cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gatarta
Külas kasvab arvukalt looduskaitsealuseid põlispuid. Kaitse all on mänd ümbermõõduga 3,15 ja kõrgusega 24 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,67 ja kõrgusega 18 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,28 ja kõrgusega 20 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,28 ja kõrgusega 24 meetrit, tamm ümbermõõduga 4 ja kõrgusega 22 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,61 ja kõrgusega 22 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,8 ja kõrgusega 22 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,2 ja kõrgusega 20 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,7 ja kõrgusega 21 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,18 ja kõrgusega 24 meetrit, tamm ümbermõõduga 5,05 ja kõrgusega 21 m ja tamm ümbermõõduga 5,65 ning kõrgusega 25 meetrit.
Aastal 2007 oli külas 24 elanikku.
pisi|tühi|Gatarta kõrts
Parim hotell terves Indias
"Parim hotell terves Indias" (inglise keeles "The Best Exotic Marigold Hotel") on Suurbritannia filmilavastaja John Maddeni 2011. aastal valminud draamakomöödia, mis põhineb Deborah Moggachi romaanil "These Foolish Things".
2015. aastal valmis filmi järg "Teine parim hotell terves Indias".
Sisukokkuvõte
Film räägib seitsmest eakast britist, kes vastavad internetis avaldatud kuulutusele ja sõidavad Indiasse Jaipuri, kust nad leiavad eest viletsas seisus hotelli, mida peab noor, veidi saamatu, kuid ülioptimistlik Sonny Kapoor (Dev Patel). Äsja lesestunud Evelyn Greenslade (Judi Dench) soovib leida odavat peatuspaika; Graham Dashwood (Tom Wilkinson) otsib möödunud aegade armastust; Douglas Ainslie (Bill Nighy) ja Jean Ainslie (Penelope Wilton) on halva investeeringu tõttu jäänud ilma oma pensionifondist; Muriel Donnelly (Maggie Smith) vajab puusaoperatsiooni; Madge Hardcastle (Celia Imrie) otsib endale rikast meest; Norman Cousins (Ronald Pickup) jahib lihtsalt naisi. India mõjub kõigile erinevalt, vaimustades eriti Douglast ja Evelyni, kuid süvendades vaid Jeani kibestumist. Hotelli peremehel Sonnyl on küll suured unistused, kuid vähe raha ja oskusi; lisaks on tal kallim, keda tema ema heaks ei kiida. Kõik need lood põimuvad omavahel ja viivad ootamatute lõpplahendusteni.
Kadri (koor)
Kadri on Harju maakonnas Kuusalus tegutsev naiskoor, mis on asutatud 1967. aastal.
Koori dirigent on Edmar Tuul. Enne teda juhatas koori 20 aastat Krista Kukk.
Neonataalne sepsis
Neonataalne sepsis on kolmas juhtiv vastsündinute suremuse põhjus (esimesed on enneaegsus ja sünnitusaegsed tüsistused, nt sünniasfüksia ehk lämbumine, eriti arengumaades). Sepsise diagnoosimist raskendavad sepsist meenutavad mittenakkuslikud seisundid, eriti enneaegsena sündinutel.
Kadri (koor)
Koor on osalenud üldlaulupidudel.
Neonataalne sepsis
Arvestades neonataalse sepsise suurt esinemissagedust ja suremust enneaegsete imikute hulgas ning selle pikemat mõju lapse kasvule ja arengule, on enneaegsena sündinud vastsündinutele empiiriline antibiootikumide manustamine üks kõige tähtsamatest interventsioonidest.
Tänapäeval moodustab neonataalne sepsis 40% kõigist laste surmajuhtudest. Igal aastal sureb maailmas 2,6 miljonit vastsündinut, kolm neljandikku nendest surmadest toimub lapse esimese elunädala jooksul ning peaaegu kõik (99%) juhud on keskmise ja madala sissetulekuga riikides.
Põhjused
Sepsis on eluohtlik elundipuudulikkus, mille põhjus on organismi ebaadekvaatne reaktsioon infektsioonile (süsteemne põletikureaktsioon systemic inflammatory response syndrome ehk SIRS).
Vastsündinud, eriti enneaegsena sündinud, on vastuvõtlikumad nakkustele. Kaasasündinud immuunsust mõjutab nõrgenenud tsütokiinide tootmine, vähenenud adhesioonimolekulide ekspressioon neutrofiilidel ja kemotaktiliste faktorite väiksem vastus nakkustekitajale. Ema antikehad hakkavad läbi platsenta lapsele liikuma teisel trimestril ja saavutavad maksimumi kolmanda trimestri keskel. Seetõttu on enneaegsetel vastsündinutel märkimisväärselt nõrgem humoraalne immuunvastus. Tsütotoksiliste T-rakkude aktiivsus on samuti vastsündinutel nõrk. Enneaegsetele sagedasti sünnijärgselt tehtavad nahka läbistavad torked ja invasiivsed protseduurid suurendavad seega infektsiooniriski veelgi.
Klassifikatsioon
Sepsist saab jaotada tekkimise aja järgi varajaseks (kui sümptomid algavad < 72 h jooksul sünnist) ja hiliseks (sümptomite teke > 72 h jooksul sünnist) vastsündinute sepsiseks.
Varajane neonataalne sepsis on tavaliselt põhjustatud ema edasi kantud patogeenidest. Arenenud maades on varajase sepsise esinemissagedus 0,9–1,5 iga 1000 elussünni kohta. Kõige sagedamad patogeenid on B-grupi streptokokk (Streptococcus agalactiae, 43–58%), E. coli (18–29%) ning harvematel juhtudel ka Staphylococcus aureus (2–7%), koagulaas-negatiivsed stafülokokid (1–5%), Listeria monocytogenes (0,5–6%) ja teised gramnegatiivsed bakterid (7–8%). Väga väikese sünnikaaluga (< 1500 g) vastsündinutel on sagedam varase sepsise tekitaja erandina E. coli.
Hilist neonataalset sepsist põhjustavad nosokomiaalsed ehk haiglatekkesed infektsioonid. Hilist tüüpi sepsis on ka sagedam sepsise tüüp enneaegsete või pika hospitalisatsiooniajaga vastsündinute seas, sest tihti kasutatakse ravi käigus tsentraalveeni kateteriseerimist, parenteraalset toitmist või mehaanilist ventilatsiooni. Arenenud maades on sellist tüüpi sepsise esinemissagedus 3–3,7 juhtu iga 1000 elussünni kohta. Peamine patogeen seda tüüpi sepsise tekkel on koagulaas-negatiivne stafülokokk (39–54%). Teised tekitajad on E. coli (5–13%), Klebsiella sp. (4–9%) ja Candida sp. (Candida albicans 6–8%, teised Candida liigid 3–4%). Vähem esinevad patogeenid on S. aureus (6–18%), Enterococcus sp. (6–8%) ja Pseudomonas aeruginosa (3–5%). Hilist tüüpi sepsise tekitajad on ka rohkem ravi- ja antibiootikumiresistentsed kui varajase sepsise tekitajad.
Sagedamad tekitajad
Neonataalse sepsise tekkega on seostatud mitut patogeeni. Põhilised on bakterid, kuid ka viirusi (herpesviirus, enteroviirused) on näidatud suure suremusega fulminantse neonataalse sepsise tekitajatena. Uuringus, mis käsitles gramnegatiivsete patogeenide mõju, leiti nende osakaalu sepsise tekkes 38% juhtudest ja septilise šokiga seotud surmajuhtudest 62,5%-l lastel. Grampositiivse etioloogiaga sepsise sagedamad tekitajad on B-grupi streptokokid (GBS) ja koagulaas-negatiivsed stafülokokid (CoNS). Ka seennakkused (eriti Candida albicans) võivad viia fulminantse neonataalse sepsise tekkeni, mõjutades eelkõige väga väikese sünnikaaluga vastsündinuid (extremely low birth weight infants, ELBW infants).
