cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gustav Jonson
Eesti Vabadussõjas
Vabadussõja eel astus Jonson teenistusse Kaitseliitu, pärast Eesti Rahvaväe moodustamist määrati Jonson 21. novembrist 1918 Ratsapolgu ülemaks, millega võttis osa lahinguist Punaarmee vastu Lõunarindel ja Lätimaal ning oli Võru alt Jakobstadti sõjaretke teinud 1. ratsapolgu juht. 23. oktoobril 1919 ülendati alampolkovnikuks (pärast Eesti sõjaväeliste auastmete ümbernimetamist novembris 1922 kolonelleitnant).
Teenistus Eesti Vabariigis
Pärast Vabadussõja lõppu jätkas Jonson teenistust Ratsapolgu (novembrist 1922 Ratsarügement) ülemana. 1921. aasta septembrist kuni 1923. aasta maini õppis ta Kindrastaabi Kursustel ning 1923. aasta veebruaris ülendati ta koloneliks.
1927. aasta augustis nimetati Jonson Sõjaväe Ühendatud Õppeasutuste ülema kohusetäitjaks, veebruarist 1928 määrati Õppeasutuste ülemaks ning ühtlasi Sõjanõukogu liikmeks. Veebruaris 1928 ülendati ta kindralmajoriks. 1930. aasta aprillist määrati Jonson 3. diviisi ja Tallinna Garnisoni ülemaks. 11. augustist 1933 (seoses üleriigilise kaitseseisukorra kehtestamisega) kuni 12. märtsini 1934 oli ta ka Sisekaitse Ülem, 1934. aasta veebruaris-märtsis täitis diviisiülema ülesannete kõrval ka sõjaministri abi kohuseid. Alates 12. märtsist 1934 oli Jonson Sisekaitse ülema abi.
6. septembrist 1934 oli Jonson Riigivanema (alates 1937 riigihoidja ning alates 1938. aastast Eesti presidendi) käsunduskindral Sõjaministeeriumi juures, 11. märtsist 1935 ühtlasi ka ratsaväe inspektor ja Sõjaministeeriumi Nõukogu liige.
31. märtsil 1939 lahkus tollal 59-aastane Jonson tegevteenistusest vanusepiiri ületamise tõttu, aasta hiljem aga kutsus Konstantin Päts ta teenistusse tagasi, määrates Jonsoni Eesti sõjaväe juhatajaks — senise ülemjuhataja Laidoneri oli Eesti riigipea Nõukogude okupatsioonivõimude nõudel sunnitud 22. juunil ametist vabastama.
Järgnevalt oli Jonson nn Eesti Rahvaväe juhataja ja seejärel 3. septembrist 22. Eesti Territoriaalse Laskurkorpuse komandör. Selles ametis olles ülendati ta 1941. aasta veebruaris Punaarmee kindralleitnandiks.
1941. aasta juuni algul vabastati kõik eestlastest kindralid korpuse juhtimiselt. 13. juunil saadeti Jonson Moskvasse Kindralstaabi Akadeemiasse, kus ta 19. juulil arreteeriti. Gustav Jonson lasti maha 15. mail 1942 Saraatovi vanglas nr 1.
Ühiskondlik tegevus
Gustav Jonson oli korduvalt Vabariigi Ohvitseride Keskkogu juhatuse liige ja abiesimees aastatel 1924–1925, 1931–1933 ning esimees 1934–1939, Vabaduse Risti Kavaleride Kodu Nõukogu esimees 1935–1940, VRVÜ Keskjuhatuse liige alates 1930 ning abiesimees 1931–1933 ja 1935–1940, VRVÜ Tallinna osakonna juhatuse esimees 1930–1940, Ratsarügemendi ohvitseridekogu auesimees, korporatsioon Vironia vilistlaskogu esimees, Vabadussõja Mälestamise Komitee ja Centum Klubi liige.
Elektrooniline rokk
Elektrooniline rokk, elektrorokk, digitaalne rokk või sündirokk on kombinatsioon elektroonilisest muusikast ja traditsioonilisest rokkmuusikast.
Södermanlandi lään
Södermanlandi lään on 1. järgu haldusüksus Rootsis.
Viited
🇸🇪
RSA
RSA võib tähendada järgnevat:
Alamsaksa keel
Alamsaksa keel on põhjapoolsel Saksamaal ja Madalmaades kõneldav ja kirjutatav regionaalkeel. 13.–16. sajandil oli keskalamsaksa keel Põhja-Euroopa suhtlus- ja kultuurikeel.
Alamsaksa keelest on läänemeresoome (eesti, soome ja liivi keelde) ja skandinaavia keeltesse (taani, rootsi ja norra keelde) ning läti keelde tulnud palju laensõnu.
Riksu jõgi
Riksu jõgi (ka Riksu oja, Koimla-Riksu peakraav) on jõgi Saaremaal Saaremaa vallas.
Kohalikud kutsuvad seda Jürise jõeks või Sepa jõeks olenevalt sellest, millise talu juurest jõgi läbi voolab.
See on üks kolmest veekogust Eestis, kust on leitud invasiivset võõrliiki signaalvähki.
URS
URS on lühend:
Andris Vilks
pisi|Andris Vilks (2010) Andris Vilks (sündinud 15. juunil 1963 Jaunpiebalgas) on Läti poliitik, seimi 12. koosseisu liige. Ta oli 2010–2014 rahandusminister.
Vilks valiti valimisliidu Ühtsus esindajana 2010. aasta sügisel seimi. Ta töötas rahandusministrina 3. novembril 2010 tööd alustanud Valdis Dombrovskise teises valitsuses.
Suurbritannia ajakiri The Banker valis Andris Vilksi 2012. aasta Euroopa parimaks rahandusministriks.
Janez Drnovšeki kolmas valitsus
Janez Drnovšeki kolmas valitsus oli Sloveenia valitsus 27. veebruar 1997 kuni 7. juuni 2000.
Peep Jahilo
Peep Jahilo (sündinud 24. septembril 1962) on Eesti diplomaat ja riigiametnik.
Peep Jahilo lõpetas 1980. aastal Tallinna 32. Keskkooli ja 1985. aastal Tartu Ülikooli eesti filoloogina.
Riksu laht
Riksu laht (ka Riksu järv) on järv Saaremaal Saaremaa vallas Riksu külas.
Peep Jahilo
Ta on töötanud välisministri kantselei direktorina ja välisministeeriumi personaliosakonna peadirektorina. Aastatel 1995–1997 oli ta ajutine asjur Londonis, 2000–2004 Eesti suursaadik Norras ja Islandil. Aastatel 2004–2007 töötas Peep Jahilo välisministeeriumi siseauditi osakonna peadirektorina.
Riksu laht
Järv on avalik veekogu. Järve kaldajoone pikkus on 5175 m. Järves on viis saart kogupindalaga 2 ha. Valgala pindala on 46,4 km². Veevahetus toimub 22 korda aastas.
Järve keskkonnaregistri kood on VEE2095300.
Peep Jahilo
Aastatel 2004–2009 oli Peep Jahilo Eesti suursaadik Albaanias (asus algul Tallinnas, hiljem Ateenas). Septembrist 2007 kuni maini 2009 oli ta Eesti suursaadik Kreekas ja Küprosel (resideerimisega Ateenas).
17. septembril 2021 teatas valitud president Alar Karis, et määrab Vabariigi Presidendi Kantselei direktoriks Peep Jahilo. Alar Karise meeskond alustas tööd 11. oktoobril 2021.
Jahilo on reservohvitser, sai 1998. aastal leitnandi auastme.
