cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Secutor
Võitlus areenil
Secutori kiiver oli väikeste silmaavadega, mis piiras nähtavust, lisaks oli raskendatud hingamine ja seetõttu ei saanud kiiresti liikuda. Secutor võitles liivastel areenidel paljajalu, sest liiv sandaalides  võis olla võitlust saatuslikult segav. Lisaks oli jalgu mööda liiva libistades võimalik saada infot jalgealuse ebatasasuse või ka retaariuse võrgu kohta. Kukkudes oli tal tõenäosus heitluses kaotajaks jääda suur. Kolmhargiga kiireid torkeid ja petteliigutusi tegeva retiariuse eesmärgiks oli secutori tähelepanu hajutamine, et talle edukalt võrk peale heita, vastane sisse mässida ning kolmhargiga rünnata. Teine taktika oli heita võrk üle kilbi ja see secutoril käest rebida, misjärel too oli kaitsetu kolmhargi eest. Juhul kui võrguheide ebaõnnestus ja retiarius oli sunnitud võrku tagasi tõmbama, järgnes secutori kiire rünnak. Retiariuse elu olenes tema osavusest võrguheitmisel, enamsti tuli nende heitluses võitjaks secutor.
Santa Catalina saar (Hispaania)
pisi|500px|Santa Catalina saar on näha Ceuta linnast kirdes Santa Catalina on Hispaaniale kuuluv väike saar Gibraltari väinas Ceuta linna lähedal. Saare suurus on 2 ha, maksimaalne kõrgus 5 meetrit merepinnast. Saar asub umbes 30 meetri kaugusel Almina poolsaarest. Alalisi elanikke ei ole.
Riiklik Tehnikaülikool
Argentina Riiklik Tehnikaülikool (hispaania keeles Universidad Tecnológica Nacional) on tehnikaülikool Hispaanias Buenos Aireses.
Ülikool asutati 1959.
Ülikoolis õpib üle 70 000 üliõpilase.
Korenovsk
Asula rajasid kasakad 1794. aastal ja see kandis nime Korenevski Kuren, Korenovskoje ja Korenovskaja. Praeguse nime ja linnaõigused sai 1961. aastal.
Linna lähedal asub sõjaväelennuväli ja 393. helikopteribaas.
2022. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus
2022. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus oli 66. Eurovisiooni lauluvõistlus. Võistlus toimus Itaalias Torinos ja selle võitis Ukraina.
Esimene poolfinaal
{{legend|navajowhite|suurus=100%|Edasipääsenud riigid}}
Teine poolfinaal
{{legend|navajowhite|suurus=100%|Edasipääsenud riigid}}
Uue-Kasti mõis
Uue-Kasti mõis (saksa keeles Neu-Kasty) oli Vana-Kasti mõisa kõrvalmõis Märjamaa kihelkonnas Läänemaal.
Mõis asutati 18. sajandi algul Vana-Kasti mõisast eraldatud alast.
Erika Siilivask
Erika Siilivask (1923. aastani Erika Leontine Vassar; 26. mai 1902 Jõksi – 27. august 1993 Tallinn) oli eesti pedagoog ja koolijuht.
Haridus
Õppis Kanepi kihelkonnakoolis ja Võrumaa Rahvahariduse Seltsi Tütarlaste Gümnaasiumis. 1928. aastal lõpetas ta Tartu Kõrgema Kunstikooli Pallas joonistusõpetajana.
Töökäik
1028. aastast töötas Võrumaa koolides asendusõpetajana. 1941. aastal oli ta Võru Maakonna Täitevkomitee hariduse osakonna juhataja. 1943. aasta märtsist juulini oli ta Magnitogorski lastekodu õppealajuhataja. 1943 sügisest Uvelka lastekodu direktor. Aastatel 1944–1946 oli ta Võrumaa haridusosakonna juhataja, 1945–1946 Võrumaa Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee liige.
Aastatel 1946–1961 oli ta Tartu 3. Keskkooli direktor.
Ta on maetud Võru kalmistule.
Isiklikku
Tema poeg oli ajaloolane Karl Siilivask.
Kopulatsioonikork
Kopulatsioonikork ka seemnevedelikukork (inglise mating plug) on mitmete suguküpsete isasloomade poolt kopulatsiooni vahendusel peamiselt emassuguelunditesse väljutatud seemnevedelikust moodustuv (hüübinud) tahke korgina toimiv moodustis. Hüübiva seemnevedeliku ülesanded pole siiani veel selged, mitmete uurijate arvates saab kopulatsioonikork takistuseks seemnevedeliku väljavoolamisel ja/või edasistel paaritumistel, garanteerides seega isase geenetilise materjali võimalikku edasikandumist viljastumise abiga või ka jättes isasele rohkem aega uusi vastuvõtlikke partnereid otsida.
Sellele räägivad aga vastu mitmed asjaolud:
Madudel
Madudel on sigimissüsteemidega seotud käitumist vähe uuritud. Uurijate arvates moodustub kopulatsioonikork madude neeru-sugusegmentide eritistest ja suleb lühiajaliselt emaste madude munajuhad.
Seemnevedeliku hüübimist on tuvastatud mitmel sugukonda Natricidae liigitatud maoliigil, näiteks liikidel Nerodia taxispilota, Thamnophis butleri, Thamnophis sauritus, Thamnophis sirtalis, Virginia striatula.
Ka rästikuid loetakse nende maoliikide hulka, kelle kopulatsioonil isaste seemnevedelik emase suguavauses üsna kiiresti pärast seemnepurset kopulatsioonikorgiks hüübib.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Mating plug seisuga 12.06.2014.
Nora Ephron
pisi|Nora Ephron (2010) Nora Ephron (19. mai 1941 – 26. juuni 2012) oli USA filmilavastaja ja stsenarist.
Ta on kirjutanud stsenaariumid ja lavastanud filmid "Sulle on sõnum", "Kui Harry kohtas Sallyt", "Unetus Seattle'is", "Mu kallis nõiamoor" ja "Julie & Julia".
Nora Ephron oli kolm korda abielus. Tema teine abikaasa oli ajakirjanik Carl Bernstein, üks Watergate'i skandaali paljastajaid. Neil sündis kaks last. Paari lahutusest sündis 1986. aastal linastunud film "Heartburn", mille peaosades mängisid Jack Nicholson ja Meryl Streep. Tema kolmas ja viimane abielu stsenarist Nicholas Pileggiga kestis üle 20 aasta, naise surmani.
Auhinnad
Briti Akadeemia auhind
Nominatsioonid
Oscari
Briti Akadeemia auhinna
Maramaa mõis
pisi|Maramaa mõisa ait-kuivati 2007. aastal pisi|Maramaa mõisa kõrvalhoone 2007. aastal Maramaa mõis (saksa keeles Marrama) oli rüütlimõis (fideikomiss) Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal.
Maramaa varasem ajalugu
Maramaa kuulus varasemal ajal Kärkna mõisale. 1627. aastal oli see (Marromah) poole adramaalise valdusena viimase koosseisus. Sinna tekkis karjamõis, mida on mainitud 1758. aastal. Kärkna riigimõisa karjamõis oli see veel 1782. aastal.
Mõis pärast võõrandamist
Pärast võõrandamist tükeldati kuueks krundiks, mis anti asunikele. Nõukogude perioodil kuulus Maramaa Sootaga sovhoosi. Tänapäeval on kompleks eravalduses.
Mõisamajandus 1909. aastal
Maramaal asus meierei, mille toodangut turustati Tartus.
