakividest kelder.
1935. aasta rahvaloenduse põhjal elas külas 210 elanikku. Aastal 2010 oli elanikke 39. Aastail 2009–2021 kuulus küla Dundaga piirkonda.
Mailis
Mailis on naisenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 448. naisenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Mailis 256 naisel.
Kalmuselised
Kalmuselised (Acoraceae) on kasutuse minetanud taimede sugukond kalmuselaadsete seltsist. Sugukonda arvati üks perekond: kalmus (Acorus). Tänapäevase taimesüstemaatika järgi arvatakse kalmuse perekond võhaliste sugukonda.
Icaro
Enam levinud on icaro’d Peruu põlisrahvaste shipibode hulgas. Sõna icaro on tuletatud ketšuakeelsest tegusõnast ikaray, mis tähendab „suitsu puhumine, et ravitseda“. Tänu oma ravivatele omadustele sai see sõna tuntuks ka teistes Lõuna-Ameerika šamanistlikes kultuurides. Tavaliselt kasutatakse neid laule taimede, seal hulgas ayahuasca (Lõuna-Ameerika tseremoniaalne šamanistlik taimetee) tseremooniatel, et tekitada kõrgendatud teadvuse ning ravivat seisundit. Tavaliselt on icaro’d korduva lihtsa meloodiaga, mida on kerge jälgida.
Icaro’sid on erinevaid, nende kasutus oleneb šamaani tunnetusest, missugust on mingil ajahetkel vaja. Tänapäeval on icaro’de kasutamine laienenud nii Lõuna-Ameerika kui ka lääne šamanistlikesse ringkondadesse. Shipibo icaro’de eripära on hääletooni vaheldumine, tihti muudetakse heli madala meheliku tooni ja kõrge naiseliku tooni vahel, et tekitada kakskoori stiilis laulmine. Seesuguse koori eesmärk on shipibo šamaanide jaoks eriline viis, kuidas naiselike vaimudega kontakti luua. Seesugune vaimudega sideme leidmine on tähtis just nimelt selle pärast, et ayahuasca’t peetakse naishingeks, teda kutsutakse vahest ka vanaemaks.
Icaro kasutamine
Šamaan annab icaro ajal kohale, inimesele või ravijoogile oma väe, mis väljendub puhastuse, kaitse, ravi või tahtejõu mõjutamisena. Seesugune protseduur toimub, kui lauldakse icaro’d asjale või inimesele, et kanda edasi selle väge. Enam levinud on ayahuasca’le laulmine ehk selle väestamine, mis antakse seejärel inimesele juua või tubaka kasutamisel puhutakse väestatud suits ruumis laiali või inimese peale. Icaro on Amazonase šamaanide üks tähtsamaid töövahendeid. Selles sisaldub nende isaliini järgi saadud pärand ja teadmised ning nende oskus kõike kasutada. Šamaani oskused, tase ja vägi sõltuvad tema ettevalmistusest. Ta peab tegema dieta’t (taimedega paastuma), puhastuma ka ise läbi tseremooniate, praktiseerima igapäevast režiimi ja oskama esivanematelt saadud teadmisi õigesti kasutada ning edasi anda. Icaro’de nähtust pole teaduslikult tõestatud, kuid usutakse, et selle laulu kaudu annavad šamaanid edasi oma energia ning alateadlikult loovad läbi heli vibratsiooni sobiva ravikeskkonna.
Šamaanid
Igal šamaanil on oma icaro, mis toob esile ning annab talle väe, kokku võivad šamaanid teada üle kolme tuhande laulu. Nad peavad teadma nii palju laule, sest tseremooniate ajal peavad nad oskama kutsuda kohale õige vaimu õigel ajahetkel. Icaro on just see, mis annab tseremooniale väe ja raviva väljundi ning ilma lauluta pole võimalik saavutada seda eesmärki. Neid laule lauldes võivad šamaanid diagnoosida ja ravida haigusi, võidelda kurjade vaimude vastu, kehast põletikke väljutada, väestada taimseid ravimeid, leida saakloomi ning mõjutada ayahuasca tseremoonia nägemusi.