Volta tehas
Asutamine
Volta tehase ehitamisele eelnes Carl Wilhelm Lutheri ja Christian Lutheri, Girardi, Christian Barthold Rotermanni, Roseni, Ingmanni ja Riia Kommertspanga (mille üks omanikke oli Saksa AEG (Allgemaine Elektrizitäts Gesellschaft)) poolt 15. aprill 1899 AS Volta asutamine, misjärel hakati Tallinnas Kopli piirkonnas ostetud krundile hooneid ehitama.
5. jaanuaril 1900 alustas ettevõte tööd, tehast juhtis insener Konrad Schindler Šveitsist. 1901. aasta mais lõpetati projektijärgsed tööd ehitusel – territoorium ligikaudu 10 hektarit. Tehas oli varustatud kaasaegse Saksa tippseadmestikuga (esimene elektrivasar Eestis). Vene toormest valmistati elektrimootoreid ja generaatoreid Vene turule.
1904. aastal alustati oma toodanguga teiste Eesti ettevõtete elektrifitseerimist: Lutheri vineer ja mööbli vabrik, Dvigatel, Kärdla kalevivabrik, Türi paberivabrik.
1905. aasta revolutsiooni ajal Eestis toimus 13. oktoobril streik Volta tehases ja 11. detsembril 1905 kogunesid Tallinnas sotsiaal-demokraatide ja Aleksander Kesküla suunamisel valdade saadikud. Algselt kavandatud Estonia seltsi ruumide asemel koguneti Volta tehases. Õhtusele koosolekule saabusid nii tööliste kui ka valdade saadikud salaja väikestes gruppides, sissepääsu tagas märgusõna. Koosolekut juhatas A. Kesküla ja protokollis Friedebert Tuglas. Koosoleku päevakorras oli olukorra hindamine ning uus võitluskava linnas ja maal sõjaseisukorra tingimustes.
1909. aastal ehitati Voltas Tallinna elektrijaamale kolm 250 hj auruturbiini ja kolm 250 hj ja 3 kV vahelduvvoolugeneraatorit. 1910. aastal müüdi eraomanike poolt osa aktsiaid Peterburi Diskonto ja Laenupangale, mille tulemusena saadi suuri riiklikke tellimusi raudtee ja sõjaliste ametkondade tarvis. 1913. aastal, kui alustas tööd AS Noblessneri laevatehas, valmistati Voltas ehitatavate allveelaevade kogu elektriseadmestik. 1913/1914. aastal rajati oma malmivalu osakond ja ehitati juurde hooneid. 1913. aastal oli tehases 760 töölist, 1917. aastal juba 1200 töölist.
Esimese maailmasõja ajal, 1916. aastaks kasvas käive 5,5 miljoni rublani, ettevõttes töötas 860 töölist ja juhatuse asupaigaks sai Peterburi, Venemaa Keisririigi sõjaväele valmistati 600 000 käsigranaati. 1917. aasta suvel evakueeriti tehas Venemaale: töölised, tööpingid ja instrumendid Permi, muu vara Moskvasse ning tehas käivitus mõni aeg hiljem Uuralites Jekaterinburgi kubermangus Barantšinski asulas, kus tekkis Barantšinski elektromehaanika tehas.
Tallinnas seisis tehas tühjalt ligi viis aastat. Eesti Vabariik kehtestas seejärel oma hoolduse ettevõttele ja andis 15 miljonit marka laenu seadmete muretsemiseks ja tootmise alustamiseks. Osa ruume renditi välja sellistele ettevõtetele nagu Parfümeeriatehas Feival, Šokolaadivabrik Kawe, Kalevivabrik Keila jne. 1925. aastal likvideeriti senine AS Volta ning vara müüdi uuele samal aastal tegevust alustanud seltsile Eesti Elektrimasinate-Ehituse Aktsiaselts, mille asutajaiks olid Martin Christian Luther, Konrad Mauritz ja Carl (Karl) Stark ja tehas jätkas tööd seniste tööliste ja spetsialistidega. 1935. aastal muudeti AS põhikirja ning samal ajal toimus uuesti firma nimemuutus, seoses uute suuremate ülesannete ja põhikapitali suurendamisega ning tehase uueks nimeks sai Aktsiaselts Volta Tehased. 1939. aastal töötas AS Volta Tehastes, Soo tänav 27 territooriumil 244 töölist, valmistati tellimuste alusel elektrimootoreid, transformaatoreid, pumpasid, ventilaatoreid, kütteagregaate jne.
26. juulil 1940 tehas natsionaliseeriti, senisest töölisest Artur Alust sai tehase direktor, paigale jäi vana juhtkond ja insener-tehniline personal, töölisi jäi alles 164. AS Volta Tehased allutati Eesti NSV Kergetööstuse Rahvakomissariaadile. Teise maailmasõja ajal 1941. aastal tehas demonteeriti ja saadeti NSV Liitu, suur osa seadmeid läks aga transportimisel koos laevadega põhja. Saksa okupatsiooni ajal 1941–1944 kandis tehas nimetust Aktsiaselts Volta Tehased (Hansa Motorenfabrik Werk Volta).
1944 alustas tehas uuesti tööd riiklikus alluvuses ning aastast 1944 kandis tehas nimetust NSVL Riiklik Elektrimasinate Ehituse Tehas Volta, aastatel 1944–1957 Riiklik Liidu Tehas Volta. 1947. aastal tehas rekonstrueeriti okupeeritud Saksamaalt saadud trofeeseadmetega ja viidi ettevõtte territooriumilt välja Kalevivabrik Keila ja kondiitritoodete vabrik Kalev. 1951. aastal anti käiku esimene automaatliin võllide töötlemiseks ja press automaat staatori ja rootorilehtede stantsimiseks. 1953. aastal ehitati uus valutsehh, 1956. aastal võeti kasutusse survevalumasinad rootorite valamiseks.
Aastatel 1957–1971 kandis tehas nimetust Tehas Volta ja aastatel 1971–1992 Tallinna Tehas Volta. 1960. aastal alustati ühtse seeria elektrimootorite tootmist ja lõpetati generaatorite tootmine. 1963. aastal valmistati Volta tehases 242 000 elektrimootorit, 70 000 väikemootorit, 190 000 triikrauda, 2000 vahvliküpsetit ja 6700 elektriradiaatorit.
1971. aastal ehitati lao- ja 1972. aastal labori ja garaažihooned. Tootmist laiendati ning 1980. aastate alguseks olid valminud ka kõik praegused tootmiskorpused Tööstuse tänava ääres. 1989. aastal ületas Volta tehases toodetud 132 ja 160 mm võllikõrgusega lühisrootoriga asünkroonmootorite tootmisel 300 000 toote piiri ning samal perioodil valmistati koos Türi-Allikul paikneva tsehhiga kokku ligi 70 000 elektriradiaatorit.
1992. aasta lõpus kuulutas Eesti Erastamisagentuur esimest korda välja ettevõtte erastamine rahvusvahelisel erastamiskonkursil, kuid vaatamata suurele huvile ei tehtud ühtegi lõplikku ostupakkumist ja 1993. aasta lõpul erastati eraldi Türi-Alliku tsehh.
Volta pärast Eesti taasiseseisvumist
Septembris 1994 sõlmiti Eesti Erastamisagentuuri ja Ravori Investeeringute AS vahel RAS Volta varade ja osade kohustuste ostu-müügileping. 1998. aastal muutis Ravori Investeeringute AS oma ärinime Elektrimasinaehituse AS-iks. 2003. aastal võitis Elektrimasinaehituse AS 1998. aastal alanud kaubamärgi VOLTA omandivaidluse AB Electroluxiga.
2003. aastal muutis Elektrimasinaehituse AS oma ärinime AS-iks Volta.