Mõisaansambel
Häärber ehitati XIX sajandi algul või keskpaiku. See oli väike ühekorruseline kelpkatusega puitehitis, mida liigendas lihtne eenduv laudkarniis. Peahoone lammutati 1975. aastal. Kõrvalhoonete paigutus oli vaba, see lähtus praktilistest vajadustest. Tall ja tõllakuur asetsesid kastellilaadselt ja moodustasid teest eemal paiknedes omaette ansambli. Veidi eemal asus mõisa kõrts. Suurejoonelist parki mõisal teadaolevalt ei olnud. Tänapäeval on kõrvalhoonetest säilinud ait-kuivati, karjalaut, moonakatemaja, saun-pesuköök (praegu laut), tall-tõllakuur (praegu heinaküün).
East Anglia kuningriik
Idaanglite kuningriik (vanainglise Ēast Engla Rīce; ladina Regnum Orientalium Anglorum), tänapäeval tuntud kui East Anglia kuningriik oli üks anglosaksi seitsmest kuningriigist. East Anglia oli väike sõltumatu anglosakside kuningriik, mis kattus sellega, mis nüüd on Inglise krahvkonnad Norfolk ja Suffolk ja võib-olla Cambridgeshire'i Fensi idaosa. Kuningriik moodustati 6. sajandil anglosakside sissetungi kiiluvees Britanniasse. Seda valitses 7. ja 8. sajandil Wuffingite dünastia, kuid langes aastal 794 Mercia kätte ja vallutati aastal 869 taanlaste poolt. Selle vallutas Edward Vanem ja see liidendati Inglismaa kuningriiki aastal 918.
Ajalugu
East Anglia kuningriik moodustati 6. sajandi esimesel või teisel veerandil Wehha kui esimese idaanglite kuningaga eesotsas, kellele järgnes Wuffa.
Aastani 749 olid East Anglia kuningad Wuffingite dünastia liikmed, poolajaloolise Wuffa järgi. 7. sajandi alguses, Rædwaldi ajal, kujunes East Angliast võimas anglosakside kuningriik. Rædwaldi, esimest ristitud East Anglia kuningat, peetakse paljude ekspertide poolt isikuks, kes maeti (või mälestati) laevmatuses Sutton Hoos, Woodbridge'i lähistel. Kümnenditel pärast tema surma umbes aastal 624 hakkas East Anglia üle kasvavalt domineerima võimas Mercia kuningriik. Mitu Rædwaldi järglast tapeti lahingus, nagu Sigeberht (tapeti umbes aastal 641). Sigeberhti valitsusajal ja tema piiskopi Felix Burgundiast juhtimisel juurutati kristlus kindlalt East Anglias.
Pärast Æthelberhti tapmist Mercia poolt aastal 794 ja aastani 825 loobus East Anglia järk-järgult olemast sõltumatu kuningriik, kuigi see lühidalt taasomandas oma sõltumatuse Eadwaldi ajal aastal 796. See kestis aastani 869, kui viikingid võitsid East Angliat lahingus ja nende kuningas Edmund Märter tapeti. Pärast 879. aastat asusid viikingid jäävalt East Angliasse. Aastal 903 kutsus maapaos Æthelwold esile East Anglia taanlaste hukatusliku sõja oma nõo Edward Vanema vastu. Aastaks 917, pärast Taani kaotusi, allutati East Anglia Edwardile ja liidendati Inglismaa kuningriiki, saades seejärel krahvkonnaks.
Asustamine
East Anglia asustati anglosaksidega juba 450. aasta paiku, varem, kui mõni muu piirkond. See kujunes anglite asustusest ja poliitilisest kindlustumisest ligikaudu itsenite ja Rooma civitase endise territooriumi piirkonnas keskusega Venta Icenorum, Caistor St Edmund lähedal. Beda järgi põlvnesid idaanglid (samuti keskanglid, merssialased ja nortumbrialased) Angelni (tänapäeva Saksamaal) põliselanikest. Esimene viide idaanglitele on umbes aastatest 704–713, Whitby Püha Gregoriuse elu.
Idaanglid moodustasid ühe seitsmest kuningriigist, skeemi kasutas Henry Huntingdonist 12. sajandil. Mõned kaasaegsed ajaloolased on kahelnud, kas 7 sõltumatut kuningriiki tegelikult kunagi samaaegselt eksisteerisid, ja väidavad, et poliitiline olukord oli palju keerukam.
Paganlik võim
pisi|Kuldne vööpannal Sutton Hoo laevmatusest
Idaangleid valitses algselt paganlik Wuffingite dünastia, nime saanud ilmselt varajase kuninga Wuffa järgi, kuigi tema nimi võis olla leiutis dünastia nime selgitamiseks, mis tähendab 'hundi järeltulijad'. Asendamatu informatsiooni põhiallikas kuningriigi ja selle valitsejate varajase ajaloo kohta on Beda Kiriku ajalugu, kuid ta pakub vähe fakte East Anglia kuningate kronoloogiale või nende valitsusaegade pikkusele. Midagi pole teada East Anglia varajastest kuningatest, või kuidas kuningriik toimis, kuigi võimalik tähis algsele kuningavõimu keskusele on laevmatuste koondumine Snape'i ja Sutton Hoo'sse Ida-Suffolkis. 'North Folk' ja 'South Folk' võisid eksisteerida enne esimeste East Anglia kuningate saabumist.
Medic (laev 1898)
pisi|Medic Medic oli Harland & Wolffi laevatehases Põhja-Iiri pealinnas Belfastis ehitatud ookeaniliinilaev. Laev lasti vette 15. detsembril 1898 ja võeti kasutusse alates augustist järgmisel aastal. See oli üks Jubilee-klassi aurulaevadest ja seda opereeris laevanduskompanii White Star Line marsruudil Liverpool–Kaplinn–Sydney.
East Anglia kuningriik
Paganlik võim
pisi|[[Seitse kuningriiki, Bartholomew A literary & historical atlas of Europe järgi (1914)]]
Medic (laev 1898)
Medic müüdi 1928. aastal ja muudeti vaalapüügi-baaslaevaks ning nimetati ümber Hektoria-ks. Laev hukkus 1944. aastal Atlandil, kui seda torpedeeriti.
East Anglia kuningriik
Ristiusustamine
7. sajandi jooksul kehtestati Inglismaal edukalt kristlus. Ulatust, milleni paganlus East Anglias välja tõrjuti, ilmestab mistahes East Anglia asulate puudumine, mis oleks nimetatud vana paganliku jumaluse järgi.
Rædwald oli esimene ristitud kuningas. Ta säilitas kristliku altari, kuid samal ajal jätkas paganlike jumalate kummardamist. Pärast tema surma umbes aastal 624 sai tema järglaseks tema poeg Eorpwald, kes varsti pärast seda pöördus Edwini mõju tulemusena paganlusest ära, kuid tema uue usu vastu oldi East Anglias silmnähtavalt ja Eorpwald sai surma paganliku Ricberhti käe läbi. Pärast kolme aastat apostaasiat muutus kristlus valdavaks Eorpwaldi venna (või poolvenna) Sigeberhti liitumisega, kes ristiti Frangi riigis maapaos olles. Sigeberhti käe all rajati East Anglias Felix Burgundiast jaoks esimene piiskopkond Dommoc'is, võib-olla Dunwichis. Hiljem loobus ta oma venna Ecgrici kasuks ja läks kloostrisse.