Sümptomid ja diagnoosimine
Üks põhiline ülesanne neonataalse sepsise diagnoosimisel on selle äratundmine. Erinevalt täiskasvanutest ei väljendu vastsündinutel esinevad sümptomid nii selgelt. Samuti sarnanevad paljud teised haigusseisundid sepsisega ning ka neile tuleb diagnoosi püstitamisel mõelda. Diagnoosi kinnitamiseks on vaja teha lisauuringuid, näiteks laboratoorseid uuringuid (verekülvid, hemogramm, CRV, prokaltsitoniin, laktaat jt), mille tegemine võib arengumaades osutuda problemaatiliseks.
Neonataalset sepsist defineeritakse kui kliinilist sündroomi, mida iseloomustab nii infektsiooni kui ka süsteemse põletikureaktsiooni samaaegne (SIRS) olemasolu. Sepsist iseloomustavad sümptomid, nagu kõrge palavik või hüpotermia, tahhükardia, tahhüpnoe ja leukotsütoos või leukopeenia. Raske sepsisega kaasneb vähemalt ühe elundisüsteemi puudulikkus. Sagedasemad elundipuudulikkuste sümptomid on arteriaalne hüpokseemia, kreatiniini ja/või laktaadi tõus vereplasmas, oliguuria, trombotsütopeenia ja/või muu teadaoleva põhjuseta arteriaalne hüpotensioon.
Tõlgendus
Täpne ning õigeaegne diagnoos sõltub suuresti verekülvi kvaliteedist. Vastsündinute ja eriti väikese sünnikaaluga imikute puhul saab siin piiranguks vere kogus, mille võtmine väikesekaaluliselt lapselt on veel turvaline. Tuleb mõelda, kas sellest piisab verekülvi korrektseks läbiviimiseks. Seetõttu on verekülviga sama oluline kliiniliste sümptomite äratundmine ja neile reageerimine (negatiivne verekülv ja kliiniline kahtlus sepsisele võib tähendada lapse jaoks siiski antibiootikumkuuri läbimise vajadust).
Ravi
Nagu ka teiste erakorraliste olukordade ravikäsitlus, algab ka sepsise ravi hingamisteede avamise ja vereringe normipärase töö taastamisega. Septilistel vastsündinutel on sageli kaasnevalt apnoe või tõsine respiratoorne puudulikkus, mis võivad vajada intubatsiooni. Kui hingamisteed on avatud, saab alustada antibiootikumravi ning vedelikasendusraviga, et taastada adekvaatne kudede varustatus hapnikuga. Tuleb vältida vastsündinu alajahtumist ning hüpoglükeemia kujunemist. Varajase tekkega neonataalse sepsise raviks (sagedam tekitaja B-grupi streptokokk) on bensüülpenitsilliinid ja intravenoosne gentamütsiin. Hilise neonataalse sepsise raviks (sagedasemad tekitajad stafülokokid ja B-grupi streptokokid aga ka E. coli ja Klebsiella) on leitud üle 18 empiirilise antibiootikumi režiimi. Enim levinud neist ampitsilliin, 3. põlvkonna tsefalosporiinid või meropeneem, lisaksaminoglükosiid või vankomütsiin. Seega on hilise sepsise ravikäsitlus küllaltki varieeruv. Küll on kindel, et antibiootikumravi algus peab olema võimalikult kiire.
Salzburgi hertsogkond
Salzburgi hertsogkond (saksa: Herzogtum Salzburg) oli aastatel 1849 kuni 1918 Austria keisririigi ja Austria-Ungari Tsisleitaania kroonimaa. Selle pealinn oli Salzburg, teised linnad hertsogkonnas olid Zell am See ja Gastein.
Salzburgi peapiiskopkond ilmalikustati aastal 1803 kui Salzburgi kuurvürstkond, kuid lühiealine vürstkond annekteeriti Austria keisririigi poolt aastal 1805. Pärast Napoleoni sõdu hallati Salzburgi territooriumi Linzist kui Salzachi departemangu Ülem-Austrias.
1809. aasta Schönbrunni rahuga sai Salzburg Prantsusmaa omaks ja anti aastal 1810 Baieri kuningriigile, kus sellest moodustati Salzachkreis. Pärast Pariisi rahu läks see aastal 1816 tagasi Austriale (Müncheni leping), välja arvatud Salzburgi Salzachi jõe vasakkalda osa, niinimetatud Rupertiwinkel, mis nagu Berchtesgadengi jäi Baierile.
Pärast 1848. aasta revolutsioone Austria keisririigis eraldati Salzburgi territoorium Ülem-Austriast ja sellest sai aastal 1849 uus kroonimaa Salzburgi hertsogkond. Sellest sai aastal 1867 Austria-Ungari osa.
Habsburgide langusega aastal 1918 sai hertsogkonna järglaseks Salzburgi liidumaa, esmalt Saksa-Austria ja siis Esimese Austria vabariigi osa.
Tiibeti kaanon
Tiibeti kaanon on üldnimetus tiibeti budismi pühakirjade kohta, mis sisaldab lisaks varajase budismi (peamiselt sarvastivaada) tekstide ja mahajaana suutrate tõlgetele tiibeti keelde ka vadžrajaana tantristlikke tekste.
Tiibeti kaanon pandi lõplikult kokku 14. sajandil.
Budismi hääbumisel Indias läks kaotsi palju sanskritikeelseid budistlikke tekste. Suur osa neist säilis vaid tiibeti- ja/või hiinakeelsete tõlgetena.
Kujunemine
Tiibeti kanooniline traditsioon algas sanskriti tekstide tõlkimisega tiibeti keelde 7.–9. sajandil ning jätkus teise tõlkeperioodiga 11.–12. sajandil, mil lisandusid tõlked ka hiina ja teistest keeltest. Tiibetikeelsete tõlgete süstematiseerimine toimus  13.–14. sajandil ja esimesed kanoonlised tekstikogumikud moodustati 13. sajandil.
1320 aastal jaotati tekstid Kangjuriks ehk Buddha õpetusteks ning Tengjuriks ehk õpetlaste kommentaarideks ja traktaatideks. Esmakordselt trükiti Kangjur puitplaatidelt 1411. aastal.
Kangjur hõlmab kokku üle 1000 teksti enam kui 100 köites, kuid selle täpne koosseis ei ole fikseeritud ja sõltub väljaandest.
Esimesed tiibeti kaanoni uiguurikeelsed tõlked pärinevad juba 6.-7. sajandist ja kommentaarid 7.-8. sajandist.
Hiinakeelseid tõlkeid tiibeti kaanonist tervikuna või selle erinevatest osadest on teada kümneid.
Tiibeti kaanoni tõlkimine mongoli keelde algas 13.-14. sajandil ja jätkus 16. sajandil. 17. sajandil toimetati tõlkeid ja valmistati ette trükiväljaannet, mis ilmus 1740. aastal.
Jaotus
Tiibeti kaanon jaguneb kahte ossa.
Gabriel Tarde
Gabriel Tarde (õieti Jean-Gabriel De Tarde; 12. märts 1843 Sarlat – 13. mai 1904 Pariis) oli Prantsuse sotsioloog, kriminoloog ja sotsiaalpsühholoog.