Teataja (Stockholm)
Teataja oli ajaleht, mis ilmus aastail 1944–2002 Stockholmis. Ajaleht asutati oktoobris 1944.
Esialgu oli ajalehe väljaandja Eesti Komitee – Eesti Organisatsioonide Liit Rootsis, hiljem selleks loodud majanduslik ühing. Päises esitleti Teatajat kui poliitika, kultuuri, ühiskonna- ja noorteprobleemide häälekandjat. Aastail 1945–1953 kandis ajaleht nime Eesti Teataja. Ajaleht on ilmunud vahel üks kord nädalas, vahel kaks korda (1945-49), vahel üks kord kuus, viimased aastad kaks korda kuus.
Nord Stream
Nord Stream (varasem nimi Põhja-Euroopa gaasitorustik; ka Läänemere maagaasitorustike süsteem; samuti 'Põhjavoog') on avamere maagaasitorustike süsteem Venemaalt Saksamaale. See sisaldab kahte torustike süsteemi, mis kulgevad Viiburist Lubminini Greifswaldi lähedal ja moodustavad algse Nord Streami, ning kahte ehitatavat torustike süsteemi, mis kulgevad Ust-Lugast Lubminini, nimetatakse Nord Stream 2. Lubminis ühenduvad torustikud OPAL-torustike süsteemiga Tšehhi piiril asuva Olbernhau ja NEL-liin Rehdenini Bremeni lähedal.
Nord Streami omanik ja haldaja on Nord Stream AG, mille enamusaktsionär on Venemaa riigifirma Gazprom, ning Nord Stream 2 omanik ja haldaja on Gazpromi 100% -liselt kuuluv tütarettevõte Nord Stream 2 AG.
Nord Streami projekte on kritiseerinud nii Ameerika Ühendriigid kui ka mitmed Kesk- ja Ida-Euroopa riigid. Kriitikud on osutanud, et gaasijuhtmed suurendavad Venemaa mõjuvõimu Euroopas (muutes Saksamaa sõltuvaks poliitiliselt ebausaldusväärse Venemaa gaasist) ja nõrgestavad lisaks Ukrainat.
Nord Stream 1
Ehitus algas 2010. aasta aprillis Rootsi majandusvetes Gotlandi lähistel. Nord Streami (tuntud ka kui Nord Stream 1) esimene torustik paigaldati 2011. aasta maiks ja see avati 8. novembril 2011. Teine Nord Streami torustik paigaldati aastatel 2011–2012 ja see avati 8. oktoobril 2012. 1222 km pikkune Nord Stream on maailma pikim merealune maagaasitorustike süsteem.
Tavaliselt nimetatakse Nord Streamiks Viiburi ja Greifswaldi vahel asuvat veealust lõiku, mõnikord aga mõeldakse selle all ka juhtme maa peal asuvat osa Venemaal ning võimalikke edasisi ühendusi Lääne-Euroopas.
Töö torustiku ettevalmistamiseks sai alguse 1997, kui Gazprom ja Soome naftaettevõte Neste (1998. aastal ühinesid Imatran Voimaga, moodustades Fortumi, mis 2004. aastal eraldus taas Fortumiks ja Nesteks) moodustasid ühisettevõtte North Transgas Oy, maagaasi rajatiste ehitamiseks ja käitamiseks. Saksamaa-poolne partner oli Ruhrgas (hiljem E.ON, mis jagunes veel hiljem E.ON-iks ja Uniperiks).Aastal 1998 uuriti võimalust, et juhe kulgeb läbi Soome, Rootsi, Taani ja Saksamaa erimajandusvööndi, ning tehti juhtme teostatavuse uuring. Kaaluti mitut trassi, sealhulgas selliseid, mis sisaldavad maapealseid osi Soome ja Rootsi territooriumil.
Keskkonnamõju hindamine algas 16. novembril 2006 nii Venemaale, Soomele, Rootsile, Taanile kui ka Saksamaale kui päritolupooltele (riikidele, kelle majandusvöönditest ja / või territoriaalvetest torujuhe kavatsetakse läbi viia). Samuti informeeriti Poolat, Lätit, Leedut ja Eestit kui mõjutatud pooli. Piiriülese keskkonnamõju hindamise lõpparuanne esitati 9. märtsil 2009.
Leping Gasunie konsortsiumi neljanda partneriks võtmise kohta allkirjastati 6. novembril 2007. 10. juunil 2008 kanti Gasunie aktsionäride registrisse. 1. märtsil 2010 allkirjastas Prantsuse energiaettevõte GDF Suez Gazpromiga vastastikuse mõistmise memorandumi 9% osaluse omandamiseks projektis. Tehing lõpetati 2010. aasta juulis.
Esimese osa paigaldamine viidi lõpule 4. mail 2011 (paigaldati viimane toru), samas kui kõik esimese osa veealused tööd lõpetati 21. juunil 2011. Augustis 2011 oli Nord Stream ühendatud OPAL-gaasitorustiku süsteemiga. Esimene gaas pumbati esimesse torusse 6. septembril 2011.
Gaasijuhtme käivitamine Nord Streami gaasijuhe käivitati 8. novembril 2011. Avamisel olid kohal riigijuhid, näiteks Saksamaa liidukantsler Angela Merkel, Vene Föderatsiooni president Dimitri Medvedev, Prantsusmaa ja Hollandi peaministrid François Fillon ja Mark Rutte ning Euroopa Liidu Komisjoni energeetikavolinik Günther Oettinger.
Šešupė
Šešupė (poola Szeszupa, vene Шешупе) on jõgi Euroopas.
Nord Stream
Nord Stream 2
pisi|Nord Stream 2 Nord Stream 2 paigaldamine viidi läbi aastatel 2018–2019 ning enne töö peatanud USA sanktsioonide kehtestamist pidi see tööle hakkama 2020. aasta keskel.
Šešupė
Saab alguse Poolast Suwałki kõrgustikult, voolab kirdesse ja põhja läbi Leedu Marijampolė maakonna.
Suubub vasakult Nemunase jõkke enne Nemani (Ragnit) linna. Šešupe on olnud alates 15. sajandist piir Preisimaa ja Leedu vahel, tänapäeval Kaliningradi oblasti ja Leedu vahel.
Nord Stream
Poliitilised aspektid
2018. aasta jaanuaris ütles Ameerika Ühendriikide riigisekretär Rex Tillerson, et USA ja Poola on Nord Stream 2 torustiku vastu. Nende arvates kahjustab see Euroopa üldist energiajulgeolekut ja stabiilsust. Nord Stream 2 torustikule astusid vastu ka Ukraina endine president, Poola peaminister, USA president Donald Trump, Euroopa Ülemkogu president Donald Tusk ja Suurbritannia välisminister. Euroopa Ülemkogu president Donald Tusk on öelnud, et Nord Stream 2 ei ole ELi huvides. Itaalia peaminister ja Ungari peaminister on seadnud kahtluse alla Nord Stream 2 ja South Streami projektide erineva kohtlemise. Mõned väidavad, et projekt rikub ELi pikaajalist deklareeritud strateegiat oma gaasivarustuse mitmekesistamiseks. Euroopa Komisjonile saadeti 2016. aasta märtsis kiri, millele kirjutasid alla üheksa ELi riigi juhid, hoiatades, et Nord Stream 2 projekt on vastuolus Euroopa energiapoliitika nõuetega, et ELi tarnijad ei peaks energia ülekandevarasid kontrollima ja et juurdepääs energiainfrastruktuurile tuleb tagada konsortsiumiväliste ettevõtete jaoks. Ka Ameerika seadusandjate kiri ELile kritiseeris projekti 2016. aasta juulis. Engie tegevjuht kritiseeris projektidele suunatud Ameerika sanktsioone ja ütles, et need on katsed suunata Ameerika gaasi Euroopas. 2017. aasta juunis kritiseerisid Saksamaa ja Austria Ameerika Ühendriikide senatit seoses uute sanktsioonidega Venemaale, mis olid suunatud Venemaalt Saksamaale kavandatud Nord Stream 2 gaasijuhtmele, väites, et Ameerika Ühendriigid ohustavad Euroopa energiavarusid.
