cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fotokordisti
Kasutusalad
Fotokordisteid kasutatakse tuumafüüsikas, osakestefüüsikas, astronoomias, spektromeetrias, meditsiinidiagnostikas, sh vereanalüüsis, koos stsintillaatoriga (sähvatusluminofooriga) radioaktiivsuse ja osakeste kiirguse tuvastamiseks füüsikakatsetes. ja mujal.
Kuigi fotokordistite alternatiiviks on pooljuhtseadised, eriti laviinfotodioodid, sobivad fotokordistid ideaalselt rakenduste puhul, mis nõuavad madalat mürataset ja nõrga suunatud kiirguse kõrgtundlikku tuvastamist.
Footoneid loendav andur pakub huvi rakenduste puhul, mis on seotud kvantinformatsiooni ja kvantkrüptograafiaga. Fotokordisti tehnoloogia elemente kasutatakse ka öönägemisseadmetes.
Sisselülitatud fotokordisteid tuleb kaitsta ümbritseva valguse eest, et vältida nende hävimist üleergastatuse tõttu. Fotokordisteid peab kaitsma ka tugeva magnetvälja eest, sest see mõjutab elektronide trajektoori.
Vargapesa
pisi|Itaalia vargapesad 1930. aastatest Vargapesa oli lambipessa või voolumõõtjate kasutuselevõtu järel seinal asuvasse voolumõõtjasse korgi asemele keeratav pistikupesadega vahetükk, mille abil sai vooluvõrku ühendada näiteks raadio või triikraua.
Enne elektrienergia arvestite kasutuselevõttu tasuti elektri eest lampide arvu järgi, seega võimaldas pesa tarvitatud elektrit "tasuta" saada. Voolumõõtja korgi asemele keeratud vargapesa abil sai elektrit enne mõõtjasse jõudmist, sellest ka nimetus.
Alma Lusa
Alma Lusa oli Portugali ansambel, mis loodi Eurovisiooni lauluvõistluse Portugali eelvoorus Festival da Canção osalemiseks.
1998. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Birminghamis esindas ansambel Portugali lauluga "Se eu te pudesse abraçar", mis saavutas 36 punktiga 12. koha.
Rõngassõlg
Rõngassõlg on lameda sõõriga sõlg, millel on keskmise suurusega suuava ja välisserv kaunistusega. See on nii rõivakinnitusvahend kui ehe.
Ajaloost
Eestis levisid 13.–17. sajandini laialdaselt kitsama sõõriga lamedad rõngassõled ehk hansasõled. 16. sajandil tuli moodi renessansi pärane laiema sõõriga rõngassõlg, millest 18. sajandi teiseks pooleks kujunes välja kuhiksõlg.
MTM
MTM oli Portugali ansambel, mille moodustasid Marco Quelhas ja Tony Jackson. 2001. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ansambel Portugali lauluga "Só sei ser feliz assim".
Rõngassõlg
Kirjeldus
Õhukesest hõbeplekist rõngassõlgedel oli läbimõõt 5–10 cm, suuaval 3–4 cm. Sõle serva joodeti kaunistusega äärevits: nupukeste rida, risti või kaldu sisselõiked jms. Sõle suuava vits võis olla kaunistusega või ilma. Sõõri pinnale olid uuristatud kas mingid sõnad või õis ornament, mis oli stiililt lähedane kuhiksõlgedele. 19. sajandi lõpuks oli sõlekirjadele omane geometriseerumine.
Talurahvasõled olid valdavalt hõbedast, lihtsamad sõled vase sulameist, 19. sajandil lisandus ka uushõbeda, hiljem melhiori kasutamine. Valmistajateks olid linna kullassepad.
Huayan
Huayan (hiina keeles 華嚴; jaapani keeles kegon) on hiina budismi filosoofiline koolkond, mis kujunes 7.–8. sajanditel. Koolkonna nimi pärineb "Vanikusuutra" (sanskriti keeles Avataṃsaka-sūtra) hiinakeelsest pealkirjast (華嚴經, "Huayan jing")
Huayani esimeseks patriarhiks peetakse Dushuni (557–640), kuid koolkonna tegelik rajaja oli kolmas patriarh Fazang (643–712), kes pani sellele aluse oma "Vanikusuutra" tõlke ja kommentaaridega. Patriarhide järjestusse kuuluvad veel teine patriarh Zhiyan (602–668), neljas Chengguan (738–820 või 838) ning viies ja viimane patriarh Zongmi (780–841).
9. saj lõpus koolkond hääbus, kuigi õpetajaliinid on kestnud tänapäevani.
Huayani filosoofia rõhutab kõikide nähtuste vastastikust seostatust ja läbipõimumist (hiina keeles wu ai). Laialdaselt kasutatakse selleks olemuse (hiina keeles li) ja nähtumuse ehk sündmuse (hiina keeles shi) mõistete dialektikat.
Nagu „Lootossuutra“, nii rõhutab ka Vanikusuutra kõikides olendites peituvat budaloomust, kuid filosoofilisemas plaanis on tegu „Lootossuutrast“ oluliselt keerukama teosega. Suutra üks kandvaid ideid peitub tõdemuses, et kõiksus moodustab ühe täielikult lõimunud terviku, mille kõik osad on orgaaniliselt teineteisega seotud.
Fazang näitlikustas seda Buddha kuju ja kümne peegli abil. Ta paigutas tõrvikuga valgustatud Buddha kuju ümber, alla ja kohale üksteise poole suunatud peeglid, nii, et peeglites ei peegeldunud mitte ainult Buddha kuju, vaid ka peegeldused teistest peeglitest, samuti peegelduste peegeldused ja peegelduste peegelduste peegeldused ning nõnda lõputult edasi.
Donald Bisset
Donald Harold G. Bisset (30. august 1910 Brentford, Middlesex – 10. august 1995 London) oli Suurbritannia näitleja ning lastekirjanik. Oma raamatuid illustreeris ta sageli ise.
Kaia Philips
Kaia Philips (sündinud 26. juulil 1969 Keilas) on eesti majandusteadlane.
Elulugu
Lõpetas 1987 Tartu 12. Keskkooli, 1992 Tartu Ülikooli majandusteaduskonna, 1992–1995 TÜ ja 1995–1996 Stockholmi Ülikooli magistrantuuri, majandusmagister (1996, Stockholmi Ülikool), 1997–2002 TÜ doktorant, Ph.D. (majandusteadus, 2002, TÜ), väitekiri "The changes in valuation of human capital during the transition process in Estonia" (Tartu, 2001). Täiendas end 1994–2001 USA-s, Ungaris, Taanis ja Saksamaal. Oli 1993–1995 TÜ kirurgiakliiniku vanemlaborant, 1995 TÜ turunduse ja juhtimise instituudi vanemlaborant, 1996–1997 majandusteaduskonna statistika õppetooli assistent, 1997–2002 lektor, 2002– dotsent, 2004–2006 ka õppetooli hoidja. Lugenud statistika, statistilise andmetöötluse, majanduse uurimise meetodite jm kursusi.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: inimkapital, töö-ökonoomika, tööjõud, töösuhted, sotsiaalpartnerlus, töötingimused, tööhõivepoliitika, palgapoliitika. Osalenud 8 välismaa ja 4 Eesti uurimisprojektis. Mitme erialanõukogu, komisjoni ja töögrupi liige, olnud konverentside korraldajaid. European Industrial Relations Observatory (EIRO), European Working Conditions Observatory (EWCO) ja European Restructuring Monitor'i (Eesti Rahva Muuseumi (ERM)) Eesti korrespondent (2003–2006). Euroopa Töö-ökonomistide Assotsiatsiooni (EALE) liige (2000), Eesti sotsiaalmajandusnõukogu liige (2000), Eesti Majandusteadlaste Seltsi asutajaliige (2002), Eesti Statistikaseltsi juhatuse (2004) liige. Üle 50 teadustrükise.