Mercia agressioon
East Anglia saavutatud mõjuvõim Rædwaldi ajal ei kestnud kaua, kui tema dünastia langes Mercia Penda ja tema järglaste kasvava võimu ohvriks. 7. sajandi keskpaigast kuni 9. sajandi alguseni kasvas Mercia võim laial alal Thames'ist Humberini, sealhulgas East Anglia ja kagualad, muutudes Mercia hegemoonia tsooniks. 640. aastate alguses võitis ja tappis Penda nii Ecgrici kui ka Sigeberhti, keda hiljem austati pühakuna. Ecgrici järglane Anna ja Anna poeg Jurmin tapeti koos aastal 654 Bulcampi lahingus, Blythburgh'i lähistel. Kõrvaldades Anna väljakutse oma kasvavale vimule, kuulutas Penda East Anglia Mercia ülemvõimu all olevaks. Aastal 655 ühines Æthelhere Pendaga kampaanias Oswiu vastu, mis lõppes Mercia hävitava kaotusega Winwaedi lahingus, kus nii Penda kui ka tema liitlane Æthelhere tapeti.
Viimane Wuffingist kuningas oli Ælfwald, kes suri aastal 749. 7. sajandi lõpul ja 8. sajandil jätkus East Anglia vajumine Mercia hegemoonia varju, kuni aastal 794 hukkas Offa East Anglia kuninga Æthelberhti ja võttis kontrolli kuningriigis endale. Lühikese East Anglia sõltumatuse taastamise Eadwaldi ajal pärast Offa surma aastal 796 lõpetas varsti uus Mercia kuningas Coenwulf.
East Anglia sõltumatus taastati eduka mässuga Mercia vastu, mida juhtis aastal 825 Æthelstan. Beornwulfi katse taastada Mercia kontroll East Anglia üle lõppes tema kaotuse ja surmaga, ja tema järglane Ludeca kohtas sama saatust aastal 827. Idaanglid palusid Egbertilt kaitset Mercia vastu ja Æthelstan tunnistas Egberti oma ülemisandaks. Kuigi Wessex võttis kontrolli kagukuningriikide üle, mille Mercia oli neelanud 8. sajandil, sai East Anglia säilitada oma sõltumatuse.
Viikingite rünnakud ja edaspidine maaleasumine
300px|pisi|Inglismaa aastal 878, kui East Angliat valitses [[Guthrum]]
Aastal 865 tungis East Angliasse Taani 'Suur paganate armee', mis hõivas talvekorteri ja hoidis hobuseid enne Northumbriasse lahkumist. Taanlased tulid East Angliasse taas aastal 869, talvitudes Thetfordis enne East Anglia Edmundi ründamist, kes võideti ja tapeti Hægelisdunis (tuvastatud mitmeti kui Bradfield St Clare aastal 1983, mis on tema viimase puhkepaiga Bury St Edmunds lähistel; Hellesdon Norfolkis (dokumenteeritud kui Hægelisdun u 985); Hoxne Suffolkis; ja nüüd Maldon Essexis). Siit alates lakkas East Anglia lõplikult olemast sõltumatu kuningriik. Olles võitnud idaangleid, panid taanlased ametisse nukukuningaid enda nimel valitsema, kuna nad jätkasid oma kampaaniaid Mercia ja Wessexi vastu. Aastal 878 võideti viimane osa Suurest paganate armeest Alfred Suure poolt ja see taandus Wessexist pärast rahulepingu sõlmimist. Aastal 880 tulid viikingid Guthrumi juhtimisel East Angliasse tagasi.
Sulandumine Inglismaa kuningriiki
10. sajandi alguses sattusid East Anglia taanlased Wessexi kuninga Edward Vanema kasvava surve alla. Aastal 902 saabus Edwardi nõbu Æthelwold, kes oli pärast edutut troonihaaramiskatset maapakku aetud, pärast Northumbrias viibimist Essexisse. Ta tunnistati ilmselt paljude või kõigi taanlaste poolt Inglismaal kuningaks ja aastal 903 põhjustas ta East Anglia taanlaste sõja Edwardi vastu. See lõppes katastroofiga, Æthelwoldi ja Eohrici surmaga rabalahingus.
Aastatel 911–919 laiendas Edward oma kontrolli ülejäänud Inglismaa üle Humberist lõunas, luues Essexis ja Mercias burhe, mis sageli mõeldud jõe taanlaste poolt kasutamise kontrollimiseks. Aastal 917 varises taanlaste positsioon piirkonnas äkitselt kokku. Võitude kiire edu tipnes Northamptoni ja Huntingdoni territooriumide kaotusega, koos ülejäänud Essexiga: taanlaste kuningas, arvatavasti East Angliast, tapeti Tempsfordis. Vaatamata ülemere abivägedele purustati taanlaste vasturünnakud, ja pärast paljude nende Inglise alamate ülejooksmist Edwardi armee edenedes andsid taanlased nii East Anglias kui ka Cambridge'is alla.
East Anglia territoorium sulandati Inglismaa kuningriiki. Norfolk ja Suffolk said uue East Anglia krahvkonna osaks, kui aastal 1017 tehti Thorkell Pikk Knud Suure poolt East Anglia krahviks. Kirikliku struktuuri taastamine piirkonnas nägi kahe endise East Anglia piiskopkonna asendamist ühega North Elmhami baasil.
Vana East Anglia murre
Idaanglid rääkisid vanainglise keelt. Nende keel on ajalooliselt tähtis, kuna nad olid esimeste germaanlastest asunike seas, kes saabusid 5. sajandil Britanniasse.
Tõend vanainglise keele murretest pärineb tekstide, kohanimede, isikunimede ja müntide uuringutest. Albert Hugh Smith oli esimene, kes tuvastas eraldi vana East Anglia murde olemasolu, lisaks varem tuvastatud nortumbria, mertsia, läänesaksi ja kenti murretele. Ta tunnistas, et tema ettepanek sellisele murdele oli ebalev, mööndes, et "algsete murrete keelepiirid ei oleks olnud pikaajalise kestvusega". Kuna East Anglia käsikirju, vanainglise pealiskirju või sõnalisi üleskirjutusi, nagu määrused, ei ole tänapäevani säilinud, on vana East Anglia murde olemasolu toetuseks vähe tõendeid. Von Feilitzeni poolt 1930. aastatel tehtud uuringute kohaselt põhines paljude kohanimede ülestähendamine Viimsepäevaraamatus "lõpuks kohalike kohtute tõendil" ning anglosaksi kohtade ja inimeste kõnekeelne kuju on osaliselt säilinud sellisel viisil. Viimsepäevaraamatu ja hilisemate allikate tõend vihjab, et murdepiir oli olemas, kattudes joonega, mis eraldab neid naabritest, Inglismaa krahvkonnad Cambridgeshire (sealhulgas kunagi hõredalt asustatud Fens), Norfolk ja Suffolk.
Geograafia
pisi|Ida-Inglismaa füüsiline kaart
Idaanglite kuningriik piirnes Põhjamerega põhjas ja idas, Stouri jõega, mis ajalooliselt eraldas selle idasaksidest lõunas. Põhjameri pakkus ajaloolase Richard Hoggetti järgi "toimiva mereühenduse Skandinaavia ja Põhja-Saksamaaga". Kuningriigi läänepiiri mitmekesistasid Ouse, Lark ja Kennett jõed kaugemal läänes, kuni Cam jõeni, kus nüüd on Cambridgeshire. Oma suurimas ulatuses hõlmas kuningriik tänapäeva Norfolki ja Suffolki krahvkonnad ning Cambridgeshire'i krahvkonna idaosa.