Šešupė
Pikkus on 298 km, valgala 6104 km².
Nord Stream
EL määrused
Vastavalt muudetud ELi gaasidirektiivile laiendab EL oma gaasituru eeskirju välistele torustikele, mis sisenevad ELi gaasi siseturule. Seda kohaldatakse kõigi torustike suhtes, mis valmisid pärast muudetud direktiivi jõustumist pärast 23. maid 2019. Nord Stream 2 AG on Euroopa Liidu Kohtus alustanud muudetud direktiivi tühistamiseks kohtuprotsessi ja alustanud energiaharta lepingu alusel ELi vahekohut. Ehkki Venemaa ei ole energiaharta lepingut ratifitseerinud ja selle ajutise kohaldamise lõpetanud, on mõlemad - nii EL kui ka Nord Stream 2 AG alaline asukoht Šveits - selle lepingupooled.
Vanadzor
Vanadzor on linn Armeenias, Lori maakonna keskus.
Nord Stream
EL määrused
Õiguslikud aspektid
Vanadzor
Kuni 1935. aastani oli linna nimi Gharakhilisa (armeenia Ղարաքիլիսա, vene Караклис, türgi Karakilisa 'must kirik'). Aastatel 1935–1990 kandis nime Kirovakan.
Nord Stream
EL määrused
Mõned väidavad, et Nord Streami projekt rikub Euroopa Liidu kolmanda energiapaketi seaduse ja rahvusvahelise õiguse sõjaõigust käsitlevaid reegleid. Täiendavad õiguslikud probleemid on seotud rahvusvahelise kaubandusõigusega ja mereõigusega seoses Nord Stream 2 marsruudiga läbi Taani territoriaalvete Bornholmi ümbruses. Enamik kommenteerijaid näib siiski nõustuvat, et Nord Streami projekti ümber käivad vaidlused on enamasti poliitilised ja mitte seaduslikud.
Šešupė
Šešupė ääres asuvad Kalvarija ja Marijampolė linn.
Nord Stream
EL määrused
Nord Stream 2-s osalevatele ettevõtetele on sanktsioonid määranud Ameerika Ühendriigid, kes on püüdnud 2020. eelarveaastaks vastu võtta riigikaitse volituste seaduse vastuvõtmisega ELi riikidele rohkem oma veeldatud maagaasi (LNG). 20. detsembril 2019. Saksamaa rahandusminister Olaf Scholz nimetas sanktsioone "tõsiseks sekkumiseks Saksamaa ja Euroopa siseasjadesse", samal ajal kui ELi pressiesindaja kritiseeris "sanktsioonide kehtestamist seaduslikku äritegevust tegevate ELi ettevõtete vastu". Saksa välisminister Heiko Maas säutsus "Euroopa energiapoliitika üle otsustatakse Euroopas, mitte Ameerika Ühendriikides ". Venemaa välisminister Sergey Lavrov kritiseeris ka sanktsioone, öeldes, et USA Kongress on sõna otseses mõttes üle tung soovist teha kõik Venemaa ja Ameerika Ühendriikide suhete hävitamiseks. Saksa Idaettevõtete Assotsiatsioon (OAOEV) ütles oma avalduses: "Ameerika tahab oma veeldatud gaasi müüa Euroopas, mille jaoks Saksamaa ehitab terminale. Kas peaksime jõudma järeldusele, et USA sanktsioonide eesmärk on tõrjuda konkurente Euroopa turult, meie entusiasm kahepoolsete projektide vastu USA-ga jaheneb märkimisväärselt."
Vanadzor
Elanike arvult on Vanadzor Armeenia kolmas linn.
Nord Stream
Vene maismaatorustik
Nord Streami toidab Gryazovetsi – Viiburi gaasitorustik. See on osa Venemaa integreeritud gaasitranspordivõrgustikust, mis ühendab Grjazovetsis olemasolevat võrku Viiburi rannikukompressorite jaamaga. Selle torustiku pikkus on 917 km, toru läbimõõt on 1420 mm ja töörõhk on 100 atm, mille tagab kuus kompressorjaama. Gryazovetsi-Viiburi torustik paralleelselt virmaliste torustiku haruga tarnib gaasi ka Venemaa loodepiirkonda (Peterburi ja Leningradi oblast). Gaasitorustiku opereerib Peterburi Gazprom Transgaz.
Nord Stream 2 toitmiseks ehitati 866 km uut torustikku ja kolm kompressorjaama ning laiendati viit olemasolevat kompressorjaama. Toitetorustik algab Grjazovetsist ja kulgeb virmaliste torustiku olemasoleval trassil. Volhhovis pöördub torustik lõunasse ja jätkub Ust-Luga lähedal asuva Slavjanskaja kompressorjaamani.
Läänemere avamere maagaasitorustike süsteem
pisi|Nord Streami näidis toru [[Kotka linn|Kotkas]] Nord Streami avamere torustiku opereerib Nord Stream AG. See kulgeb Viiburi kompressorijaamast Portovaya lahes mööda Läänemere põhja kuni Greifswaldini Saksamaal. Veealuse torustiku pikkus on 1222 km. Torustikul on kaks paralleelset liini, mõlema maht on 27,5 miljardit m3 maagaasi aastas. Torude läbimõõt on 1220 mm, seina paksus 38 mm ja töörõhk 220 bar. Nord Streami gaasitoru on ehitatud 12 meetri pikkustest sektsioonidest, mis on omavahel kokku keevitatud. Gaasitoru läbimõõt on 1,4 meetrit. Betoonkest terastoru välisküljel on kuni 10 sentimeetrit paks.
Nord Stream 2 algab Slavjanskaja kompressorjaamast Ust-Luga sadama lähedal, mis asub Leningradi oblasti Kingissepa rajoonis Bolšoje Kuzyomkino (Narvusi) külast 2,8 km kagus, ajaloolises Ingeris, Eesti piir naabruses. 3,2 km maapealne torustik kulgeb kompressorijaamast Narva lahe kaldal asuva Kurgalsky poolsaare rannikualani. Alternatiivina kaaluti ka Soikinski poolsaare Kolkanpää maandumispunkti. Välja arvatud Venemaa lõik, kulgeb Nord Stream 2 marsruut peamiselt Nord Streami marsruudil. Nord Stream 2-l on kaks paralleelset liini.
Kesk- ja Lääne-Euroopa torustikud
Lääne torustike võrk (NEL-gaasitorustik) kulgeb Greifswaldist Achimini, kus see on ühendatud Rehdeni-Hamburgi maagaasi torustikuga. Koos MIDAL-gaasitorustikugaa loob see ühenduse Greifswald-Bunde. Edasine gaasi tarnimine Ühendkuningriiki toimub läbi ühenduse Bunde ja Den Helderi vahel ning sealt läbi avamereühenduse Balgzand – Bacton (BBL torujuhe).
Gazprom ostis ka mahajäetud kaevanduse (Hinrichshageni struktuur) Warenis, mille kavatseb muuta Euroopa suurimaks maa-aluseks gaasihoidlaks, mille võimsus on 5 miljardit m3.
Nord Stream 2 ühendatakse NEL-torustiku ja Euroopa gaasijuhtme ühendusega (EUGAL).