Tema grupimõtlemise tähtsusest lähtuvad tööd juhtisid tähelepanu matkimisele ja kirjeldasid innovatsioonimehhanisme.
Sissejuhatus
Gabriel Tarde oli Prantsuse sotsioloog ja kriminoloog, kelle peamiseks uurimisalaks oli sotsiaalne interaktsioon. Tarde elutöö on mõjutanud sotsiaalpsühholoogiat ja sotsiaalsete ideede levikut. Tema teadusteosed käsitlevad kriminoloogiat ja sotsioloogiat.
Elukäik
Gabriel Tarde sündis 12. märtsil 1843 Prantsusmaal Sarlati kogukonnas Dordogne'i provintsis. Tarde isa oli kohtunik ja sõjaväeohvitser. 7. eluaastast ehk pärast isa surma kasvatas ema poega üksi. Tema esivanemate hulka kuulus ka kuulus astronoom Canon Jean Tarde (1561–1636). 1877. aastal abiellus ta Marthe Bardy Delisle'iga. Neil sündis kolm last.
Haridus
Tarde õppis kõigepealt kodukoha Sarlati jesuiitide koolis. Ehkki juba poisipõlvest saati taheti talle anda haridust, millega võiks saada teadlaseks, tuli terviseprobleemide tõttu neid plaane korrigeerida. Lõpuks õnnestus tal Pariisis õppida õigusteadust algul Toulouse'i Ülikoolis ja seejärel Pariisi Ülikoolis.
Töö
Gabriel Tarde oli prantsuse sotsioloog ja kriminoloog ning oma aja üks mitmekülgsemaid ühiskonnateadlasi. Aastatel 1875–1893 töötas Tarde uuriva kohtunikuna kodukohas Sarlati kohtus. 1894. aastal töötas ta kriminaalstatistika büroo direktorina Pariisi õigusministeeriumis ning 1900. aastast modernse filosoofia professorina Prantsuse Kolledžis. Tööväliselt oli ta moraali- ja riigiteaduste akadeemia liige. Oma põhilise filosoofilise uskumuse oli Tarde välja töötanud 1875. aastaks. Tarde esimeseks raamatuks sai 1879. aastal noorte luulekogu. Aastatel 1880–1885 kirjutas ta ka mitmeid kriminalistikaartikleid väljaande Revue philosophique jaoks, mida toimetas Theudole Ribote (1839–1916). 1886. aastal avaldas kohtunikuna töötav Gabriel Tarde oma esimese töö võrdleva kriminoloogia kohta.
Sotsiaalne filosoofia
Gabriel Tarde on pannud püsiva aluse tänapäevasele kriminoloogia teooriale ja karistusfilosoofia põhitõdedele. Sotsioloog on andnud olulise panuse sotsiaalse suhtluse teooriasse. Tarde lõi oma elu jooksul sotsioloogiasüsteemi, mis põhines psühholoogial ja mille eesmärk oli selgitada sotsiaalset käitumist alates kultuurist kuni indiviidini. Kõige tuntum Tarde teooria on sotsiaalse interaktsiooni kohta, mis tõstab esile indiviidi tähtsust suures kogukonnas, mis viis ta konflikti Emile Durkheimiga, kes pidas ühiskonda ühtseks kollektiivseks üksuseks. Konflikti tõttu Émile Durkheimi esitatud kriitika pärast jäeti Gabrieli eluajal tema ontoloogilised ideed tähelepanuta. Üks Tarde uskumus seisnes piltlikult ka selles, et leiutised on edasijõudmise alus ning ainult üks inimene sajast on võimeline midagi looma. Kõik ülejäänud uuendused on järele tehtavad, kuid erinevad järgi tehtud asjad erinevad omakorda üksteisest. Järele tehtud asjade vahe seisneb kultuuris ja ajas, sest mõlemad on muutlikud ja annavad võimaluse jäljendatud asjadel olla parem ja erilisem. Tulemiks on uus leiutis, mis kohanes ja muutus vastavalt vajadusele, kuid on algselt siiski ühe inimese välja mõeldud. Gabriel Tarde elutöö on mõjutanud sotsiaalpsühholoogiat ja sotsiaalsete ideede levikut. Tarde oli arvamusel, et kriminaalne tüüp ei ole mitte antropoloogiline, vaid sotsiaalne. Kuritegelik olemus ei ole bioloogiliselt päritud, vaid “õpitud“, sõltub keskkonnast ning on jäljendamise tagajärg. Paljud teadlased tunnevad tänapäevani Gabriel Tarde mõtete vastu huvi seoses kultuurievolutsiooniga.
Augustivalgus
Eesti keeles ilmus romaan Jaak Rähesoo tõlkes 1987. aastal kirjastuses Eesti Raamat.
Ajakiri Time nimetas 2005. aastal teose aegade 100 parima romaani hulka.
Grööni kirjandus
Grööni kirjandus on grööni keeles või Gröönimaal kirjutatud kirjandus. Suur osa vanemast grööni kirjandusest on kirjutatud taani keeles. Teiste Euroopa kirjandustega võrreldes on grööni kirjandus noor, kuid see on ulatuslikum ja vanem kui enamik teiste inuiti alade kirjandusi.
Gröönimaal on vana ja tugev jutuvestmiskunst, mil on grööni kultuuris oluline osa. Kohalikus rikkalikus folklooris leidub nii loomavalme, lugusid nõidusest ja kangelastest, kes paljakäsi loodusjõududele vastu panid, kui ka satiirilist luulet, milles võisteldi rahvakogunemistel. Suuline traditsioon püsib Gröönimaal tänini.
Grööni keel jaguneb kolmeks murdeks: idagrööni (tunumiisut), läänegrööni (kalaallisut) ja põhjagrööni murre (inuktun). Need jaotuvad omakorda reaks murrakuteks. Keel on Gröönimaa rahva jaoks oluline ning seda on säilitatud vaatamata tugevale välissurvele. Nüüdseks on üle 98% Gröönimaa asukatest kirjaoskajad ja grööni kirjandus on kasvanud ulatuslikumaks kui paljud teised Arktika kirjandustraditsioonid.
Uusim kolonisatsioonilaine algas Gröönimaal 1721. aastal. Kirjaoskust asuti Gröönimaal levitama 18. sajandil ning 1857 asutati Lõuna-Gröönimaal esimene trükikoda. Enne 1861. aastat, mil ilmus esimene gröönikeelne ajaleht, ei sündinud Gröönimaal siiski algupärast kirjandust.
19. sajandi lõpul asuti grööni suulist luulet kirjandusekaanonitele kohandatuna üles tähendama. Samas algas ka vastupidine protsess: Euroopa kirjandusžanre hakati kohandama gröönlaste vajadustele. Traditsioonilised suulised vormid ei kandunud siiski üle kirjandusse, samuti kujunesid rahvuslikud piirid teemades ja keeles.
Tänapäevane grööni kirjandus on osa Euroopa moodsast kirjandustraditsioonist ning sellest tugevalt mõjutatud. Esimesed romaanid ilmusid Gröönimaal 20. sajandi alguses. Kõrvuti ajakirjandusega sai ka ilukirjandusest Gröönimaal ühiskondliku debati kandja Gröönimaa poliitilise arengu eri staadiumites: algul Taani koloonia, siis riigi sidusa osa ning lõpuks omavalitsusliku alana. Üks 20. sajandi esimese poole grööni kirjandust läbivaid teemasid on vaidlus Gröönimaa identiteedi ja tulevase arengu üle. Samas arutleti sellelgi teemal, kuidas tuleks kujutada paganlikke esiisasid, kui enamik tänapäeva gröönlasi on kristlased.