Elektrosüntees
Elektrosüntees ehk elektrokeemiline süntees on elektrolüüsi teel keemiliste ühendite saamine.
Anoodireaktsioonides saadakse paljusid oksüdeerijaid, nt perkloorhapet HClO4, perkloraate.
Elektrosünteesi oluline valdkond on orgaaniliste ühendite elektrosüntees.
Gulbinai
Gulbinai on küla Leedus Biržai rajoonis Pabiržė vallas. Aastal 2001 oli külas 162 elanikku.
Gulbinais on algkool.
Küla järgi on nimetatud Pirgu lademe Gulbinai kihistik.
Viited
pisi|Gulbinai keskus
Marleen Pärkma
Eraelu
Marleen Pärkma isa nimi on Valeri ja ema nimi Ene. Pärkmal on kaks õde - Lili ja Marie. Pärkmal on ühest kooselust poeg Robin.
Haridus
Pärkma lõpetas Sindi Gümnaasiumi ja omandanud kosmeetiku eriala Eesti Kosmeetikute ja Juuksurite Erakool Diarissis. Lõpetanud ka Stiili- ja Meigikooli jumestaja eriala ja omandanud aastal 2013 juuksuri eriala Pärnumaa Kutsehariduskeskuses.
Töö
pisi|281x281px|Wavebar (2023) Pärkma lõi aastal 2009 ettevõtte Jumestus Oü ning alustas töökarjääri jumestajana Pärnus. 2013. aastal alustas tööd juuksurina, spetsialiseerudes vaid koloristikale ning eritehnikatele. Aastal 2018 lõi Pärkma eestimaise juukseaksessuaaride brändi Hella Hair (Hell of a Hair). Kaubamärgi patenteeris EU-s edukalt aastal 2022. Brändi pehmed juukseaksessuaarid toodetakse käsitööna Pärnus. 2020. aastal avas ta Tallinnas juuksebaari Wavebar, mis on esimene baari kontseptsiooniga juuksurisalong Eestis. Pärkma töötab aktiivselt koloristina ning tema klientuuri hulka kuuluvad Eesti nimekaimad staarid nagu Liina Ariadne Pedanik, Keili Sükijainen, Getter Jaani, Triin Luhats, Eleryn Tiit jne. Aastal 2022 sai Pärkmast Eesti esimese professionaalse juuksurite poolt loodud ja väljatöötatud juuksehooldusbrändi New Hair Goal kaasasutaja ja ettevõtte Nordic Hair Group osanik. NHG on registreeritud ja patenteeritud EU kaubamärk. Tooted toodetakse Itaalias.
Mary (eesnimi)
Mary on inglispärane naisenimi.
Sarkanās klintis
pisi|Sarkanās klintis
Sarkanās klintis ('punased kaljud') ehk Pietrags ehk Pietragsi kaljud (Pietraga klintis) ehk Mačperu klintis on liivakivipaljandid Lätis Limbaži piirkonnas Heinaste vallas Salatsi jõe alamjooksu vasakul kaldal raudsilla ja endise raudteetammi lähedal. Paljandid asuvad Salatsi oru looduspargis.
Seal paljandub Burtnieki lademe (Balti keskdevon) liivakivi. Paljandi kogupikkus on 400 m. Kalda kõrgus on umbes 10 m. Kalda sees on väikesi koopaid ja grotte, kuhu pääseb ainult jõe poolt. Jõkke ulatub suur terav kiil.
Punased kaljud on maalilised, eriti loojuva päikese kiirtes.
Vastaskaldal Ziedoni käärus on turistide puhkekoht.
Jaan Kivistik (filosoof)
Jaan Kivistik (sündinud 13. juunil 1957) on eesti filosoof.
Ta lõpetas 1975. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1980. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (füüsika-keemiateaduskonna füüsikaosakonnas).
1996. aastal kaitses Kivistik Tartu Ülikoolis magistritöö filosoofias "Keha ja vaimu probleemi analüüs", juhendaja Rein Vihalemm, oponendid Valdar Parve ja Madis Kõiv.
Jaan Kivistik oli Tartu Ülikooli religioonifilosoofia lektor. Tema peamised uurimisvaldkonnad on religioonifilosoofia ja vaimufilosoofia. Ta on osalenud Tartu analüütilise filosoofia seminaris alates selle asutamisest 1991. aasta mais.
Ta on EÜS Veljesto liige.
Rita Guerra
2003. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Portugali lauluga "Deixa-me sonhar".
Saverio Mercadante
Giuseppe Saverio Raffaele Mercadante (17. september 1795 Altamura – 17. detsember 1870 Napoli) oli itaalia bel canto koolkonna väljapaistev helilooja. Tema kui abieluvälise lapse täpne sünniaeg pole teada, selleks on märgitud ristimise kuupäev. Ta komponeeris 1819.–1866. aastal 58 ooperit, millest valdav osa pole pärast esmaettekannet esitamist leidnud. Vahetult pärast Rossini, Bellini ja Donizetti ajastut oli ta siiski kuni Verdi esilekerkimiseni (kelle varasemat loomingut oluliselt mõjutas) tähtsaim Itaalia ooperihelilooja. pisi|Saverio Mercadante
Eestis Mercadante oopereid lavastatud ega kontsertettekandena esitatud ei ole.
Elukäik
Õppis Napoli konservatooriumis Giovanni Furno ja Giacomo Tritto juhendamisel flööti ja viiulit ning 1816–1820 helilooja Niccolò Zingarelli juhendamisel kompositsiooni. Oli viimase lemmikõpilane. Õpingute ajal pälvis ta Rossini tähelepanu, kelle innustusel kirjutas 1819 esimese ooperi "L'apoteosi d'Ercole" ("Heraklese apoteoos"), mis võeti hästi vastu. Enne seda oli aga huvitunud üksnes instrumentaal- ja orkestrimuusika komponeerimisest. Rossini mõjutused on tema paljudes ooperites selgelt märgata. 1821. aastal loodud seitsmenda ooperiga "Elisa e Claudio" saabus suur edu. Üritas selle teosega läbi murda Viinis, kuid see ei õnnestunud. Viljaka loojana kirjutas ta järjepidevalt 2–3 ooperit aastas. Neid kandsid ette Rooma, Veneetsia, Torino, Madridi, Pariisi ja Milano teatrid.
