cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aserbaidžaani manat
Esimene manat (1919–1923)
Vahemikus 1919 kuni 1923 andsid Aserbaidžaani Demokraatlik Vabariik ja selle järglane Aserbaidžaani NSV välja oma valuutat. Aserbaidžaani keeles oli rahaühiku nimi manat (منات) ja vene keeles rubla, kusjuures rahatähe vääring oli rahatähtedel kirjas mõlemas keeles (ja vahel ka prantsuse keeles). Manat asendas seni käibel olnud esimese Transkaukaasia rubla nimiväärtuse alusel. See rahaühik väiksemateks osadeks ei jagunenud ning valuuta eksisteeris vaid paberrahana. Pärast seda, kui Aserbaidžaanist sai Taga-Kaukaasia SFNV osa, asendas manati omakorda teine Transkaukaasia rubla.
Rahatähed
Aserbaidžaani Demokraatlik Vabariik andis välja rahatähed väärtusega 25, 50, 100, 250 ja 500 manatit. NSV-s aga anti välja rahatähti nimiväärtusega 5, 100, 1000, 5000, 10 000, 25 000, 50 000, 100 000, 250 000, 1 miljon ja 5 miljonit manatit.
Teine manat (1992–2006)
Teine manat tuli käibele 1992. aasta 15. augustil. Selle ISO 4217 kood oli AZM ja see asendas Nõukogude Liidu rubla kursiga 10 rublat = 1 manat.
2002. aasta algusest kuni 2005. aasta alguseni oli manati vahetuskurss suhteliselt stabiilne, kõikudes vahemikus [tel:4770–4990 4770–4990] manatit USA dollari vastu. Alates 2005. aasta kevadest leidis aset väike, kuid stabiilne tõus manati väärtuses USA dollari suhtes. Kõige tõenäolisemalt olid selle põhjuseks naftadollarite suurenenud sissevool riiki ja nafta enamasti kõrge hind maailmaturul. 2005. aasta lõpus oli üks dollar väärt 4591 manatit. Samaks aastaks olid põhimõtteliselt käibelt kadunud nii rahatähed väärtusega alla 100 manati kui ka ühest manatist väiksema väärtusega mündid.
Mündid
pisi|Teise manati mündid Münte, mis olid dateeritud aastatega 1992 ja 1993, anti välja nimiväärtusega 5, 10, 20 ning 50 qəpik'it. Kui mõnede 1992. aasta väljalasete puhul kasutati kas messingit või vase ja nikli sulamit, olid kõik hilisemad mündid valmistatud alumiiniumist. Neid münte kasutati aga harva.
Rahatähed
Teise manati jaoks anti välja järgnevad paberrahad:
Rahatähtedel väärtusega 1 kuni 250 manatit oli kujutatud Bakuus asuvat Neitsitorni.
Kolmas manat (2006–)
2006. aasta 1. jaanuaril võeti kasutusele uus manat, mille ISO-kood on AZN, ja mis võrdus 5000 vana manatiga. Uuele rahale ülemineku lihtsustamiseks näidati alates 2005. aasta 1. oktoobrist poodides hindasid mõlemates rahaühikutes. Mündid, mis inflatsiooni tõttu ei olnud kasutuses alates 1993. aastast, võeti nimiväärtuse muutmisel uuesti kasutusele. Endine manat (ISO 4217 koodiga AZM) kehtis kuni 2006. aasta 31. detsembrini.
Sümbol
Uued rahatähed ja Aserbaidžaani manati sümboli (₼) kujundas Austria disainer Robert Kalina aastal 2006. Aastatel 2008 ja 2011 esitatud taotlused sümbolile Unicode'i "koodipunkti" määramiseks ei kandnud vilja, kuid aastal 2013 sai sümbol Unicode'i koodi (U+20BC). Manati sümboli lõplik kujundus on inspireeritud euro sümboli (€) kujundusest ja see põhineb Mykyta Yevstifeyevi esialgsel ettepanekul. Sümbol meenutab 90° võrra päripäeva keeratud ja ühe kriipsuga euro sümbolit. Manati sümbol kirjutatakse summast paremale poole.
Mündid
Ringluses olevate müntide väärtus on 1, 3, 5, 10, 20 või 50 qəpik'it. Enamiku müntide suurus ja kuju meenutab erinevaid euromünte. Kõige tähelepanuväärsemalt kahest metallist valmistatud münt väärtusega 50 qəpik'it (sarnaneb 2-eurose mündiga) ja 10-qəpikine münt (Hispaania lille tüüpi servaga nagu 20-sendine euromünt). Mündid anti ringlusse 2006. aasta jaanuaris, kuid neile ei ole märgitud vermimise aastat.
Paberraha
Käibel on paberraha väärtusega 1, 5, 10, 20, 50, 100 ja 200 manatit. Paberraha kujunduse autor on mitmete teistegi riikide rahatähti kujundanud Austria disainer Robert Kalina. Robert Kalina on kujundanud ka euro ja Süüria naela rahatähed. Aserbaidžaani manati paberraha sarnaneb märkimisväärselt eurodega.
2007. aasta rannavõrkpalli maailmameistrivõistlused
2007. aasta rannavõrkpalli maailmameistrivõistlused toimusid 24.–28. juulil 2007 Gstaadis, Šveitsis. Tegemist oli kuuendate ametlike rannavõrkpalli maailmameistrivõistlustega.
Eestit esindasid meeste turniiril Kristjan Kais ja Rivo Vesik, kes kordasid oma parimat tulemust turniiril ning jäid jagama 5.–6. kohta.
Tõnnike
Tõnnike (Betonica) on taimeperekond huulõieliste sugukonnas. Uuema süstemaatika järgi loetakse perekond kuuluvaks nõianõgese perekonda.
Esther Bick
Esther Bick (1902 Kraków – 20. juuli 1983 London) oli juudi rahvusest arst ja psühhoanalüütik. Ta on beebivaatluse meetodi väljatöötaja ja selle rakendaja terapeudikoolituse osana. Esther Bicki beebivaatlusmudel on tugevalt mõjutanud lapsepsühholooge alates 1970. aastatest, sest pöörab tähelepanu beebi funktsioneerimise arhailisematele tasemetele ja kõige varasematele arengustaadiumitele.
Elulugu
Esther Bick kirjutas küll vähe, kuid see vähene oli mõjukas. Ta rõhutas beebi suhtlemises nahapinna tähtsust ning muuhulgas huvitus beebivaatlusest ka psühhoanalüütilisest vaatepunktist. Bicki meetodid integreeriti paljudes maades terapeudikoolitusse.
Esther Bicki beebivaatlusmetodoloogia on tugevalt mõjutanud lapsepsühholooge alates 1970. aastatest. Selles pööratakse tähelepanu beebi talitluse arhailisematele tasemetele ja kõige varasematele beebi arengu staadiumitele.
Meetodid
Varajase ema-lapse suhte uurimises pööras Bick tähelepanu nahapinna funktsioonile. Nahk hoiab koos mina osiseid, mis pole veel sidusad. Emalik mahuti aitab beebi psüühilisel nahal kasvada. Kui see emalik mahuti on mingil põhjusel vigane, võib beebi abi otsida „teise naha“ kaitsemehhanismidelt, mis on kaitse kõikvõimsad vale-sõltuvad vormid ning kasutavad lihasepinget mina kooshoidmiseks ja lagunemise ennetamiseks. Bicki „teise naha“ fenomen on osutunud tulemuslikuks töös tõsiselt väärkoheldud lastega ja autismispektri häiretega laste mõistmisel. Esther Bicki ideid on alal hoidnud tema õpilane Martha Harris, kes jätkas Tavistocki kliinikus beebivaatlusmeetodi arendamist, laiendamist ja õpetamist.