Riia Eesti Põhikool
Riia Eesti Kool (läti keeles Rīgas Igauņu pamatskola) on Riias tegutsev eesti- ja lätikeelne kool.
Grööni kirjandus
Grööni kirjandus omavalitsuse kehtestamise järel
Gröönimaa poliitikud on avaldanud arvamust, et kirjandus peaks end ise ära tasuma. Samas kõneleb grööni keelt emakeelena vaid 50 000 inimest. Kohalik filmi- ja videotööstus praktiliselt puudub (esimene täispikk film oli 2009. aastal linastunud "Nuummioq"), mistõttu kirjandusel on omakeelses kultuuris seda suurem roll. 20. sajandi lõpust on grööni kirjandus postkolonialistlik kirjandus, mis käsitleb rahvuse rajamist ja gröönlaste elu; Taani temaatika on taandunud ja tihtipeale kõrvale jäetud. Postkolonialismile keskendumine ei vasta aga täielikult lugejate ootustele, kes soovivad omakeelselt kirjanduselt kõiki tänapäevasele kirjandusele iseloomulikke jooni: põnevus- ja armastusromaane, süvapsühholoogiat jne. Ühe vastusena lugejate nõudlusele ongi viimasel ajal kujunenud põnevikud, mis seostuvad vana suulise õuduslugude traditsiooniga. Samuti tugevneb kirjanduse fookus mitte rahvuslikele, vaid isiklikele sotsiaalsetele probleemidele nagu psühholoogiline ja füüsiline suhtevägivald, intsest, alkoholism ja homofoobia.
Riia Eesti Põhikool
Kooli eesmärk on anda Lätis elavatele eesti lastele, aga ka eesti keelest ja kultuurist huvitatud läti peredest lastele võimalus õppida algklassides osa aineid eesti keeles. Kool on Läti Haridus- ja Teadusministeeriumi haldusalas ja tegutseb Läti riikliku õppekava alusel. Suur osa õppetööst toimub läti keeles. Eesti keelt õpetatakse kui võõrkeelt. 1.–6. klassini on kolm eesti keele tundi nädalas, 7.–9. klassi õpilastel on üks keeletund lisaks.
Grööni kirjandus
Grööni kirjandus omavalitsuse kehtestamise järel
Ehkki endiselt sünnib enamik grööni kirjandust grööni keeles, on kasvanud taanikeelsete tõlgete arv – osalt seetõttu, et omaaegse taanistamise tõttu on taani keel paljude gröönlaste emakeel.
Tuntumate grööni kirjanike hulka kuuluvad Naja Marie Aidt, Henning Jakob Henrik Lund, Hans Lynge, Signe Rink, Jens Rosing, Otto Rosing, Mathias Storch (romaan "Sinnattugaq") ja Mâliâraq Vebæk. Samuti on taani päritolu Gröönimaa-uurija Knud Rasmussen, kes oli üks tähtsamaid inuittide legendide, lugude ja elulaadi dokumenteerijaid, kirjutanud ka Gröönimaa-teemalist ilukirjandust.
Riia Eesti Põhikool
Eesti keele õpetamisel püütakse lähtuda iga õpilase tegelikust keeleoskuse tasemest. Koolis tähistatakse nii Eesti kui ka Läti tähtpäevi ning tutvutakse rahvakalendriga seotud kombestikuga. Üritused on kakskeelsed. Koolis õpitakse eesti rahvatantse ja -laule. Õppeaasta lõpeb ekskursiooniga Eestisse, kuhu osa õpilasi suvel ka keelelaagrisse sõidab.
2015/2016. õppeaastal õppis koolis 185 õpilast, neid õpetas 20 õpetajat.
Ajalugu
19. sajandi lõpus loodi Riia Peeter-Pauli kiriku koguduse juurde kaheklassiline algkool, kus õppetöö toimus eesti keeles.
Pioneeri tänav
Pioneeri tänav on olnud tänava nimi mitmes Eesti linnas:
Riia Eesti Põhikool
Ajalugu
Riia Eesti Põhikooli ajalugu ulatub 20. sajandi algusse. 1908. aastal asutatud Riia Eesti Hariduse ja Abiandmise Seltsi juurde loodi samal aastal 6-klassiline algkool. Kool tegutses kuni 1915. aastani seltsi ruumides. Selles õppis asutamisaastal 77 õpilast, 1913. aastal aga juba 116 õpilast. Kool avati uuesti pärast Esimest maailmasõda 1922. aastal juba neljaklassilisena. Kool tegutses Eesti Vabariigi saatkonna hoones (Skolas 13) ja seal õppis esialgu 39 õpilast. Õpilaste arv kasvas kiiresti ja vajati rohkem ruumi. 1925. aastal andis Riia linnavalitsus eestlaste kätte ruumid aadressil Citadeles 23, kus Riia linna 1. Eesti algkool tegutses kümme aastat (1925–1935). 1935. aastal kolis kool uude hoonesse aadressil Strēlnieku 4a, kus kuueklassiline kool sai tegutseda kuni 1940. aastani.
Teise maailmasõja puhkemisel kool suleti ja avati uuesti 1989. aastal Läti Eesti Seltsi eestvedamisel. Algul oli taasavatud koolis kaks klassi ja kaks õpetajat, kuid kool kasvas järk-järgult põhikooliks. Direktoriks kinnitati Läti Rahvusooperi repetiitor Enn Raja. Esialgu tegutses kool Eesti seltsi majas, kuid 2003/2004. õppeaasta lõpuks kolis koolipere teisele poole jõge, aadressile Atgāzenes 26. Ajavahemikul 2004–2011 tegutses kool keskkoolina. 2011. aasta sügisel enam keskkooliklasse ei avatud ja jätkati taas põhikoolina.
Skripsti
Skripsti on küla (mazciems) Lätis Smiltene piirkonnas Drusti vallas.
Küla asub valla keskosas. Seal asub Skripsti bussipeatus. Aastail 1999–2021 kuulus küla Rauna piirkonda.
Skripsti muinaskalmed on muinsusmälestisena kohaliku kaitse all.
Aastal 2007 oli külas 9 elanikku.
Aberg (spordiselts)
Seltsi rajasid 19. oktoobril 1901 Aleksei Palm, Friedrich Anton Palm, August Lagastik ja Oskar Asso raskejõustikuringina (Tartu Spordiring) vendade Palmide elukohas Aleksandri 69. Selle esimees oli Aleksei Palm.
20. septembril 1907 registreeriti spordiring nimega Jurjevi Jõukarastuse Selts "Aberg".
4. oktoobrist 1919 tegutses selts Kalevi nime all (Tartu spordiselts Kalev).
Vērmane aed
Vērmane aed (läti Vērmanes dārzs, saksa Wöhrmanns Garten) on vanim avalik aed Riia linnas Läti Vabariigis. Praegu on aia pindala umbkaudu 5 hektarit. Aia praegune nimi on lätikeelne mugandus aia algupärasest saksakeelsest nimest.
Wöhrmanni park
Vērmane aed rajati algselt Wöhrmanni pargina 1814. aastal Liivimaa kindralkuberneri Filippo Paulucci algatusel kõigest mõni aasta pärast seda, kui Riia piiramise käigus Prantsusmaa sissetungi ajal Venemaale Riia eeslinnad maha põletati. Raha ja maa pargi rajamiseks andsid Preisimaa peakonsul Riias Johann Christoph Wöhrmann ja tema ema Anna Gertrud Wöhrmann (sündinud Abels, 1750–1827).