Tarneallikad
Nord Streami torustiku peamine maagaasiallikas on Južno-Russkoje väli, mis asub Tjumeni oblastis Krasnoselkupski rajoonis Jamalo-Neenetsi autonoomses oblastis. Nord Streami toidetakse ka Jamali poolsaare Ob-Tazi lahe alalt. Gazprom on ka näidanud, et suurem osa Stokmanni väljakul toodetud gaasist müüks Nord Streami torustiku kaudu Euroopasse. Selleks tuleb ehitada torustik Stokmani alalt Kola poolsaare kaudu Leningradi oblastis asuvasse Viiburi.
Maagaasivarud, millega torujuhe täita kavatsetakse paiknevad Jamali poolsaarel, Tjumeni piirkonnas, Ob-Tazi lahes ja Štokmani gaasiväljal. Põhiliseks gaasimaardlaks on kavandatud Južno Russkoje. 1100 ruutkilomeetri suurune Južno Russkoje maardla asub Venemaal Jamal Nenetsi Krasnosekupski piirkonnas Lääne-Siberis ning seal on enam kui 1000 miljardi kuupmeetrine tõendatud gaasivaru. Gazprom on ka näidanud, et suurem osa Štokmani gaasiväljal toodetud gaasist müüks Nord Streami torustiku kaudu Euroopasse. Selleks tuleb ehitada torustik Štokmani gaasivälja alalt Kola poolsaare kaudu Leningradi oblastis asuvasse Viiburi.
Kulud
Gazpromi andmetel olid Venemaa ja Saksamaa maismaa torustiku kulud umbes 6 miljardit eurot. Projekti avamereosa maksis 8,8 miljardit eurot. 30% rahastamisest koguti aktsionäride omakapitali kaudu proportsionaalselt nende osalusega projektis, samas kui 70% tuli pankade välisest rahastamisest.
Töövõtjad
Keskkonnamõju hindamise viisid läbi Rambøll ja Environmental Resource Management. Marsruudi ja merepõhja uuringuid viisid läbi Marin Mätteknik, IfAÖ, PeterGaz ja DOF Subsea.
Tööde esialgse plaani tegi Intec Engineering. Veealuse torustiku projekteerimise tegi Snamprogetti (nüüd osa Saipemist) ja torustiku ehitas Saipem. Saipem andis Allseasile alltöövõtu enam kui 1/4 mõlemast torustikust. Merepõhja valmistas torustiku paigaldamiseks ette Royal Boskalis Westminsteri ja Tideway ühisettevõte. Torud hankisid EUROPIPE, OMK ja Sumitomo. Betooni raskuskatte ja logistikateenuseid pakkus EUPEC PipeCoatings S.A. Betooni raskuskatte jaoks ehitati uued kombinaadid Mukranisse (Saksamaa) ja Kotkasse (Soome). Rolls-Royce plc tarnis Viiburi gaasikompressorijaama kaheksa gaasiturbiini, mis juhivad tsentrifugaalkompressoreid. Dresser-Rand Group tarnis DATUM kompressori ja Siirtec Nigi SPA varustas Portovaya jaama gaasipuhastusseadmega.
Nord Stream 2 monteeris Allseas torude paigaldamise laevad Pioneering Spirit ja Solitaire, välja arvatud Saksamaa avamereosa osa, mille monteeris Saipemi torude paigaldamise laev Castoro 10. Torusid valmistasid EUROPIPE, OMK ja Tšeljabinski torude valtsimistehas (Chelpipe) ning need kattis Wasco Coatings Europe. Blue Water Shipping tegeles Wasco gaasijuhtmete segmentide transportimise ja ladustamisega Saksamaal, Soomes ja Rootsis. Boskalise ja Van Oordi ühisettevõte tegi ehituse ettevalmistavas etapis kivimite paigaldamise. Kvaerner tegi Venemaa maismaarajatiste tsiviilehituse ja masinaehituse.
Projektiettevõtted
Nord Streami haldab eriotstarbeline ettevõte Nord Stream AG, mis asutati Šveitsis Zugis 30. novembril 2005. Ettevõtte aktsionärideks on Venemaa gaasiettevõte Gazprom (51% aktsiatest), Saksamaa ettevõtted Wintershall Dea ja PEG Infrastruktur AG (E.ON) (mõlemad 15,5%), Hollandi gaasiettevõte Gasunie (9%) ja Prantsuse gaasiettevõte Engie (9%). Tegevdirektor on Matthias Warnig ja aktsionäride komitee esimees on Saksamaa ekskantsler Gerhard Schröder.
Nord Stream 2 on välja töötanud ja seda haldab Nord Stream 2 AG, mis on täielikult Gazpromi tütarettevõte. See on registreeritud samas kohas ja tal on sama juhtkond kui Nord Stream AG-l.
Transpordilepingud
13. oktoobril 2005 sõlmis Gazprom lepingu Saksa gaasiettevõttega Wingas, mis on Gazpromi ja Wintershalli (BASF-i tütarettevõte) ühisettevõte, tarnimiseks 25 aasta jooksul 9 miljardit kuupmeetrit (320 miljardit kuupmeetrit) maagaasi aastas. 16. juunil 2006 sõlmisid Gazprom ja Taani Ørsted A / S (tollase nimega DONG Energy) 20-aastase lepingu 1 miljardi m3 Vene gaasi tarnimiseks Taani aastas, samal ajal kui Ørsted tarnib 600 miljonit m3 maagaasi aastas Gazpromi tütarettevõttele Gazprom Marketing and Trading Ühendkuningriigis. 1. oktoobril 2009 sõlmisid ettevõtted lepingu Taani tarnete kahekordistamiseks.
29. augustil 2006 allkirjastasid Gazprom ja E.ON Ruhrgas lepingu kehtivate maagaasivarustuse lepingute pikendamiseks ning sõlmisid Nord Streami torustiku kaudu täiendava 4 miljardi m3 suuruse lepingu aastas. 19. detsembril 2006 leppisid Gazprom ja Gaz de France (praegu GDF Suez) kokku Nord Streami kaudu täiendava 2,5 miljardi m3 gaasivarustuses.
Vastandlikest huvidest
Poola, Baltimaad ja mõned teised Läänemere-äärsed riigid vastustasid Nord Streami rajamist nii keskkonna- kui ka energiajulgeoleku kaalutlustel. 20. oktoobril 2009 kiitis gaasijuhtme rajamise heaks Taani ning 5. novembril 2009 Rootsi ja Soome valitsus.
Kolm Balti riiki, Eesti, Läti ja Leedu, on Nord Streami torujuhtme vastu ja peavad projekti ohuks omaenda julgeolekule.
Vaidlus projekti ümber
Kesk-Euroopa ja Baltimaad avaldasid muret Põhja-Euroopa torujuhtme rajamise kava pärast diplomaatiliste kanalite kaudu juba enne lepingu sõlmimist. Pärast lepingu sõlmimist tegi seda Eesti poliitikutest avalikult esimesena Lennart Meri. Gaasijuhtme rajamise takistamise püüdes on panus tehtud Saksamaa üldsuse vastuseisule keskkonnakaalutlustel.
Eesti
Eesti välisministri sõnul ei ole torustik majanduslik, vaid geopoliitiline projekt. Venemaa jaoks on see „hoov Euroopa poliitikasse sekkumiseks“ ja projekti peatamine on Euroopa Liidu huvides. Eesti president Kersti Kaljulaid süüdistas Saksamaad majandusliku kasu tõstmises julgeolekust kõrgemale ja õõnestades ELi eesmärke mitmekesistada energiaallikaid.