Icaro’de kasutamisel ei lähtu šamaanid vaid sõnade tähendusest ning mõttest, vaid uskumuse kohaselt on icaro’d hingestatud ja nad jagavad laulu hinge. Tundes neid laule teavad nad, millal kasutada õiget icaro’t. Nende laulude sisu ja sõnad võivad olla väga lihtsad, kuid nad vihjavad sümboolselt teatud taimedele, loomadele või keskkonnatingimustele, mille kaudu saab jagada laulude väge. Läänestumise tagajärjel on tänapäeval ka icaro’d, mis on nii hispaania kui ka teistes Peruu murretes ja ka seotud kristliku sümbolismiga. Laulud näitavad ka šamaanide tausta: kes on neid laule neile edasi jaganud ning kust on šamaan pärit.
Selleks, et hakata šamaaniks ja saada oma icaro, peavad šamaanid läbi tegema mitmeid dieta’sid, mille tagajärjel saavad nad teadmised ning oskused, et juhatada tseremooniaid. Icaro’de juures on ülimalt tähtis, kuidas neid lauldakse. Tseremoonia käigus võivad šamaanid neid laulda, ümiseda, vilistada või kasutada muid heli tekitamise vahendeid. Sõnad, mida kasutatakse neis lauludes, on paljutähenduslikud ning üks sõna võib vahest tähendada tervet lauset, kuid need jäävad teisejärguliseks viisi järel. Heli on see, mis juhatab ja suunab tseremooniat ning hoiab selle kurssi.
Kui varem anti edasi iidseid teadmisi vaid oma sugukonnas, siis tänapäeval on kohalike noorte huvi šamanismi vastu kahanenud ning traditsioonid muutuvad. Tänu suurele lääne huvile ja populaarsusele on hakatud neid teadmisi ka valgetele inimestele jagama.
Shipibod
Shipibo(-Konibo)d on Peruu põlisrahvad, kes traditsiooniliselt elasid Ucayali jõe kaldal, mis on Amazonase jõe üks lisajõgesid. Shipibode elu on olnud täis katsumusi: alates iidsete inkade, esimeste valgete hispaanlaste kui ka inglaste vallutustest kuni tänapäeva Ameerika õlitööstuse tarbeks metsade maha raiumiseni. Alati on olnud just džungel see, mis neid on päästnud. Neil olid teadmised ja oskused, kuidas elada sügaval džunglis ning hoida oma kultuur elus. Tänu oma oskustele ja džunglisse põgenemisele ongi säilinud nende teadmised nii džungli taimestikust ja loomastikust kui ka tseremooniatest.
Tänapäeva shipibode territooriumi keskus on sadamalinn Pucallpa. 20. sajandil kasvas linn kiiresti tänu kummitööstuse õitsengule, kui kohalikke elanikke koheldi orjadena ja Suurbritannia koloniaalvallutused ulatusid ka Lõuna-Ameerikasse. Selleaegne tööstuse kasv, metsade raie ning kummide jaoks vaja mineva tooraine töötlemine kahandasid shipibode eluks kõlbulikke alasid. Nad suundusid sügavamale džunglisse, et pääseda koloniaalvõimu eest, kuid paljud kohalikud hõimud said rängalt kannatada. Nende elupaigad, söögikasvatuse jaoks kõlbulikud alad ning jahimaad kahanesid. 1950. aastatest on üritatud põlisrahvaid pöörata ka ristiusku, mis on andnud mõningaid tulemusi, kuid osa iidsetest traditsioonidest on säilinud.
Icaro teised tähendused
pisi|Curandero suitsetab mapacho 't ja raputab chakapa 't ayahuasca tseremoonia ajal. Peale laulude on icaro’del veel teisi ravitsemistehnika tähendusi. Üldiselt saab kutsuda icaro’deks kõiki rituaalseid tegevusi, mis toovad endaga kaasa teadvuse muutunud seisundi. Teised ravimistehnikad, mida võib nimetada icaro’deks on:
Numerus clausus
Numerus clausus (ladina keeles 'suletud arv') on õppeasutuses õppijate, kutseorganisatsiooni liikmete või mingil tegevusalal tegutsevate isikute piirarv.