Elas 1827–1831 Lissabonis ja Cadizis, kus kirjutas oopereid kohalikele teatritele. Pöördunud tagasi Itaaliasse, järgnes 1832. aastal triumf ooperiga "I normanni a Parigi" ("Normannid Pariisis"). Oli kuni 37. eluaastani veendunud vanapoiss, kuid siis abiellus ühe Genova lesega ning lapsendas tolle tütre ja kaks poega. Sai 1833. aastal Novara katedraali kapellmeistri ametikoha, kus järgmise seitsme aasta jooksul kirjutas arvukalt vaimulikku muusikat. Rossini kutsus ta 1835. aastal komponeerima Pariisi Théâtre Italieni jaoks, kuid "I brigandi" ("Röövlid") läbimurret ei taganud. Jäi Pariisis oma ooperitega Meyerbeeri varju. 1837. aastal esietendus Milano La Scalas meistriteoseks tituleeritud ja hiljem aegade proovile vastu pannud "Il giuramento" ("Vanne"). Selleks ajaks oli Rossini tagasi tõmbunud, Bellini surnud ning Donizetti kirjutas muusikat vaid Pariisi ja Viini teatritele. Mercadante võttis Itaalia ooperiühiskonnas sisse konkurentsitu valitseja positsiooni. 1840. aastal määrati ta Napoli konservatooriumi direktoriks. Vaatamata suurele organisatsioonilisele ja pedagoogilisele töökoormusele suutis ikkagi luua 1–2 ooperit aastas. Arendas neis edasi Rossini stiilis lüürilist melodraamat.
Tegevus
pisi|Saverio Mercadante 19. sajandi keskel 1840. aastate alguses hakkas õnnetuse tagajärjel järsult vähenema Mercadante ühe silma nägemisvõime. Verdi jõuline esilekerkimine muutis järsult Itaalia ooperiturgu. Mercadante teosed ei pakkunud enam huvi. See tegi ta kadedaks ning innustas käivitama Verdi-vastaseid intriige. Kuid Verdi ei pööranud nendele erilist tähelepanu ning andis talle kõik andeks. Mercadante pidi edaspidi leppima sellega, et vaid Napoli teatrid olid tema loomingust huvitatud. Neile kirjutatud hilisemad teosed ei paistnud aga enam silma erilise kvaliteedi ja originaalsuse poolest. Mercadante aeg oli möödas. Kuid seda aega oli ta kasutanud ka majanduslikus mõttes efektiivselt. Mitme aastakümne jooksul oli ta etendanud väga tähtsat osa Itaalia ooperi arengus, rikastades orkestreerimise tavasid ning moderniseerides ooperi ülesehituse klassikalist vormi. 1859. aastal kirjutas Cammarano libretole viimase, 58. ooperi "L'orfano di Brono" ("Brono orb"), kuid see jäi ka Napoli teatrite huvi puudumise tõttu esitamata. 1862. aasta keskel oli helilooja juba mõlemast silmast täiesti pime ning võimetu ise midagi paberile panema. Kasutas õpilaste abi, kes kirjutasid üles rea orkestripalu, nende hulgas ka Rossini kodukohta Pesarosse paigutatud ausamba avamise puhuks kirjutatud hümni ja ooperi "Virginia" (1866) uue redaktsiooni, mille tsensor varem oli poliitilistel põhjustel ära keelanud. See ooper jäigi maestro viimaseks publiku hulgas menukaks teoseks. Oli surres kõrgelt austatud ja lugupeetud. Lisaks ooperitele komponeeris muusika neljale balletile, hulgaliselt kammermuusikat, 21 missat ning rohkesti vaimulikku muusikat, teoseid viiulile ja klaverile ning sadu laule. Tema sulest pärineb ka Donizetti, Bellini, Pacini ja Rossi matustel esitatud muusika. Pärast Mercadante surma vajusid peagi tema ooperid ligi sajandiks täielikku unustusse. Nende taasavastamine algas 1970, kui tähistati helilooja 100. surma-aastapäeva. Seejärel on tema meloodilised oopused, eriti "Il giuramento", "Orazi e Curiazi", "Il bravo" ("Hea mees") ja "Zaira", olnud ka väljaspool Itaaliat teatrite mängukavas. pisi|Teatro Comunale "Saverio Mercadante" di Cerignola
Tiit Kaljundi
pisi|Tiit Kaljundi 1980ndate alguses Tiit Kaljundi (4. aprill 1946 Viljandimaa – 1. veebruar 2008 Tallinn) oli eesti arhitekt, legendaarse Tallinna kooli liige.
Lõpetas 1964. aastal C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli ja astus samal aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) majandusteaduskonda. 1965 läks üle Eesti Riikliku Kunstiinstituudi (ERKI) arhitektuuriteaduskonda, mille lõpetas 1970.
BitBake
BitBake on tarkvaraarenduses kasutatav paketikoosteprogramm.
Tiit Kaljundi
Tuntuks sai, kui 1970. aastatega saabus Eesti arhitektuuri põlvkond noori mehi, kellel õnnestus luua müüt, et Eestis tehakse eriti head arhitektuuri. Energiliste liidritena paistsid silma Leonhard Lapin ja Vilen Künnapu. Peamiselt on tegu 1970. aastate alguses ERKI lõpetanud arhitektidega, kelle hulka kuuluvad Tiit Kaljundi, Avo-Himm Looveer, Ain Padrik, Jüri Okas, Jaan Ollik ja Ignar Fjuk ning kellega liitusid veidi vanematest arhitektidest Veljo Kaasik ja Toomas Rein. 1982/1983. aasta vahetusel Tallinna Kunstisalongis toimunud näituse järgi kutsusid nad end Tallinna kümneks, kuid õigem on kasutada tuntud Soome arhitekti Markku Komoneni antud avaramat nimetust "Tallinna kool".
BitBake
Juhised koostamiseks antakse ette BitBake retseptidega. Retseptid sisaldavad laetavate pakettide URL-e (Internetiaadresse jms.). URL-id võivad sisaldada mitmesuguste andmesideprotokollide aadresse ning viiteid mitmesugustesse versioonihaldussüsteemidesse sh HTTP, HTTPS, FTP, CVS, SVN, Git ja kohalike kaustade aadresse.
Ajalugu
BitBake esmaversioon loodi 7. detsembril 2004 projektis OpenEmbedded, kuid eraldati hiljem eraldihallatavaks töövahendiks.
Tiit Kaljundi
Aastatel 1970–1975 töötas Eesti Maaehitusprojektis, sealhulgas 1972. aastal tegi tööd ka Mongoolias.
1975–1977 töötas ta Kommunaalprojektis ja 1977. Tentrosojuzprojekti Tallinna filiaalis.
1997. aastal asutas ta oma büroo – Tiit Kaljundi Projektigrupp OÜ. Samal aastal oli ta ka Viimsi valla arhitekt.
Isiklikku
Tema ema oli Salme Kaljundi ja isa August Johannes Kaljundi.
Tiit Kaljundi abikaasa Tiina Kaljundi oli hariduselt samuti arhitekt.
1979. aastal sündis neil tütar Linda Kaljundi, kes on Eesti ajaloolane. 2007. aastast on ta Tallinna Ülikooli õppejõud ja 2005. aastast on ta Tallinna Ülikooli Keskaja Keskuse asutajaliige.
Looming
pisi|Tiit Kaljundi oma eramu ehitusel Viimsis, 1980ndate alguses Tiit Kaljundi oli nii tagasihoidlikult sekkuv kui võimalik arhitekt. Loomingus lähtunud funktsionalismist ja konstruktivismist. Suhtunud keskkonnasse ja olemasolevasse hoonestusse sügava pieteeditundega.
Maastikul on tema loomingus oluline osa. Lisaks Viljandile oli ta seotud Rakvere lossimägede planeeringuga, Tartu Toomemäega ja Sinimägede memoriaaliga. Ka nendes töödes avaldus tema võime suhelda loodusega, maastiku modelleerimise eriline oskus, mida on antud vähestele.
