cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Refutation of Idealism
Aistingu või idee "objekt" erineb "teadlikkusest"
Niisiis, kui idealisti printsiip "esse est percipi" on tõene, siis ta peab tähendama "mida kogetakse, seda kogetakse". Ning ta peab seda samastama või seda põhjendama ühe propositsiooniga, mis on vastuoluline. Ja "esse on percipi" väidab kahe teineteisest sama erineva termini nagu "roheline" ja "magus" kohta, et see, millel on üks, on ka teine: seda, mis on, paratamatult ka tajutakse. Seda ei saa otseselt ümber lükata. Aga ma usun, et see on väär. Ja ma väitsin, et kui keegi saab aru, et "esse" ja "percipi" on teineteisest sama erinevad nagu "roheline" ja "magus", siis ta ei usu, et kõike olevat ka tajutakse, nii nagu ta ei usu, et kõik roheline on ka magus. Ma väitsin, et kõik, kes usuvad, et esse on percipi, samastavad või põhjendavad seda ühe vastuolulise propositsiooniga. Neid väiteid ma ei hakka tõestama. Ma püüan ainult näidata, et teatud propositsioonid, mida minu väitel usutakse, on väärad.
Niisiis ma lähen nüüd ebahuvitava küsimuse "Kas esse on percipi?" juurest veel ebahuvitavama ja näiliselt asjassepuutumatu küsimuse "Mis on aisting või idee?" juurde.
Siniseaisting erineb roheliseaistingust, kuid neil peab ka midagi ühist olema, sest mõlemad on aistingud. Seda ühist ma nimetan teadlikkuseks (consciousness), jättes selle määratlemata. Nii et iga aistingu puhul on tegu kahe terminiga: 1) "teadlikkus", mis on kõigile aistingutele ühine; 2) miski muu, mille poolest üks aisting erineb teisest. Seda teist terminit ma hakkan nimetama aistingu "objektiks", jättes selle määratlemata.
Nii et igas aistingus on kaks elementi: "teadlikkus" ja "teadlikkuse" "objekt". Roheliseaistingu ja siniseaistingu puhul on tegu kahe eri "objektiga"; kolmandaks elemendiks on "teadlikkus". Aga siniseaisting võib minu vaimus leiduda või mitte. Tekib küsimus: kui siniseaisting leidub, mis siis leidub, "teadlikkus", sinine või mõlemad? Igatahes on need kolm võimalust omavahel erinevad. Nii et kui keegi ütleb, et öelda "Sinine leidub" on sama hea kui öelda "Nii sinine kui ka "teadlikkus" leiduvad," siis ta räägib iseendale vastu.
Selge on ka see, et kui on olemas aisting, siis on kindlasti olemas vähemalt "teadlikkus". Tõepoolest, kui ma ütlen, et siniseaisting ja roheliseaisting on mõlemad olemas, siis ma ju pean silmas, et see, mis on mõlemale ühine ja mille pärast neid aistinguteks nimetatakse, on igal juhul olemas. Seega jääb ainult kaks võimalust: kas on olemas nii "objekt" kui ka "teadlikkus" või on olemas ainult "teadlikkus". Nii et kui keegi ütleb, et sinise olemasolu on sama mis siniseaistingu olemasolu, siis ta räägib endale vastu, sest ta väidab kas seda, et sinine on sama mis sinine koos teadlikkusega, või et sinine on sama asi mis ainult teadlikkus.
Seega on aistingu objekti samastamine vastava aistinguga vastuoluline: see on osa samastamine tervikuga või teise osaga. Kui öeldakse, et väide "Sinine on olemas" on tähenduseta, kui me ei pea sellega silmas "Siniseaisting on olemas", siis öeldakse midagi vastuolulist. Kui öeldakse, et sinise olemasolu on mõeldamatu ilma aistingu olemasoluta, siis öeldakse nähtavasti midagi vastuolulist. Me ju saame mõelda (ja peamegi mõtlema) sinist millegi erinevana ja lahutatavana aistingu kogemisest. On mõeldav, et sinine on olemas, aistingut aga mitte, ja ma pean isegi tõeseks, et see on võimalik. Sellepärast peab see mõeldamatuseväide tähendama kas midagi vastuolulist või siis seda, et sinine ei saa tegelikkuses eksisteerida ilma, et eksisteeriks ka aisting.
Seda viga pole filosoofidel õnnestunud vältida. Arvan, et idealism ega agnostitsism poleks oma rabavaid tulemusi saanud, samastamata sinist siniseaistinguga. On arvatud, et esse on percipi, ainult selle pärast, et kogemuse objekti on peetud identseks selle kogemisega. Ma toon oma arvamuse kasuks kaks tõendit. Esiteks, keel ei anna meile muud võimalust objektidest "sinine", "roheline" ja "magus" rääkimisest, kui neid aistinguteks nimetades. Nende nimetamine asjadeks, objektideks või terminiteks on ilmselt keelevastane. Samamoodi pole meil muid loomulikke vahendeid sellistest objektidest nagu "põhjuslikkus", "sarnasus" ja "identsus" rääkimiseks kui nimetada neid ideedeks või mõisteteks (notions, conceptions). Kui mineviku filosoofid oleksid teinud selget vahet ühelt poolt aistingute ja ideede ning teiselt poolt nende objektide vahel, siis oleks viimaste jaoks olemas eraldi nimetus. Kahe eri "asja" jaoks on alati kasutatud sama nime, mistõttu neid on võib-olla peetudki üheks ja samaks. Ja teiseks, kui introspektsiooni teel püüda selgusele jõuda, mis on siniseaisting, siis võidakse väga hõlpsasti oletada, et siniseaisting on üksainus termin. Termin "sinine" on kergesti eristatav, kuid "teadlikkust" on äärmiselt raske fikseerida. Asjaolu, et on olemas materialistid, näitab, et paljud ei tee neil üldse vahet. See, mis teeb siniseaistingu mentaalseks faktiks, paistab meil käest lipsavat. See on otsekui läbipaistev: me vaatame sellest läbi ega näe muud kui sinist. Me võime olla veendunud, et midagi seal on, kuid minu meelest ei ole ükski filosoof sellele veel selgelt pihta saanud.
On olemas nii objekt kui ka teadlikkus
Niisiis, igas aistingus või idees tuleb eristada kaht elementi – 1) "objekti", mille poolest üks erineb teisest, ja 2) "teadlikkust", mis on kõigile ühine ning teeb neist aistingud või vaimufaktid. Sellest järeldus, et kui aisting või idee on olemas, siis tuleb valida, kas on olemas ainult objekt, ainult teadvus või mõlemad. Ma näitasin, et esimene võimalus on välistatud, sest me tahame kindlasti väita, et vaimufakt on olemas. Nüüd jääb küsimus, kas on olemas mõlemad või ainult teadlikkus. Ja sellele on seni alati vastatud, et mõlemad on olemas.