Tarn-et-Garonne'i departemangu haldusüksuste loend
Siin on toodud ära kõik Tarn-et-Garonne'i departemangu haldusüksused (ringkonnad, kantonid ja vallad). Lisaks on toodud ka valdade INSEE koodid. Montaubani vald on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse, mille vahel on vald jagatud, kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast.
Departemangus on kaks ringkonda:
Departemangus on 15 kantonit (alates 2015):
Departemangus on 195 valda (seisuga 1. jaanuar 2019):
Sideväe peamarssal
Sideväe peamarssal (vene keeles Главный маршал войск связи) oli Nõukogude Liidu relvajõududes aastatel 1943–1984 kehtinud väeliigi auaste. See oli kõrgem väeliigi marssali auastmest. Aukraadi kellelegi ei antud.
Árta
Árta (kreeka keeles Άρτα) on linn Kreeka lääneosas, Árta piirkonnaüksuse ja Árta valla halduskeskus.
Kallistrat Žakov
pisi|Kallistrat Žakov Kallistrat Žakov (vene Каллистрат Фалалеевич Жаков; komi Жаков Пальӧ Кальӧ ; 30. september (vkj 18. september) 1866 Davponi küla (tänapäeva Sõktõvkari territooriumil), Ust-Sõssolski maakond, Vologda kubermang – 20. jaanuar 1926 Riia) oli komi filosoof, teadlane, kirjanik ja ühiskonnategelane. Ta kirjutas põhiliselt vene keeles.
Elulugu
Kallistrat Žakov oli pärit talupojaseisusest käsitöölise perekonnast. Perekonnas oli üksteist last. 1879. aastal lõpetas ta Ust-Sõssolski maakonnakooli ja 1884. aastal Totma õpetajate seminari. 1885. aastast alates töötas ta lihttöölisena Holunitski raudteetehases Vjatka kubermangus ja vallakirjutajana Kortkerosi külas. 1887. aastal pääses ta õppima Vologda reaalkooli, mille ta lõpetas 1891. aastal eksternina. Ta asus õppima Peterburi Metsandusinstituudis, kuid jättis selle varsti pooleli. Žakov pöördus tagasi Vologda kubermangu ja õpetas pool aastat Zaozerski erakla kloostrikoolis ning valmistus preestriks saama, ent sunniti seal lahkuma. 1892. aasta maist kuni 1895. aasta kevadeni elas ta politsei järelevalve all Vologdas ja tal oli keelatud linnast lahkuda.
1895. aastal sooritas Žakov Vologda klassikalise gümnaasiumi juures küpsuseksamid ja tal lubati linnast lahkuda. Žakov astus Kiievi Püha Vladimiri Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonda, 1897. aastal läks aga üle ajaloo-filoloogiateaduskonda. 1899. aastal tühistati pealinnade ülikoolides õppimise keeld ja Žakov toodi üle Peterburi Ülikooli ajaloofiloloogiateaduskonna kolmandale kursusele. 1901. aastal lõpetas Žakov edukalt Peterburi Ülikooli. Ta jäeti vene keele ja kirjanduse kateedri juurde teaduslikule tööle. 1902. aastal kaitses ta magistriväitekirja "О грамматическом строе зырянского языка" ('Sürja keele grammatilisest süsteemist'). Pärast magistriväitekirja kaitsmist sai Žakov lühikeseks ajaks Peterburi Ülikooli eradotsendiks. Edasi teenis ta elatist loengute pidamisega mitmetes õppeasutustes ja kursustel. 1908. aastal kutsus akadeemik Vladimir Behterev Žakovi vastloodud Peterburi Psühhoneuroloogiainstituuti loogika eradotsendiks. 1911. aastal sai Žakov selle instituudi professoriks ja töötas sellel kohal kuni asutuse sulgemiseni 1917. aasta veebruaris. Professoritöö kõrval tegeles ta ühiskondlike probleemidega, filosoofiaga, loodus- ja humanitaarteadustega ning ilukirjandusega. 1917. aasta kevadel lahkus Žakov Peterburist ja asus elama Valga lähedal oma lätlannast abikaasa Alida Priede kodutallu, hiljem aga koliti Valgasse. 1917. aasta detsembrist kuni 1919. aasta kevadeni elas ta Pihkvas, kus töötas õpetaja ja õppejõuna. 1919. aasta augusti lõpus kolis Žakov Valgasse ja määrati septembris Tartu Ülikooli sürja keele lektoriks ja filosoofiaprofessori kohusetäitjaks. Tartu Ülikooli õppejõuna töötas ta kuni 1921. aasta 1. juulini. 1921. aasta lõpus kolis Žakov Riiga. Žakov elas Riias majanduslikult kitsastes oludes, tema ainsaks sissetulekuks olid loengud. 20. jaanuaril 1926 suri ta Riia Linnahaiglas maksavähki.