Lisaks veel mitmed detailplaneeringud, millest realiseerunud on Kuressaare kesklinna tihendamise kava ja kultuurikeskuse-raamatukogu rekonstrueerimisprojekt. Enamiku planeeringute ideed aga alles ootavad realiseerimist. Võimalik, et planeerijana jäigi mingi osa temast avamata. Lihtsalt ajad olid sellised.
Vähem tegeles ta mahuliste objektidega. Oma sõnade järgi ei olnud ta mingi vormimeister, kuid tema majades on põhjamaist selgust ning head mastaabi- ja materjalitunnetust. Ei olnud seal moevooludega kaasaskäimist, talle polnud see oluline. Olulisim oli aus materjalikäsitlus. Puit oli talle oluline materjal, puidust tegi ta ka oma kodu. Ka filigraanselt lõigatud õunapuud koduõuel olid justkui loomulik maja osa.
1970. aastail hakkas kontseptualist Tiit Kaljundit huvitama arhitektuur kui protsess, mis kulmineerus tema eramus Meriväljal.
Linnaehituse temaatika oli talle südamelähedane. Olles väga tugeva analüüsivõimega, tõi ta kriitiliselt välja meie linnaehituse puudused. 1970ndate lõpp ja 1980ndate algus oli kontseptuaalne aeg: arhitektuuri tehti paberist, ideed rippusid näitusesaalide seintel. Kaljundi ideed külvasid rukist paneelmajade vahele. pisi|Tiit Kaljundi "Väikelinnade väärtustamise probleemid" – näide tema tööde stiilist Kommunaalprojektis, kus peaasjalikult tegeldi hoonete remondi- ja rekonstrueerimisprojektidega, sai Kaljundi endale sobiva töövaldkonna: haljastus, park ja maastik. Esimesel paaril aastal tegeles ta surnuaedade kujundamise põhimõtete väljatöötamisega. 1976. aastal esitas arhitekt agraarpargi projekti ettepanekuga külvata linna haljasaladele põllukultuure, et teha linlaste silme all kõiki vajalikke põllutöid kündmisest, külvamisest, kultiveerimisest kuni saagikoristuseni välja – et urbaniseerunud kodanikele meenuksid jälle aastaajad.
Viimastel aastatel tegeleski Tiit Kaljundi palju maastikuprojektidega.
Pirita Purjespordikeskuse projekt
Noored arhitektid A.-H. ja K. Looveer, T. Kaljundi, J. Okas, L. Lapin ja A. Pähn võitsid 1973 Pirita Purjespordikeskuse arhitektuurivõistluse, mis oli olümpiaehitistest kõige dramaatilisema looga. Seejärel hakkasid nad projekteerima. Seniseid arhitektuuriliidreid eesotsas Mart Pordiga selline asjade käik muidugi ärritas. Organiseeriti järelkonkurss, kus siiski jäid peale algsed võitjad. Nende projekti üks arengujärk – neemel jahtklubi ja samal teljel olümpiaküla ning nende vahel risti ellingud – laseb aimata lõpplahendust. Noori mitte usaldades mängiti 1975 autorite kollektiiv ümber: seda asus juhtima Henno Sepmann, juurde tulid Peep Jänes ja Ants Raid ning algsest kollektiivist jätkas vaid A.-H. Looveer.
Dr Spocki maja
Tiit Kaljundi suhe Eesti NSV ametliku arhitektuurieluga oli avangardsele loomeinimesele kohaselt konfliktne. Valitsev võim nägi monotoonses masselamuehituses lihtsat lahendust elupindade puudujäägile. Arhitekt Kaljundile tähendas see aga loomingulisust pärssivat olukorda ja pinnapealset suhtumist elukeskkonda, millele ta reageeris risti vastupidise tööga – postmodernistliku villaga. Algselt 1975. aastal ajakirja Japan Architect konkursile "Maja superstaarile" saadetud projekt oli pühendatud kuulsale ameerika arstile Benjamin Spockile, kelle eesti keelde tõlgitud lastekasvatuse raamatut toona laialt loeti. Kaljundi protest nõukogude jäiga ja anonüümse ehituskultuuri vastu on selles ilmne. Luues töös ehitusjärkude ja eluetappide vahelise analoogia, väljendab ta selgelt, et inimene ja arhitektuur ei seisa teineteisest lahus. Maja ja seda ümbritsev krunt betoonist kõnniteedega osutasid elu erinevatele etappidele.
Muraste mõisa juurdeehitus
1919. aastal toimunud võõrandamise järel asutati mõisahoonesse lastekodu, mis tegutses seal 1990. aastani. 1978 projekteeris Kaljundi koos arhitekt Ants Õunaga lastekodu tarbeks peahoonest edela poole uue koguka mitme tiivaga hoone, mis ühendati uusklassitsistliku mõisahoonega galerii abil.
Puszczykowo
Puszczykowo on linn Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas Poznańi maakonnas. Puszczykowo asub Poznańi kesklinnast umbes 14 km lõunas.
Alates 20. sajandi algusest oli Puszczykowo suvituskoht, linnaõigused sai 1962. aastal.
Orme Kaul
pisi|Orme Kaul mängimas Eesti välkkabe meistrivõistlustel 22. mail 2011 Orme Kaul (sündinud 5. veebruaril 1961) on eesti kabetaja.
Rein Kask (poliitik)
Rein Kask (sündinud 12. veebruaril 1947 Pärnus) on eesti mehaanikainsener ja omavalitsustegelane, VIII Riigikogu liige Koonderakonna ja Maarahva Ühenduse nimekirjast, Pärnu linnapea 1992–1995.
Rein Kask lõpetasÈ mehhaanikainseneri erialal Tallinna Polütehnilise instituudi. Seejärel töötas ta insenerina Pärnu masinatehases, 1977. aastast peainsenerina Pärnu Kalakombinaadis. 1983. aastast oli ta Pärnu Linna RSN Täitevkomitee liige ja esimehe asetäitja, 1990. aasta jaanuarist Pärnu linnavalitsuse kommunaalnõunik, 1991. aasta märtsist abilinnapea. Senise linnapea Jaak Saarniidu tagasiastumise järel valiti Rein Kask 23. aprillil 1992 Pärnu linnapeaks. Linnapea ametist lahkus ta seoses tema valimisega Riigikokku 1995. aastal. Hiljem on Kask tegutsenud ettevõtjana.
1993. aastast on ta spordiseltsi Kalev auliige.
Pinnavee hüdroloogia
Pinnavee hüdroloogia on hüdroloogia valdkond, mis hõlmab pinnavee liikumise ja pinnavee jaotuse uurimist ruumis ja ajas. Hüdroloogia valdkondade hulka kuuluvad veel ka põhjavee hüdroloogia ja merehüdroloogia.
Pinnaveeks nimetatakse kogu maapinnal seisvat või voolavat maismaavett (välja arvatud põhjavesi, üleminekuvesi ja rannikuvesi). Pinnaveekogud jagunevad:
Vee varieeruvus
Hüdroloogiline tsükkel
Vesi on pidevas ringluses. Vesi aurustub ookeanilt ja maapinnalt ning on atmosfääris ajutiselt auruna langedes sademetena tagasi maapinnale. Kui keskmine sademete langemise kiirus ületab äravoolu pinnasesse imbumise, aurustumise või taimestiku neeldumise kiiruse, tekivad pinnaveekogud - ojad, jõed ja järved. Maapinnale imbunud vesi muutub põhjaveeks, imbudes aeglaselt allapoole ulatuslikesse poorse pinnaga kivimitesse ja kivimi kihtidesse, mida nimetatakse põhjaveekihtideks. Nii pinnavesi kui ka põhjavesi naasevad lõpuks ookeani, kus aurustumine täiendab atmosfääri veeauru varu.Tuuled kannavad niisket õhku üle maa, tekib sademeid ja hüdroloogiline tsükkel jätkub.