See vastus tuleneb sellest, kuidas seni on mõistetud "objekti" ja "teadlikkuse" vahelist suhet. "Objekti" peetakse lihtsalt aistingu või idee "sisuks". Arvatakse, et igal juhul saab eristada täpselt kahte elementi: 1) tunde või kogemuse olemasolu fakti ja 2) seda, mida tuntakse või kogetakse. Öeldakse, et aisting või idee moodustab terviku, milles tuleb eristada kahte "lahutamatut aspekti" – "sisu" ja "olemasolu". Ma püüan näidata, et selline analüüs on väär. Mida peetakse silmas, kui öeldakse, et üks asi on teise "sisu"? See on ebatavaline küsimus. Et ma aga tahan väita, et "sinine" ei ole siniseaistingu sisu, ja kui olekski, siis jääks ikkagi välja siniseaistingu kõige tähtsam element, siis ma pean kõigepealt täpselt selgitama, mida ma tahan eitada. Mida siis silmas peetakse, kui öeldakse, et üks asi on teise "sisu"? Kõigepealt ma osutan sellele, et "sinine" on õigupoolest sinise lille sisu osa. Ja kui me väidame samuti, et ta on siniseaistingu osa, siis me väidame, et tal on selle terviku teiste osadega (kui neid on) samasugune suhe kui sinise lille teiste osadega. See on ainus, mida me saame silmas pidada. Me ei saa silmas pidada, et tal on siniseaistinguga mingi suhe, mida tal sinise lillega ei ole. Ja me nägime, et siniseaistingul on peale sinise veel vähemalt üks element – "teadlikkus", mis teeb temast aistingu. Seega, kui me väidame, et sinine on aistingu sisu, siis me väidame, et tal on selle "teadlikkusega" sama suhe mis sinise lille teiste osadega. Me ei hakka uurima, milles see suhe sinise lille puhul täpselt seisneb. Piisab sellest, kui öelda, et see on asja ja omaduse suhe ning see suhe on niisugune, et kui asi on olemas, siis peavad ka omadused olemas olema. Asja sisu on see, mille olemasolu me väidame, kui me väidame asja olemasolu.
Nii et kui öeldakse, et sinine on "siniseaistingu" sisu, siis aistingut võetakse nii, nagu ta oleks samal moel tervik nagu iga muu "asi". Siniseaisting erineb siis sinisest helmest ja sinisest habemest täpselt samal moel, nagu need teineteisest erinevad: üks sisaldab klaasi, teine karvu, ning siniseaisting sisaldab teadlikkust. Sinine suhtub teadlikkusse täpselt samamoodi nagu klaasisse või karvadesse: kõigil kolmel juhul on ta asja omadus.
Kuid ma ütlesin äsja, et siniseaisting analüüsiti sisuks ja olemasoluks ning öeldi, et sinine on siniseidee sisu. Siin on kahemõttelisus. Kui me kasutame sõna "sisu" samas tähenduses nagu hr Bradley sõna "mis", st kui me mõtleme selle all kõike seda, mille olemasolu väidetakse, kui väidetakse asja olemasolu, siis sinine muidugi ei ole siniseaistingu sisu, vaid aistingu sisusse kuulub ka teadlikkus. Sel juhul on muidugi väär analüüsida see aisting sisuks "sinine" ja puhtaks olemasoluks; see on vastuoluline. Kuid on ka teine tähendus, milles "sisu" võib õigusega nimetada aistingu sisuks: sisu all võib mõelda eidost vastandina "substantsile" või "mateeriale". "Teadlikkust", mis on kõigile aistingutele ühine, saab vaadelda nende "substantsina", ning sisuks saab nimetada seda, mille poolest üks aisting teisest erineb. Selles mõttes võib öelda, et "sinine" on aistingu sisu. Ent sel juhul on analüüs sisuks ja olemasoluks vähemalt eksitav, sest olemasolu peab hõlmama kõik, mis aistingus peale sinise veel eksisteerib.
Ma tahan osutada sellele, et 1) meil pole üldse alust eeldada, et vaimupildid on olemas, st eeldada, et sinine on osa siniseaistingu sisust, ja 2) et isegi kui vaimupildid on olemas, siis ei taandu ükski vaimupilt ega aisting või idee sellisele asjale: et "sinine" on isegi juhul, kui ta on osa sinisepildist või -aistingust või -ideest, sellega alati ka hoopis teistsuguses suhtes ning see teine suhe, mille traditsiooniline analüüs välja jätab, on ainus, mis üldse teeb siniseaistingust mentaalse fakti.
Aistingu või idee tõene analüüs on järgmine. Element, mis on nendele kõigile ühine ja mida ma nimetasin "teadlikkuseks", ongi teadlikkus. Aisting on tegelikult millegi "teadmise" või "teadvustamise" või "kogemise" juhtum. Kui me teame, et siniseaisting on olemas, siis me teame seda, et on olemas üks teadlikkus sinisest. Ja see teadlikkus ei ole mitte üksnes ise midagi aredat ja ainulaadset, vaid ka täiesti erinev sinisest: tal on ka täiesti are ja ainulaadne suhe sinisega, mitte asja või substantsi suhe sisuga ega sisu ühe osa suhe sisu teise osaga. Seda suhet me peamegi iga kord silmas teadmise all. Kui kellegi vaimus on sinise teadmine, siis see ei tähenda seda, et tema vaimus on asi või pilt, mille sisu sinine on. Teadlikkus siniseaistingust ei ole teadlikkus vaimupildist – "asjast", mille koostisosad on "sinine" ja mingi muu element samas mõttes, nagu sinine ja klaas on sinise helme koostisosad. See on teadlikkus siniseteadlikkusest; mõlemal juhul on teadlikkust mõeldud täpselt samas mõttes. Me nägime, et "sisuteooria" jätab selle elemendi täiesti arvestamata: see teooria ei väljenda üldse asjaolu, et siniseaistingus on see ainulaadne suhe "sinise" ja teise koostisosa vahel. Ja ma väidan, et siin pole tegemist lihtsalt hooletu väljendusviisiga, vaid asi on selles, et filosoofid on küll tunnistanud, et teadlikkuse all mõistetakse midagi aredat, kuid neil pole veel kunagi olnud selget arusaamist, mis see on. Nad ei ole suutnud seda koos sinisega vaimusilma ees hoida ja neid omavahel võrrelda, nii nagu nad oskavad võrrelda sinist rohelisega. Ja põhjus on selles, et niipea kui me püüame suunata tähelepanu teadlikkusele ning aredalt näha, mis see on, näib ta haihtuvat. Püüdes introspektsiooniga haarata siniseaistingut, näeme üksnes sinist. Ent kui me teame, et midagi on otsida, ja hästi vaatame, siis me leiame selle.