Kirjanduslik looming
1905. aastal ilmus Peterburis Žakovi jutustustekogu "На Север в поисках за Памом Бурмортом" ('Põhjalas Pam Bur-morti otsinguil'). Aastail 1912–1914 ilmus Peterburis neli esimest köidet Žakovi autobiograafilisest arenguromaanist "Сквозь строй жизни" ('Läbi karmi elu'). Teiseks Žakovi oluliseks teoseks on 1916. aastal Soomes valminud eepos "Biarmia" (ilmunud eesti keeles 2015. aastal).
Filosoofia
20. sajandi algul lõi Kallistrat Žakov oma filosoofilise õpetuse – limitismi. Limitism oli Žakovi järgi kõigi inimteadmiste süntees, mis pidi ühendama religiooni, teaduse ja kunsti, ületama materialismi ja idealismi vahelised vastuolud.
Senat (Prantsusmaa)
Senat (prantsuse keeles Sénat) on Prantsuse parlamendi ülemkoda.
Senati ametlikuks asukohaks on Luxembourgi palee Luxembourgi aias Pariisis.
Kuigi Prantsusmaal on mitmikmandaadid tavalised, siis on ka siin mõned piirangud. Senaator ei saa samaaegselt olla Rahvusassamblee või Euroopa Parlamendi liige, ega olla rohkem kui ühel kohalikul ametikohal:
Erandiks võib senaator olla kolmandal ametikohal, kui ta on alla 3 500 elanikuga valla volikogu liige, aselinnapea või linnapea.
Bronius Vyšniauskas
Bronius Vyšniauskas (1. mai 1923 Gelnai – 27. juuni 2015 Vilnius) oli leedu skulptor.
Auciemsi mõis
pisi|left|Auciemsi mõisa häärber Auciemsi mõis (saksa keeles Autzem, läti keeles Auciema muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Straupe kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Cēsise piirkonnas Raiskumsi vallas Auciemsis.
Ajalugu
Von Stegmanni tütar oli abielus Carl Adolph von Siversiga ja nõnda läks mõis nende lastele, kellelt siis aastal 1869 Johann Adolph von Sivers mõisa 40 000 rubla eest ära ostis.
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal viis adramaad, sellele allus 83 mees- ja 98 naishinge. Aastal 1688 oli mõisa suurus 4 ja 1/2 adramaad, aastal 1734 oli adramaid 2 ja 3/5, aastal 1757 aga 4 ja 1/2. Aastal 1823 oli mõisa suurus 4 ja 1/4 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 4 ja 1/4, aastal 1881 aga 2 ja 25/80, lisaks 4 ja 10/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.
7. ekspeditsioon
7. ekspeditsioon oli Rahvusvahelise Kosmosejaama seitsmes alaline meeskond.
Missioon startis 28. aprillil 2003 Baikonuri kosmodroomilt ja saabus jaama 28. aprillil.
Ekspeditsioon oli algselt kolmeliikmeline, kuid kosmosesüstik Columbia katastroofi järel olid kosmosesüstikute lennud peatatud ning seetõttu tuli meeskonna suurust vähendada, et seda saaks transportida Vene Sojuz. 7. ekspeditsiooni meeskonda kuulusid NASA astronaut Edward Lu ja Roskosmose kosmonaut Juri Malentšenko, kellest sai jaama seitsmes komandör. Mõlemad olid varem osalenud missioonil STS-106.
Wilhelm Gustav Nelkerdt
Ta lõpetas Tartus gümnaasiumi. Aastatel 1819–1821 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti 5. oktoobril/17. oktoobril 1830 õpetajaks.