Pinnavesi
Pinnavesi on mistahes veekogu maapinnal, sealhulgas ookeanid, ojad, jõed, järved, märgalad ja veehoidlad. Pinnavesi osaleb hüdroloogilises tsüklis ehk veeringluses, mis hõlmab vee liikumist maapinnale ja tagasi atmosfääri. Kui pinnavesi nõrgub maa alla, muutub ta põhjaveeks; samuti võib põhjavesi maismaal pinnavee täiendamiseks taas pinnale tõusta. Nendes kohtades moodustuvad lätted.
Pinnavett on kolme tüüpi:
Elvia Sõber
pisi|Elvia Sõber mängimas Eesti välkkabe meistrivõistlustel 22. mail 2011 Elvia Sõber (sündinud 27. aprillil 1993) on eesti kabetaja, Eesti naiste meister rahvusvahelises kabes 2011.
Ta lõpetas aastal 2011 Gustav Adolfi Gümnaasiumi.
Rambo Amadeus
pisi|Rambo Amadeus Rambo Amadeus (serbia keeles Rambo Amadeus / Рамбо Амадеус, kodanikunimi Antonije Pušić; sündinud 14. juunil 1963 Kotoris) on Montenegro laulja.
Elvia Sõber
2009. aasta augustis jagas ta juunioride maailmameistrivõistlustel rahvusvahelises kabes Viciebskis 8 punktiga 17.–18. kohta.
Rambo Amadeus
2012. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Montenegrot lauluga "Euro Neuro". Ta sai oma poolfinaalis 20 punktiga 15. koha ega pääsenud finaali.
Sofia Vitória
pisi|Sofia Vitória Sofia Vitória Inácio (sündinud 28. aprillil 1979) on Portugali laulja.
2004. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Portugali lauluga "Foi Magia".
Eesti Kultuurfond Ameerika Ühendriikides
Eesti Kultuurfond Ameerika Ühendriikides (inglise keelesThe Foundation for Estonian Arts and Letters) on Ameerika Ühendriikides tegutsev mittetulunduslik organisatsioon, mille eesmärgiks on toetada Eesti kunstide ja kultuuri säilimist Ameerika Ühendriikides.
Fond asutati Eesti Rahvuskomitee Ühendriikides kultuuritoimkonna poolt 14. detsembril 1957 New Yorgi Eesti Majas kunstide, rahvusteaduste, kirjanduse ja eesti keele edendamiseks. Esimeseks fondi esimeheks valiti 1957. aastal Dr. Viktor Kõressaar. Organisatsiooni toetusel loodi 1970. aastal New Yorgis esimesed Eesti Kultuuripäevad.
Juhatus
2016. aastal valitud juhatuse liikmete hulka kuulusid: Kaarel Laev, Merike Barborak, Ines Horton, Kadri Napritson, Heino Ainso, Andres Kurrik, Valev Laube, Jaanika Peerna ja David Sassian.
2017. aastal valitud juhatuse liikmete hulka kuulusid Tiina Vaska, Merike Barborak, Ines Horton, Heino Ainso, Andres Kurrik, Kadri Napritson, Karina York, Mairo Notton ja Jane Friis Raub.
2018. aastal valitud juhatuse liikmed on Tiina Vaska, Merike Barborak, Ines Horton, Karina York, Mairo Notton, Jane Friis Raub, Reigo Ahven, Gerda Normet Vellore ja Raahel Pilpak.
Välislingid
INDEKSIGA
Amuur (laev)
pisi|Amuuri [[päramootoriga mudel]] Amuur on Venemaal toodetud sisemootoriga mootorpaatide (Venemaa klassifikatsiooni põhjal kaatrite) seeria.
Ajalugu
Esimene Amuur valmistati 1966. aastal Amuuri-äärses Komsomolskis asuvas sõjatehases, mille põhitoodanguks olid hävituslennukid. Tollal oli tehas salastatud, tänapäeval kannab see nime КнААПО (Комсомольское-на-Амуре авиационное производственное объединение).
1970. aastal toodeti 400 5,5 m pikkust duralumiiniumist kaatrit Amuur ja Amuur M, mis varustati Moskvitš 412 60-hobujõuliste mootoritega. Mudeli Amuur-3 puhul võeti kasutusele uudne reduktor, mis tegi kaatri kiiremaks, juhtimise mugavamaks ja kokpiti ruumikamaks. Mudelile, mille nimeks hiljem sai Amuur-2, ehitati kajut panipaikade ja pehmete istmetega.
Amuuri järgmised modifikatsioonid olid Vostok ja Vostok 2 (kajutiga). Kasutusele võeti Moskvitš 248 90-hobujõuline mootor. Paigutades kaatrile 85-hobujõulised välismaised päramootorid, loodi Amuurist mudelid Strela ja Strela-2. Viimaste luksuslikumad versioonid kannavad tähistusi Strela-3, Strela-4 ja Strela-5. Strela-8 on juba 8,6 m pikk ja 2,9 m lai, sellel on kasutusel 240-, 270- või 415-hobujõulised bensiini- või diiselmootorid.
Nestor (perekonnanimi)
Nestor on perekonnanimi.
Amuur (laev)
Ajalugu
Nõukogude ajast on Amuure eesti kalameeste käsutuses veel praegugi.
Mathilda
Mathilda on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1687. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Mathilda 23 naisel.
Irmengard Rauch
Ta töötab California Ülikoolis Berkeleys.
Ta on raamatusarja "Berkeley Insights in Linguistics and Semiotics" toimetaja.
Flor-de-Lis
Flor-de-Lis oli Portugali ansambel. 2009. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ansambel Portugali lauluga "Todas as ruas do amor".
Saksa Thaya
Saksa Thaya või Austria Thaya (saksa: Deutsche Thaya, tšehhi: Rakouská Dyje) on jõgi Alam-Austrias.
Vaatamata nimele ei asu ükski jõe osa Saksamaal. See saab alguse Schweiggersist edelast kõrgusel 657,5 m. Esiteks voolab see kirde suunas Vitise külla, kus sellega ühineb vasakpoolne lisajõgi Jaudlingbach. See voolab edasi ida suunas Schwarzenausse ja pöördub järk-järgult põhja poole, kulgedes siksakiliselt läbi Waidhofeni, Thaya ja Dobersbergi. Seejärel pöördub see itta ja kagusse, voolates läbi Karlsteini ja Raabsi, kus ühineb Morava Thayaga.
Sealt alates voolab ühinenud Thaya üldiselt itta Tšehhi vabariiki.
Eduard Mörike 1856. aasta novell Mozart auf der Reise nach Prag mainib Saksa Thayat, väites, et Mozart ja tema naine ületasid selle 14. septembril 1787.
Piiblihermeneutika
Piiblihermeneutika (piiblitõlgendus) on teadus Piibli teksti mõistmiseks ja tõlgendusviiside (hermeneutika) kasutamise võimalustest.
Wolfgang Pauli
pisi Wolfgang Ernst Pauli (25. aprill 1900 Viin – 15. detsember 1958 Zürich) oli Šveitsi füüsikateoreetik ja üks kvantfüüsika pioneere.