Vastutustundlik tarbimine
Vastutustundlik tarbimine (inglise Responsible Consumerism) on olukord, kus tarbija ei vali toodet ainult hinna alusel, vaid võtab arvesse ka toote päritolu, tootjate õiglast palka, tooraine legaalsust ja toote ökoloogilise jalajälje suurust. Vastutustundlik tarbimine lõimub vastutundliku müümise ja õiglase kaubandusega.
Vastutustundliku tarbimise päev on mais ja vastutustundliku tarbimise nädal oktoobris.
Vastutustundlik tarbimine viitab kliendi tahtlikule käitumisele, kui ta ostab tooteid ja teenuseid millel on minimaalne kahjutegur inimeste ärakasutamisele, loomadele või loodusele.
Vastutustundlik tarbimine on arusaam võrdsemast ja jätkusuutlikumast maailmast ning oma otsuste ja tegevuse tagajärgedest, olgu need üksiksiku, organisatsiooni või riigi tasandil, mis on jõukohane igaühele sõltumata sissetulekust.
Vastutustundlik tarbimine maailmas
pisi|Vastutustundlikku tarbimist kirjeldav skeem Eesti Roheline Liikumine viis läbi maailmahariduse projekti "Vastutustundlik tarbimine ja õiglane kaubandus" millega üritati suurendada keskkooliõpilaste ja ka laia avalikkuse teadlikkust vastutundliku tarbimise ja õiglase tarbimise ning keskkonna- ja arenguprobleemide vahelise seose kohta.
Vastutustundlik tarbija
Vastutustundlik tarbija üritab tooteid ja kaupu mitte raisku lasta, näiteks osta võimalikult täpne kogus toitu ning see ka ära tarbida, mitte kraani lahti keerata kui seda vaja ei ole, toast lahkudes tule kustutamine jne.
Vastutustundlik tarbija "hääletab" oma ostudega, millist kaupa ta eelistab, kas odavat, aga tihti keskkonnale ja ka tootjale kahjulikku, või natuke kallimat, aga jätkusuutlikumal ja tootjatega rohkem arvestaval viisil toodetud kaupa.
Märgised
Rahvusvahelised märgised annavad tarbijale teavet toote tootmiskoha, valmistamismeetodi ja tooraine kohta.
Leideni purk
pisi|Varajane veega täidetud Leideni purk pisi|Hilisem tavalisem Leideni purk, mis kasutab [[metallfooliumi (1919)]]
Leideni purk on seade, mis "salvestab" staatilist elektrit kahe elektroodi vahel, millest üks on klaaspurgi sees ja teine väljaspool purki. See oli algeline kondensaator.
Leideni purgi leiutasid teineteisest sõltumatult saksa vaimulik Ewald Georg von Kleist 11. oktoobril 1745 ja hollandi teadlane Pieter van Musschenbroek Leidenist 1745–1746. Leiutis sai nime Leideni linna järgi.
Leideni purki kasutas Benjamin Franklin kuulsas tuulelohekatses, mida nimetati välgu pudelisse püüdmiseks.
Ajalugu
pisi|Leideni purgi avastamine Musschenbroeki [[laboratooriumis. Pöörlevat klaaskera kasutava elektrostaatilise generaatori abil saadud staatilise elektri juhtis kett läbi rippuva varva vette klaasanumas, mida hoidis käes assistent Andreas Cuneus. Suur laeng kogunes vette ja vastupidine laeng Cuneuse kätte, mis oli vastu klaasi. Kui ta katsus vette kastetud traati, sai ta tugeva löögi]] pisi|Nelja veega täidetud Leideni purgi [[patarei. Boerhaave Muuseum, Leiden]]
Juba Vana-Kreekas teati, et merevaigutükid võivad pärast hõõrumist kergeid osakesi külge tõmmata. Merevaik elektriseerub laengu mehaanilise lahutamise tõttu dielektrikus (hõõrdeelekter). Elekter ongi nime saanud merevaigu vanakreekakeelse nimetuse (ēlektron) järgi.
Leideni purgi idee avastasid korraga saksa teadlane ja jurist Ewald Georg von Kleist ning hollandlased Pieter van Musschenbroek ja Andreas Cunaeus. Nad konstrueerisid Leideni purgi, lähtudest teooriast, mille järgi elekter on fluidum, ning lootsid selle fluidumi purki "kätte saada". Aastal 1744 ääristas von Kleist klaaspurgi hõbefooliumiga ning laadis fooliumi hõõrdemasinaga. Kui Kleist sai seadmelt tugeva löögi, veendus ta, et nii on võimalik koguda suur elektrilaeng. Selle Kleisti purgi efektid avastasid sõltumatult umbes samal ajal hollandi teadlased Pieter van Musschenbroek ja Andreas Cunaeus Leideni Ülikoolist. Van Musschenbroek pidas selle kohta kirjavahetust Prantsusmaa teadlastega, kes hakkasid seda nimetama Leideni purgiks. rööpühenduses kondensaatorite patareiks, et suurendada võimalikku säilitatavat laengut. Sõna battery ('patarei') võttis selles tähenduses kasutusele Benjamin Franklin, kes võrdles seda suurtükipatareiga (ühte kohta kogutud suurtükid). Hiljem kasutati seda terminit mitme keemiliste vooluallikate kombinatsiooni kohta. 19. sajandi keskpaigaks oli Leideni purk saanud nii tavaliseks, et eeldati, et lugejad on selle tööpõhimõttega tuttavad.
Konstruktsioon
pisi|Leideni purgi ehitus Tüüpilises konstruktsioonis kasutatakse klaaspurki, mille sise- ja välispind on kaetud elektrit juhtiva tinafooliumiga. Purgi suust veidi allpool fooliumkate lõpeb, et fooliumide vahel ei tekiks kaarlahendust. Läbi purgisuul oleva korgi on pandud metallvardast elektrood, mis on mingil viisil (tavaliselt rippuva keti kaudu) elektriliselt ühendatud seesmise fooliumiga, et seda laadida. Purki laeb elektrostaatiline generaator või muu elektriallikas, mis on ühenduses sisemise elektroodiga, väline elektrood on aga maandatud. Purgi sise- ja välispind säilitavad võrdseid, kuid vastandmärgilisi laenguid.
Hiljem selgus, et dielektriku materjal ei ole oluline, ning oli võimalik mahtuvust vähendada ja plaatidevahelist kaarlahendust vältida. Väikese vahemaaga kaks plaati said toimida kondensaatorina, isegi vaakumis.
Laengu salvestamine
pisi|"Lahtivõetav" Leideni pulk (1876)
Franklini maakond (Alabama)
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Russellville.
Maakonna pindala on 1674 km², millest 28 km² moodustab veepindala.
Leideni purk
Laengu salvestamine
See katse paistab näitavat, et kondensaatorid säilitavad laengut dielektriku sees. Seda teooriat õpetati kogu 19. sajandi vältel. Ent see nähtus on eriline efekt, mida põhjustab kõrge pinge Leideni purgil. Lahtivõetavas Leideni purgis kannab laengu klaastassi pinnale üle koroonalahendus purgi lahtivõtmise ajal; sellest tuleb jääklaeng pärast purgi taaskokkupanemist. Tassiga manipuleerimine lahtivõetud olekus ei anna piisavat kontakti, et kogu pinnalaengut eemaldada. Lubjaklaas on hügroskoopne ning moodustab oma pinnale osaliselt elektrit juhtiva vooderduse, mis hoiab laengut. Addenbrooke (1922) leidis, et kui lahtivõetav Leideni purk on tehtud parafiinvahast või klaasist, mida on niiskuse eemaldamiseks küpsetatud, siis laeng jääb metallplaatidele. Zeleny (1944) kinnitas neid tulemusi ja vaatles laengu koroonaülekannet. Kondensaatorites üldiselt laeng ei salvestu dielektrikus, vaid plaatide pinnal, nagu võib vaadelda nende kondensaatorite puhul, mis saavad toimida vaakumiga plaatide vahel.