7. ekspeditsioon
Missiooni ajal tuli väiksema meeskonna tõttu jaama pardal tehtavate teaduskatsete arvu vähendada ning 7. ekspeditsiooni ajal tehti ainult 15 katset.
Wilhelm Gustav Nelkerdt
Ta oli aastatel 1830–1832 Puhja Püha Dionysiuse koguduse õpetaja.
Isiklikku
Tema isa Johann Sebastian Nelkerdt oli Sangaste ja Laatre Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja.
7. ekspeditsioon
7. ekspeditsiooni meeskonnaliikmed said missiooni ajal meedia vahendusel õnnitleda Hiina taikonauti Yang Liweid, kellest oli saanud esimene kosmoses käinud Hiina Rahvavabariigi kodanik. Malentšenko ja Lu naasid Maale koos ESA astronaudi Pedro Duque'ga 27. oktoobril 2003.
Mairo
Mairo on mehenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 314. mehenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Mairo 368 mehel.
Moodulsüntesaator
Moodulsüntesaator ehk modulaarsüntesaator ehk modulaarne süntesaator on elektrooniline muusikainstrument, mis koosneb moodulitena paigaldatud helisünteesi elektroonikalülitustest.
pisi|alt=Tartu muusikud moodulsüntesaatoritega 2020. a. jaanuaris|Tartu muusikud moodulsüntesaatoritega 2020. a. jaanuaris
Eestis on moodulsüntesaatoried kasutanud mitmed muusikud, nii stuudios kui elavas esituses, näiteks: Aleksei "Darkside" Brjantsev, Roland Karlson, Raul Keller, Taavi Kerikmäe, Kiwa, Jako Krull, Toomas Savi, Mihkel Tomberg, Ekke Västrik, jt. Moodulsüntesaatoreid tutvustab oma tegevuses ka Eesti Elektroonilise Muusika Selts.
Eestis toodetakse moodulsüntesaatoreid Liivatera, samuti on Eesti muusikute jaoks oluline Riias asuv lõunanaabrite pikema ajalooga moodulsüntesaatorite tootja Erica Synths, mis muuhulgas korraldab Riias elektroonilise muusika festivali Kontaktor.
Alice Winocour
Alice Winocour (sündinud 13. jaanuaril 1976 Pariisis) on prantsuse stsenarist ja filmilavastaja.
Ta sündis aastal 1976 Pariisis. Ta on õppinud filmikoolis La Fémis stsenaristiks.
Toomas Kirss
pisi|Toomas kirss modellidega 1996. aastal Toomas Kirss (3. november 1958 Saaremaa – 28. juuni 2022) oli eesti teleprodutsent ja režissöör.
Alice Winocour
Tema debüüdiks stsenaristina oli aastal 2003 lühifilm "Orphée". Debüüdiks filmilavastajana oli tal aastal 2005 (kus ta oli ka stsenarist) lühifilm "Kitchen". Tema viimane film, kus ta oli stsenaristiks (koos Deniz Gamze Ergüveniga) on film "Mustang".
Toomas Kirss
Haridus
Ta õppis aastatel 1966–1974 Raikküla 8-klassilises Koolis. Aastatel 1974–1978 õppis ta Rapla Keskkoolis, aastatel 1978–1979 Tehnikakoolis nr 19 Tallinnas liftiremondilukksepa erialal ja aastatel 1980–1984 Tallinna Pedagoogilises Instituudis režissöör-lavastaja erialal.
Töökoht Eesti Televisioonis
Aastatel 1984–1995 töötas ta Eesti Televisioonis režissöörina ja aastast 1995 teleprodutsendi ja režissöörina.
Kivilehelised
Kivilehelised (Aizoaceae) on taimede sugukond.
Jaan Janno
Haridus
Õppis Leisi Keskkoolis 1968–1976, lõpetas Nõo Keskkooli 1979; lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonnas rakendusmatemaatika eriala 1984; TRÜ arvutusmatemaatika kateedri aspirant 1984–1987; füüsika-matemaatikakandidaat 1988.
Doktorikraad ("Mäluga keskkonna karakteristiku määramise pöördülesanne", juh. Gennadi Vainikko), NSV Liidu TA Uurali osakonna Matemaatika ja Mehaanika Instituut, 1988; dotsent 2001; vanemteadur 2002; professor 2005.