Et seega siniseaistingu analüüs sisaldab peale sinise ka ainulaadset elementi "teadlikkus" ning selle ainulaadset suhet sinisega, saan ma selgitada, mida ma pidasin silmas, väites, et 1) sinine ei ole tõenäoliselt üldse osa aistingu sisust ja 2) isegi kui oleks, aisting ei oleks ikkagi siniseaisting, kui sinisel oleks sellega ainult selline suhe. Esimest hüpoteesi võib nüüd väljendada nii: kui see oleks tõsi, siis juhul kui siniseaisting on olemas, siis on olemas sinine teadlikkus. Ma ei saa introspektsiooni abil kindlalt otsustada, kas siis, kui mul on siniseaisting, on minu teadlikkus sinine. Aga see polegi tähtis, sest introspektsioon võimaldab mul otsustada, et ma olen sinisest teadlik, ja sellega ma pean silmas, et minu teadmisel on sinisega hoopis teistsugune ja are suhe. Minu teadlikkus on sinisest teadlik. Üksnes selle lihtsa ja ainulaadse suhte olemasolu annab meile õigustuse vahetegemiseks asja teadmise ning tea-tava asja vahel, vaimu eristamiseks mateeriast. Seda võib väljendada nii: see, mida nimetatakse aistingu sisuks, ongi tegelikult aistingu objekt.
Ja kui see nii on, mis sellest siis järeldub? Idealistid möönavad, et on asju, millest nad pole teadlikud. Need ei ole nende kogemuse lahutamatud aspektid, kuigi nad on mingi kogemuse lahutamatud aspektid. Nad leiavad ka, et mõned nendest asjadest, millest nad on mõnikord teadlikud, on tegelikult olemas ka siis, kui nemad ei ole neist teadlikud: näiteks teised vaimud. Nii et nad on mõnikord teadlikud millestki, mis ei ole nende enda kogemuse lahutamatu sisu. Nad teavad asju, mis ei ole pelgalt nende kogemuse osa või sisu. Ja minu analüüs pidi näitama, et iga kord kui mul on pelk aisting või idee, siis ma olen teadlik millestki, mis ühtlasi ja samas mõttes ei ole minu kogemuse lahutamatu aspekt. Teadlikkus, mille ma väitsin olevat osa aistingust, ongi seesama ainulaadne fakt, mis konstitueerib igasuguse teadmise: kui ma kogen "sinist", siis see on minu kogemuse objekt, mitte pelgalt sisu, nii nagu seda on kõige ülevam ja sõltumatum reaalne asi, millest ma iganes võin teadlik olla. Seetõttu pole küsimust, kuidas "saada välja oma ideede ja aistingute ringist". Pelk aistingu omamine on juba ringist väljas olemine. See on millegi sellise teadmine, mis niisama tõeliselt ja reaalselt ei ole minu kogemuse osa kui mis tahes asi, mida ma üldse teada võin.
Nähtavasti idealistid sellepärast eeldavadki, et kõik, mis on, peab olema mingi kogemuse lahutamatu aspekt, et nad eeldavad, et vähemalt mõned asjad on nende kogemuse lahutamatud aspektid. Ja kõige kindlamalt peavad nad oma kogemuse lahutamatuks aspektiks oma ideede ja aistingute sisu. Nii et kui osutub, et see sisu ei ole kunagi enda kogemise lahutamatu aspekt, siis on juba lihtne möönda, et seda ei ole ka miski muu, mida me kogeme. Aga kui me kogeme ainult seda, mis ei ole selle kogemuse lahutamatu aspekt, siis ei ole mingit alust eeldada, et miski oleks mingi kogemuse lahutamatu aspekt. Nõnda on selge, kui alusetu on eeldada, et esse on percipi.
Kui idealisti aistingu objekt ei oleks mitte selle objekt, vaid pelgalt sisu ehk oleks tõesti tema kogemuse lahutamatu aspekt, siis ei saaks idealist olla teadlik iseendast ega ühestki reaalsest asjast. Tõepoolest, aistingu suhe oma objektiga on sama, mis ükskõik mis muud laadi kogemuse suhe oma objektiga. Sellisel juhul aga ei saa siis, kui idealist arvab, et ta on teadlik iseendast või kellestki teisest, see tegelikult nii olla. Tema ise ja see teine inimene on tema enda teooria kohaselt pelgalt sellise teadlikkuse sisud, mis ei ole mitte millestki teadlik. Võib vaid öelda, et tal on teatud sisuga teadlikkus, kuid tal ei saa olla teadlikkust millestki. Samamoodi ei ole ta kunagi teadlik iseenese olemasolust ega reaalsuse vaimsusest.
Ja edasi, kui see, millest ta arvab end teadlik olevat, on tegelikult vaid tema enda kogemuse sisu, siis tal pole muidugi mingit alust arvata, et miski peale tema enese olemas oleks. On muidugi võimalik, et teised inimesed on olemas. Solipsism ei pruugi tingimata tõene olla. Kuid tal pole võimalik oma uskumustest järeldada, et see pole tõene. See, et ta ise on olemas, järeldub muidugi tema eeldusest, et paljud asjad on tema kogemuse sisud. Et aga kõik, millest ta arvab end teadlik olevat, on tegelikult vaid selle teadvuse lahutamatu aspekt, siis ei saa sellest eeldusest järeldada, et mõni nendest sisudest, rääkimata teistest teadvustest, üldse eksisteerib teisiti kui tema teadlikkuse lahutamatu aspektina, st tema enda osana.