1945. aastal anti talle Nobeli füüsikaauhind Pauli printsiibi avastamise eest. Ta pakkus 1930. aastal välja, et ehk on olemas neutraalne osake, mis viib beetalagunemisel ülejääva energia lagunevast aatomist välja. See aitas lahendada energia jäävuse näivat rikkumist, mis ilmnes beetalagunemise uurimisel. Hiljem nimetati osake neutriinoks ja kinnitati katsetega selle tegelik olemasolu.
Hiromi Shinya
Hiromi Shinya (jaapani keeles 新谷 弘実 Shin'ya Hiromi; sündinud 1935 Yanagawas, Fukuoka prefektuuris) on Jaapani gastroenteroloog ja kirurg, mitme raamatu autor.
Dr Shinya arendas välja protseduuri nn "Shinya tehnika", mis võimaldab eemaldada käärsoolest polüüpe kirurgilise sekkumiseta.
Ta töötab arstina nii Ameerika Ühendriikides kui Jaapanis.
Ta on Beth Israeli meditsiinikeskuse endoskoopilise kirurgia osakonna juhataja ja New Yorgi Albert Einsteini meditsiiniülikooli kirurgiaprofessor.
Armastusega, Simon
"Armastusega, Simon" on 2018. aastal linastunud Ameerika Ühendriikide romantiline komöödiafilm, mille režissöör on Greg Berlanti ning stsenaristid Isaac Aptaker ja Elizabeth Berger. See põhineb Becky Albertalli romaanil "Simon vs. homo sapiens'i vandenõu". Peaosades on Nick Robinson, Josh Duhamel ja Jennifer Garner.
Vana Šveitsi Konföderatsioon
Vana Šveitsi Konföderatsioon (saksa Alte Eidgenossenschaft; ajalooliselt Eidgenossenschaft, pärast reformatsiooni: prantsuse République des Suisses, ladina Republica Helvetiorum, "Šveitslaste vabariik") oli Šveitsi eelkäija aastatel 1291–1798.
See oli sõltumatute väikeriikide (kantonite) lõtv konföderatsioon, mis moodustus 14. sajandil. Tuumikust, mis nüüd on Kesk-Šveits, konföderatsioon laienes, kaasates sajandi keskel Zürichi ja Berni linnad. Sellega moodustus haruldane liit maa- ja linnakommuunidest, kellest kõik nautisid otseallumist Saksa-Rooma riigile.
Liis Raud
Liis Raud (eesnime rööpkuju: Liisi; aastani 1923 ja 1926–1939 Tohver, 1923–26 Verlin; 14. märts 1903 Tori vald, Pärnumaa – 12. märts 1984 Tallinn) oli eesti kirjandusteadlane ja lastekirjanik. On avaldanud raamatuid pseudonüümi Metslaps nime all.
Vana Šveitsi Konföderatsioon
See kaheksast kantonist (Acht Orte) konföderatsioon oli poliitiliselt ja sõjaliselt edukas rohkem kui sajandiks, kulmineerudes 1470. aastate Burgundia sõdades, mis kehtestas selle võimu keerukal poliitilisel maastikul, kus domineerisid Prantsusmaa ja Habsburgid. Selle edu tulemuseks oli konföderaatide lisandumine, suurendades kantonite arvu aastaks 1513 kolmeteistkümneni (Dreizehn Orte). Konföderatsioon teatas neutraliteedist aastatel 1515 ja 1647 (Kolmekümneaastase sõja ohu ees), kuigi paljud šveitslased teenisid Itaalia sõdades ja varauusajal isiklikult palgasõduritena.
Liis Raud
Elulugu
Liis Raud oli talupidaja tütar. Ta lõpetas 1922. aastal Läänemaa Ühisgümnaasiumi Haapsalus ja 1934. aastal ''mag. phil.'' kraadiga Tartu Ülikooli (1949 atesteeriti see ümber filoloogiakandidaadiks). Tema väitekirja teema oli "Kreutzwaldi väliskirjanduslikust eruditsioonist".
Raud töötas aastatel 1923–1925 kantseleiametnikuna Petseris, 1929–1934 Akadeemilise Kirjandusühingu sekretärina ja 1932–1935 EE toimetuses korrektorina. Oli õpetaja 1935–1937 Hugo Treffneri Gümnaasiumis, 1937–38 Türi Aianduskeskkoolis, 1938–1940 Pärnu Kaubanduskeskkoolis. Töötas F. R. Kreutzwaldi nimelises Eesti NSV TA Kirjandusmuuseumis: 1940–1944 ja 1952–1955 teadur, 1944–1951 ja 1967–1969 käsikirjade osakonna juhataja. 1951–1952 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituudi vanemteadur, 1948–1955 Tartu Õpetajate Instituudi kirjandusõpetaja ja 1955–1966 TÜ eesti kirjanduse ja rahvaluule kateedri dotsent.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: rahvusliku liikumise aja ja 20. sajandi alguse eesti kirjanduse ja selle rahvusvahelised suhted. Osalenud kirjandusloolise allikmaterjali publitseerimises (Friedrich Reinhold Kreutzwaldi kirjavahetus jne). Eesti NSV riiklik preemia (1982) (kollektiivis).
pisi|Liis ja Gustav Raua hauaplats [[Kanepi-Mäe kalmistul]]
Isiklikku
Tema abikaasa oli maalikunstnik Gustav Raud.
Vana Šveitsi Konföderatsioon
Nimi
pisi|"Šveitsi sõnn" (Der Schweitzer Stier), sarved kaunistatud pärjaga, mis kujutab Konföderatsiooni [[Kolmteist kantonit|Kolmeteistkümne kantoni vappe (1584)]]
Omadussõna "vana" võeti kasutusele pärast Napoleoni ajastut koos Ancien Régime'iga, retronüümid, mis eristasid Napoleoni-eelset taastatud konföderatsioonist. Oma olemasolu ajal oli konföderatsioon tuntud kui Eidgenossenschaft või Eydtgnoschafft ("vandeliit"), viidates lepingutele kantonite vahel; seda mõistet kasutati esmakordselt 1370. aasta Pfaffenbriefis. Konföderatsiooni territooriumid said koos tuntuks kui Schweiz või Schweizerland (Schwytzerland tolleaegses kirjasõnas). Sellest ajast alates vaadati Konföderatsiooni ühe riigina, mida tunti ka kui Šveitsi vabariiki (Josias Simmleri järgi aastal 1576 Republic der Schweitzer, République des Suisses ja Republica Helvetiorum) viisi järgi, kuidas kutsuti vabariikideks üksikuid linnakantoneid (nagu Zürichi, Berni ja Baseli vabariigid).
Ajalugu
pisi|Vana Šveitsi Konföderatsiooni territoriaalne areng, 1291–1797
Asutamine
Vana Šveitsi Konföderatsiooni tuumik oli liit Kesk-Alpide orukogukondade vahel ühishuvide (nagu kaubandus) haldamise hõlbustamiseks ja rahu kindlustamiseks kaubateedel läbi mägede. Konföderatsiooni asutamist tähistab Rütli vanne (Aegidius Tschudi järgi aastast 1307) või 1315. aasta Brunneni kokkulepe. Aastast 1889 peetakse 1291. aasta Liiduhartat Uri, Schwyzi ja Unterwaldeni maakommuunide vahel konföderatsiooni asutavaks dokumendiks.