Wöhrmanni park avati pidulikult 8. juunil 1817. Park oli 0,8 hektarit suur, eksootiliste puude, roosiaia ja restoraniga. 1829. aastal püstitati parki graniitobelisk postuumse mälestusmärgina Anna Wöhrmannile. Mälestussammas võeti maha pärast teist maailmasõda ja taastati 2000. aastal.
1836. aastal avas Riia Keemikute ja Farmatseutide Selts mineraalveepoe pargi restoranis. Kui ruumid jäid kitsaks, laiendati ehitist Heinrich Scheeli projekti järgi 1863–1864 ja 1870–1871. 1869 paigutati parki päikesekell ja purskkaev.
Pargist saab aed
1881. aastal laiendas Riia Linnaaedade ja -parkide direktor Georg Kuphaldt pargiala oluliselt, lisades seni ehitusmaaks mõeldud krunte, samuti lähedalasuva Õigeusu Seminariga piirneva ala. Äsja laiendatud aeda rajas Kuphaldt lillepeenrad ning istutas eksootilisi puid ja põõsaid, nagu näiteks Gleditschia triacanthos, Dimorphantus mandschuricus Maxim, Aesculus rubicunda Lois, harilik pöök, Fagus asplenifolia, Fagus folis atropurpureis, saarvaher, harilik robiinia, Magnolia obovata, harilik pukspuu, teravalehine iileks, Katavba rododendron,  kiuline tääkliilia, harilik luuderohi.
Toksigeensus
Toksigeensus on mikroobi omadus produtseerida eksotoksiine ja endotoksiine.
Gerda van der Kade-Koudijs
Gerda Johanna Marie van der Kade-Koudijs (29. oktoober 1923 Rotterdam – 19. märts 2015 Almelo) oli Hollandi kergejõustiklane.
Leedu lennukompaniide loend
Siin loetletakse Leedu lennufirmasid.
Feldmarssal (Austria)
thumb|Austria-Ungari feldmarssali munder 1918. aastal Feldmarssal (saksa keeles Feldmarschall) oli Austria ja Austria-Ungari keisririigi kõrgeim sõjaväeline auaste aastatel 1804−1918.
Ajalugu
Nimetus Austria feldmarssal tuli kasutusse pärast Austria keisririigi rajamist 1804. aastal; selle eelkäijaks oli Püha Rooma keisririigi feldmarssal. Kuni 1913. aastani oli sellest madalam väeliigi täiskindrali (jalaväekindral, ratsaväekindral, zeugmeister), seejärel kindraloobersti auaste. Mereväes vastas feldmarssalile suuradmirali aukraad.
Munga tänav (Tartu)
Munga tänav (saksa keeles Mönchstraße) on tänav Tartu vanalinnas pikkusega umbes 355 meetrit. See algab Vabaduse puiesteelt ja lõpeb Jakobi tänaval.
Ajalugu
Keskajal paiknes Munga tänava ääres Tartu dominiiklaste Maarja-Magdaleena kloostri kloostrikirik.
Conservatoire national supérieur d'art dramatique
pisi|Conservatoire national supérieur d'art dramatique Conservatoire national supérieur d'art dramatique on Prantsusmaa riiklik teatrikool Pariisis. See on prantsuse grande école.
Munga tänav (Tartu)
Ajalugu
Tartu Ülikooli 300-aastase juubeli puhul (1932) nimetati Munga tänav ümber Peeter Põllu tänavaks eestikeelse ülikooli ühe rajaja Peeter Põllu auks. Sellega seoses nimetati Raadil asuv Põllu tänav Nurme tänavaks. Peeter Põllu tänav nimetati 14. oktoobril 1949 ümber Pioneeri tänavaks. Seejärel on ta nimeks olnud Hatšatur Abovjani tänav (Tartus õppinud Armeenia kirjaniku Hatšhatur Abovjani järgi). Hiljem nimetati see uuesti Munga tänavaks.
Conservatoire national supérieur d'art dramatique
Ajalugu
See pärineb 1784. aastal asutatud koolist École royale de chant et de déclamation, kus rääkimine oli muusikute jaoks üsna kõrvaline teema. See seletab ka terminit konservatoorium, mida üldiselt kasutatakse muusikakoolide, kuid mitte draamakoolide kohta.
1806. aastal sai tõlgendus oluliseks. 1946. aastal konservatoorium jagati, võimaldades teatril säilitada 1811. aastal kontserdisaaliks kujundatud Théâtre du Conservatoire ja muusikud liikusid edasi. Konservatoorium kannab oma praegust nime alates 1968. aastast.
Tartu FC Bronx Wood
Tartu FC Bronx Wood on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Tartus.
Jelizaveta Aleksandrova-Zorina
pisi|Jelizaveta Aleksandrova-Zorina, 2018
Ta sündis aastal 1984 Leningradis, kuid kasvas üles Kovdoris Murmanski oblastis. Praegu elab ta Moskvas. Ta on õppinud kõrgematel stsenaristide ja režissööride kursustel.
Ta on teinud aastast 2005 kirjanduslikku kaastööd näiteks ajakirjadele Sibirskije ogni, Baltika, Darjal, Polit-Gramota, Russkii perepljot.
Tema esikromaan "Маленький человек" ilmus aastal 2012; aastal 2017 ilmus see pealkirja "Väike inimene" all sarjas "Punane raamat" eestikeelses tõlkes, tõlkija Jüri Ojamaa.
Axel Witsel
Axel Laurent Angel Lambert Witsel (sündinud 12. jaanuaril 1989 Liège'is) on Belgia jalgpallur, poolkaitsja. Ta mängib Hispaania kõrgliigaklubis Madridi Atlético ja kuulub Belgia rahvuskoondisse.
Matuaar
Matuaar (prantsuskeelsest sõnast mattoir) on hammaste või ogadega varustatud tööriist, mida kasutatakse graafikas ja millega saab graveerida otse plaadile (tehnikais nagu kriidimaneer või metsotinto).
Muzafer Sherif
Muzafer Sherif (sünninimi Muzaffer Şerif Başoğlu; 29. juuli 1906 Ödemiş – 16. oktoober 1988 Fairbanks) oli türgi päritolu USA psühholoog, üks sotsiaalpsühholoogia rajajaid. Ta aitas välja töötada sotsiaalse otsustuse teooriat ja realistliku konflikti teooriat.
Axel Witsel
Koondisekarjäär
Debüüdi Belgia rahvuskoondises tegi Witsel 26. märtsil 2008 sõprusmängus Maroko vastu. Selles mängus lõi ta ka esimese värava koondise särgis.
Muzafer Sherif
Sherif oli üks tänapäeva sotsiaalpsühholoogia rajajaid, kes töötas välja mitu ainulaadset ja võimsat meetodit sotsiaalsete protsesside, eriti sotsiaalsete normide ja sotsiaalsete konfliktide mõistmisest. Suur osa tema panusest sotsiaalpsühholoogiasse on nii orgaaniliselt omaks võetud, et tema autorsus on unustatud. Sotsiaalpsühholoogia ümbersõnastajad on võtnud tema panust enesestmõistetavana ja esitlenud tema ideid uute pähe.
Axel Witsel
Koondisekarjäär
2016. aasta Euroopa meistrivõistluste teises alagrupimängus lõi ta värava Iirimaa vastu.
Lisaks on ta kuulunud Belgia koondisse ka 2014. ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.
Birmarästiklased
Birmarästiklased (Azemiopinae) on madude alamsugukond, millesse kuulub perekond birmarästik (Azemiops).