Sellised on tegelikud järeldused, mis tulenevad idealisti eeldusest, et kogemuse objekt on tegelikult pelgalt selle kogemuse sisu või lahutamatu aspekt. Kui aga selgelt tunnistada "millestki teadlikkuse" loomust; kui aru saada, et see osaleb ühtviisi igasuguse kogemuse – kõige lihtsamast aistingust kuni kõige arenenuma taju või refleksioonini – analüüsis ning see on tegelikult kogemuse ainus olemuslik element – ainus asi, mis on kõikidele kogemustele ühine ja eripärane, ainus asi, mis annab aluse nimetada mingit fakti vaimufaktiks; kui tunnistada, et selline teadlikkus on ja peab olema kõikidel seda laadi juhtumitel, et selle objekt, sellal kui me temast teadlikud oleme, on täpselt seesama, mis ta oleks, kui me ei oleks temast teadlikud: siis saab selgeks et laua olemasolu ruumis on minu kogemusega sellest täpselt samas suhtes, milles minu enda olemasolu on minu kogemusega sellest. Mõlemast me lihtsalt oleme teadlikud. Kui me oleme teadlikud ühe olemasolust, siis me oleme täpselt samas mõttes teadlikud teise olemasolust. Ja kui on tõsi, et minu kogemus võib eksisteerida ka siis, kui ma parajasti ei ole selle olemasolust teadlik, siis on täpselt samasugune alus oletada, et ka laud võib olla olemas, kui ma parajasti ei ole selle olemasolust teadlik. Nii et kui Berkeley oletas, et ainus asi, millest ma olen vahetult teadlik, on minu enda aistingud ja ideed, siis ta oletas midagi väära. Ja kui Kant oletas, et asjade objektiivsus ruumis seisneb tõsiasjas, et nad on "ettekujutused", mis on üksteisega teistsugustes suhetes kui need, milles nad on subjektiivses kogemuses, siis ta oletas midagi sama väära. Ma olen sama vahetult teadlik materiaalsete asjade olemasolust nagu oma aistingute olemasolust, ja kummagi puhul olen ma teadlik täpselt ühest ja samast – nimelt et ühel juhul materiaalne asi ja teisel juhul minu aisting reaalselt eksisteerib. Nii et materiaalsete asjade kohta ei tule küsida mitte seda, mis alust on meil oletada, et midagi meie aistingutele vastavat eksisteerib, vaid seda, mis alust on meil oletada, et materiaalsed asjad ei eksisteeri, kui nende olemasolu kohta on täpselt samasugused tõendid nagu meie aistingute olemasolu kohta. Kumbki ei pruugi eksisteerida; aga kui aga see, et mateeria on meie kogemuse lahutamatu aspekt, annab aluse kahelda mateeria olemasolus, siis samasuguse arutlusega võib tõestada, et ka meie kogemus ei eksisteeri, sest ka see peab olema lahutamatu aspekt meie kogemusest kogemuse kohta. Ainuke mõistlik alternatiiv möönmisele, et eksisteerivad nii vaim kui ka mateeria, on absoluutne skeptitsism, mille kohaselt iga asja eksisteerimine on sama tõenäoline kui selle mitteeksisteerimine. Juhul, kui meil pole alust uskuda mateeria olemasolusse, siis on kõik teised oletused – agnostiku oletus, et miski igal juhul eksisteerib, ning idealisti oletus, et eksisteerib vaim (spiritus) – sama alusetud kui kõige suuremad ebausud.
Kennedy Kosmosekeskus
Kennedy Kosmosekeskus (John F. Kennedy Space Center, KSC) on NASA tähtsamaid kosmoserakettide stardipaiku ja kosmosesüstikute maandumiskoht.
Keskus asub USA Florida osariigis Orlando läheduses Merritt Islandis.
Kosmosekeskuses on kaks raketistardiplatsi, mis koos kannavad nimetust Stardikompleks 39.
Tallinna tänav (Paide)
Tänav on 800 meetrit pikk, üsna sirge ja kulgeb lõunast põhja. Ta algab linna keskväljakul Pärnu tänavaga ühisest punktist ning lõpeb ringristmikul, millest itta kulgeb Järve tee ja läände Pärnu–Rakvere maantee. Tänav ristub Vee tänavaga (paremalt), Posti tänavaga (paremalt), Laia tänavaga (vasakult) ja Veski tänavaga (paremalt). pisi|Tallinna 18, [[Pärnu Maakohtu Paide kohtumaja|Paide kohtuhoone]] Tallinna tänavat ääristavad 18.–19. sajandil valminud puitmajad (vt. Paide vanalinna muinsuskaitseala).
Suurim majanumber on.
Meetod (programmeerimine)
Viited
Funktion (programmering)
941
941. aasta
Sajandid: 9. sajand - 10. sajand - 11. sajand
Aastakümned: 890. aastad 900. aastad 910. aastad 920. aastad 930. aastad - 940. aastad - 950. aastad 960. aastad 970. aastad 980. aastad 990. aastad
Aastad: 936 937 938 939 940 - 941 - 942 943 944 945 946
Paadla mõis
Paadla mõis (saksa keeles Padel) oli rüütlimõis Kärla kihelkonnas Saaremaal.
Mõisast on teateid alates 16. sajandi keskpaigast. Paadla mõis läänistati Buxhoevedenitele 1458. aastal.
373
373. aasta
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Aastakümned: 320. aastad 330. aastad 340. aastad 350. aastad 360. aastad - 370. aastad - 380. aastad 390. aastad 400. aastad 410. aastad 420. aastad
Aastad: 368 369 370 371 372 - 373 - 374 375  376 377 378
Tatrad
thumb|Kõrg-Tatra.
Tatrad (slovaki ja poola Tatry) on Slovakkia ja Poola piiril asuv Karpaatide mäestikku kuuluv mäeahelik.
Tatrate ja ühtlasi Slovakkia kõrgeim tipp on Gerlachovský štít, mille kõrgus merepinnast on 2655 meetrit. Tatrates asub ka Poola kõrgeim tipp Rysy, mille kõrgus merepinnast on 2499 meetrit.
Tatrad on Karpaatide kõrgeim osa.
Tatrad koosnevad kolmest osast:
Lõunasse jäävast Madal-Tatra mäestikust lahutavad Tatraid Liptovi ja Popradi org.
452
452. aasta
Tüüringi mets
pisi pisi|Mäestiku paiknemine. Tüüringi mets (saksa Thüringer Wald) on mäestik Euroopas Saksamaal. Kulgeb ida–läänesuunalisena Tüüringi (põhjas) ja Baieri (lõunas) piiril. Kõrgus kuni 982 meetrit (Großer Beerberg).
Katalüsaator
Katalüsaator on keemiline aine (nii orgaaniline, kui anorgaaniline), mis muudab reaktsiooni kiirust, seda kiirendades.
Tavaliselt on tegu väikese koguse lisaainega, mis võtab reaktsioonist osa alandades reaktsiooni aktivatsiooni energiat, kuid regenereerub ega esine produktide koostises. Katalüsaatori toimel katalüütilised reaktsioonid kiirenevad. Reaktsiooni aeglustab või takistab inhibiitor.
Termini kujunemine
Termin tuleneb kreekakeelsest sõnast κατάλυσις, katálysis ladinakeelse lõpuga. Kata- "alla" või "täielikult", + lyein "lahti päästma", ehk ligilähedaselt "täielikult lahti päästma" või "vallandama".