Saksamaa
Nord Stream 2 torustik on poliitiliselt vaieldav. Pikka aega oli Saksamaa valitsus seisukohal, et Nord Stream 2 ehitamine ei olnud poliitiline, vaid majanduslik projekt. 2018. aasta aprillis ütles Merkel siiski, et Nord Stream 2 ei olnud lihtsalt majandusprojekt, vaid et loomulikult tuleb arvestada ka poliitiliste teguritega.
Gaasijuhtme projekte kritiseerisid mõned riigid ja keskkonnaorganisatsioonid (näiteks Ülemaailmne Looduse Fond). Nord Streami projektidele on vastu olnud nii USA kui ka mitmed Kesk- ja Ida-Euroopa riigid, kuna on mures, et see suurendab Venemaa mõju piirkonnas. USA vastupanu Nord Stream 2-le mõjutab ka riigi suurenenud maagaasitootmine, mis annab USA kongressile majandusliku stiimuli seista vastu Venemaa gaasitarnetele EL-i USA kildagaasi tarnete kasuks.
Poliitilised aspektid
Vastased on pidanud gaasitorustiku Venemaa sammuks traditsiooniliste transiidiriikide (praegu Ukraina, Slovakkia, Tšehhi, Valgevene ja Poola) ümbersõitmiseks. Mõned transiidiriigid on mures, et Kremli pikaajaline plaan on üritada neile poliitilist mõju avaldada, ähvardades nende gaasivarustust, ilma et see mõjutaks Lääne-Euroopasse tarnimist. Kartusi tugevdab asjaolu, et Venemaa on keeldunud energiaharta lepingut ratifitseerimast. Nord Streami kriitikute sõnul võib Euroopa muutuda ohtlikult Venemaa maagaasist sõltuvaks, eriti kuna Venemaal võib olla probleeme nii sise- kui ka välisnõudluse suurenemisega. Pärast mitmeid Venemaa ja Ukraina gaasivaidlusi gaasihindade ning välispoliitika üle Ida-Euroopa suhtes on märgitud, et Venemaa gaasivarustust saab kasutada poliitilise vahendina. Rootsi Kaitseuuringute Agentuuri 2007. aasta märtsis lõppenud uuringus loeti alates 1991. aastast üle 55 juhtumi, millest enamikul on nii poliitiline kui ka majanduslik alus. 2006. aasta aprillis võrdles tollane Poola kaitseminister projekti kurikuulsa 1939. aasta Natsi-Nõukogude paktiga. Venemaa vastus on olnud see, et torujuhe suurendab Euroopa energiajulgeolekut ja kriitika on põhjustatud kibestumisest märkimisväärsete transiiditulude kaotuse üle, samuti poliitilise mõju kaotusest, mis tulenes transiidiriikide võimest muuta Venemaa gaasitransporti Lääne-Euroopasse nende kohaliku poliitilise tegevuskava pantvangiks. See vähendab Venemaa sõltuvust transiidiriikidest, kuna seob esimest korda Venemaa otse Lääne-Euroopaga. Gazpromi sõnul vähendab otsene ühendus Saksamaaga riske gaasi transiiditsoonides, sealhulgas poliitilist riski, mis tuleneb Venemaa gaasiekspordi takistamisest Lääne-Euroopasse.
2011. aastal alustatud monopolidevastane uurimine Gazpromi vastu näitas mitmeid "kuritarvitavaid tavasid", mida ettevõte rakendas EL-is erinevate saajate suhtes, ja Nord Streami kritiseeriti selle nurga alt, kuna see tugevdab Gazpromi positsiooni ELis veelgi. Euroopa Komisjoni ametnikud avaldasid arvamust, et "Nord Stream 2 ei suurenda [ELi] energiajulgeolekut".
Julgeoleku ja sõjalised aspektid
Rootsi sõjaeksperdid ja mitmed poliitikud on öelnud, et torustike süsteem võib Rootsile tekitada julgeolekupoliitilisi probleeme. Torujuhe motiveerib Venemaa mereväe kohalolekut Eesti majandusvööndis ja venelased saavad seda soovi korral kasutada sõjaväeluureks. Soome sõjateadlane on öelnud, et kuigi poliitiline arutelu Nord Streami üle keskendub Soomes erinevatele ökoloogilistele aspektidele, on gaasijuhtmel selgelt sõjalisi tagajärgi, mida Soomes avalikult ei arutata. Rohkem poliitilisi muresid tõstatati, kui Vladimir Putin teatas, et torustiku projekti ökoloogiline ohutus tagatakse Venemaa mereväe Balti laevastiku kasutamisega. Saksa nädalaleht on teatanud, et torustiku ääres asuvaid kiudoptilisi kaablit ja jaamu võiks teoreetiliselt kasutada ka spionaažiks. Nord Stream AG väitis, et fiiberoptiline juhtimiskaabel pole vajalik, ning rajamiseks tehnilisi plaane pole tehtud. Gazpromi tegevdirektorite aseesimees on need mured tagasi lükanud, öeldes, et "esitatakse mõningaid naeruväärseid vastuväiteid - poliitilisi, sõjalisi või seotud luuramisega. See on tõesti üllatav, sest kaasaegses maailmas ... on naeruväärne, kui öelda, et gaasitorustik on relv sõjas.
Majanduslikud aspektid
Venemaa ja Saksamaa ametnikud on väitnud, et gaasitorustik aitab säästa majandust transiiditasude kaotamise tõttu (kuna minnakse mööda transiitriikidest) ja avamere torustiku suurema töörõhu tõttu, mis viib madalamate käitamiskuludeni (välistades vajaduse kallite keskkompressorjaamade järele). Ukraina gaasitranspordisüsteemi operaatori Ukrtransgazi sõnul kaotab ainuüksi Ukraina maagaasi transiiditulu kuni 720 miljonit dollarit aastas. Samal ajal kaotab Naftogazi juhatuse esimehe sõnul Ukraina 3 miljardit dollarit, mida ta saab aastas gaasijuhtme Nord Stream 2 ehitamisel maagaasi transiidilt ELi riikidesse. Gazprom teatas, et suunab Ukraina kaudu veetava 20 miljardi m3 maagaasi Nord Streami. Vastaste sõnul on allveelaevade torustiku hoolduskulud suuremad kui maismaatrassil. 1998. aastal väitis Gazpromi endine esimees Rem Vjahirev, et projekt on majanduslikult teostamatu. Kui Nord Streami torujuhe ületab veetee Poola sadamatesse Szczecini ja Świnoujście, tekkis muret, et see vähendab sadamateni viiva veetee sügavust. Kuid Poola peaminister Donald Tusk ja mitmed eksperdid on kinnitanud, et Nord Streami torujuhe ei blokeeri Świnoujście ja Szczecini sadamate arengukavasid.
Keskkonnaaspektid
Suurim keskkonnamõju seoses gaasijuhtmega tuleneb transporditava gaasi tarbimisest, kui see võimaldab rohkem ELi importida. See oleks vastuolus kliimakaitse püüdlustega dekarboniseerida. Nimivõimsusega 55 miljardit m3 / a võib iga torupaar põhjustada süsinikuheitmeid 110 miljonit tonni CO2 aastas. Lisada tuleb metaani kadu kaevandamisel ja transportimisel.
Portowaja kompressorjaama jaoks Venemaa Nord Stream 1 voo alguses, nimiväärtusega 366 megavatti, CO2 heitkogust umbes 1,5 miljonit tonni aastas hinnanguliselt, arvestamata Venemaa siseste gaasijuhtmete kompressorjaamu.