Sergei Surovikin
Sergei Surovikin (sündinud 11. oktoobril 1966 Novosibirskis) on Venemaa sõjaväelane, aastast 2017 Venemaa Föderatsiooni õhu- ja kosmosejõudude ülemjuhataja, Venemaa Föderatsiooni kangelane (2017), armeekindral (2021).
Ta on lõpetanud Omski kõrgema kombineeritud relvastuse juhtimiskooli (1987, kuldmedaliga), Frunze-nimelise Sõjaväeakadeemia juhtimisteaduskonna (1995, kiitusega) ja Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi Sõjaväeakadeemia (2002, kiitusega).
2022. aasta juunis sai teatavaks, et kindral Surovikin juhtis Venemaa vägede lõunaväegruppi Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse. Alates 8. oktoobrist 2022 kuni 11. jaanuarini 2023 oli ta Vene Föderatsiooni relvajõudude ühendväegrupi juhataja "sõjalise erioperatsiooni" tsoonis.
Tecki linnus
pisi|Tecki linnus. Vaade lääne poolt. Paistab ka koobas [[Sibyllenloch.]] pisi|Torn pisi pisi|Vaade Bergi linnuselt [[Kirchheim unter Teckile ja Esslingenile. Tagaplaanil Altbachi elektrijaam.]] pisi|Vaade [[Hohenbolilt]] Tecki linnus on keskaegne mägilinnus Saksamaal Baden-Württembergi liidumaal Esslingeni maakonnas Oweni linna haldusalas Albtraufi juures 773 m kõrguse Tecki mäe tipus, Kirchenheim unter Teckist edelas. Ta piirneb Bissingen an der Tecki vallaga. Allapoole jääb Neckarisse suubuva Lauteri jõe org. Linnuse geograafilised koordinaadid on.
19. sajandi lõpus ehitati keskaegse linnuse varemetele (alus- ja tugimüüridele) vaatetorn ning 20. sajandil hoone ürituste korraldamiseks ja Švaabi Juura Ühingu matkakodu.
Asukoht
Kõige lihtsam on linnuseni jõuda Oweni kaudu. Üks tänav läheb ülesmäge kahe parkimisplatsini, mis asuvad umbes poole peal. Hörnle parkimisplatsist läheb mugav matkarada (umbes 2 km), Bölle parklast läheb otsem (umbes 1,5 km) ja järsem tee (lastevankritele ainult teatud tingimustel läbitav).
Linnuseni võib ka Bruckenist (Lenningeni vald) matkata. Minnes Rinneni teed pidi saeveskist paremalt mööda, jõutakse ühe põlluteeni, mida mööda tuleb minna kuni Sattelbogenini, kust minnakse Mömpelgarti teed pidi lõpuni. Jõudnud Bölle parkimisplatsini, saab mäetippu jõuda vaid väga järsu tee kaudu (umbes 1,5 km). (Seda teed soovitatakse kogenud matkajatele).
Ajalugu
Tecki linnust on teadaolevalt esimest korda mainitud keiser Friedrich I Barbarossa ja Zähringeni hertsogi Konrad I vahelises lepingus 1152. Zähringenide peavaldus oli algselt Tecki ümbruses, aga alates 1187. aastast jätsid nad oma selles piirkonnas järele jäänud valduse suguvõsa nooremale kõrvalharule, kes hakkasid end nimetama Tecki hertsogiteks. Rahahädas müüsid need poole linnusest 1303 Habsburgidele, 1381 teise poole Württembergi krahvidele. 15. sajandil surid Tecki hertsogid välja ning seoses sellega said 1495 senised Württembergi krahvid Württembergi hertsogiteks.
Sergei Surovikin
Elulugu
1980. aastate lõpus teenis Nõukogude vägede piiratud kontingendis Afganistanis.
Tecki linnus
Ajalugu
Vana linnus hävis 1525. aastal Saksa talurahvasõjas täielikult.
Württembergi hertsogi Karl Alexanderi ajal oli kavas rajada linnuse varemetele moodne kindlus. Töid alustati 1736; kui aga hertsog 1737 suri, jäid need katki. Aastal 1738 hakati ehitatut jälle lammutama.
Sergei Surovikin
Elulugu
1991. aasta augustis teenis ta kapteni auastmes 2. kaardiväe motolaskurdiviisi (Tamani diviis) 1. motoriseeritud laskurpataljoni ülemana. 20 BMP-1-st ja ühest BRDM-2-st koosnev pataljon saadeti Riikliku Erakorralise Seisukorra Komitee korraldusel Sadovoje koltso (Садовое кольцо) komandopunkte rajama. Sadovoje koltso tunnelis toimunud intsidendi ajal ööl vastu 20.-21. augustit 1991 peatasid kolonni protestijad, teele oli püstitatud barrikaadid. Surovikin andis hoiatusi, BMP on relvastatud ja nõudis konvoi läbilaskmist ning tulistas oma teenistusrelvast kaks hoiatuslasku õhku. Seejärel murdis ta 12 lahingumasinaga läbi rusude ja lahkus konfliktikohast, kusjuures hukkus kolm protestijat: Dmitri Komar, Ilja Kritševski ja Vladimir Usov. Meeleavaldajad põletasid ühe jalaväe lahingumasina ja teine ​​sai vigastada. Vigastada sai ka 6 kaitseväelast. Pärast Augustiputši läbikukkumist Surovikin vahistati ja ta viibis eeluurimise ajal umbes 7 kuud vahi all. Uurimise tulemusel loobuti Surovikini vastu esitatud süüdistusest, kuna ta oli täitnud komandöri korraldusi. Veelgi enam, Surovikin mitte ainult ei vabastatud, vaid ka edutati Venemaa presidendi Boriss Jeltsini isiklikul korraldusel. Mõistes kapten Surovikini tegevust, ütles Jeltsin otsekoheselt "... ja major Surovikin tuleks kohe vabastada", andes sellega selgelt mõista, et ta edutab teda sõjaväekohustuse eeskujuliku täitmise eest.
Tecki linnus
Ajalugu
Aasta hiljem, 1. septembril 1889, toimus torni juurdeehitise pidulik avamine. Tecki linnus sai üheks populaarseimaks puhkusekohaks sakslaste hulgas.
Pärast laienduse lõpetamist ehitati 1933 uus, saksa kirjanikule Eduard Mörikele pühendatud saal Mõrikehalle. Aastal 1935 ühendati Tecki loss telefonivõrku ning 1939 saadi veeühendus Bissingeni orust üles mäele.
6. juunil 1941 sai lossi uueks valitsejaks Švaabi Juura Ühing, 1948. aastal varustati Teck elektrivalgusega. Aastatest 1954 ja 1955 pärineb praegune matkamaja. Lisaks ehitati majapidamisruumid, samuti ka saal ja magamisruumid. Vanal tornil, mis oli ehitatud Neuschwansteini lossi stiilis, oli mitmeid ohtlikke tuuliseid nurki. Seetõttu tuli ohtlikud kohad eemaldada. Samal ajal kinnitati ka katuseplaadid traadiga katuselattide külge. 1955. aastal sai vaatetorn oma praeguse väljanägemise. 9. novembril 1999 allkirjastasid omavalitsuse president dr Udo Andriof, maavanem dr Hans Peter Braun ja Švaabi Juura Ühingu president Peter Stoll kokkuleppe Tecki looduskaitseala (looduspargi) kohta. 2004. aasta alguses võttis Seehoferite abielupaar Tecki kindluse üürile. Järgnesid ulatuslikud ümberehitustööd, mis lõppesid kilomeetripikkuse veeühenduse uuendamisega. See kõik läks maksma umbes 450 000 eurot. Mõeldi ka keskkonnakaitsele: lossihoovis asuvasse tsisterni kogutakse vihmavett, millega varustatakse sanitaarrajatisi.