Ostwald defineeris katalüüsi kui aeglaselt kulgeva keemilise reaktsiooni kiirenemist aine (katalüsaatori) juuresolul, mis ei kuulu reaktsiooni saaduste ega lähteainete hulka. Nii defineerides juhtis ta tähelepanu asjaolule, et katalüsaator pole midagi sellist, mis käivitab muidu mittetoimuva reaktsiooni, vaid katalüsaator on miski, mis lihtsalt kiirendab muidu aeglaselt kulgevat reaktsiooni. Lähtuvalt katalüüsi definitsioonist defineeris Ostwald katalüsaatorit kui mistahes ainet, mis ei esine reaktsiooni lõppsaaduste koostises, kuid muudab reaktsiooni kiirust.
Katalüsaator reaktsiooni kiiruse muutjana
Katalüsaatori lisamine reaktsioonisegusse alandab reaktsiooni aktivatsioonienergiat, kuid ei muuda reaktsiooni keemilist tasakaalu, ehk tasakaalu konstanti. Reaktsioon küll kiireneb, kuid dünaamiline tasakaal jääb muutumatuks – reaktsiooni lähteainete ja saaduste suhe jääb samaks.
Graafikul on näidatud võrdlevalt reaktsiooni potentsiaalse energia muutus katalüsaatori osalusel (punasega) ja katalüsaatori puudumisel (mustaga). Võib näha, et katalüsaatori osalusel on toimuva reaktsiooni potentsiaalse energia maksimum palju madalam kui sama reaktsiooni toimumisel ilma katalüsaatorita. Katalüsaatori osalusel on reaktsiooni toimumiseks vajalik ületatav energiabarjäär väiksem.
Rakendused
Enamasti peetakse katalüsaatori all silmas reaktsiooni kiirendavat ainet, kuid leidub ka katalüsaatoreid, mille toime on vastupidine – reaktsiooni aeglustav. Neid nimetatakse inhibiitoriteks.
Katalüsaator on homogeenne, kui ta on lähteainetega samas faasis (näiteks Br- vees), ja heterogeenne, kui on nendest erinevas faasis (näiteks metalne Pt).
Biokatalüsaatorid
Biokatalüsaatorid, mis kuuluvad orgaaniliste katalüsaatorite rühma, on ensüümid, aga ka mitmed looduses toimuvad protsessid ja nende allikad. Elusrakud sisaldavad eriliste omadustega suuri molekule ehk bioloogilisi katalüsaatoreid (paljud valgud), mida nimetatakse ensüümideks. Ensüümide reaktsioonid toimuvad aktiivtsentrites. Kui "võõrad" ainemolekulid satuvad ensüümide aktiivtsentrisse ja seonduvad sellega, siis lakkavad elusrakkudes ensüümaatilised reaktsioonid ning rakk "mürgitub" ehk hävib.
Katalüsaatorid ja keskkond
Inimtekkelised kemikaalid, nagu NO ja NO2 jpt, katalüüsivad osooni lagunemist. Peter Atkins ja Loretta Jones on raamatu "Keemia alused. Teekond teadmiste juurde" 4. väljaande 694. leheküljel kirjutanud nii: Juba väikesed kogused klorofluorosüsinikke (teatavad feroonid) põhjustavad seetõttu atmosfääris osoonikihi ulatusliku lagunemise: klorofluorosüsinikud lagunevad radikaalideks, mis katalüüsivad osooni lagunemist.
Katalüsaatorimürgid
Aktiivsuse kaotanud katalüsaatoreid nimetatakse mürgitunud katalüsaatoriteks. Katalüsaatorite reaktsioonide katkemist põhjustavad mitmed raskmetallid (plii), seetõttu soovitatakse katalüüsmuunduriga autodes kasutada pliivaba märgistusega kütust.
Polümerisatsiooni initsiaator vs. katalüsaator
Aineid, mis monomeeri keskkonnas moodustavad aktiivseid osakesi ja alustavad ahela kasvu reaktsiooni, nimetatakse initsiaatoriteks või katalüsaatoriteks.
Radikaalpolümerisatsiooni initsiaatoriteks on ained, mis kergesti moodustavad vabu radikaale. Iga moodustunud radikaal võib ühineda monomeeri molekuliga ja alustada üht reaktsiooniahelat, see on üht polümeerset molekuli. Seejuures initsiaatoriks olnud osake jääb seotuks ahela „algusega” ja ei osale järgnevates reaktsioonietappides. Initsiaator reaktsiooni käigus kasutatakse ära pöördumatult, kuid selle asemele tekib uus radikaal.
Ioonpolümerisatsiooni katalüsaatoriteks on ained, mis reaktsiooni keskkonnas moodustavad ioonipaare või oluliselt polariseeritud komplekse, mis alustavad polümerisatsiooniahelat. Need ioonipaarid või polaarsed molekulid (erinevalt vabadest radikaalidest) osalevad igas järgnevas ahela kasvu etapis, st elementaarreaktsioonis järgmise monomeeri molekuliga. Katalüsaatorit protsessi käigus ära ei kasutata ja see regenereerub.
Vladimir Jurjevitš Martõnov
Vladimir Jurjevitš Martõnov (Владимир Юрьевич Мартынов; 4. juuli 1947 Kaliningrad – 26. veebruar 2007 Moskva) oli Vene filmirežissöör ja näitleja.
Aastal 1969 lõpetas ta B. Štšukini teatrikooli näitlejana ning töötas seejärel Tšeljabinski draamateatris.
1978. aastal lõpetas ta Üleliidulise Riikliku Kinematograafiainstituudi režissöörina ning hakkas tööle M. Gorki nimelises filmistuudios.
374
374. aasta
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Aastakümned: 320. aastad 330. aastad 340. aastad 350. aastad 360. aastad - 370. aastad - 380. aastad 390. aastad 400. aastad 410. aastad 420. aastad
Aastad: 369 370 371 372 373 - 374 - 375 376 377 378 379
Metamorfmaag
Metamorfmaag on J. K. Rowlingu romaanisarjas "Harry Potter" võlur või nõid, kes saab oma välimust muuta. Metamorfmaagid on väga haruldased, sest anne ei ole õpitav, vaid pigem päritav. Metamorfmaagid võivad oma välimust muuta laiemas ulatuses kui animaagid, kes suudavad muutuda ainult loomadeks. Metamorfmaagid ei saa muuta oma sugu, see tähendab, et metamorfmaag saab muuta ainult senikaua oma välimust kuni talle ei tule ette soolisi takistusi. Harry Potteri lugudes on kaks metamorfmaagi: Nymphadora Tonks ja ta poeg Teddy Lupin.
Oriküla mõis
Oriküla mõis (saksa keeles Orriküll) oli rüütelkonnamõis Kärla kihelkonnas Saaremaal.