Erosioon piki idapiiri ja settimine piki põhjarannikut muutsid East Anglia rannajoone kuju rooma ja anglosaksi aegadel (ja jätkavad seda tänini). Sakside ajal ujutas meri üle looduslikult madala Fens. Kui merevee tase langes, settis alluuvium suurtes jõgede estuaarides ja 'suur estuaar' Burgh Castle juures hakkas suure maasäärega aeglaselt sulguma.
Allikad
Anglosaksi allikad, milles on informatsiooni idaanglite või kuningriigiga seotud sündmuste kohta:
Normannide-järgsed allikad (erineva ajaloolise paikapidavusega):
Rein Hanson
Rein Hanson (18. juuni 1948 Hälvati – 8. detsember 2012) oli eesti ajakirjanik.
Koolipõlves avaldas lühikirjutisi Haapsalu rajooni ajalehes nime "ajakirjanik Benson" all.
Ta lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli kaugõppes ajakirjanduse erialal 1973. aastal.
Eesti Televisioonis oli üks saatesarja "Viljaveski" juhte.
Ta oli aastatel 1992–1995 VII Riigikogu liige (valimisliidus Kindel Kodu, sai valimistel 2120 häält).
Hiljem pidas kodutalu Hälvatis.
Isiklikku
Tema abikaasa Ene Hanson on keeletoimetaja.
Uue-Märjamaa mõis
Uue-Märjamaa mõis (ebatäpselt ka Uus-Märjamaa mõis; saksa keeles Neu-Merjama) oli Vana-Kasti mõisa kõrvalmõis Märjamaa kihelkonnas Läänemaal.
Rosario Riiklik Ülikool
Rosario Riiklik Ülikool (hispaania keeles Universidad Nacional de Rosario) on ülikool Argentinas Rosarios.
Uue-Märjamaa mõis
Mõis asutati 1825 Vana-Märjamaa mõisast eraldatud alast.
Rosario Riiklik Ülikool
Ülikool asutati 1968.
Ülikoolis õpib üle 75 000 üliõpilase.
Vitali Konstantinov
Vitali Konstantinov (vene Виталий Константинов; sündinud 28. märtsil 1949) on endise NSV Liidu Kreeka-Rooma maadleja.
Ta võitis 1976. aasta suveolümpiamängudel kuldmedali. 1972. aasta suveolümpiamängudel tal nii hästi ei läinud – ta kaotas itaallasele Giuseppe Bognannille.
Ta on neljakordne NSV Liidu meister Kreeka-Rooma maadluses – 1976, 1977, 1979, 1980.
1976. ja 1979. aastal võitis ta Nikola Petrovi maadlusturniiri Bulgaarias.
1980. aastal võitis ta kõik katsevõistlused, millel sai kvalifitseeruda Moskva olümpiamängudele saadetavasse NSV Liidu koondisse, kuid viimasel hetkel pandi meeskonda hoopis Šamil Serikov. Sellise ootamatu käigu põhjustas Leonid Brežnev, kes Kasahhi NSV 60. aastapäeva puhul käskis olümpiakoondisse panna ka ühe kasahhi maadleja.
Pärast aktiivset sportlaskarjääri töötas treenerina.
Sinekuur
Sinekuur (ladina keeles sine 'ilma', cura 'hool') on vähe vaeva nõudev tulus amet.
Anthony Lozano
pisi|Anthony Lozano (2016) Anthony Rubén Lozano Colón (sündinud 25. aprillil 1993 Yoros) on Hondurase jalgpallur, kes mängib ründajana Hispaania klubis Cádiz ja Hondurase jalgpallikoondises.
Salvadori Ülikool
Salvadori ülikool (hispaania keeles Universidad del Salvador) on eraülikool Argentinas Buenos Aireses.
Anthony Lozano
Ta alustas klubikarjääri 2009. aastal Hondurase klubis Olimpia. 2011. aastal liitus ta Hispaania klubiga Valencia, kuid ta suundus Valenciast kohe laenule Hispaania esiliiga klubisse Alcoyano. Hooajal 2012/2013 mängis ta Valencia duubelmeeskonnas koosseisus Hispaania tugevuselt kolmandas liigas. Aastatel 2013–2015 mängis ta taas Olimpias. Seejärel naasis Lozano Hispaaniasse, mängides Hispaania esiliigas kaks hooaega Tenerife meeskonnas ja hooajal 2017/2018 Barcelona duubelmeeskonnas. 2018. aasta jaanuaris liitus ta Hispaania kõrgliigas mänginud Gironaga. Esimese värava Hispaania kõrgliigas lõi ta 3. märtsil 2018 mängus Villarreali vastu. 2019. aasta septembris suundus ta Gironast laenule Cádizi, kellega sõlmis järgmise aasta juulis püsiva kolmeaastase lepingu.
Salvadori Ülikool
Ülikool asutati 1959.
Ülikoolis õpib üle 28 000 üliõpilase.
Anthony Lozano
Debüüdi Hondurase jalgpallikoondises tegi Lozano 2011. aasta augustis sõprusmängus Venezuela vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 13. septembril 2014 Copa Centroamericana mängus Nicaragua vastu. Ta on kuulunud Hondurase koondisse alates 2015. aastast kolmel CONCACAF Gold Cupi turniiril. Lisaks on ta kuulunud 2012. ja 2016. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril Hondurase olümpiameeskonda.
Scott Harrington
Scott Harrington (sündinud 10. märtsil 1993 Kingstonis Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Anaheim Ducks.
Aastatel 2009–2013 mängis ta Ontario Hockey League'i klubis London Knights. Aastatel 2012 ja 2013 tuli ta klubiga OHL-i meistriks. Kolmel hooajal neljast valiti Harrington OHL-i hooaja sümboolsesse koosseisu.
2011. aastal valis Pittsburgh Penguins ta NHL-i draft'is 54. valikuna. Hooaja 2012/13 lõpus debüteeris ta American Hockey League'is (AHL) Pittsburgh Penguinsi tütarklubis Wilkes-Barre/Scranton Penguins. Seal mängis ta ka kogu 2013/14. hooaja. NHL-is debüteeris Harrington 18. detsembril 2014 mängus Colorado Avalanche'i vastu. Penguinsi meeskonnas sai Harrington sel hooajal NHL-is kirja kümme mängu.
2015. aasta juulis kaubeldi Harrington suurema tehingu raames Penguinsist Toronto Maple Leafsi. Hooajal 2015/16 oli ta kimpus vigastustega ning hooaja jooksul sai ta NHL-i ja AHL-i peale kokku kirja 32 mängu. 2016. aasta juunis kaubeldi Harrington Columbus Blue Jacketsi. Hooaeg 2018/19 oli tema esimene, kui ta kuulus NHL-is ühe meeskonna põhikoosseisu peaaegu kogu hooaja jooksul – 73 mänguga sai ta kirja kaks väravat ja 15 väravasöötu. Blue Jacketsi ridadesse kuulus Harrington kuni hooaja 2021/22 lõpuni.
2022. aasta septembris sõlmis ta lepingu San Jose Sharksiga. 2023. aasta veebruaris kaubeldi Harrington Sharksist New Jersey Devils, kuid juba järgmisel päeval Devils loobus temast. 28. veebruaril 2023 liitus Harrington Anaheim Ducksiga.
2012. aastal võitis Harrington Kanada kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel pronksmedali.