Franklini maakond (Alabama)
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 31 704. Aastal 2000 oli elanike arv 31 223.
Leideni purk
Jääklaeng
pisi|Leideni purgi mõõtmine
Kui laetud Leideni purk vabastatakse energiast, lühistades sise- ja välisvooderduse, ning jäetakse mõneks minutiks seisma, siis purk taastab osa oma varasemast laengust ning sellest võib saada teise sädelahenduse. Sageli saab seda korrata, ning vaheaegadega võib saada 4 või 5 sädelahendust, mille kestus lüheneb. Seda efekti põhjustab dielektriline absorptsioon.
Kiievi rüüstamine (1169)
Kiievi rüüstamine toimus 8.–12. märtsil 1169, kui 11 vürstist koosnev koalitsioon, mille moodustas Vladimir-Suzdali vürst Andrei Bogoljubski ja mida juhtis tema poeg Mstislav Andrejevitš dünastilise võimuvõitluse ajal Venemaal Volõõnia ja Suzdali Monamahhivitšide vahel.
Kiievi kaitset juhtis Kiievi vürst Mstislav II.
Taust
Pärast Kiievi vürsti Mstislav Suure, Vladimir Monomahhi poja surma 1132. aastal kiirenes Kiievi-Vene lagunemisprotsess oluliselt ja kasvas võimuvõitlus Jaroslav Targa erinevate järeltulijate vahel.
Kiievi vallutaja ei saanud mitte ainult "Kiievi suurvürsti" tiitlit, vaid võis pretendeerida ka Rjurikovitšide dünastia juhi kohale. Kuna metropoliit elas Kiievis ning seal asusid peamised kirikud ja kloostrid, jäi see kui mitte poliitiliseks, vaid vaieldamatuks kogu Vene kultuuriliseks ja usuliseks keskuseks. Isegi oma mõju vähenemisega jäi Kiiev ja seda ümbritsevad maad osariigi üheks arenenumaks ja tihedamalt asustatud piirkonnaks. Pärast Juri Dolgoruki surma 1157. aastal kutsusid kohalikud bojaarid Kiievi suurvürsti laua juurde Tšernihivi Olgovitšide esindaja Izjaslav Davõdovitši. Tema valitsusaeg jäi aga üürikeseks: aastal 1161 suri vürst Izjaslav Belgorodi müüride lähedal lahingus Mstislav Izjaslavitšiga. Pärast Izjaslav Davõdovitši surma asus suurvürsti lauale Rostõslav Mstislavitš, kes oli varem Smolenskit valitsenud 32 aastat ja oli Smolenski vürstide dünastia rajaja. Tal õnnestus korraldada mitmeid edukaid kampaaniaid nomaadide vastu. Sama suur on printsi teene vürstidevaheliste tülide mõneks ajaks vaigistamises. Tal õnnestus taastada suurvürsti valitsuse prestiiž ja levitada selle mõju suurele osale Rjurikovitšide maadest. Vähem tähtis pole ka asjaolu, et tal õnnestus see saavutada ilma relvajõudu kasutamata. Ta astus Vana-Kiievi riigi ajalukku ühe rahumeelsema valitsejana.
Pärast Rostõslavi surma vürstitülid taastusid. Vastavalt oma perekonnastaažile võivad Kiievi troonile pretendeerida Volodõmõr Mstislavitš, Svjatoslav Vsevolodõtš ja Andrei Bogoljubski. Kiievi bojaarid kutsusid aga maad valitsema Volõõnia vürsti Mstislav Izjaslavitši. Ta oli kuulus Kumaanide võitmise poolest, samuti aitas ta aktiivselt onu Rostõslavil Kiievis valitseda ja oli sisuliselt tema kaasvalitseja. Seetõttu võttis Mstislav Izjaslavitš linna hõlpsalt üle, olles kasutanud Jaroslav Halõtski toetust ja mobiliseerinud väikese meeskonna.
Võib-olla oli Mstislav Izjaslavitši suurim saavutus suurvürsti lauas edukas võitlus polovtslaste vastu. 1168. aastal juhtis Kiievi vürst Polovtsi-vastast ekspeditsiooni, millest võttis osa koguni kolmteist printsi. Mstislav II koondas Tšernihovi, Volõõnia, Kiievi, Perejaslavi ja teised vürstid ning alistas aastal 1152 Polovtsi nomaadid Orili ja Snoporodi üle, võttis palju vange ja kariloomi. Ta korraldas ka Zaloznõi, Solonõi ja Gretski maanteede äärde sõitnud kaubakaravanide kaitset, kus varem võtsid need üle polovtslased.
Vahepeal moodustati Venemaa idamaadel Vladimir-Suzdali vürstide Kiievi-vastane liit polovtslastega. 1168. aasta lõpuks olid 12 vürsti ja ka nende Polovtsi liitlased valmis Kiievi vürstile vastu astuma. Just sel ajal algas Zalesjes uue etnilise rühma moodustamine oma eraldiseisva poliitilise ja sotsiaalse süsteemiga. Selle esindajate hulgas oli Vladimir Monomahhi pojapoeg, Juri Dolgoruki ja Polovtsi printsessi poeg Andrei Bogoljubski (perekonnanimi Bogoljubovo piirkonnast). Vassili Kljutševski sõnul oli ta "tõeline põhjavürst, tõeline Zalesjest pärit Suzdali mees oma harjumuste ja kontseptsioonide ning poliitilise kasvatuse poolest".
1169. aastal kogus Andrei Bogoljubski suure armee, kuhu kuulusid vürstid Muromi, Smolenski, Polotski, Tšernigovi ja Dorogobuži vürstid, ning marssis Kiievisse. "Terve pilv Venemaa vürste liikus hävitama Kiievit oma põhjapoolse rivaali auks," nagu Mõhhailo Hruševskõi kirjeldas sündmust. Rünnak ei olnud edukas, kuid Mstislavi jõud olid väikesed, kuna ta saatis väed vahetult enne rünnakut oma pojale Novgorodi appi. Oma Kiievis viibiva naise nõuandel põgenes suurvürst linnast ja läks Volõõniasse abi otsima.
Piiramise ja kallaletungi käik
Pärast pikka piiramist alistusid linna kaitsjad 8. märtsil 1169. Venemaa iidse traditsiooni ja kirjutamata reeglite kohaselt uskusid kiievlased, et pealinna tuleb valitsema uus vürst, mistõttu otsustasid nad loota võitjate halastus. "Halastus" osutus halastamatuks, kuna Kiievis kannatas kaks päeva enneolematut laastamistööd, naisi ega lapsi ei säästetud. Rüüstati kinnistuid ja elurajoonid, põletati maha suur hulk kirikuid ja kloostreid. Kiievist viidi välja mitte ainult eraomand, vaid ka ikoonid, vankrid ja kellad. Varastati ka Jumalaema Püha ikoon – seda hakati hiljem nimetama "Püha Neitsi Maarja Vladimiri ikooniks" ja sellest sai Vene impeeriumi suurim pühamu. Esimest korda sajandite jooksul hävitati "Vene linnade ema" nii halastamatult. Sellist hävingut polnud Kiiev veel isegi polovtslaste poolt kannatanud.