Osalaeng
Osalaeng on nullist veidi positiivsem või negatiivsem laeng (vastavalt б+ või б-). Iseloomustab elektrontiheduse nihkumist polaarsel sidemel.
Mäe-Nõmpa mõis
Mäe-Nõmpa mõis (saksa keeles Hoch-Nempa) oli poolmõis Kärla kihelkonnas Saaremaal.
Mõis rajati 1731 Vana-Nõmpa mõisast eraldatud alast.
Umbsaare
Umbsaare on küla Võru maakonnas Võru vallas.
Küla läbib Valga–Koidula raudteelõik.
Move Along
"Move Along" on ansambli The All-American Rejects teine stuudioalbum, mis ilmus 12. juunil 2005.
Album püsis Billboard 200 edetabelis üle saja nädala.
Rõuge kihelkond
pisi|[[Rõuge kirik]]
Rõuge kihelkond (lühend Rõu; ) oli kirikukihelkond Võrumaal ja Tartu ja Võru kreisis Liivimaa kubermangus.
Piirkonna ajalugu
Rõuge kihelkond tekkis 16. sajandil. Paikkonna varasem kihelkondlik kuuluvus on tänini üsna ebaselge. Rõuge kiriku rajas ilmselt 1550. aastatel Rõuge mõisnik Kursell. Kihelkond sai Põhjasõjas kannatada. Sõjas kannatada saanud kirik lammutati ning 1729. aastal hakati uut rajama.
Kihelkonna alad tänapäeval
Rõuge kihelkond oli pindalalt üks Eesti suuremaid. Tänapäeval jääb kunagise Rõuge kihelkonna territoorium peamiselt Võru maakonda ning väike osa ka Põlva maakonda. Endise kihelkonna aladel asuvad Rõuge, Antsla ja Räpina vald.
Python (programmeerimiskeel)
Python võimaldab mitut programmeerimisstiili, näiteks objektorienteeritud, protseduraalset või funktsionaalset programmeerimist.
Pythonit peetakse üsna lihtsaks keeleks ja just sellest on soovitatud programmeerimise õppimisel alustada.
Python sisaldab selliste programmeerimiskeelte nagu C++, Java, Modula-3 ja Scheme tunnuseid.
Ajalugu
Pythoni töötas 1990. aastate alguses Hollandis Stichting Mathematisch Centrumis välja Guido van Rossum. Python on keele ABC järglane. ABC omakorda on inspireeritud SETL-ist. 2000. aasta mais lõid Guido van Rossum ja Pythoni arendusmeeskond ettevõtte BeOpen PythonLabs, mis sama aasta oktoobris ühines firmaga Digital Creations (hiljem tuntud kui Zope Corporation). 2001. aastal loodi mittetulundusühing Python Software Foundation, mis on Pythoni autoriõiguse omanik, ühingu sponsoriks on ka Zope Corporation.
Python on saanud nime briti komöödiagrupi Monty Python järgi. Dokumentatsiooni koodinäidetes üritatakse vältida liigset tõsidust viidetega grupi loomingule.
Kõik Pythoni avalikustatud versioonid on avatud lähtekoodiga. Enamik väljalaskeist, kuigi mitte kõik, ühildub ka GPL-litsentsiga. Pythoni interpretaatorit ja teeke levitatakse tasuta tarkvarana.
Tehniline info
Python on dünaamiliste andmetüüpidega keel, kus programmeerijal ei ole tarvis määrata muutujate tüüpe. See suurendab programmeerija võimalusi, kuid on samas veaohtlik.
Pythoni koodi interpreteerimine ja optimeerimine võivad olla mõnikord aeglased protsessid. Selle omaduse poolest sarnaneb Python Javaga, kuna ka Pythoni programmid kompileeritakse enamasti baitkoodiks, kuigi Pythoni puhul on see protsess läbipaistev. Siiski on Pythoni programmid masinkoodi kompileeritud programmidest (C, C++) alati aeglasemad, isegi mitu korda. Samas pole tänapäeva arvutite kiiruse juures seda vahet lihtsamate ülesannete puhul märgata.
Võrdlus teiste keeltega
pisipilt|400px|right|Python 2.x süntaksi näide Pythoni kasutamine erineb teistest keeltest arendamise kiiruse poolest, samas on keeles olemas kõik objektorienteeritud programmeerimise vahendid. Python on hea keel prototüüpimiseks: tihti luuakse mingi arvutiprogrammi esialgne kavand selles keeles, misjärel teostatakse see mõnes kiiremas kõrgkeeles. Vahel kirjutatakse ainult programmi aeglasemad osad C-s või C++-is. Võrreldes teiste programmeerimiskeeltega kulutab Pythonis programmeeritu rohkem kui 70 korda rohkem aega ja energiat ning vajab 2,4 korda rohkem mälu kui C-s programmeeritu. Pythoni keeles on nimekirjageneraatorid kõige võimsamate tööriistade hulgas. Nende kasutamise kaudu on võimalik läbi viia mitmesuguste andmetega töötamise protsess. Selliseid konstruktsioone kasutatakse sageli siis, kui on vaja töötada loenditega. See hõlmab mitte ainult nende loomise protsessi, vaid ka edasist muutmist.
Võtmesõnade loetelu
Järgnevalt on esitatud Pythoni programmikeeles kasutatavad võtmesõnad: Võtmesõnu ei tohi kasutada muutujate nimedena.
Hello world
Klassikaline Hello world programm Pythonis:
Kommentaarid
Kommentaarid ehk see tekst, mida programmi täitmisel ei loeta, eraldatakse täitmisele minevast programmiosast märgiga #.
Helin-Mari Arder
pisi|Helin-Mari Arder [[Solarise keskuse Apollos luulekogu ja plaadi "Oda jälg õhus" esitlusel Foto: Ave Maria Mõistlik, 14. mai 2014 ]] pisi|Helin-Mari Arder esinemas kirjandusfestivalil [[HeadRead Foto: Ave Maria Mõistlik, 3. juuni 2012 ]] Helin-Mari Arder (sündinud 12. mail 1974 Tallinnas) on eesti laulja.
Hariduskäik
Õppinud nii Tallinna 22. Keskkoolis kui ka Tallinna Muusikakoolis, kus omandas viiuli eriala õpilasena baasteadmised muusikast. Keskkooli lõpetas Soomes, Ressu Lukios. Ta on õppinud Tartu Ülikoolis 3 aastat prantsuse keelt ja kirjandust. 25-aastaselt asus ta õppima Georg Otsa nimelisse Tallinna Muusikakooli pop-jazz laulu erialale Mare Väljataga juhendamisel ja lõpetas selle aastal 2003. Arder on lõpetanud ka Helsingi Ülikooli Metropolia (end Stadia) pop-džässlaulu ja muusikapedagoogika erialal.