Kuna rõhukadu on voolukiiruse ruut, võib muutumatu gaasitranspordimahu jagamine kahe Nord Streami süsteemi vahel kokku hoida umbes 3/4 pumpamise koormusest ja eeldatavasti üle miljoni tonni CO2 heidet oleks võimalik igal aastal vältida. Kasutades Umweltbundesamti diskonteeritud CO2 kahjustuskulu 180 eurot / tonn, võimaldaks see ligikaudse hinnangu järgi kolmandat toru amortiseerida umbes 20 aasta jooksul globaalsest vaatenurgast. Võimalik, et ka neljanda toru võib amortiseerida hüpoteetilisel juhul, kui gaasi voolu optimeeritakse üle erinevate Venemaa ja ELi vaheliste torustike.
Nord Stream 2 torude üle 2 miljoni tonni terase tootmine andis rohkem kui 3 miljonit tonni süsinikdioksiidi heidet; välja arvatud betoonkate ja sellega seotud torustiku osad maismaal.
Enne ehitamist oli mure, et ehitus võib merepõhja häirida, sest see toob välja Teise maailmasõja aegsed meremiinid ja mürgised materjalid (sealhulgas miinid, keemilised jäätmed, keemilised laskemoonad ja muud Läänemerre viimastel aastakümnetel uputatud esemed) ning seeläbi ained võivad merepõhjast pinnale jõuda, kahjustades Läänemere eriti tundlikku ökosüsteemi. Rootsi keskkonnaminister Andreas Carlgren nõudis, et keskkonnaanalüüs hõlmaks alternatiivseid võimalusi torustiku viimiseks üle Läänemere, kuna see läbib prognooside kohaselt piirkondi, mida peetakse keskkonnaprobleemideks ja riskantseteks. Rootsi kolm opositsiooniparteid kutsusid üles uurima torustiku kuivamaale ümbersuunamise võimalust. Soome keskkonnarühmad pidasid kampaaniat lõunapoolsema trassi kaalumiseks, väites, et merepõhi on tasasem ja seetõttu oleks ehitamine sirgjoonelisem ning seetõttu potentsiaalselt vähem häiriv jäätmetele. Läti president ütles, et Nord Stream on keskkonnale ohtlik, kuna erinevalt Põhjamerest Läänemeres sellist veeringlust ei toimu.
Samuti on murettekitav mõju Läänemere lindude ja mere elustikule, kuna Rahvusvaheline Mereorganisatsioon tunnistab Läänemerd eriti tundlikuks merealaks. Maailma Looduse Fond palus Läänemere merekeskkonnakaitse komisjoni (HELCOM) osalisriikidel kaitsta Läänemere mereelupaiku, mida Nord Streami projekti rakendamine võiks muuta. Soome filiaal teatas, et võib Nord Stream AG vastu esitada kohtuvaidluse, kui ettevõte ei hinda nõuetekohaselt potentsiaalset alternatiivset marsruuti Hoglandi lõunaküljel. Nord Stream AG andmetel ei olnud see torustikule sobiv marsruut Hoglandi lähedale kavandatud kaitseala, merekaablite ja peamise laevatee tõttu. Venemaa keskkonnaorganisatsioonid hoiatasid, et Soome lahe idaosa ökosüsteem on Läänemere kõige haavatavam osa. Rootsi keskkonnarühmad on mures selle pärast, et torustik on liiga lähedal Gotlandi merekaitsealale. Tuntakse muret ka selle pärast, et torujuhe läbib mitut merekaitseala. 2007. aasta aprillis alustas Leedu noor konservatiivide liiga (YCL) veebipöördumist pealkirjaga "Kaitske Läänemerd, kuni see pole veel liiga hilja!", Mis on tõlgitud kõikidesse Balti regiooni riigikeeltesse. 29. jaanuaril 2008 korraldas Euroopa Parlamendi petitsioonikomisjon avaliku arutelu YCL-i juhi esitatud petitsiooni üle. 8. juulil 2008 kiitis Euroopa Parlament 542 poolthäälega 60 vastu mittesiduva aruande, milles kutsuti Euroopa Komisjoni üles hindama Nord Streami projekti täiendavat mõju Läänemerele. Riigikogu tegi 27. oktoobril 2009 deklaratsiooni, milles väljendas "muret gaasijuhtme võimalike keskkonnamõjude pärast" ja rõhutas, et rahvusvahelised konventsioonid on pidanud "Läänemerd eriti haavatavaks keskkonnaseisundiks".
Vene ametnikud kirjeldasid neid probleeme projekti vastasteks ja poliitiliselt motiveerituks. Nad väitsid, et ehituse ajal puhastatakse merepõhja, mitte ei ohustata seda. Venemaa välisminister on väitnud, et Venemaa austab täielikult soovi tagada projekti 100% -line keskkonnasäästlikkus ning Venemaa toetab sellist lähenemisviisi täielikult ning keskkonnamõju hindamise käigus käsitletakse kõiki keskkonnaprobleeme.
Muret tekitas asjaolu, et algselt plaanis Nord Stream AG torustiku loputada 2,3 miljardi liitri kemikaali lahusega, mis pumbatakse hiljem Läänemerre. Nord Stream AG vastas, et glutaaraldehüüdi ei kasutata, ja isegi kui kemikaali kasutataks, oleks mõju lühike ja lokaliseeritud tänu kiirusele, millega kemikaal laguneb, kui see veega kokku puutub.
Üks tõstatatud probleemidest oli see, et Läänemeri ja eriti Soome laht olid I ja II maailmasõja ajal tugevalt mineeritud ja paljud miinid on endiselt meres. Esimese ja Teise maailmasõja ajal paigutati umbes 85 000 miini. Sellesse merre on visatud ka palju laskemoona. Torustiku kriitikud väljendasid kartust, et torustik võib häirida laskemoona puistanguid. 2008. aasta novembris teatati, et torustik kulgeb läbi vanade meremiinide kaitseliinide ja et Soome lahte peetakse üheks kõige enam mineeritud merealaks maailmas. Torustiku trassilt leitud uppunud miinid asuvad peamiselt rahvusvahelistes vetes rohkem kui 70 m sügavusel. Nord Stream AG lõhkas miine vee all.
Eetilised probleemid
Saksamaa endine kantsler Gerhard Schröder ja Venemaa president Vladimir Putin olid läbirääkimiste faasis torustiku projekti tugevad pooldajad. Rahvusvaheline meedia viitas Nord Stream AG tegevdirektori Matthias Warnigi, endise Ida-Saksamaa salapolitseiniku, ja Vladimir Putini varasematele suhetele, kui ta oli KGB agent Ida-Saksamaal. Need väited lükkas tagasi Matthias Warnig, kelle sõnul kohtus ta Vladimir Putiniga esimest korda elus 1991. aastal, kui Putin oli Peterburi linnapea kantselei välissuhete komitee juht.
Torustiku ehitamise leping kirjutati alla kümme päeva enne Saksamaa parlamendivalimisi. 24. oktoobril 2005, paar nädalat enne Schröderi kantslerikohalt lahkumist garanteeris Saksamaa valitsus Nord Streami projekti maksumusest miljardi euro katmise, kui Gazprom peaks laenu maksmata jätma. See garantii aegus 2006. aasta lõpus, ilma et seda oleks kunagi vaja läinud. Varsti pärast Saksamaa kantsleri kohalt lahkumist nõustus Gerhard Schröder juhtima Nord Stream AG aktsionäride komiteed. Saksamaa ja rahvusvaheline meedia on seda laialdaselt kirjeldanud kui huvide konflikti, mis tähendab, et torustiku projekt võib olla läbi surutud isiklikuks kasuks, mitte Saksamaa gaasivarustuse parandamiseks. Teavet Saksamaa valitsuse garantii kohta palus Euroopa Komisjon. Hoolimata aastatepikkusest ammendavast uurimisest, ei ole ühegi poole suhtes ametlikke süüdistusi esitatud.