Lev Gumiljovi sõnul andis Kiievi pogromm tunnistust etnilise ja riikliku ühtsustunde kadumisest Venemaaga Ida-Venemaa elanike seas. Aastal 1169, pärast Kiievi vallutamist, andis Andrei linna oma sõduritele kolm päeva rüüstamiseks ja röövimiseks. Niiviisi oli siiani linnade kohtlemine aktsepteeritud ainult välisasustustega tegelemisel. Selline tava pole selleks ajaks Venemaa linnadesse kunagi levinud. Andrei Bogoljubski käsk näitab Lev Gumilevi seisukohalt, et Kiiev oli tema ja tema armee (st Suzdali, Tšernihivi ja Smoljani sõdurite) jaoks sama võõras kui iga Saksa või Poola loss.
Pärast seda pani Andrew Bogoljubskõi Kiievi troonile oma noorema venna Gleb Jurjevitši, Perejaslavi vürsti.
Edasine rünnak Vene vastu
Eeldust, et Andrei Bogoljubski loob idas uut riiki ega olnud Kiievi troonile pretendeerinud, toetab asjaolu, et ta ei jäänud pärast vallutamist Kiievis võimule. Vene ajaloolane Kljutševski nimetas Suzdali vürsti Andrei Bogoljubskit tulevaste moskvalaste esimeseks vürstiks: "Andrei Bogoljubskiga astus ajalooareenile velikoros ("suurvenelane")." Seda kinnitavad kroonikad: nad nimetavad Galiitsia-Volõõnia vürst Roman Mstislavitšit "kogu Venemaa autokraadiks", Andrei Bogoljubskit aga "kogu Suzdali maa autokraadiks". Aastal 1170 saatis Bogoljubski väed oma poja Romani juhtimisel Venemaa teise eelposti - Novgorodi. Formaalseks põhjuseks oli vaidlus "Dvina tollimaksu" üle, mille Novgorod sai Soome-Ugri maadelt ja mida alates 1169. aastast hakkas Dvina Suzdalile maksma. 22. veebruaril 1170 piiras Suzdali, Muromi, Polotski, Perejaslavi jt. ühendatud armee linna ümber. Novgorod pidas siiski vastu. Seejärel rakendas Andrei Bogoljubski Novgorodi vastu majandusblokaadi ning kuus kuud hiljem palusid novgorodlased rahu ja vürsti troonile.
Vahepeal läks Mstislav, olles 1170. aasta alguses väed kogunud, Kiievisse. Gleb Jurjevitš, kes ei suutnud end kaitsta ja kellel puudus kohalike elanike toetus, läks Perejaslavi juurde ja palus polovtslaste abi, samal ajal kui tema vastane sisenes linna. Mstislavi viibimine Kiievis osutus aga lühikeseks. Taas kord, lahkudes suurvürsti lauast Volõõniasse uute vägede saamiseks, haigestus Mstislav ja suri. Tema tööd jätkasid nõod – vürstid Rostislavitšid.
Püüdes Kiievit lõplikult alistada, saatis Andrei Bogoljubski omal ajal tohutu armee (50 000 sõdurit). Ööl vastu 19. detsembrit 1173 sai Võšhorodi lähedal see armee täielikult lüüa ukrainlaste käest Mstislav Rostislavitši ja Lutski vürsti Jaroslav Izjaslavitši juhtimisel, kellest sai seejärel Kiievi suurvürst.
Aastal 1174 tapsid bojaar Petr Kuchka juhitud vandenõulased sisetülide tagajärjel Suzdalis Andrei Bogoljubski ja pärast mitu aastat kestnud võitlust tõusis troonile viimase vend Vsevolod Suurpesa. Vsevolod keskendus siseasjadele ega sekkunud Kiievi asjadesse.
Kuigi Suzdali vürstide otsene sekkumine Ukraina asjadesse lakkas Andrei surmaga, intrigeeris tema järglane Vsevolod vürstide seas pidevalt ja õhutas neid üksteise vastu.
Tagajärjed
Pärast 1169. aasta kohutavat rüüstamist kaotas Kiiev oma tähtsuse Vana-Kiievi riigi pealinnana. Kuigi vürstidevaheline võitlus Kiievi pärast jätkus kuni tatari kampaaniani 1240. aastal.
Saja aasta jooksul alates Vsevolod II surmast 1146 oli Kiievis 47 valitsemisaega: 24 vürsti 7 liini ja 3 dünastiat; neist üks oli võimul 7 korda, neist 5 aga kolm korda ja neist 8 kaks korda. Sõltuvalt valitsemisaja kestusest: üks – 13 aastat, üks – 6 aastat, kaks – 5 aastat, 4 – 4 aastat, 3 – 3 aastat, 7 – 2 aastat ja 36 – 1 aasta. Suurvürstiriik sai nimeliseks tiitliks. Olles Kiievi vallutanud, pidasid vürstid läbirääkimisi teiste kandidaatidega ja loovutasid Kiievi maad nende kasuks, andes neile ühe linna teise järel ning lõpuks jäi Kiiev peaaegu maata. Samal ajal oli idast tulemas uus oht – Kuldhord. Pärast vürsti kohtumist Kiievis veenis Galicia vürst ja Polovtsi khaani Köten Mstislav Mstislavitš väimees Kiievi ja Tšernigovi vürstid tegutsema koos mongolite – "tatarlaste" vastu. Suzdali suurvürst Juri Vsevolodovitš marsiga ei liitunud, saates ametlikult Vene sõjaväele appi oma vennapoja, Rostovi vürsti Vassili Konstantinovitši, kes aga jäi põhirühmadega liitumisega hiljaks. Enamik vürste ja nende armee suri Kalka lahingus. Pärast seda kuulutas Ruteenia kuningriik (Galiitsia-Volõõnia vürstiriik) end Kiievi riigi järglaseks. Ja vahetusel 1239–1240 oli Kiiev juba Kiievi suurvürsti Danilo Romanovitši võimu all. Linn ei suutnud aga rüüstamistest toibuda isegi seitsekümmend aastat hiljem. Nagu kroonik kirjutab: "Suzdal hävitas Kiievi 1169. aastal nii palju, et tatarlastel polnud 1240. aastal enam midagi hävitada."
Mihhail Vsevolodovitš oli mõnda aega Kiievi vürst, kuid hiljem tapsid tatarlased ta avaliku sõnakuulmatuse eest. Selle asemel sai Vladimir-Suzdali oblasti vürst Jaroslav Vsevolodovitš Kiievi traditsioonide järgi esimestest vürstide hulgast khaani "sildi", tunnistades seega hordi riigimehe suzereeniks. 1243. aastal sai ta khaani armult sildi Kiievi suurvürstiriigi eest, kuid ei läinud Kiievisse sinna asemele asebojaariini paigaldama. Ta ei hoolinud kaugeltki kauge Kiievi oblasti asjadest ja sai sel põhjusel 1246. aastal teise, mugavama sildi – seekord Vladimiri suureks valitsusajal. Ta suri ootamatult samal aastal (tõenäoliselt mürgitati Hordis).
Wartislaw II (Pommeri)
Wartislaw II (u 1160 – u 1184) oli Pommeri-Demmini hertsog. Ta oli kas Bogislaw I ja Walburgise poeg või Szczecini kastellaani Wartislaw Swantiboriczi poeg.