Isiklikku
Helin-Mari Arder on pärit tuntud lauljate perekonnast. Tema vanavanaisa Aleksander Arder oli enne Teist maailmasõda tuntud laulja ning vanaisa oli pastor Arpad Arder. Isa Jaan Arder tegutses ansamblites Apelsin, Trio Naturale, Lust Fest, Kolm Krooni ja Hortus Musicus. Helin-Mari lell oli luuletaja Ott Arder. Tema isapoolne vanavanaema oli Eesti riigimehe Jaan Poska tütar Tatjana Poska (1900–1988).
Vogeesid
Vogeesid (prantsuse Vosges) on mäed Euroopas. Kulgevad põhja-lõuna suunas, eraldavad Alsace'i (idas) Lorraine'ist (läänes). Läänenõlv on lauge, idanõlv järsk. Kõrgus kuni 1424 meetrit (Grand Ballon).
372
372. aasta
Kagera
thumb|Pildil ühinevad Kagera ja [[Ruvubu]] Kagera (Akagera) on jõgi Ida-Aafrikas, pikkus Nyawarongo ja Ruvuvu jõe ühinemiskohast, mis asub 2700 meetrit üle merepinna, 420 km, Rukarara lähtest 792 km. Vooluhulk on umbes 1500 m³/s.
Kagera on Niiluse lähtejõgi. Ta algab Tanganjika järve idakalda mägedest ja voolab enamasti laias soostunud orus. Ülemjooksul voolab valdavalt põhja, alamjooksul itta. Suubub Victoria järve. Kagera voolab Burundis, Tansaanias, Rwandas ja Ugandas, neist kahes viimases piirijõena.
372
Aastakümned: 320. aastad 330. aastad 340. aastad 350. aastad 360. aastad - 370. aastad - 380. aastad 390. aastad 400. aastad 410. aastad 420. aastad
Aastad: 367 368 369 370 371 - 372 - 373 374 375 376 377
Lissabon
Lissabon on Portugali pealinn. Asub Atlandi ookeani rannikul, Tejo jõe suudmes.
Epp Petrone
thumb|Epp Petrone, [[Justin Petrone ja Mike Collier, 2015]] thumb|[[Justin Petrone|Justin ja Epp Petrone Kuressaare Ameerika teabepunkti viienda sünnipäeva tähistamisel, 2010]] Epp Petrone (sünninimi 1974–1995 Epp Saluveer; 1995–2003 Epp Väljaots; sündinud 20. juulil 1974 Viljandis) on eesti ajakirjanik, kirjanik ja kirjastaja.
Lissabon
Ajalugu
1256. aastal kolis kuningas Alfons III oma residentsi Coimbrast Lissaboni.
Epp Petrone
Ta on lõpetanud 2000. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal.
Lissabon
Ajalugu
16. sajandi alguses oli Lissabon umbes 350 000 elanikuga maailma suurim linn.
Epp Petrone
Epp Petrone on töötanud Tartu Raadios ning ajakirjades Favoriit, Eesti Naine, Stiil, Stiina, Tervis ja Anne. On töötanud TV3 saadete "Õhtul õhus", "Kahvel", "Robinsonid" ja "A4" toimetajana.
Alates 2005. aastast on ta kirjutanud blogides. 2018. aastast on ta teinud taskuhäälingusaateid lastele ("Hommikujutt" ja "Unejutt") ja 2019. aastast ka täiskasvanutele ("Epp Petrone podcast").
Lissabon
Ajalugu
1. novembril 1755 tabas linna tugev maavärin (hinnanguliselt 8,7–9,0 magnituudi), mis hävitas 2/3 linnast ja nõudis kuni 60 000 ohvrit.
Kolmikside
pisi|Kolmikside heks-3-üüni graafilises struktuurivalemis
Lissabon
Ajalugu
pisi|Lissaboni kliimadiagramm 400px|pisi|keskel|Osaline vaade [[Lissaboni vanalinnale]]
Epp Petrone
2007. aastal asutas ta kirjastuse Petrone Print, kus töötab toimetaja ja kirjastajana.
Lissabon
Sport
Linna spordiklubid SL Benfica ja Lissaboni Sporting on tuntud oma jalgpalliklubi poolest.
Majandus
Lissaboni piirkond on Portugali üks jõukamaid. See produtseerib 45% Portugali SKP-st. 2007. aastal oli SKP ühe elaniku kohta Lissabonis 26 100 eurot.
Francis Herbert Bradley
pisi|Francis Herbert Bradley Francis Herbert Bradley (30. jaanuar 1846 Inglismaa, Surrey (praegu London), Clapham – 18. september 1924) oli Briti filosoof.
Histoloogia
pisi|255px|Histoloogia (1950)
Histoloogia ehk koeõpetus on mikroanatoomia, botaanika, bioloogia, zooloogia ja meditsiiniteaduse allharu, mis uurib hulkraksete organismide rakkude ja kudede struktuuri, ehitust, arenemist ja talitlust ning patoloogiat. Histoloogia eriteadlane on histoloog.
Histoloogia on tihedalt seotud anatoomia allharudega, nagu süstemaatiline anatoomia, funktsionaalne anatoomia, embrüoloogia, ealine anatoomia, rakendusanatoomia ehk kliiniline anatoomia, patoanatoomia jt.
Epp Petrone
2016. aastal asutas ta kivipoe Indiast.ee, oli selle omanik kuni 2018.
Aastail 2006–2010 oli ta erakonna Eestimaa Rohelised liige. 2019. aastal kandideeris Riigikogusse sõltumatuna, erakonna Eesti 200 nimekirjas.
Histoloogia
Eri riikide teadus- ning meditsiinisüsteemides võivad histoloogia klassifikatsioonid, diagnostilised meetodid (laboratoorne diagnostika), õpetusteooriad ja teraapilised meetmed ning bioloogilised ja meditsiinilised terminid erineda.
Histoloogiat saab liigitada uuritavate ning õpetusse kuuluvate hulkraksete organismide järgi:
Epp Petrone
2022. aastast töötab ta Sänna Kultuurimõisas raamatukogu juhatajana.
Isiklikku
Ta on olnud kaks korda abielus. Esimene abikaasa Jaan Väljaots on ajakirjanik. Teine abikaasa Justin Petrone on itaalia-ameerika päritolu kirjanik ja ajakirjanik.
Francis Herbert Bradley
Bradley filosoofia mõjutas tugevasti T. S. Elioti luulet.
Histoloogia
Ajaloolist
1819. aastal kasutas Mayer esimest korda sõna "histoloogia".
Kolmikside
Kolmikside on keemiline side, kus on ühinenud kolm elektronpaari, ehk kaks aatomit jagavad kuut elektroni.