Töökäik
Eesti NSV TA Küberneetika Instituudi nooremteadur 1987–1988, vanemteadur 1988–2003; Chalmersi Tehnikaülikooli külalisteadur 1993; Eesti Merehariduskeskuse lektor tunnitasu alusel 1993; Tallinna Pedagoogikaülikooli dotsent (0,5) 1996; Freibergi Mäeakadeemia külalisteadur 1994–1997, 1999–2001; Milano Ülikooli külalisprofessor 2001; Zittau-Görlitzi Rakendusteaduste Ülikooli külalisteadur 2002; TTÜs 1988–1990, 1997–…: matemaatika kateedri tunnitasuline õppejõud 1988–1990; matemaatika-füüsikateaduskonna matemaatikainstituudi rakendusmatemaatika õppetooli dotsent 1998–2001, numbrilise analüüsi professor 2002–2016, õppetooli juhataja 2004–2016; TTÜ Küberneetika Instituudi vanemteadur 2003–2016; matemaatika-loodusteaduskonna matemaatikainstituudi direktor ja professor 2010–2016; loodusteaduskonna küberneetika instituudi professor ja matemaatika osakonna juhataja 2017–…; küberneetika instituudi direktori kt 2020–…. ,
Teadustöö
Loodusteadused ja tehnika, matemaatika: funktsioonid, diferentsiaalvõrrandid, jadad, Fourier' analüüs, funktsionaalanalüüs, mittekorrektsed ülesanded, pöördülesanded, regulariseerimismeetodid, integraalvõrrandid. Avaldanud üle 120 teaduspublikatsiooni. Tema juhendamisel on kaitstud 2 magistri- ja 3 doktoritööd. ,
Teaduskorralduslik tegevus
TTÜ Küberneetika Instituudi nõukogu liige 2004–2010; Eesti Teadusfondi reaalteaduste ja tehnika ekspertkomisjoni liige 2006–2012; ajakirja The Open Acoustics Journal toimetuskolleegiumi liige 2008–2014; Eesti Matemaatika Seltsi asepresident 2012–2015; TTÜ nõukogu liige 2014–2015; ajakirja Mathematical Modelling and Analysis (indekseeritud WoS ja Scopus poolt) toimetuskolleegiumi liige 2004–…; Baltimaade ülikoolide konverentsivõrgustiku MMA teaduskomiteedes osalemine 2009–…; Eesti Operatsioonianalüüsi Seltsi juhatuse liige 2010–…; Tallinna Tehnikaülikooli loodusteaduskonna nõukogu liige 2017–…; ETAGi loodusteaduste ekspertkomisjoni liige 2020–…; ajakirja Fractional Differential Calculus toimetuskolleegiumi liige 2020–…; ECMI (European Consortium for Mathematics in Industry) nõukogu liige 2020–…; ajakirja Mathematics (indekseeritud WoS ja Scopus poolt) toimetuskolleegiumi liige 2021–….
Ta on olnud kutsutud plenaaresineja rahvusvahelistel konverentsidel 2009, 2016, 2017.
Isiklikku
Ta on abielus ja tal on kaks last. Tema vanaisa Arnold Janno oli Kihelkonna Mihkli koguduse õpetaja, õde Tiina Janno on Audru Püha Risti koguduse õpetaja.
Ränduri tänav
Ränduri tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Pääsküla asumis. Ränduri tänav algab Olevi tänavalt, ristub Hõimu, Sõbra ja Lemmiku tänavaga ning lõpeb Rännaku puiesteel.
Ränduri tänav on oma põhiosas enam-vähem kirde–edelasuunaline ja ligikaudu 790 meetri pikkune.
Tänava nimed ja ajalugu
Varem oli Ränduri tänav osa Raudtee tänavast. 19. augustil 2008 nimetati Raudtee tänava lõik Olevi tänava ja Rännaku puiestee vahel Relsi tänavaks. Tänava elanikelt tuli aga uue nime kohta nii palju kaebusi, et linnavalitsus otsustas nime ära muuta. Sobivaimaks peeti kõnealuse tänava elanike kirjas pakutud Ränduri nime, kuna tänav ristub Rännaku puiesteega. Alates 4. märtsist 2009 ongi tänava nimi Ränduri tänav.