Wartislaw abiellus Zofiaga, kuid nad ei saanud lapsi. Wartislaw sai Pommeri-Demmini pärast Kasimir I surma 1180. aastal.
Kaksus
Kaksus ehk duaal on grammatiline arv, mis esineb mõnes keeles kõrvu ainsuse ja mitmusega. Noomeni puhul näitab kaksus kahele entiteedile. Tegusõna puhul näitab kaksus kahte või muul kombel kaksuslikku subjekti.
Ainsuse ja mitmuse kõrval esineb kaksus näiteks saami keeltes (ainult asesõnadel, tegusõnadel ja omastusliidetel), inuktituti keeles, samojeedi keeltes, obiugri keeltes, sloveeni ja heebrea keeles.
Keeles, kus esineb kaksus, on tüüpiline asesõnade süsteem järgmine: mina, sina, tema, mina koos sinuga, mina koos temaga, sina koos temaga, nemad kaks, meie, teie ja nemad. See võib isegi keerukam olla, näiteks kui keeles esineb grammatiline sugu.
Tsiviilkohus
pisi|250x250px Tsiviilkohus (ingl civil court) on kohus, mis põhineb eraõigussuhetel. Tsiviilkohtus menetletakse lepingute ja võlasuhete vaidlusi, perekonna- ja pärimisasju, asjaõigust, äri- ja mittetulundust, tööõigust. Tsiviilasjade menetlemist reguleerib tsiviilkohtumenetluse seadustik (TsMS).
Eesti tsiviilkohtud on maa-, ringkonna- ja riigikohtud. Maakohtud on Harju Maakohus, Tartu Maakohus, Pärnu Maakohus ja Viru Maakohus. Maakohtute pädevus seisneb kõikide tsiviilasjade läbivaatamises. Ringkonnakohtute tsiviilkolleegiumid on Tallinna Ringkonnakohus ja Tartu Ringkonnakohus. Ringkonnakohtu pädevus on üle vaadata kohtu tööpiirkonnas asuvate maakohtute lahendeid tsiviilasjades juhul, kui kohtuotsuse peale on esitatud apellatsioon- või määruskaebus. Riigikohtud on tsiviilkolleegium või Riigikohtu üldkogu. Ringkonnakohtu pädevus on üle vaadata kohtu tööpiirkonnas asuvate maakohtute lahendeid tsiviilasjades juhul, kui kohtuotsuse peale on esitatud apellatsioon- või määruskaebus.
Tsiviilasja algatamine
Tsiviilkohtupidamise seadustiku tsiviilasi algab isiku avalduse alusel või riigi täitevvõimuorgani, kohaliku omavalitsuse täitevvõimuorgani, ühiskondliku organisatsiooni või üksikisiku avalduse alusel. Tsiviilasja esitatakse maakohtule hagiavaldus, kus peab olema märgitud kellelt midagi nõutakse, miks tehakse ja millised tõendid nõudmisi põhjendavad. Avaldus peab sisaldama kohtunimetust, menetlusosaliste ning nende esindajate nimesid ja aadresse, sidevahendite andmeid, hageja selgelt väljendatud nõuet, hagihinda, hagi aluseks olevaid faktilisi asjaolusid, tõendeid, mis kinnitavad hagi aluseks olevaid asjaolusid.
Tsiviilkohtumenetlus
Tsiviilkohtumenetlus jagunevad hagimenetluseks ja hagita menetluseks. Hagimenetluses esitatakse hagi ning osalised on hageja (hagi esitaja) ja kostja (isik, kelle vastu hagi on esitatud). Hagimenetluses ei saa kohus ise koguda tõendeid ning ta teeb otsuse vaid poolte esitatud tõendite alusel. Hagita menetluses esitatakse avaldus ning menetlusosalisteks on avaldaja ja asjassepuutuvad isikud. Hagita menetluses saab kohus ise tõendeid koguda. Tsiviilkohtumenetluse liigitus Tsiviilkohtumenetluse allikad on erinevad õigusaktid:
Tsiviilmenetlusele on omased avaliku õiguse põhimõtted, mis tagavad üksikisiku kaitse ja kontrolli avaliku võimu üle. Need põhimõtted on järgmised:
Kohtukulud
Kohtukulud on riigilõiv, asja läbivaatamise kulud ja kassatsioonikautsjon. Riigilõiv ja kassatsioonikautsjon on seadusega määratud rahasummad. Riigilõivu tasumist reguleerivad riigilõivuseadus ja TsMS. Riigilõivu tuleb tasuda hagilt, vastuhagilt ja iseseisva nõudega kolmanda isiku hagilt. Kohtul on õigus vabastada isik riigilõivu maksmise kohustustest täielikult või osaliselt. Riigilõiv tagastatakse, kui menetlustoiming jääb ära.
Kohtuasja vaatamise kulud on menetlusega seotud kulud. Nende kulude hulka kuuluvad on eksperdi-, tõlgi- ja tunnistajatasud, dokumentaalse tõendi saamise kulud, arstitõendi vaatluse ja paikvaatluse tegemise kulud, sundtoomise, aresti või vahi all pidamise kulud, õigusabikulud, postikulud ja kutsete kätteandmise kulud ning ametlikes teadaannetes või teade avaldamise kulud.
Kohtuistung
Kohtuistungil arutatakse kohtuasja ning istung toimub võimaluse korral kolme kuu jooksul hagiavalduse esitamisest. Kohtuasja arutatakse suuliselt ja vahetult. Suuline arutamine tähendab seda, et protsessiosalised annavad oma ütlused suuliselt. Vahetu arutamine tähendab seda, et kohus uurib tõendeid ja kuulab tunnistajaid ära.
Kohtuotsus
Kohtuotsus on vaidluse sisuline lahendus ning kohtulahend saadetakse asjaosalistele pärast kohtumenetluse lõppu. Kohtuotsus peab olema seaduslik ja põhjendatud ning toetuma kohtuasja sisulise arutamise käigus uuritud tõenditele. Kohus ei tohi ületada otsuses menetlusosaliste nõuete piire, kohaldata omal algatusel hagi aegumist ega avaliku huvita asjas viidata asjaolule, mida pool ei ole esitanud kohtuasja läbivaatamisel.
Kohtuotsuse täitmine on reguleeritud täitemenetluse seadustikuga. Siiski või kohtuotsuses määrata otsuse täitmise korra, viisi ja tähtaja.
Kirjandus
1.     Eesti kohtud (s.a.). Maakohtud: http://www.kohus.ee/et/eesti-kohtususteem/maakohtud. (24.12.2018).
2.     Eesti kohtud (s.a.). Riigikohus: http://www.kohus.ee/et/eesti-kohtususteem/riigikohus. (24.12.2018).
3.     Eesti kohtud (s.a.). Ringkonnakohtud: http://www.kohus.ee/et/eesti-kohtususteem/ringkonnakohtud. (24.12.2018).
4.     Eesti kohtud (s.a.). Tsiviilasjad: http://www.kohus.ee/et/kohtusse-poordumine/tsiviilasjad. (24.12.2018).
5.     Eesti kohtud (s.a.). Tsiviilkohtumenetlus: http://www.kohus.ee/et/kohtuasjade-menetlused/tsiviilkohtumenetlus. (24.12.2018).
6.     Härmand, Kai. Tsiviilmenetlus. Tallinn: Sisekaitseakadeemia, 2003.
7.     Kohtualluvus – Eesti: https://e-justice.europa.eu/content_jurisdiction-85-ee-maximizeMS_EJN-en.do?clang=et&member=1. (24.12.2018).