Liidu kasv
Esialgset liitu laiendati liidulepingutega Luzerni, Zürichi ja Berni linnadega. See maa- ja linnakommuunide liit, mis nautis keisrile otsealluvuse staatust Saksa-Rooma riigis, tekkis Habsburgidest hertsogite ja kuningate surve tõttu, kes valitsesid enamikku maad. Mitmes lahingus Habsburgide armeedega olid šveitslased võidukad; nad vallutasid Glaruse ja Zugi maapiirkonnad, millest said konföderatsiooni liikmed.
Aastatel 1353–1481 kindlustas kaheksa kantoni liit – saksa keeles tuntud kui Acht Orte (kaheksa paika) – oma seisundit. Liikmed (eriti linnad) laiendasid oma territooriumi kohalike krahvide arvel – peamiselt ostes nende seaduslikke õigusi, kuid mõnikord jõuga. Eidgenossenschaft, kui tervik, laienes läbi sõjaliste vallutuste: Aargau vallutati aastal 1415 ja Thurgau aastal 1460. Mõlemal juhul lõikasid šveitslased kasu Habsburgidest hertsogite nõrkusest. Lõunas juhtis Uri sõjalist territoriaalset laienemist, mis viis (pärast mitmeid tagasilööke) aastal 1515 Ticino vallutamiseni. Ükski nendest territooriumidest ei saanud konföderatsiooni liikmeks; neil oli kondomiiniumi staatus (piirkondi haldasid mitmed kantonid).
Sel ajal suurendasid kaheksa kantonit järk-järgult oma mõju naaberlinnadele ja -piirkondadele täiendavate liidulepingute kaudu. Üksikud kantonid sõlmisid liite Fribourgi, Appenzelli, Schaffhauseni, Sankt Galleni abti ja linnaga, Bieli, Rottweili, Mulhouse'i ja teistega. Need liitlased (tuntud kui Zugewandte Orte) muutusid konföderatsiooniga lähedalt seotuks, kuid neid ei tunnistatud täisliikmeteks.
Burgundia sõjad kuulutasid edasist konföderatsiooni laienemist; Fribourg ja Solothurn kiideti heaks aastal 1481. Švaabi sõjas Saksa-Rooma keisri Maximilian I vastu olid šveitslased võidukad ja vabanesid keiserliku õiguse alt. Assotsieerunud linnad Basel ja Schaffhausen ühinesid selle konflikti tulemusena konföderatsiooniga ja Appenzell järgnes aastal 1513 kui kolmeteistkümnes liige. Kolmeteistkümne kantoni liit (Dreizehn Orte) moodustas Vana Šveitsi Konföderatsiooni kuni selle lõpetamiseni aastal 1798.
Konföderatsiooni laienemine peatus šveitslaste kaotusega 1515. aasta Marignano lahingus. Vaid Bern ja Fribourg olid veel võimelised vallutama aastal 1536 Vaud'; viimane sai peamiselt Berni kantoni osaks, väike osa läks Fribourgile.
Reformatsioon
pisi|Zürichi väed saavad [[Teine Kappeli sõda|Teises Kappeli sõjas lüüa]]
Jagunemine viis kodusõjani (Kappeli sõjad) ja eraldi liitudeni võõrvõimudega katoliiklikust ja protestantlikust fraktsioonist, kuid konföderatsioon kui tervik jätkas eksisteerimist. Ühine välispoliitika oli ummikseisu tõttu siiski blokeeritud. Kolmekümneaastase sõja ajal hoidsid usulised erimeelsused kantonite vahel konföderatsiooni neutraalsena ja säästsid seda vaenupoolte eest. Vestfaali rahuga anti Šveitsi konföderatsioonile ametlik tunnustus kui Saksa-Rooma riigist sõltumatule riigile.
Varauusaeg
Kasvavad sotsiaalsed erinevused ja suurenev absolutism linnakantonites Ancien Régime ajal viisid kohalike rahvaülestõusudeni. Ülestõus sõjajärgse depressiooni ajal pärast Kolmekümneaastast sõda kasvas 1653. aasta Šveitsi talurahvasõjaks Luzernis, Bernis, Baselis, Solothurnis ja Aargaus. Ülestõus suruti teiste kantonite abijõiududega maha.
Kokkuvarisemine
Püüdes saavutada kontrolli peamistes Alpi mäekurudes ja luua puhver vaenulike monarhiate vastu, tungis Prantsusmaa esmalt Šveitsi konföderatsiooni assotsiaatidessse; osa Baseli piiskopkonnast neelas Prantsusmaa aastal 1793. Aastal 1797 annekteeris Napoleon Valtellina (piiril Graubündeniga) uude Tsisalpiini vabariiki Põhja-Itaalias ja tungis Baseli piiskopkonna lõunapoolsesse ossa.
Aastal 1798 tungis Frédéric-César de La Harpe'i juhitud Vaud' vabariikliku tiiva kutsel Konföderatsiooni Prantsuse revolutsiooniarmee. Vaud oli Berni kontrolli all, kuid solvatud valitsuse poolt erineva keele ja kultuuri pärast. Prantsuse revolutsiooni ideed leidsid Vaud's vastuvõtliku publiku ja kui Vaud kuulutas enda vabariigiks, oli prantslastel ettekääne tungida Konföderatsiooni.
Sissetung oli valdavalt rahumeelne (kuna Šveitsi rahvas ei vastanud poliitilistele üleskutsetele relvad haarata) ja konföderatsiooni kokkuvarisemine toimus rohkem sisemiste tülide, kui välise surve tõttu. Vaid Bern osutas tõsisemat vastupanu, kuid pärast kaotust märtsis Grauholzi lahingus see alistus. Berni kanton jagati Oberlandi kantoniks (pealinn Thun) ja Lémani kantoniks (pealinn Lausanne).
Helveetsia vabariik kuulutati välja 12. aprillil 1798 kui "üks ja jagamatu", kaotades kantonite suveräänsuse ja feodaalõigused ning kahandades kantonid haldusringkondadeks. See süsteem oli ebastabiilne laialdase vastuseisu tõttu ja Helveetsia vabariik varises Stecklikriegi tulemusel kokku. Püüeldi föderalistliku kompromisslahenduse poole, kuid konflikt föderalistide ja vabariiklaste vahel kestis kuni föderaalriigi moodustamiseni aastal 1848.
Struktuur
pisi|[[1291. aasta Liiduharta]] pisi|vasakul|Vana Šveitsi Konföderatsioon 1637. aasta kaardil pisi|Vana Šveitsi Konföderatsioon 18. sajandil
Eidgenossenschaft oli esialgu ühendatud mitte ühe lepinguga, vaid kattuvate ja kahepoolsete lepingutega liikmete vahel. Parteid nõustusid üldiselt säilitama rahu, abistama sõjaliselt ja vahekohtunikena. Liikmed hakkasid aeglaselt nägema liidus ühendavat üksust. Pfaffenbriefis, 1370. aasta lepingus kuue liikme vahel kaheksast (Glarus ja Bern ei osalenud), mis keelustas veritasu ja eitas vaimulike kohtute pädevust konföderatsiooni üle, kasutasid kantonid esmakordselt mõistet Eidgenossenschaft. Esimene leping, mis ühendas kaheksa konföderatsiooni liiget, oli Sempacherbrief aastast 1393, mis sõlmiti pärast võite Habsburgide üle Sempachi lahingus aastal 1386 ja Näfelsi lahingus aastal 1388, ning mis keelas liikmel ühepoolselt alustada sõda ilma teiste kantonite nõusolekuta. Liidupäev Tagsatzung arenes 15. sajandil.