Rudolf Hesso (Baden-Baden)
Rudolf Hesso Badenist (u. 1290 – 17. august 1335) oli markkrahv Hesso ja Rienecki Adelheidi poeg. Pärast isa surma 1297. aastal valitses ta markkrahvkonda üheskoos oma onu Rudolf III-ga. 1332. aastast kuni oma surmani valitses ta üksi.
Ta oli abielus Burgundia Johannaga, kes oli Burgundia Renaud' tütar ja Pfirti krahvi Ulrich II lesk. Nad said 2 tütart:
Kuna Rudolf Hessol ei olnud meessoost pärijaid, päris Baden-Badeni pärast tema surma tema nõbu Rudolf IV.
Zdeněk Miler
Zdeněk Miler (21. veebruar 1921 Kladno – 30. november 2011 Nová Ves pod Pleší) oli tšehhi lasteraamatute illustraator ja multifilmide kunstnik-lavastaja.
Zdeněk Miler on tuntud Muti-teemaliste raamatute ja multifilmide autor. Ühtekokku lavastas ta üle 70 multifilmi, ligi 50 on neis peategelaseks Väike Mutt.
Tema esimene multifilm "Kuidas mutt endale püksid sai" valmis 1957. aastal.
Chocques
pisi|Chocques'i kirik
Chocques on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Põllumajandusküla asub Clarence'i jõe kallastel, u. 4,8 km Béthune'ist läänes ja 48 km Lille'ist edelas, teede D70 ja N43 ristumiskoha ümbruses. Autoroute A26 möödub 800 m kaugusel.
pisi|tühi|
Vaatamisväärsused
thumb|left|See peen relikviaaria, mis pärineb 15. sajandi algusest, pärineb Chocques'ist. Seda saab näha Amsterdami [[Rijksmuseumis.]]
Gerinši mõis
Ģerinši mõis (saksa keeles Jehrenhof, läti keeles Ģerinšu muiža) oli poolmõis Liivimaal Volmari kreisis Volmari kihelkonnas. Mõisakompleks asub tänapäeval Valmiera piirkonnas Valmiera vallas Jeri külas.
Ajalugu
1681. aastal on Kokmuiža mõisa koosseisus nimetatud Ģerinsi talu (Gesinde Jerre). 1826. aastal oli olemas karjamõis. Valdus oli pikka aega Volmari pastori lese elukohaks. Lesekassa müüs selle Kokmuiža mõisnikule Theodor von Schröderile, kes selle omakorda 1888. aastal müüs lätlasele Jānis Enkmanisele (1856−1915) ja sellest sai iseseisev poolmõis. Enkmanis oli mõisaomanik veel 1909. aastal.
Mäetagused
Mäetagused on eestikeelne eelretsenseeritav teadusajakiri ja kultuuriajakiri, mis avaldab akadeemilisi originaaluurimusi folkloristikast, võrdlevast usundiuurimisest, kultuuriantropoloogiast ja nendega seotud valdkondadest.
Ajakirja toimetajad on Mare Kõiva ja Andres Kuperjanov, tegevtoimetaja Asta Niinemets, uudiste toimetaja Piret Voolaid.
Haapsalu Võllamägi
Haapsalu Võllamägi on Haapsalus Sireli tänaval majadevahelisel platsil asuv u 2 meetri kõrgune ja 16 meetri laiune küngas, kus kesk- ja varauusajal asus hukkamiskoht. Haapsalu Võllamägi paiknes linna karjamaal, mis oli linlaste, Saare-Lääne piiskopi ja toomkapiitli ühiskasutuses; Haapsalu linnamüürist väljaspool ning toonaste Lihula ja Tallinna maanteede vahel, olles tõenäoliselt hästi kaugele nähtav. Võllamäe rajamise aeg pole teada, kuid arheoloogiliste väljakaevamiste tulemusel võib öelda, et see oli kasutuses hiljemalt 16. sajandi esimesest poolest. 1566. aastal on esimest mainitud Haapsalu endist timukat Hans Steeni, kellele Haapsalu linnusest palka maksti. Võllamäest endast on esimene kirjalik teada aga 1648. aastast, mil Haapsalu kodanikud kaebasid Rootsi kuninganna Kristiinale, kuidas Haapsalu krahvi Jakob De la Gardie ametnik Wilhelm Cornelisen viis võlla 1642 ära oma seniselt asukohalt Ridala maantee äärest ära linnusele lähemal asuvale Lustimäele ehk Freudenbergile, mida varem peeti pühaks ja kus kodanikud suvel lustida ja mängida armastasid. Kaebuse tulemusena viidi see endisesse kohta tagasi. Võllamäe kasutamisest eriti teavet pole, kuid on teada, et 1798. aastal maeti sinna enesetapjast vabakslastud talupoeg Buxhövedeni Rein. 1801. aastal otsustas Haapsalu raad võllase lammutada, sest sel aastal lõpetati Vene keisririigis avalikud hukkamised. thumb|280px|Haapsalu linna plaan aastast [[1783. Johann Christoph Brotze]] Võllamäge on kujutatud mitmel 18. ja 19. sajandi linnaplaanil ning selle järgi sai nime ka selle lähedusse kujunenud linnaosa (saksa Galgenberg, eesti Võllaste). Ka võllamäest mööda minev tänav kandis pikka aega Võllaste nime. Rahvapärimuse kohaselt oli mäel veel 20. sajandi alguses märgata võllaste jäänuseid. 1932. aastal toimusid võllamäel esimesed kaevamised, kui kohalikud "kullaotsijad" lootsid sealt leida varandust. Selle asemel avastasid nad ühe luustiku, misjärel võttis kaevamised üle Haapsalu Muuseumi Ühing ning neid asus juhatama kunstnik Roman Haavamägi. Kaevamiste tulemusel avastati ka teine luustik ning luudelt avastati lahkamise jäljed, mida toona tõlgendati ka piinamisjälgedena. Lisaks luustikele leiti ka jälgi võllamäge ümbritsenud ringmüürilaadsest konstruktsioonist ning üksikuid uusaegseid esemeid. Uued arheoloogilised uuringud toimusid võllamäel 2013. ja 2014. aastal, neid juhatas osteoarheoloog Martin Malve. Nende tulemusena tehti kindlaks, et ringmüür ümbritses kogu võllamäge ning avastati üksikuid luid, kuid mitte uusi luustikke. Lisaks leiti ka mitmeid münte, mille tulemusena sai Võllamäe kasutusaja alguse dateerida 16. sajandi I poolde. Samuti tuvastati, et võllamäel oli esialgu tõenäoliselt puuvõllas, mis hiljem asendati kapitaalsema kivikonstruktsiooniga.
Sigimissüsteemid
Sigimissüsteemid ehk paljunemissüsteemid (inglise mating system) on koondnimetus taimede ja loomade eluvormide sugulise käitumise ja paljunemise vormide kohta. Sigimissüsteemidel võib erinevate teadusdistsipliinide raames olla ka erinev tähendus.
Zooloogias püüavad teadlased sigimissüsteemi kaudu kirjeldada peamiselt looduses aset leidvat sigimiskäitumist – kuidas isased ja emased otsivad ja leiavad seksuaalpartneri(d) ja paarituvad ning milliseid strateegiaid nad selleks kasutavad.
Sigimissüsteemide hulka loetakse nii normaalsed kui ebanormaalsed sigimissüsteemid.
Loomadel
Tänapäevaks on tuvastatud loomadel järgmised sigimissüsteemide vormid: monogaamia, promiskuiteet ja polügaamia (sh polügüünia, polüandria ja polügünandria).