Õigusaktid
1.     Tsiviilkohtumenetluse seadustik. – RT I, 04.07.2017, 31.
Idomeneo
Idomeneo (originaalis Idomeneo, re di Creta ossia Ilia e Idamante. Idomeneus, Kreeta kuningas või Ilia ja Idamante, K.366; tavaliselt kasutatakse lühinimetust Idomeneo) on Wolfgang Amadeus Mozarti ooper (dramma per musica, K 366) kolmes vaatuses Giovanni Battista Varesco libretole Antoine Danchet’ poolt André Camprale kirjutatud teksti Idomenée (1712) ja antiiklegendi järgi. Esmaettekanne toimus 29. jaanuaril 1781 Müncheni Cuvilliés'i teatris (Residenztheater). Rollide esmaesitajad olid Anton Raaff (Idomeneo), Dorothea Wendling (Ilia), Elisabeth Wendling (Elettra), kastraat Vincenzo dal Prato (Idamante), Domenico de’Panzacchi (Arbace) ja Giovanni Valesi (Ülempreester). Dirigeeris Christian Cannabich.
1780. aastal tellis Baieri kuurvürst Karl Theodor von der Pfalz 24-aasaselt Mozartilt suurooperi õukonnakarnevali jaoks. Ühe versiooni järgi valis tema libreto teema, teise järgi Mozart. Mozart komponeeris ooperi ajavahemikul 1780. aasta hilissügisest kuni 1781. aasta alguseni. Idomeneot  esitati Münchenis kolm korda ja kõik etendused said, vaatamata staatilisele ja väga dra­maa­tilisele ülesehitusele, väga hea vastuvõtu osaliseks. Müncheni ajakirjandus väitis, et ooper võlgnes  suure osa oma edust Müncheni lavakujundajale, õukonnanõunik Lorenzo Quaglio meisterlikule tööle, ega maininud autorit isegi nimepidi, vaid teatas, et autor, helilooja ja tõlkija on kõik Salzburgi elanikud. 1781. aastal kaalus Mozart muudatuste tegemist, mis viiksid ooperi populaarsele Glucki stiilile lähemale, kuid plaan jäi teostamata. Rohkem helilooja eluajal teost teatrilaval ette ei kantud. Viini kontsertetenduseks 1786. aastal  komponeeris Mozart juurde uut muusikat, tegi mõned kärped ja muutis Idamante rolli kastraadist tenoriks. Idomeneo on Mozarti suurepärane kooriooper. Ooper sisaldab ka suurejoonelist balletimuusikat.
Laval esitati Ideomeneod alles 1802. aastal Kasselis ning 1806. aastal Viinis ja Berliinis. Seejärel vajus pikaks ajaks unustusse. 1902. aastal esitati kontsertettekandena Pariisis. Teose laiem taasavastamine ei alanud ka 1934. aasta Glasgow’ lavastusega, vaid 1947. aastal, kui ooperit etendati Itaalias ja USAs. Seejärel on 1786. aasta redaktsioon olnud sageli teatrite mängukavas.
Helisalvestused on aastatest 1949, 1956, 1961, 1968, 1974, 1983, 1990, 2001, 2006 ja 2009.
Samal teemal on kirjutanud ooperid Campra (1712), Galuppi (1756), Gazzaniga (1790),
Paisiello (1792), Paer (1794), Federici (1806) ja Farinelli (1812).
Tegelased
-         Ido­meneo/Idomeneus (tenor), Kreeta kuningas
-         Idamante (sopran kastraat, hiljem tenor), Idomeneo poeg
-         Ilia (sopran), Trooja kuninga Priami tütar
-         Elettra (sopran), Argose printsess
-         Arbace (tenor), Idomeneo usaldusisik
-         Neptuni ülempreester (tenor)
-         Neptuni oraakli hääl (bass)
-         Kaks kreeta naist (sopran ja metsosopran)
-         Kaks Troojalast (tenor ja bass)
Süžee
Tegevus toimub muinas-Kreetas, Sidoni kuninglikus palees ja Neptuni templis vahetult pärast Trooja sõja lõppemist. Kreeta kuningas Idomeneo on saatnud Troojast koju vange, kelle hulgas on ka kuningas Priami tütar Ilia. Idomeneo poeg Idamante armastab Iliat. Ka Agamemnoni tütar, printsess Elettra on Ida­mantesse armunud. Vangidele antakse armu. Teel Troojast tagasi tabab Idomeneod torm. Neptun lubab talle turvalist reisi, kui kuningas ohverdab koju jõudes esimese, keda ta seal kohtab. Kuid esimene hingeline, keda ta kodus kohtab, on tema poeg Idamante. Kuningas proovib lubadusest kõrvale hiilida ja võtab kuulda Arbace’i soovituse saata Idamante eskor­tima Elettrat koju Argosele. See ei meeldi Elettrale. Merel tõuseb torm ja reis viibib. Rannikule tuleb merekoletis, kelle Idamante tapab. Rahvas saab teada Idomeneo lubadusest ja nõuab selle täitmist. Idamante on nõus, et teda ohverdatak­se Neptunile, kuid ülempreester ei ole nõus otsust täide viima. Neptuni hääl teatab, et ta on nõus sellise lahendusega, kui Idamante asub koos Iliaga Idomeneo asemel troonile. Elettra variseb hullumeelsena kokku.
Muusikalood
-         Aaria (Idamante): Non ho colpa
-         Koor: Godiam la pace, trionfi Amore
-         Aaria (Elettra): Tutte nel cor vi sento
-         Koor: ''Pietà! Numi, pieta!''
-         Aaria (Idomeneo): Vedrommi intorno l'ombra dolente
-         Aaria (Idamante): Il padre adorato
-         Koor: Nettuno s'onori, quel nome risuoni
-         Aaria (Arbace): Se il tuo duol
-         Rondo (Idamante): Non temer, amato bene
-         Aaria (Ilia): Se il padre perdei
-         Aaria (Idomeneo): Fuor del mar
-         Aaria (Elettra): Idol mio, se ritroso
-         Koor (Elettra, koor): Placido è il mar, andiamo
-         Tertsett (Elettra, Idamante, Idomeneo): Pria di partir, oh Dio!
-         Koor: Qual nuovo terrore!
-         Koor: Corriamo, fuggiamo
-         Aaria (Ilia): Zeffiretti lusinghieri
-         Duett (Ilia, Idamante): S'io non moro a questi accenti
-         Kvartett (Ilia, Elettra, Idamante, Idomeneo): Andrò ramingo e solo
-         Aaria (Arbace): Se colà ne' fati è scritto
-         Koor (Ülempreester, koor): Oh voto tremendo!
-         Kavatiin kooriga (Idomeneo, Ülempreester): Accogli, oh re del mar
-         Koor: Stupenda vittoria!
Allikad
-         Deutsche Grammophon. Idomeneo CD, Berlin, 1994
-         Volkmar Braunbehrens. Mozart in Vienna, Oxford, 1991
-         Daniel Heartz. Mozart’s Operas, Los Angeles, 1990
-         Tiit Made. Ooperimaailm I köide, Tallinn, 2012
MHV 900-klassi patrull-laev
pisi|MHV 903
MHV 900-klassi patrull-laev on Taani Kodukaitse Merekodukaitse allüksuste teenistuseks valmistatud patrull-laevaklass. On kasutuses.
Emma Lazarus
pisi|Emma Lazarus Emma Lazarus (22. juuli 1849 New York – 19. november 1887 New York) oli Ameerika luuletaja.