Lepingud ja varasemate liitude uuendamised (või kaasajastamised) kindlustasid konföderatsiooni. Kantonite erahuvid põrkusid Vana Zürichi sõjas (1436 - 1450), mille põhjustas territoriaalne konflikt Zürichi ja Kesk-Šveitsi kantonite vahel Toggenburgi krahvi järgluse üle. Kuigi Zürich asus liitu Habsburgi hertsogitega, taasühines ta siis konföderatsiooniga. Konföderatsioon jõudis nii lähedale poliitilisele liidule, et ei sallinud enam oma liikmete separatistlikke suundumusi.
Tagsatzung oli konföderatsiooni nõukogu, kohtudes tavaliselt mitu korda aastas. Iga kanton saatis kaks esindajat (sealhulgas assotsiaatriigid, kellel ei olnud hääleõigust). Kanton, kus saadikud kohtusid, juhatas esialgu kogunemist, kuid 16. sajandil saavutas Zürich jäävalt juhtimise (Vorort) ja kogunemiskohaks sai Baden. Tagsatzung tegeles kantonite vaheliste asjadega ja oli viimase astme kohtuks vaidlustes liikmesriikide vahel, kehtestades sanktsioone eriarvamusel liikmetele. See haldas ka kondomiiniume; kohtuametnikke delegeeriti kaheks aastaks, iga kord erinevast kantonist.
Vana Šveitsi Konföderatsiooni ühendav leping oli Stanser Verkommnis aastast 1481. Konfliktid maa- ja linnakantonite vahel ning erimeelsused Burgundia sõdade preemia üle viisid kokkupõrgeteni. Linnriigid Fribourg ja Solothurn tahtsid konföderatsiooniga ühineda, kuid neid ei usaldanud Kesk-Šveitsi maakantonid. Tagsatzungi kompromiss Stanser Verkommnises taastas korra ja vaigistas maakantonite kaebused, Fribourg ja Solothurn lubati liitu. Kuigi leping piiras koosolekute vabadust (palju kokkupõrkeid tekkis Burgundia sõdade sõdurite volitamata sõjakäikudest), tugevdas see varasemaid kantonite vahelisi Sempacherbrief ja Pfaffenbrief lepinguid.
Reformatsiooniaegne kodusõda lõppes patiseisus. Katoliiklikud kantonid võisid blokeerida nõukogu otsuseid, kuid tänu geograafilistele ja majanduslikele teguritele ei suutnud protestantlike kantonite üle võimu saavutada. Mõlemad kildkonnad hakkasid korraldama eraldi nõukogusid, kohtudes ikka ühisel Tagsatzungil (kuigi ühine nõukogu oli mõlema kildkonna vaheliste erimeelsuste tõttu võimetu aastani 1712, kui protestantlikud kantonid saavutasid võimu pärast nende võitu teises Villmergeni lahingus). Katoliiklikud kantonid jäeti ilma kondomiiniumide haldamisest Aargaus, Thurgaus ja Reini orus; nende asemele sai kaasisandaks Bern.
Kantonid
Konföderatsioon laienes mitmes etapis: esmalt Kaheksa kantonini (Acht Orte), aastal 1481 kümneni, aastal 1501 kaheteistkümneni ja lõpuks Kolmeteistkümne kantonini (Dreizehn Orte).
Asutavad kantonid (Urkantone) olid:
14. sajand nägi laienemist kaheksa kantonini (Achtörtige Eidgenossenschaft) pärast Morgarteni ja Laupeni lahinguid:
15. sajandit tähistas laienemine kümne kantonini (Zehnörtige Eidgenossenschaft) pärast Burgundia sõdu:
16. sajandi laienemine kolmeteistkümne kantonini (Dreizehnörtige Eidgenossenschaft) järgnes pärast Švaabi sõda:
Assotsiaadid
pisi|Vana Šveitsi Konföderatsiooni Zugewante Orte
Assotsiaadid (Zugewandte Orte) olid Vana Šveitsi Konföderatsiooni lähimad liitlased, kes seotud liiduga lepingutega kõigi (või mõne) konföderatsiooni liikmetega.
Lähimad assotsiaadid
Kolm assotsiaati olid tuntud kui Engere Zugewandte:
Igavesed assotsiaadid
Kaks liitu olid tuntud kui Ewige Mitverbündete:
Protestantlikud assotsiaadid
Oli kaks Evangelische Zugewandte:
Saksa territooriumid
Saksa territooriume (Deutsche Gemeine Vogteien, Gemeine Herrschaften) valitsesid üldiselt Acht Orte (väljaarvatud Bern) aastani 1712, kui Bern ühines suveräänsete jõududega:
Itaalia territooriumid
Mitmed territooriumid (Vogteien) olid tuntud kui "mägedevahelised territooriumid" (Ennetbergische Vogteien, Baliaggi Ultramontani). Aastal 1440 vallutas Uri Leventina oru Viscontitelt (Milano hertsogid). Mõned nendest territooriumidest olid varem, aastatel 1403–1422, annekteeritud. Rohkem territooriume omandati aastal 1500.
Sabrina (Portugali laulja)
pisi|Sabrina 2007. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Maria Teresa Villa-Lobos (esinejanimega Sabrina; sündinud 30. märtsil 1982) on portugali laulja.
Vana Šveitsi Konföderatsioon
Itaalia territooriumid
Kolm territooriumi, kõik nüüd Ticinos, olid metsakantonited Uri, Schwyzi ja Nidwaldeni kondomiiniumid:
Sabrina (Portugali laulja)
2007. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Portugali lauluga "Dança comigo".
Vana Šveitsi Konföderatsioon
Itaalia territooriumid
Neli muud Ticino territooriumit olid Zwölf Orte (13 kantonit miinus Appenzell) kondomiiniumid pärast 1512:
Veel kolm territooriumit olid Zwölf Orte kondomiiniumid pärast 1512, kuid kaotati konföderatsioonist kolm aastat hiljem ja on nüüd Lombardia comuni:
Eraldi alamad
Mõned territooriumid olid järgmiste kantonite või assotsiaatide alamad (Einzelörtische Untertanen von Länderorten und Zugewandten):
Järva praostkond
Järva praostkond on luteri kiriku praostkond Eestis. See moodustati 1627. aastal.
Kogudused
Tänapäeval on EELK Järva praostkonnas 12 kogudust:
Järva praostkonda on kuulunud:
20. sajandi alguses olid Järva praostkonna kirikukihelkonnad Paide kreisis Järvamaal: Järva-Jaani kihelkond, Peetri kihelkond, Paide ja Anna kihelkond, Koeru kihelkond, Türi kihelkond, Madise kihelkond, Ambla kihelkond.
Praostide loend
Järva praostide mittetäielik loend:
Matilde
Matilde on naisenimi.
Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Matilde 264 inimesel.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1403. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Matilde 32 naisel.
Tonga 2014. aasta taliolümpiamängudel
Tonga osales 2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis ühe sportlasega. See oli esimene kord, mil Tonga taliolümpiamängudest osa võttis.
Tongat esindas kelgutamises Bruno Banani, kes saavutas meeste ühekelgul 39 võistleja seas 32. koha.
Tanel Saar
Tanel Saar (sündinud 7. novembril 1974) on eesti näitleja ja lavastaja.
Esimene lavastajatöö oli "Aadam ja Eeva", tuli lavale 2015.
2018. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli füüsilise teatri magistriõppe.