Madude sigimissüsteemid
Tänapäevastel madudel on valdavaks sigimissüsteemiks sugulise paljunemise vormid (uurijate arvates): polügüünia ja polüandria ning loomaaedades võib ilmselt esineda ka monogaamiat.
Osadel liikidel, sh harilik rästik, on paaritumisküpsed isased maod aktiivselt valmis emaseid 'saatma' ja paaritumisõiguse eest võitlustesse asuma.
Paaritumisele eelneb mitmel maoliigil erinevaid võitlusi, rituaale (näit keelega nilpsamine) ja kogunemisi (paaritumiskuhi).
Paljud isaste madude sigimiskäitumisega seotud toimingud jätavad emased maod üsna tihti vastuvõtmatuks ja kohati täheldatakse neil kalduvust eemale roomata.
Uurijad on aga vilbasnastikute, roninastikute, sisalikumadude ja suursilmmadude paaride käitumist, mille korral maod on maast lahti tõstnud ülakehad ja põiminud alakehad ning nendega unduleerides, tõlgendanud vastastikuseks erutumiseks.
Uurijate arvates kasutavas suguküpsed isased tripimaod soo võimalikuks jätkamiseks ja suguküpse emasega kopuleerumiseks strateegiat, mis seisneb alles talveunest väljunud emaste füsioloogilis-anatoomiliste eripärade ärakasutamises enesele soodsamalt – uurijate arvates tekitavad nad oma käte ja jalgadeta kehaga emastel hapnikupuuduse ning kasutavad sellele järgnevaid kehavastuseid jõuga (vägivaldselt) seemnevedeliku väljutamiseks vastavate kehaavauste kaudu.
Polügüünia
Polügüünse sigimissüsteemiga madudel paaritub üks suguküps isane isend enam kui ühe suguküpse emasega (mõeldud peamiselt ühe sigimisperioodi kestel).
Suguküpsete emaste paaritumisaktiivsus ja -tsükkel võib paiguti korduda, kas kahe või kolme aasta tagant.
Märjamaa mõis
(Vana-)Märjamaa mõis (saksa keeles Alt-Merjama) oli rüütlimõis Märjamaa kihelkonnas Läänemaal.
Mõis asutati 1690 Päädeva mõisast eraldatud alast.
Sigimissüsteemid
Polüandria
Polüandrilist sigimissüsteemi loetakse madudel looduses tavapäraseks seksuaalse käitumise vormiks.
Ebanormaalne sigimiskäitumine
Ebanormaalse sigimiskäitumise hulka võidakse arvata kahe isase üheaegset paaritumist ühe emase maoga: sellist käitumist on nähtud tripimadudel (Brennan, 1924) ja kärssmadudel (Medsger, 1927).
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Mating system seisuga 12.06.2014.
Owariki
Owariki ehk Owa Riki (endise nimega Santa Catalina) on Saalomoni Saartele kuuluv saar Vaikses ookeanis.
See väike korallsaar on umbes 3 km pikk ja 2 km lai. See asub Makira saarest 7,5 km kaugusel idas ning Owaraha saarest 2,5 km kaugusel lõunas. Maksimaalne kõrgus on 97 meetrit merepinnast. Saarel on kolm küla: Naparaomafal, Mwamwako ja Raghapu.
Saart külastas ning kohalikku kultuuri uuris 1932. aastal Austria antropoloog ja fotograaf Hugo Bernatzik.
Uus-Madalmaad
Uus-Madalmaad (hollandi keeles Nieuw-Nederland), harvem Uus-Belgia (ladina keeles Nova Belgica või Novum Belgium), oli Seitsme Madalmaa Ühendatud Vabariigi koloniaalne provints Põhja-Ameerika idarannikul Hudsoni jõel (Põhjajõgi) ja Delaware'i jõe (Lõunajõgi) alamjooksul aastatel 1614–1667 ja 1673–1674 ning viimaks territoriaalse taotlusena Nova Scotia poolsaarel aastatel 1674–1678.
Jodłowa
Jodłowa on küla Poolas Podkarpacie vojevoodkonnas Dębica maakonnas, Jodłowa valla halduskeskus. Jodłowa asub Dębicast umbes 22 km lõunaedelas ja Rzeszówist ligikaudu 56 km lääneedelas.
Uus-Madalmaad
Uus-Belgia
Kuna kompaniis töötasid mitmed Saksa-Rooma riigist lahkunud belglased, enamasti flaami hugenotid, ning iseseisvunud Madalmaade kui ka Austria Madalmaade nimetused ei olnud veel kinnistunud, siis nimetati paljudel tollastel kaartidel kolooniat Uus-Belgiaks. Uus-Amsterdami kuberner oli näiteks valloon Pierre Minuit, kelle kalvinistlik perekond kolis Vallooniast enne tema sündi Kleve hertsogkonda, et vältida hispaania katoliiklust.
Keskused
pisi|[[Põhja-Ameerika poliitiline kaart aastal 1664]]
Nemenčinė
Nemenčinė (poola Niemenczyn) on linn Leedus Vilniuse rajoonis. Asub umbes 20 km Vilniusest kirdes.
Uus-Madalmaad
Halduskeskus
pisi|[[Uus-Amsterdami faktooria 1651. aastal]]
Nemenčinė
Nemenčinėt on esmamainitud 1338. aastal. Linnaõigused sai 1955. aastal.
Enne Teist maailmasõda olid 35% elanikest juudid. 2001. aastal oli 56,3% elanikest poolakad ja 24,2% leedulased.
Uus-Madalmaad
Halduskeskus
Halduskeskuseks oli Mannahatta nimelise jõesaare lõunatipus asunud kindlustus ja selle ümber kujunenud üsnagi liberaalne faktooria Uus-Amsterdam (hollandi Nieuw-Amsterdam), mis oli loodud kaitsma mööda jõge ulatunud Hollandi Lääne-India Kompanii karusnaha kaubateed ja Madalmaade huve.
Asundused
pisi|Fort Oranije
Kindlustused
pisi|[[Manhattani saare lõunatipul asunud Fort Amsterdam]]
Koloonia ajalugu
Asuala elanikud olid kohalikud põhjairokeesi ja idaalgonkini keeli kõnelevad põlisameeriklased, eurooplastest kolonisaatorid-kauplejad ning Aafrikast orjastatud sunnitöölised. Esimesed koloniseerijad olid peamiselt hugenotid, ligikaudu 30 prantsuskeelt kõnelevat perekonda ja lisaks põlatud ja hüljatud, kokku umbes 110 meest, naist ja last.
1664. aastal alistasid kirdest peale tulnud inglased hollandlasi, võtsid administreerimise üle ning vahetasid halduskeskuse nime ümber New Yorgiks. Hollandlased loovutasid enda asumaa lõplikult Uus-Inglismaale ja lõpetasid sõja 1674. aastal, jättes vahetuseks Suriname'i istandusvalduse nagu sätestas 1667. aasta Breda rahuleping.
Seos uusaegse Tallinnaga
Uus-Amsterdami asustusse jõudis 1657. aastal sadulavalmistaja Martin Hoffman, kes oli teadaolevalt teine Eestimaa päritolu inimene Ameerikas. Enne teda oli 1654. aastal edelas Uus-Rootsis jala maha pannud Johan Schalbrick. Mõlemad mehed olid teadaolevalt pärit rootsiaegsest linnast Reval ehk tänapäevasest Tallinnast.
Laihia vald
Valla pindala on 508 km2, millest 3 km2 moodustab vesi.