MHV 900-klassi patrull-laev
Kirjeldus
Laevad on valmistatud MHV 800 -klassi patrull-laevade järeltulijaina aastail 2003 - 2011. MHV on lühend sõnast Merekodukaitse ehk taani keeles Marinehjemmeværnet.
Emma Lazarus
Ta sai tuntuks 1883. aastal kirjutatud soneti "Uus koloss" ("The New Colossus") järgi, mille read on valatud pronkstahvlisse Vabadussamba jalamil New Yorgis. Tahvel paigaldati kujule poolteist aastakümmet pärast Lazaruse surma – 1903. aastal.
MHV 900-klassi patrull-laev
Kirjeldus
Kokku on valmistatud 12 selle klassi laeva, mis on aktiivses teenistuses. Viimase laeva ristijaks oli Taani kroonprintsess Mary.
Emma Lazarus
Elulugu
Lazarus sündis suures sefaradi-aškenazi juudi peres neljanda lapsena seitsmest. Isa oli Mooses Lazarus, ema Esther Nathan. Lazaruste suguvõsa pärineb Saksamaalt ja Nathanite suguvõsa Portugalist, mõlemad olid asunud New Yorki ammu enne Ameerika iseseisvussõda. Lazaruse emapoolne vanavanavanaema Grace Seixas Nathan (sündinud New Yorgis 1752) oli samuti luuletaja. Lazarus oli ema kaudu suguluses ka USA Ülemkohtu asekohtuniku Benjamin N. Cardozoga.
MHV 900-klassi patrull-laev
Kirjeldus
Laevad on külastanud ürituste või õppuste raames ka Eestit.
Emma Lazarus
Elulugu
Ta sai varakult hea hariduse ameerika ja briti kirjanduse ning mitme keele alal, sealhulgas oskas saksa, prantsuse ja itaalia keelt. Tema kirjutised äratasid tuntud autori Ralph Waldo Emersoni tähelepanu.
Ta oli ameerika poliitilise majandusteadlase Henry George'i sõber ja austaja. Ta uskus sügavalt "georgistlikesse" majandusreformidesse ja temast sai aktiivne ühtse maamaksu liikumise toetaja. Ta avaldas New York Timesis luuletuse, mille nimetas George'i kuulsaima raamatu " Areng ja vaesus" järgi.
MHV 900-klassi patrull-laev
Laevad
pisi|MHV 907 Öresundi lähistel Pardanumber Nimi / Teenistusse võtmise aasta
Välislingid
Danish Naval History - MHV 900 (taani k)
Sven Martinek
Sven Martinek (sündinud 18. veebruaril 1964 Magdeburgis Saksamaal) on Saksamaa näitleja. pisi|Sven Martinek 2008. aastal Ta on tuntud Max Zanderi rollis sarjas "Kloun" (1996, 1998-2001, 2005).
Emma Lazarus
Elulugu
Lazarus kirjutas ise mõjukaid luuletusi ja toimetas mitmeid kohandusi saksa poeetidelt, eelkõige Johann Wolfgang von Goethe ja Heinrich Heine töid. Ta on kirjutanud ühe romaani ja kaks näidendit: traagilise luuledraama nimitegelasest  Spagnolettost j a saksa lühiloo dramatiseeringu "Surma tants", mis räägib juutide põletamisest Nordhausenis musta surma ajal.
Sven Martinek
Ta on veel teinud ka Kutsuge Cobra 11, Tatort, Mägidoktor ja ja kõik muud teised.
Emma Lazarus
Elulugu
Lazarus hakkas rohkem huvi tundma oma juudi päritolu vastu pärast George Elioti romaani "Daniel Deronda" lugemist ja tsaar Aleksander II atentaadile järgnenud vene pogrommidest kuulmist. Selle antisemiitliku vägivalla tulemusel emigreerusid tuhanded vaesunud aškenazi juudid New Yorki, inspireerides Lazarust kirjutama artikleid ning raamatu "Songs of a Semite" (1882). Lazarus asus kaitsma vähekindlustatud juudi põgenikke, ta aitas luua Heebrea Tehnilise Instituudi New Yorgis, et pakkuda kutseõpet ja aidata vaestel juudi sisserändajail saada isemajandavaks.
Sven Martinek
Isiklikku
Ta oli aastatel 2003–2011 abielus saksa näitlejanna Xenia Seebergiga. Neil on üks poeg, Philip-Elias, kes sündis 2005. aastal.
Emma Lazarus
Elulugu
Lazarus suri 1887. aastal New Yorgis vähki, ta on maetud Beth-Olomi kalmistule Brooklynis.
Looming ja mõju
Ta on tuntud 1883. aastal kirjutatud soneti "Uus Koloss" ("The New Colossus") järgi, mille read on valatud pronkstahvlisse Vabadussamba jalamil. Soneti kirjutas Lazarus 1883. aastal ja annetas selle Vabadussamba jalami ehitamise toetuseks korraldatud oksjonile. Kuju aluse jaoks raha kogumise kampaaniat juhtis ajakirjandusmagnaat Joseph Pulitzer, kelle koostatud trükises "New York World" sonett esimest korda ilmus. Sonetis nimetatakse Vabadussammast pagulaste emaks. Soneti read „Too minu juurde vaesed, väsinud ja vabaduse ootel kössitavad hulgad ...” said taas loosungiks 2017. aastal lahvatanud protestiliikumises Donald Trumpi immigratsioonivastase poliitika vastu.
Lazaruse teiseks tuntud teoseks on kuueteistosaline tsükkel "Epochs".
Ta on oluline sionistliku liikumise eelkäija, kes kaitses juutide kodumaa rajamise ideed kolmteist aastat varem, kui Theodor Herzl hakkas kasutama terminit sionism.
Tadeusz Piskor
pisi|Tadeusz Piskor Tadeusz Ludwik Piskor (1. veebruar 1889 – 22. märts 1951 London) oli Poola sõjaväelane (diviisikindral).
Aastatel 1926–1931 oli ta Poola armee peastaabi ülem.
1932. aastal autasustati teda Kotkaristi I klassi teenetemärgiga.
Ninel Järvson
Ninel Järvson (12. juuli 1930 Kroonlinn – 17. jaanuar 2016) oli Eesti näitleja.
Ta sündis aastal 1930 Kroonlinnas sõjaväelase perekonnas. Ta lõpetas aastal 1948 Tallinna 19. Keskkooli ja aastal 1953 Ostrovski nimelise Leningradi Riikliku Teatriinstituudi.
Musketärid
pisi|325x325px|Gustave David. 1688. Kuninga musketärid Musketärid olid musketiga relvastatud sõdurid. pisi|245x245px|Charles Vernier. Musketärid 1660–1814 Musketäride üksusi on olnud mitmes riigis, kuid kõige kuulsamad olid Prantsuse kuninga musketärid (prantsuse keeles Mousquetaires du Roi) ja kaardiväe musketärid (pr. Mousquetaires de la Garde). Kuninga musketärid olid valikväeosa ja nad tegutsesid Prantsusmaa kuningate ihukaitseüksusena (1622–1775). Üksuse täielik nimetus oli Prantsusmaa kuninga sõjaväe majapidamise musketärid (pr. Mousquetaires de la maison militaire du roi de France).
Ninel Järvson
Ta mängis aastatel 1953–1986 Tallinna Vene Draamateatris. 1987–1988 mängis ta Viadukti stuudioteatris. Lisaks on ta töötanud tõlgi ja diktorina Tallinnfilmis ning raamatukoguhoidjana.