Sergei Surovikin
Elulugu
1995. aasta septembris Frunze sõjaväeakadeemias õppides tunnistas Moskva garnisoni sõjaväekohus ta süüdi kaasosaluses omandamises ja müümises, samuti tulirelvade ja laskemoona loata kandmises. Surovikinile määrati üks aasta tingimisi vabadusekaotust, kuid seejärel tuvastas uurimine tema süütuse, misjärel süüdistusest loobuti ja süüdimõistev kohtuotsus tühistati. Seejärel üritasid Surovikini vastased spekuleerida relvade müümise karistusregistri teemal. Seejärel pöördus Surovikin kohtusse ja saavutas tema suhtes tehtud varasema kohtuotsuse ametliku tühistamise.
2002. aastal lõpetas ta kiitusega Vene Föderatsiooni Relvajõudude Peastaabi Sõjaväeakadeemia.
Aastatel 2002–2004 – 34. motolaskurdiviisi (Jekaterinburg) ülem; 2004–2005 – 42. kaardiväe motolaskurdiviisi ülem (Tšetšeenia); aastatel 2005–2008 – staabiülem – 20. kaardiväe ühendarmee ülema esimene asetäitja (Voronež); aprillist novembrini 2008 – 20. kaardiväe ühendarmee ülem.
2012. aastal juhtis ta Venemaa kaitseministeeriumi töörühma sõjaväepolitsei loomisel, mille edasine väljavaade oli saada sõjaväepolitsei peavalitsuse ülema kohale. Töö tulemuste põhjal lõi ta uue struktuuriga personalikorpuse ja pääses 2012. aastal Ülevenemaalise Avaliku Arvamuse Uurimiskeskuse ja ajakirja Russian Reporter andmetel Venemaa autoriteetseimate inimeste reitingusse. 27. oktoobrist 2012 kuni oktoobrini 2013 – staabiülem – Ida sõjaväeringkonna ülema esimene asetäitja.
Oktoobris 2013 määrati ta Ida sõjaväeringkonna ülemaks. 12. detsembril 2013 ülendati ta kindralpolkovnikuks.
Märtsist detsembrini 2017 – Venemaa relvajõudude väegrupi ülem Süürias. Human Rights Watchi 2020. aasta oktoobris avaldatud aruandes mainitakse Surovikinit ühe komandörina, kes võib olla vastutav sõjakuritegude eest, mille Vene väed viisid läbi 2019–2020. aasta Idlibi pealetungi ajal.
31. oktoobril 2017 määrati Venemaa presidendi dekreediga kindralpolkovnik Sergei Surovikin lennuväe ülemjuhataja ametikohale.
Ta on esimene üldvägede kindral, kes juhtis seda tüüpi vägesid, mis hõlmavad õhuvägesid, õhu- ja raketitõrjevägesid ning kosmosevägesid. Vene Föderatsiooni kaitseministeeriumi juhatuse liige. Pärast uut ametisse nimetamist jätkas ta kuni 2017. aasta detsembri keskpaigani Süürias viibimist ja väegrupiülema ülesannete täitmist. Ta juhtis väegruppi rohkem kui üheksa kuud, kauem kui kõik teised komandörid.
28. detsembril 2017 autasustati teda Vene Föderatsiooni kangelase kuldtähega.
Jaanuarist aprillini 2019 – Venemaa relvajõudude väegrupi ülem Süürias. Teine ametiaeg sellel ametikohal. Kokkuvõttes juhtis Surovikin Venemaa väegruppi Süürias rohkem kui aasta, kauem kui ükski sellel ametikohal olnud vanemohvitser.
8. oktoobril 2022 määrati ta Venemaa kaitseministeeriumi korraldusel Vene operatsiooni relvajõudude ühendrühma ülemaks sõjalise erioperatsiooni tsoonis (Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse)  .
Mitmete meediaväljaannete kohaselt kannab ta hüüdnime "Kindral Armageddon" ja Siberi lihunik.
Oise'i departemangu haldusüksuste loend
Oise'i departemangu haldusüksuste loetelu toob ära Oise'i departemangu haldusüksused. Lisaks on toodud ka INSEE kood. Vallad Beauvais, Compiègne ja Creil on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse mille vahel on vald jagatud kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast.
Beauvais
Auneuili kanton Beauvais-Edela kanton Beauvais-Kirde kanton Beauvais-Loode kanton Chaumont-en-Vexini kanton Coudray-Saint-Germeri kanton Crèvecœur-le-Grand' kanton Formerie' kanton Grandvilliersi kanton Marseille-en-Beauvaisise'i kanton Méru kanton Nivillersi kanton Noailles'i kanton Songeonsi kanton
Sergei Surovikin
Pere
Abikaasa Anna tegeleb ettevõtlusega. Peres on kolm tütart ja poeg.
Oise'i departemangu haldusüksuste loend
Clermont
Breteuili kanton Clermonti kanton Froissy kanton Liancourti kanton Maignelay-Montigny kanton Mouy kanton Saint-Just-en-Chaussée kanton
Compiègne
Attichy kanton Compiègne-Edela kanton Compiègne-Kagu kanton Compiègne-Põhja kanton Estrées-Saint-Denisi kanton Guiscardi kanton Lassigny kanton Noyoni kanton Ressons-sur-Matzi kanton Ribécourt-Dreslincourti kanton
Senlis
Betzi kanton Chantilly kanton Creil-Lõuna kanton Creil-Nogent-sur-Oise'i kanton Crépy-en-Valois' kanton Montataire'i kanton Nanteuil-le-Haudouini kanton Neuilly-en-Thelle'i kanton Pont-Sainte-Maxence'i kanton Senlise kanton
Toksilise šoki sündroom
Toksilise šoki sündroom ehk tampoonišokk  (ka toksiline šokksündroom, ingl. k. toxic shock syndrome) on raske seisund ja haigus, mida põhjustavad verre sattumisel bakterite, nagu Staphylococcus aureuse ja Streptococcus pyogenese toksiinid (bakteri elutegevuse käigus toodetav mürkaine).
Sofia Nikolajeva
Sofia Nikolajeva (5. märts 1924 Anija vallas – 2. veebruar 2008 Peterburi) oli vene päritolu Vene ja Eesti keemik.
Elulugu
Sofia Nikolajeva lõpetas Leningradis keskkooli ja 1948 Leningradi Riikliku Ülikooli, 1948–1951 oli samas aspirantuuris ning kaitses 1951. aastal samas keemiakandidaadi kraadi. Aastatel 1951–1954 töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli anorgaanilise keemia kateedris vanemõpetajana ja 1954–1957 dotsendi kohusetäitjana. Seejärel töötas Leningradi uurimis- ja projekteerimisinstituutides Gipronikkel ja Giprohim, 1971–1977 oli Herzeni-nimelise Pedagoogilise Instituudi vanemõpetaja.
Teadustöö
Nikolajeva peamised uurimisvaldkonnad olid metallide lahustumine ja korrosioon, korrosioonikindlad materjalid ning kompleksimoodustamine. Temalt ilmus umbes 30 teaduspublikatsiooni.