Naabervallad on Vaasa linn, Isokyrö vald, Ilmajoki vald, Kurikka linn, Maalahti vald ja Mustasaari vald.
pisi|Laihia maastik
Gennobaudes (3. sajand)
pisi|300px|Invasioonid Rooma riiki 1.–5. sajandini Gennobaudes oli 3. sajandil frangi väejuht. Ründas 3. sajandi lõpus Rooma keisririigi Germania II provintsi, kuid oli sunnitud Rooma keiser Maximianusega 286. aastal rahu sõlmima. Sellega vabastasid frangid rünnakute ajal võetud vangid.
Märt Aints
Märt Aints (9. august 1944 Leningrad – 27. aprill 2022 Tartu) oli eesti füüsik.
Elulugu
Ta sündis raamatupidaja peres. Lõpetas 1962 Tartu 5. Keskkooli ja 1970 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna füüsik-elektrooniku erialal.
Teadustöö
Uurimisalad: gaaslahendus, madalatemperatuuriline plasma, kiirguse, plasma ja tahkise vastasmõju optilis-spektroskoopilised uuringud. Avaldanud rohkem kui 50 teadustrükist. Tal on üks autoritunnistus.
Rooma La Sapienza Ülikool
pisi|Palazzo della Sapiensa (ülikooli õppehoone kuni aastani 1935) sisehoov Rooma Sapienza ülikool (ka La Sapienza ülikool; itaaia keeles Università degli Studi di Roma La Sapienza) on ülikool Itaalias Roomas.
Ülikool asutati 1303.
Ülikoolis õpib üle 111 000 üliõpilase (2016).
Lodovico Manin
pisi|220px|Lodovico Manini portree (kunstnik [[Bernardino Castelli)]] Lodovico Manin (14. mai 1725 – 24. oktoober 1802) oli viimane Veneetsia doodž. Ta valitses Veneetsiat 1789. aasta 9. märtsist kuni 1797. aastani, mil Napoleon I sundis ta tagasi astuma.
Elu enne doodžiks saamist
Lodovico Manin sündis Lodovico III Alvise (1695–1775) ja Treviso kardinali Basadonna lapselapselapse Lucrezia Maria Basadonna viiest pojast vanimana. Oma hariduse sai ta Bologna Ülikoolis ja Püha Xavier õilsa kolledžis.
Makassar
pisi|Makassari linna lipp Makassar (ka Macassar, Mangkasar, 1971–1999 Ujung Pandang) on Lõuna-Sulawesi pealinn Indoneesias.
Lodovico Manin
Elu enne doodžiks saamist
Kui ta oli ühiskondlikku ellu astunud, märgati teda kiiresti tema suuremeelsuse, aususe, lahkuse ja üle kõige tema jõukuse poolest. 1748. aasta 14. septembril abiellus ta Elisabetta Grimaniga, kes suri aastal 1792.
Limitanei
pisi|4. sajandist pKr pärinev hilise Rooma armee kiiver (leitud Wertachist) Limitanei olid Vana-Rooma armee üksused, mis paiknesid riigi piiride ääres, sellal kui mobiilne väliarmee (comitatenses) paiknes sisemaal strateegiliselt tähtsates punktides.
Lodovico Manin
Elu enne doodžiks saamist
26-aastaselt valiti ta Vicenza kapteniks, seejärel suundus ta Veronasse, kus ta pidi saama hakkama 1757. aasta üleujutusega, ning lõpuks Bresciasse. 1764. aastal määrati ta San Marco de ultra prokuraatoriks. 1769. aasta palus ta luba halva tervise ja kehva kõrvakuulmise tõttu ametist loobuda ning seda talle ka võimaldati. 1787. aastal valiti just tema austama paavsti kui paavst Pius VI ületas Veneetsia valdusi. Paavst autasustas teda, lüües ta rüütliks ja määrates talle hulga religioosseid privileege.
Lodovico abikaasa Elisabetta Grimani tõi abielludes kaasa 45 000 tukatit. Elisabetta oli saanud hariduse Trevisos kloostris ja oli alates lapsepõlvest kehva tervisega. Nende abielust lapsi ei sündinud.
Vanima pojana oli Lodovico valduses Villa Manin di Passariano, mille pärast tema surma päris tema venna Giovanni (1736–1774) poeg Lodovico Leonardo I (1771–1853). Lodovico Leonardo I ema Caterina (Pesaro) oli jõuka juutidest aadliperekonna, kes väitsid end põlvnevat Pärsia kuningast Kyros II'st, pärijanna.
Makassar
Tegu on Lõuna-Sulawesi suurima linnaga, mille pindala on 175,77 km2 ja rahvaarv on ligi 1,4 miljonit. 16. sajandi alguses oli Makassar üks peamisi kaubanduskeskusi Ida-Indoneesias ning sai õige pea üheks suurimaks linnaks Ida-Aasias.
Rahvustoit
Makassaris on rohkesti rahvustoite. Neist kõige kuulsam on coto hautis – veiselihatükid pähklite ja vürtside seguga, mis sisaldab ka veise aju, keelt ja soolt. Konro, liharoog ribidest, on samuti populaarne Makassari rahvustoit. Nii coto 't kui ka konro 't süüakse tavaliselt burasa 'ga, mis on liimjas riis kookospiima ja pruunistatud kookospähkli tükkidega. Makassarilt on pärit on ka pressitud, grillitud ja suhkruga kaetud banaanidest roog.
Lodovico Manin
Doodžina
pisi|280px|[[Villa Manin, kus allkirjastati Campo Formio rahu.]] Kui Napoleon I Itaaliasse tungis, ei liitunud Veneetsia ja Genova alguses 1795. aastal moodustatud Itaalia riikide koalitsiooniga, säilitades neutraalsuse. 1797. aasta 15. aprillil esitas Prantsuse kindral Jean-Andoche Junot doodžile ultimaatumi, millega viimane ei nõustunud. 1797. aasta 17. aprillil allkirjastatud Leobeni rahu salajane lisa andis Veneetsia koos Istria ja Dalmaatsiaga Austriale. Sama aasta 25. aprillil saabus Prantsuse laevastik Veneetsiasse Lidole. Veneetsia kahurid uputasid laevadest ühe, kuid kuna nende laevastik koosnes vaid 21 laevast, ei õnnestunud neil sissetungi tagasi lüüa. Doodž alistus 12. mail ning lahkus kaks päeva hiljem Doodžide paleest.
Hilisem elu ja surm
Pärast tagasiastumist keeldus Lodovico Manin pakkumisest olla omavalitsuse ajutine juht ning tõmbus seltskonnast tagasi, elades pea täielikus erakluses palees Palazzo Dolfin Manin, keeldudes teadete järgi isegi oma sõpradele ust avamast. Ta tagastas doodži ametitunnused (peamiselt koosnes see omanäolisest doodži kroonist, mida tuntakse nimega corno ducale) koos "kuldse raamatuga", mis täitis oligarhiliste perekondade registri rolli, San Marco väljakule, kus linna uued võimud need ära peitsid.
Tervislikel põhjustel oli Manin sunnitud palju kõndima ja neil juhtudel sattus ta endiste kodanike, kes nutsid taga Veneetsia muutunud õnne ja keda vihastas Manini otsus vältida verevalamist ning loovutada iidse vabariigi vabadus Prantsusmaale, solvangute sihtmärgiks. Ta soovis lõpetada oma elupäevad kloostris, kuid see osutus võimatuks.