Musketärid
Väeosa ajalugu
Kuningas Henri IV käsul loodi 1600. aastal kerge ratsaväe baasil kuninga ihukaitseväe üksus, kuhu kuulusid aadlikud. Ihukaitsjatest polnud siiski abi, sest Henri IV (kes oli hugenott) hukkus 1610. aastal katoliiklasest mõrvari käe läbi. 16-aastane Louis XIII sai troonile 1617. aastal, enne seda valitses regendina tema ema Marie de' Medici. 1622. aastal otsustas Louis XIII tugevdada ihukaitseväe üksust; ta varustas sõdurid pika toru ning suurema tulejõuga musketitega, mille järel hakati väeosa kutsuma kuninga musketäride kompaniiks. Musketärid ei saanud sel ajal alustada lahingutegevust ratsa, sest pikka ja rasket musketit (8 kg) sai kasutada vaid maapinnal, relva metalljalale toetades. Kuningas Louis XIV ajal musketitoru lühendati ning relv tehti kergemaks, seepärast võis musketär nüüd tulirelva kasutada ka ratsutades.
Ninel Järvson
Ninel Järvson suri 17. jaanuaril 2016 ja on maetud 20. jaanuaril 2016 Metsakalmistule.
Isiklikku
Ta oli aastast 1955 abielus näitleja Jevgeni Vlassoviga.
Musketärid
Väeosa ajalugu
1622. aastal oli musketäride kompanii esimeseks juhiks kapten Jean de Bérard de Montalet. Alates 1634. aastast peeti kuningat ennast kompanii kapteniks ning selle tegeliku ülema auaste oli kaptenleitnant. Esimeseks kaptenleitnandiks oli Jean-Armand de Peyret, krahv de Treville (õieti de Troisvilles). De Treville oli gaskoonlane, mistõttu suure osa kompaniist moodustasid komandöri kaasmaalased Gascogne'i provintsist, sealhulgas Alexandre Dumas vanema kirjutatud "Kolme musketäri" kangelaste d'Artagnani, Athose, Porthose ja Aramise prototüübid. pisi|247x247px|Horace Vernet. Fontenoy lahing 1745. aastal 1624. aastal sai valitsusjuhiks kardinal Richelieu (Armand Jean du Plessis, Richelieu ja Fronsaci kardinal-hertsog). Kuninga nõusolekul loodi 1626. aastal kardinal Richelieu kaitseks eraldi kardinali kaardiväe kompanii. Kardinali ihukaitsjaid, kes allusid otse kardinalile, nimetati samuti musketärideks, kuna nad olid relvastatud musketitega nagu kuninglik musketäride kompanii. Richelieu pidas vajalikuks, et tema ihukaitse oleks punast värvi mantlitega (kiriku värv), mis eristas neid taevasinistes mantlites kuninga musketäridest. Nende kahe musketäride väeüksuse vahel tekkis tõsine rivaliteet.
Kardinal Richelieu suri 1642, seejärel sai valitsusjuhiks kardinal Mazarin (Retheli, Mayenne'i ja Neversi kardinal-hertsog). Kuningas ise suri 1643, pärandades trooni viieaastasele Louis XIV-le, kes valitses riiki järgmised 72 aastat. Pärast Louis XIII surma püüdis kardinal Mazarin musketäre de Treville juhtimise alt üle anda oma üle anda oma nõo Neversi hertsogi alluvusse. Kuna see ei õnnestunud, saatis ta 1646. aastal mõlemad musketäride kompaniid laiali, tuues ettekäändeks riigikassa raha kokkuhoiu. Kuid väeosa taasloodi siiski 1657. aastal Mazarini alluvuses.
Kui kardinal Mazarin 1661. aastal suri, läksid musketärid tagasi kuninga alluvusse, kes moodustas neist uuesti kaks kompaniid. Musketäride esimese kompanii kaptenleitnandiks sai 1667. aastal kuningale täielikult lojaalne d'Artagnan (Charles de Batz de Castelmore), kes oli saanud 1644. aastal musketäriks ja 1652. aastal kaardiväe leitnandiks. D'Artagnani juhtimisel toimus üksuse organiseerimises kvalitatiivne hüpe: kuninglike musketäride arv kompaniis kahekordistus 250 inimeseni, neile ehitati kasarm (enne seda elasid musketärid üürikorterites), kompanii muutus omamoodi sõjakooliks jne. Kuninglikud musketärid said kuulsaks kogu Euroopas oma võitlusvalmiduse, lojaalsuse ja hulljulgusega ning olid teiste valitsejate matkimise objektiks. Paljud välismaalt pärit noored aadlikud püüdsid innukalt sellesse kuulsasse üksusse "praktikale" saada.
1745. aastal osalesid kuninglikud musketärid viimast korda otseses lahingutegevuses – Fontenoy lahingus Austria pärilussõjas. Louis XV valitsemisaja lõpus (1774) oli kuninglikke musketäre 450, pärast monarhi surma likvideeriti väeüksus alanud sõjaväereformi käigus eelarvelistel põhjustel (15.12.1775). 1789. aastal toodi musketärid tagasi teenistusse, kuid Prantsuse revolutsiooni järel saadeti uuesti laiali. 1814. aastal reformiti väeüksust jälle, et nüüd juba lõplikult 1816. aastal likvideeritud saada. pisi|245x245px|Musketärid musketitest tulistamas. Rekonstruktsioon
Väeosa kirjeldus
Kuninglikud musketärid, korraldasid valvet ja kuninga kaitset väljaspool kuningapaleed, nad pidid saatma kuningat tema väljasõitudel ja jalutuskäikudel, ratsutades kahekaupa kõige ees. Nende ülesanne oli korraldada kuninga kaitset ka sõjakäikudel. Palees kaitsesid kuningat aga ihukaitse (Garde du corps) ja šveitsi kaardiväelased (Gardes suisses).
Musketäride kompanii isikkoosseis koosnes Louis XIII ajal 100 tavalisest musketärist, 1 kaptenleitnandist, 2 leitnandist ja 4 kornetist, lisaks abiteenistus.
Louis XIV valitsusaja lõpuks oli kompaniis 250 reameest, komandör-leitnant, 2 alamleitnanti, 2 lipnikku, 2 kornetit, 2 abimajorit (alamohvitser), 8 seersanti, 4 tallimeest ja 16 nende abilist, 1 lipukandja, 1 preester, 1 köösner, 9 kirurgi, 1 apteeker, 1 sepp, 1 sadulsepp ja 3 laekurit, samuti trummi- ja oboemängijad.
Péter Szijjártó
Ta lõpetas aastal 1997 Győris keskkooliõpingud. Seejärel lõpetas ta Budapesti majandusteaduse ja avaliku halduse ülikooli (praeguse Budapesti Corvinuse Ülikooli).
Pāce
Pāce on küla (vidējciems) Kuramaal Lätis Talsi piirkonna Dundaga vallas. Küla asub valla lääneosas Pāce jõe kaldal. Pāce jääb valla jkeskusest Dundagast 4,5 ja Riiast 125 kilomeetri kaugusele.
Külas asuvad Pāce kalmistu ja Ķuiki kalmistu, mida haldab Ance vald. Sinna jääb ka Pāce bussipeatus.
Hiiepaik Pāce Jumalamägi ja Pāce linnamägi on riikliku kaitse all olevad muinsusmälestised. Looduskaitse all on Kārkliņi mesipuumänd ja kaks tamme (ümbermõõdud 6 ja 6,31 m). Külas asub Pāce luha hoiuala ja osaliselt ka  Raķupe oru hoiuala.
Aastail 2009-2021 kuulus küla Dundaga piirkonda.