2009. aasta veebruaris alustas Rootsi prokuratuur pistise ja korruptsiooni kahtlustustel põhinevat uurimist pärast seda, kui Gotlandi saare kolledž sai Nord Streami annetuse, mis suunati Gotlandi ülikooli kolledži professorile, kes oli varem hoiatanud, et Nord Streami torujuhe tuleb liiga lähedale tundlikule linnutsoonile. Konsortsium on palganud mitu endist kõrget ametnikku. Lisaks töötas Soome endine peaminister Paavo Lipponen Nord Streami nõunikuna alates 2008. aastast.
Maapealsed alternatiivid
11. jaanuaril 2007 tegi Soome kaubandus- ja tööstusministeerium avalduse Venemaa-Saksamaa maagaasijuhtme keskkonnamõju hindamise programmi kohta, milles mainis, et teoreetiliselt võivad alternatiivsed trassid Balti riikide, Kaliningradi ja / või Poola kaudu olla otstarbekad, sest see oleks lühem kui Läänemere läbiv trass ja see oleks torustiku läbilaskevõimet paindlikumalt suurendav aspekt ning projekti finantstulemused oleksid paremad. Rootsist tuli ka üleskutseid kaaluda torustiku ümbersuunamist kuivale maale. Poola oli teinud ettepaneku rajada avamere torustikele maismaal alternatiivina torustiku Jamal – Euroopa teine alternatiiv, merevaigu torustik läbi Balti riikide ja Poola. Projekt näeb ette maagaasijuhtme rajamist Venemaal Tveri, Novgorodi ja Pihkva oblastisse ning seejärel läbi Läti ja Leedu Poolasse, kus see ühendatakse uuesti Euroopa torustikuga. Läti on teinud ettepaneku kasutada oma maa-aluseid gaasihoidlaid, kui kasutatakse maismaa trassi. Pooldajad on väitnud, et merevaigu gaasitorustik maksab poole vähem kui veealune torujuhe ning oleks lühem ja sellel oleks vähem keskkonnamõju. Selle ettepaneku kriitikud ütlevad, et antud juhul oleks see tarnijatele pikemas perspektiivis kallim, sest projekti peamine eesmärk on vähendada transiidikulusid. Nord Stream AG on vastanud, et Läänemeri on gaasitorustike süsteemi ainus marsruut ja ta ei kaalu maismaa alternatiivi.
Teise maailmasõja hauakohad
Endine Euroopa Parlamendi liige Eestist Andres Tarand on tõstatanud küsimuse, et Nord Streami torustik võib häirida 1941. aastal toimunud merelahingutest pärinevaid II maailmasõja haudu. Nord Streami pressiesindaja on öelnud, et haudu ei häirita. Kuid 16. juulil 2008 teatati, et üks seismilistest laevadest avastas Soome lahe Soome majandusvööndis kavandatud Nord Streami torustiku uuringu käigus Nõukogude märgistusega allveelaeva vraki.
Lisaks Nõukogude allveelaeva vrakile on Greifswaldi lahes ja Soome lahes Nord Streami torustiku lähistel uppunud laevad. Greifswaldi lahes asuv laev on üks neist 20-st, mida Rootsi merevägi uputas 1715. aastal, et luua füüsiline tõke üle Greifswaldi lahe rannalaguuni madala sissepääsu. Vene arheoloogid väitsid, et Soome lahes asuv laev "ehitati tõenäoliselt 1710. aastal ja uppus Soome vallutamisele suunatud haarangu käigus" 1713. aastal Peeter Suure valitsusajal.
Nord Stream ja hübriidsõda
Nord Stream (tulemas)
Sabotaaž Nord Stream torujuhtmele
26. septembril 2022 aastal toimusid Rootsi majandusvetes Nord Stream 1 ja 2 gaasitorude juures plahvatused, mis põhjustasid torustikule neli gaasileket.
UAE
UAE on lühend:
Miassi jõgi
Miassi jõgi on jõgi Venemaal.
Miassi jõgi algab Uurali mäestikust. Ülemjooksul voolab põhja, seejärel pöördub itta ja laskub Lääne-Siberi madalikule. Alamjooksul pöördub kirdesse ja suubub vasakult Issetisse. Jõe pikkus on 658 km, valgla 21 800 km².
Jõe ääres asuvad Miass ja Tšeljabinsk.
Kuuvalgus
pisi| Kuuvalgus on valgus, mida Kuu peegeldab Maale. See koosneb peamiselt päikesevalgusest, kuid vähesel määral ka tähevalgusest ja maavalgusest.
Valgustus
Kuuvalguse tugevus on üsna muutlik, olenedes kuu faasist. Võrreldes päikesevalgusega ei ole kuuvalgus kuigi ere, isegi täiskuu valgustugevus on tavaliselt ainult 0,1 luksi. Kuid troopilistel laiustel paiknevatel kõrgetel aladel võib kuuvalguse tugevus ulatuda 0,26 luksini.
Kuu albeedo on 0,136, see tähendab, et ainult 13,6% päikesevalgusest, mis Kuule langeb, peegeldub tagasi. Tihtipeale segab kuuvalgus astronoomilisi vaatlusi, seega tavaliselt väldivad astronoomid vaatlusi täiskuu ajal.
Folkloor
Folklooris on kuuvalgusel tihti kahjulik mõju. Näiteks magamine täiskuu valgel muutis uskumuse kohaselt inimese libahundiks. Samuti usuti, et kuuvalgus süvendab kuutõbiste sümptomeid ning et kuuvalgel magamine võib muuta inimese pimedaks või hulluks. Ka usuti, et kanapimedust põhjustab kuuvalgel troopilistel aladel magamine.
Kõpu poolsaar
pisi|350px|Kõpu poolsaare kaitsealad Kõpu poolsaar (vanadel merekaartidel Dagerort, vene keeles полуостров Дагерорт) on poolsaar Hiiumaa lääneosas.
Kõpu poolsaarel (Hirmuste, Jõesuu, Kalana, Kaleste, Kiduspe, Kõpu, Luidja ja Mägipe külas) elab umbes 200 inimest.
Kõpu poolsaare elanikke on hiidlaste seltside traditsioonilise jaotuse järgi kutsutud mujal Hiiumaal törvaköplasteks. Kitsamas mõttes viitab törvaköplane Kõpu poolsaarel elanud tõrvapõletajatele ja -müüjatele, laiemas mõttes kõigile poolsaare või endise Kõrgesaare valla elanikele
Poolsaarel asuvad Kõpu ja Ristna tuletorn. pisi|[[Kõpu tuletorn Kõpu poolsaarel]] pisi|[[Ristna tuletorn]]
Loodus
Lõunaranda liigestavad Kaleste, Kiduspe ja Mardihansu laht, põhjas on suurim Luidja laht. Kõpu poolsaare keskosas kerkib lavajas Kõpu kõrgustik, kus on Lääne-Eesti saarestiku kõrgeim koht – 68-meetrine Tornimägi. On ka kõrgeid luiteid (Rebastemäed), rannaastanguid ja rändrahne. Suurt osa poolsaarest katab okasmets, kasvab ka jugapuud, luuderohtu ja teisi atlantilisi taimeliike. Kaitsealadest asuvad poolsaarel Kõpu looduskaitseala ning Kõpu-Vaessoo hoiuala ja Suureranna hoiuala.
Poolsaare militaarajalugu
Esimese maailmasõja ajal asus Hiiumaal Kõpu poolsaarel Peeter Suure Merekindluse Väinamere positsiooni Rannapatarei nr 47 (IV-152 mm Canet' suurtükki) Hirmuste lähedal.