Ta suri oma kodus vesitõve ja südameprobleemide tõttu 1802. aasta 24. oktoobril. Ta testament kirjutas ette, et tema matused peaksid leidma aset "vähima võimaliku hiilgusega". Pärandusega jättis ta 110 000 tukatit "Manini sihtasutusele" tegelemaks linna vaimuhaigete, orbude ja kaasavara vajavate vaestest peredest tüdrukutega. Tema säilmed maeti praeguse Santa Lucia raudteejaama lähistel asuva Veneetsia Scalzi kiriku kabelis asuvasse Manini perekonna hauakambrisse, kus olid juba tema abikaasa säilmed. Lodovico Manini hauaplaat on säilinud ja see kannab lihtsat hauakirja "Manini tuhk" (Manini Cineres).
Tähnikvaksik
Tähnikvaksik (Abraxas) on vaksiklaste sugukonda kuuluv liblikaperekond.
Eesti liigid
Eestis elab kaks sellesse perekonda kuuluvat liiki:
Laktobatsill
Laktobatsill (Lactobacillus) on grampositiivsete anaeroobsete või fakultatiivselt aeroobsete pulkbakterite perekond.
Kõik laktobatsilli perekonna esindajad on asporogeensed ehk spoore mitte moodustavad.
Suur osa laktobatsillidest on liikumisvõimetud.
Laktobatsille leidub ka inimorganismis, kus nad täidavad mitmeid elutegevuses olulisi funktsioone.
Henrik Karlsson
pisi|Henrik Karlsson 2010. aastal Calgary Flamesis mängimas Henrik Bjorn Karlsson (sündinud 27. novembril 1983 Stockholmis) on Rootsi-Kasahstani jäähokimängija, kes mängib väravavahina KHL-i klubis Nur-Sultani Barõs.
Ta alustas klubikarjääri Rootsi klubis Oskarshamn IK. Rootsi kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2009–10 Sodertalje SK-s. Järgmisel hooajal mängis ta Färjestads BK-s.
2010. aastal siirdus ta Põhja-Ameerikasse, liitudes NHL-i klubiga Calgary Flames. Kahe hooaja jooksul mängis ta Flamesis kokku 26 mängus. Hooaegadel 2011–12 ja 2012–13 mängis ta veel American Hockey League'i klubides Abbotsford Heat ja Rockford IceHogs.
2013. aasta juunis naasis ta Rootsi kõrgliigasse, liitudes Skellefteå AIK-ga. Hooaja 2013–14 teises pooles asus ta mängima KHL-i klubis Omski Avangard. Aastatel 2014–2016 mängis ta KHL-is Jokerite ridades. Alates hooajast 2016–17 on ta mänginud Barõsis.
2018. aastal sai ta Kasahstani kodakondsuse.
Virtuaalkonsool
Virtuaalkonsool, mõnikord lühendatult VC on spetsialiseeritud osa Wii Shop Channeli ja Nintendo eShopi veebiteenustest, mis võimaldab mängijatel osta ja alla laadida mänge ja muud tarkvara Nintendo Wii kodu mängukonsoolile ja Nintendo 3DS kaasaskantavale mängukonsoolile.
Wii virtuaalkonsooli koosseis koosneb pealkirjadest, mis algselt avaldatud viimastel kodu konsoolidel. Need pealkirjad käivitatakse oma esialgses vormis kasudades tarkvara emuleerimist, ja neid saab osta 500 ja 1200 Wii punkti vahemikus sõltuvalt süsteemist, haruldusest ja/või nõudlusest. Virtuaalkonsooli varasemate mängude kogu koosneb pealkirjadest, mis on originaalselt pärit Nintendo Entertainment Systemilt, Super Nintendo Entertainment Systemilt, Game Boylt, Game Boy Colorilt ja Nintendo 64lt, samuti Sega Master Systemilt ja Mega Drive / Genesiselt.Teenus sisaldab ka mänge süsteemidele, mis olid teada vaid valitud piirkondades, nagu Commodore 64 (ainult Euroopa ja Põhja-Ameerikas) ja MSX (ainult Euroopas ja Jaapanis). Virtuaalkonsool Arcade lubab mängijatel alla laadida videoarkaadmänge. Virtuaalkonsooli pealkirju on alla laaditud üle kümne miljoni korra 2007. aasta detsembri seisuga.
Wii
Kuigi mängutunnetus kõigil klassikalistel virtuaalkonsoolile pakutavatel pealkirjadel jääb samaks on Nintendo öelnud, et mõned mängud võivad olla paranenud teravama graafika või parema kaadrisageduse võrra. Kindlasti paljud PAL SNES mängud jooksevad oluliselt vähendatud piiridega võrreldes originaalsete kassett väljaannetega. Kettapõhistel mängudel on virtuaalkonsooliteenus piirkonniti blokeeritud – see tähendab, et eri piirkondades on pakkuda erinevad mänguversioonid ja mängu kättesaadavus võib piirkonniti erineda.
Põletusahi
pisi|250x250px| [[Puusüsi|Söepõletusahi Californias]] pisi|250x250px| India tellistepõletuse ahi Põletusahi on soojusisolatsiooniga kamber, teatud tüüpi ahi, mis tekitab teatud protsesside (nt kõvenemise, kuivatamise või keemiliste muutuste) lõpuleviimiseks piisava temperatuuri. Põletusahje on aastatuhandeid kasutatud savist keraamiliste esemete, keraamiliste plaatide ja telliste valmistamiseks. Erinevates tööstusharudes kasutatakse pöördahjusid pürotöötlemiseks (maakide, näiteks lubjakivi lubjaks tsemendiks kaltsineerimiseks) ja paljude muude materjalide töötlemiseks.
Virtuaalkonsool
Wii
Satoru Iwata märkis oma kõnes 23. märtsil 2006, et Nintendo, Sega ja Hudson Soft töötasid koostöös, et tuua "best of" sarja mänge Wiile. Järgmisel E3el, kuulutas Hudson ka, et see tooks ligi 100 pealkirja Wii virtuaalkonsoolile. Lisaks mainis Hudson, et tema advokaadid töötasid, et omandada mängulitsentse ka nüüdseks kadunud ettevõtetelt. Nintendo announced MSX compatibility on September 19, 2006, Nintendo teatas MSX ühilduvusest 19. septembril 2006, kuulutades välja 23. veebruaril 2007, et MSX pealkirju Eggy ja Aleste väljastatakse Jaapanis. Veebruaris 2007 teatati Neo Geo mängude lisamisest virtuaalkonsoolile ja septembris, samal aastal, ilmusid sama süsteemi mängud tulevaste väljaannete loetellu, hinnaga 900 punkti. Samuti septembris teates Hudson, et TurboGrafx-CD formaadi mängud liituvad ka virtuaalkonsooliga, alates oktoobrist 2007 väljastatakse viis pealkirja ülejäänud 2007. aasta vältel ja kümme tiitlid 2008 aastal. Nad on hinnaga 800 punkti.
Monarhliblikas
pisi|Monarhliblika röövik. Monarhliblikas (Danaus plexippus) on koerlibliklaste sugukonda kuuluv liblikas.
Virtuaalkonsool
Wii
1. juunil 2007, väljastatud Ameerika Nintendo pressiteate, teatades oma sajanda virtuaalkonsooli pealkirja vabastamist, milleks oli Zelda II: Adventure of Link.Selles pressiteates, teatas Nintendo, et üle 4,7 miljoni virtuaalkonsooli mängu olid alla laaditud kiirusega üle 1000 tiitli tunnis.
Monarhliblikas
Monarhliblikad teevad pikki rändeid.