Jalgpall 1960. aasta suveolümpiamängudel
Jalgpall 1960. aasta suveolümpiamängudel toimus 26. augustist10. septembrini Itaalias Roomas. See oli kaheteistkümnes kord, kui jalgpall oli olümpiamängude programmis. Jalgpalliturniiril osales 16 rahvuskoondist neljalt mandrilt. 16 võistkonda loositi nelja neljaliikmelisse alagruppi ja iga alagrupp mängis omavahel. Alagrupiturniiri lõpus pääsesid iga grupi esikohaga võistkonnad poolfinaali ja turniir kulmineerus 10. septembril 1960 Roomas toimunud kuldmedalimatšiga.
Poolfinaalid
Jugoslaavia kuulutatakse võitjaks loosimise teel.
63 (Tallinna bussiliin)
63 on Tallinna bussiliin, mis ühendab Priisle asumit Lasnamäel Kompassi asumiga Kesklinnas mõlemal suunal. Tänapäeval teenindab seda liini Tallinna Linnatranspordi AS Lasnamäe osakond. Liin on olnud käigus tööpäeviti ja laupäeviti, alates 1. septembrist 2021 ka pühapäeviti.
Liin avati 1. septembril 1988 ekspressliinina, kui Vormsi ja Kihnu tänavale ehitati tolle aja kohta luksuslikud merevaatega kortermajad. Pärast Eesti taasiseseisvumist muudeti bussiliin 63 tavaliiniks, kuid 2005. aastani ei peatunud buss Kadriorus. Tööpäeviti sõidavad liinil lõõtsbussid, millest vähemalt kaks on madala sisenemisega sõidukid; laupäeviti sõidavad lühikesed bussid ja madala sisenemisega on neist ainult üks.
Priisle–Maneeži
Buss nr 63 alustab marsruuti Priisle asumis Kärberi tänava lõpust. Sealt pöörab buss Ussimäe teele ja peatub samanimelises peatuses. Järgmiseks pöörab ta vasakule Priisle tänavale ning liigub mööda teetõusu Narva maantee ristmikule. Esimene peatus Narva maanteel sellel suunal on Kelluka tee, kus on võimalik ümber istuda bussidele 5, 6, 29 ja 31. Marsruut jätkub mööda Narva maanteed V. Reinmanni tänava ristmikuni, kust algab ümberpööramisring.
Ümberpööramisring
Ümberpööramiseks kasutatakse 2003. aastast alates vastupäevasuunalist ringi, mille moodustavad V. Reinmanni, Gonsiori ja A. Laikmaa tänav. Enne 2003. aastat kulges liin mööda Maneeži tänavat, kuid bussidel läks sageli katki püsikiiruseühendus (vanades bussides oli teine mehaaniline süsteem, viimane Tallinnas sõitev Ikarus 280 lõpetas töö 2003. aasta alguses). Tänu Hobujaama peatusele on sõitjatel mugav ümber istuda trammidele.
Maneeži–Priisle
kulgeb liin mööda Narva maanteed kuni ristumiseni Priisle teega ja pöörab seejärel paremale Ussimäe tee suunas. Priisle – Ussimäe tee ristmikust kulgeb bussiliin Kärberi tänaval asuvasse lõpp-peatusse.
Mariann
Mariann on naisenimi.
Saunags
Saunags (ka Saunagciems, liivi keeles Sǟnag) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Kuramaal Talsi piirkonnas Kolka vallas. Ajalooliselt oli see küla liivlaste asualal.
Küla on esmamainitud 1310. aastal. Aastal 1582/1583 oli külas Sonnagen Piltene vakuraamatu järgi kaheksa talu, millest neli olid rendile antud. Aastal 1836 oli külas 60 elanikku. Kuni Läti iseseisvumiseni kuulus küla Dundaga mõisale. Saunagsis asub keskaegne kalmistu ehk Vanakalmistu mägi, mis on arheoloogiline mälestis.
Külas kasvavad Saunagsi sanglepp (kõrgus 15.5 m) ja Saunagsi pärn (kõrgus 19.5 m) on looduskaitse all.