Kraft durch Freude
pisi|Organisatsiooni "Kraft durch Freude" üritus [[Kurhesseni gaus, oletatavasti 1941, sest organisatsiooni asutamise 8. aastapäev oli 27. november 1941. Plakatil on kirjas: "Inimesed, loomad, sensatsioonid. Suurvarietee natsionalsotsialistliku ühenduse Kraft und Freude 8. aastapäeva pidustuste raames. Kassel. 21.–30. november. Linnahalli pidusaal.]] Natsionaalsotsialistlik ühendus Kraft durch Freude (KdF; 'Jõud rõõmu läbi'; Eestis tuntud nime Puhkus ja Elurõõm all) oli poliitiline organisatsioon, mille ülesandeks oli kujundada, kontrollida ja tasalülitada saksa rahva vaba aja sisustamise viise.
Organisatsioon tegutses aastatel 1933–1945, kuid enamik projekte lõppes Teise maailmasõja algusega 1939. aastal. KdF oli Saksa Töörinde (Deutsche Arbeitsfront, DAF) allorganisatsioon. Koos Reisi-, Matka- ja Puhkuseametiga (Amt für Reisen, Wandern und Urlaub), mis korraldas reise nii maal kui ka merel, oli KdF ühtlasi Kolmanda Riigi suurim reisikorraldaja.
Ühingu asutamine
KdF-i loomiseks andsid tõuke ühelt poolt palgatöötajate puhkuse pikendamine ja teiselt poolt sarnase organisatsiooni olemasolu Itaalias.
Juba Weimari vabariigi ajal oli peaaegu kõigil töölistel õigus iga-aastasele palgalisele puhkusele ning tööliste ja teenistujate keskmine puhkusepäevade arv oli tõusnud 8 kuni 12 päevani. Siiski oleks reeglina vaid staažikamatel töötajatel jätkunud puhkusepäevi pikema reisi jaoks. Natsionaalsotsialistid pikendasid puhkust kahele-kolmele nädalale aastas, kuigi see ei olnud tollal veel seadusega reguleeritud. Lubadusega veelgi pikendada töövõtjate puhkust ja lühendada nende tööaega võitis natsionaalsotsialistlik valitsus osa varem marksistlikult või sotsiaaldemokraatlikult meelestatud töötajaskonnast enda poole.
Teisalt oli Benito Mussolini juhitud fašistlikus Itaalias juba alates 1925. aastast tegutsenud vaba aja organisatsioon Opera Nazionale Dopolavoro (Rahvuslik Vaba Aja Ühendus). Saksa Töörinde juht Robert Ley oli sellega 1929. aastal Itaalias käies tutvunud ning kui Saksamaal tulid võimule natsionaalsotsialistid, tegi ta ettepaneku luua ka Saksamaal sarnane organisatsioon. Esmalt tahtsid natsionaalsotsialistid panna oma ühendusele itaallaste eeskujul nimeks Feierabendwerk Nach der Arbeit (Vabaajategevus Pärast Tööd); lõpuks valitud nimi Kraft durch Freude osutus aga propagandistlikuks lööklausena märksa mõjusamaks.
Olulist osa KdF-i kavandamisel etendas Robert Ley, kes DAF- i juhina pidi juhtima ka vabaajategevust.
14. novembril 1933 kiitis Adolf Hitler organisatsiooni loomise plaani heaks. Ametlikult asutati see kaks nädalat hiljem, 27. novembril 1933, Saksa Töörinde erakorralisel koosolekul, millest võtsid osa ka Rudolf Heß (portfellita minister, Hitleri asetäitja) ja Joseph Goebbels (rahvateavitamise ja propaganda minister). ´24. oktoobril 1934 välja antud määrusega allutati KdF DAF-ile.
Õlimäe õied
"Õlimäe õied" on 2013. aasta Eesti dokumentaalfilm, mille režissöör on Heilika Pikkov.
Dokumentaalfilmis portreteeritakse Jeruusalemmas Õlimäel asuva Issanda Taevaminemise kloostri eestlasest nunna, 80. eluaastates ema Ksenjat. Idee õigeusu kloostris elavast eakast nn väikese skeema nunnast film teha tekkis režissööril Eestis, kus nunn käib korra aastas inimestele hingeabi andmas. Mõte idanes ligi seitse aastat ning sai siis kolme aasta kestel teoks.
Kraft durch Freude
Ideoloogia ja eesmärgid
KdF-i eesmärk oli parandada rahva tervist ja tööjõudlust, et suurendada ettevõtete tootlikkust ja valmistada inimesi ette sõjaks. 1934. aastal kuulutati, et organisatsiooni eesmärk on luua natsionaalsotsialistlik rahvuskogukond ning täiustada ja õilistada saksa inimest. Töölised pidid ammutama jõudu (Kraft) elutervest rõõmust (Freude), mitte pahelisest ja loiutavast lõbust (Vergnügen). Täpselt välja arvestatud ja plaanitud vaba aeg pidi andma töörahvale "tugevad närvid" ja saksa inimest õilistama.
Sakslastele eeskujuks olnud Itaalia organisatsioon koondas vaid töövõtjaid. KdF-i liikmeks said aga ühtviisi nii töövõtjad kui ka tööandjad. Ei tahetud, et tekiks eraldi töölisorganisatsioon, mis võinuks kujutada endast poliitilist ohtu. Rõhutati klassivaba "rahvakogukonna" ideed, eri seisuste ja elukutsete ühendusi ei soositud. Ametlikult oli eesmärk "töörahu säilitamine töötajate lepitamise abil". Seega pidi KdF eelkõige tagama riigis rahu, võimaldades töölistele seda, mida oli seni saanud endale lubada vaid ülemkiht – reisimist ning piisaval hulgal hästi sisustatud vaba aega. Sellega püüti muu hulgas trumbata üle marksiste, kes natsipropaganda sõnul küll lubasid töölistele sisukat vaba aega, kuid ei täitnud seda lubadust kunagi. Tegelikult pakkusid 1920ndatel siiski mitmed ametiühingud ja teised töölisorganisatsioonid vähesel määral oma liikmetele soodsaid reisipakette.
Õlimäe õied
Filmi rahvusvaheline esilinastus toimus Šveitsis 66. Locarno filmifestivalil. 2013. aasta novembris näidati filmi koostöös filmifestivaliga Zürichi kinos Xenix.
Kraft durch Freude
Ideoloogia ja eesmärgid
Natsionaalsotsialistliku ideoloogia kohaselt ei tohtinud vaba aeg olla omaette eesmärk, vaid see pidi teenima riigi ja rahva huve. KdF-i ametlik eesmärk oli "luua uus saksa inimene ja uus saksa ühiskonnakord. Poliitilistele ja majanduslikele uuendustele järgneb saksa rahvakogukonna ühiskondlik-kultuuriline ümberkorraldamine". Teisalt pidi see nagu teisedki natsionaalsotsialistlikud organisatsioonid aitama valmistuda sõjaks, sest terve ja teotahteline rahvas oli natsionaalsotsialistide arvates ka valmis astuma sõtta. Tootmise kasv, mida loodeti saavutada KdF-i programmiga, oli kavandatud relvatööstuse laiendamiseks. Neist eesmärkidest räägiti avalikult aga alles vahetult enne sõja algust.
Õlimäe õied
Film sai Šveitsis 66. Locarno filmifestivalil 2013. aastal Zonta Club Locarno auhinna täispikkade dokumentaalfilmide võistlusprogrammis "Semaine de la Critique". (Selle preemia saab film, mis käsitleb parimal moel õigluse ja sotsiaalse eetika teemat.) Film sai ka 2013. aasta Eesti Kultuurkapitali audiovisuaalse kunsti sihtkapitali preemia (aasta dokumentaalfilm).