Histoloogia
Ajaloolist
Histoloogia arendamisse on panustanud paljude eri valdkondade teadlased, nagu Robert Hooke, Marie François Xavier Bichat, mitmed anatoomid Meckeli suguvõsast, patoloog Thomas Hodgkin (1798–1866), Johannes Evangelist Purkinje, Friedrich Gustav Jakob Henle, Filippo Pacini jpt.
Kolmikside
Kolmikside kuulub kovalentsete sidemete hulka.
Ilmselgelt on kolmikside tugevam kui kaksikside. Kõige tugevam keemiline side on süsinikmonooksiidil ehk vingugaasi molekulil. Õhulämmastik, N2 on samuti seotud kolmiksidemega. Tänu sellele on see molekul väga stabiilne. Termodünaamiliselt on lämmastiku aatomite ühinemine molekuliks soodne ja lämmastiku sidumine ebasoodne. See on üks põhjus miks Maa atmosfääri koostisest ligi 4/5 moodustavad lämmastiku molekulid.
Francis Herbert Bradley
Tema vanemad olid mõjukas evangeelne jutlustaja Charles Bradley, kelle ümber kogunes "Claphami sekt", ning selle teine abikaasa Emma Linton. Francis oli nende neljas laps ning täiskasvanuks saanud poegadest vanim.
Francise poolvend isa esimesest abielust oli George Granville Bradley oli väljapaistev vaimulik ja õpetlane. Francise noorem vend A. C. Bradley oli kirjandusteadlane.
Aastal 1856 asus Francis õppima Cheltenham College 'isse, kust ta 1861 läks üle Marlborough College 'isse , mida juhatas tema poovend Charles. Sinna ta jäi 1863. aastani. Aastal 1865 asus Bradley õppima Oxfordi Ülikooli University College 'isse.
Detrsembris 1870 sai ta kolleegiumiliikmeks Oxfordi Ülikooli Merton College 'is. See tõi kaasa õpetamiskohustusteta eluaegse stipendiumi, mille oleks katkestanud ainult abiellumine. Bradley aga ei abiellunud.
Bradley vaadete kritiseerimisest Edward George Moore'i ja Bertrand Russelli poolt sai alguse analüütiline filosoofia.
Raamatus "Keel, tõde ja loogika" kritiseerib Alfred Jules Ayer Bradleyt selle eest, et ta esitab väiteid, mis ei rahulda loogilise positivismi verifikatsiooniprintsiibi nõudeid, näiteks "Absoluut siseneb evolutsiooni, kuid ei ole ise evolutsiooniks võimeline."
Jõelähtme kihelkond
pisi|[[Jõelähtme kirik]]
Epp Petrone
Isiklikku
Teisest abielust on Petronel kolm tütart.
Jõelähtme kihelkond
Jõelähtme kihelkonna mõisad
19. sajandi esimesel poolel kuulusid kihelkonda mõisad:
Jõelähtme kihelkonna vallad
Aastal 1891 ühinesid Jõelähtme vallaks kuus mõisavalda – Jõelähtme, Jägala, Kostivere, Ülgase, Kodasoo ja Rummu – ning Jõelähtme kirikumõis.
Kihelkonna alad tänapäeval
Jõelähtme kihelkonna alal on tänapäevased Harju maakonna Viimsi vald ja Jõelähtme vald ning Maardu linn. Suur ala kihelkonnast on praeguse Tallinna linna alal.
453
453. aasta
Sergei Šipov
pisi| Sergei Šipov (2018)
Sergei Jurjevitš Šipov (vene keeles Сергей Юрьевич Шипов; sündinud 17. aprillil 1966 Muromis) on vene maletaja, malekommentaator, maletreener ja maleliteraat, rahvusvaheline suurmeister (1996).
Šipov sai suurmeistriks 30-aastaselt 1996. aastal. Neli aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. 1998. aastal Peterburis peetud Venemaa meistrivõistlustel (mängiti Šveitsi süsteemis, 60 osavõtjat) jagas esikohta koos Aleksandr Morozevitši, Pjotr Svidleri ja Konstantin Sakajeviga, kuid Bergeri koefitsientide alusel jäi talle neljas koht.
Šipov on mänginud FIDE maailmameistrivõistlustel (nokautsüsteemis peetud turniirid). 1999. aastal sai ta Las Vegases turniiritabelis 22. asetuse. Võitis teises ringis Hannes Stefánssoni, kuid kaotas kolmandas ringis Vassõl Ivantšukile tulemusega 0:2 ja langes edasisest konkurentsist välja. Detsembris 2001 sai ta Moskvas turniiritabelis 44. asetuse. Kaotas teises ringis Joël Lautier'le tulemusega 1,5:2,5.
Alates 1999. aastast elab ta Moskvas. Tegutseb ka treeneri ja malekommentaatorina.
Karl Friedrich Abel
thumb|[[Thomas Gainsborough. Carl Friedrich Abel. 1777]] thumb|[[Thomas Gainsborough. Carl Friedrich Abel oma gambaga. Umbes 1765]] thumb|On arvatud, et see pilt kujutab [[Johann Sebastian Bachi oma poegadega, kuid Teri Noel Towe' järgi on pildil Christian Ferdinand Abel oma poegadega, kelle seas on ka Karl Friedrich Abel .]] Karl Friedrich Abel, ka Carl Friedrich (22. detsember 1723 Köthen – 20. juuni 1787 London), oli saksa helilooja ja gambamängija. Ta oli Christian Ferdinand Abeli poeg.
Karl Friedrichi isa, gambavirtuoos Christian Ferdinand Abel oli poja sünni ajal Johann Sebastian Bachi õuekapellis esimuusik.
Karl Friedrich õppis võib-olla Johann Sebastian Bachi juures. Väidetavalt õppis ta pärast Bachi Leipzigisse suundumist Thomasschules, kuid see pole tõestatud. Kindlasti aga tegutses ta Bachi soovitusel dirigent Johann Adolph Hassele aastatel 1748–1758 "Poola kuninga kammermuusikuna" Dresdeni õuekapellis.
Seitsmeaastase sõja tõttu pidi Abel 1757 Dresdenist lahkuma. Aastal 1758 viibis ta Goethe perekonna külalisena Frankfurdis. Ta reisis läbi Lõuna-Saksamaa ja Pariisi ning jõudis 1759 Londonisse. Suure menuga andis ta seal esimese kontserdi oma teostest mitmel instrumendil, eriti gambal ja barütonil (pillil, millele komponeeris ka Joseph Haydn). Järgnesid uued soolokontserdid Londoni seltskonnale; ta nimetati varsti kuninganna Charlotte'i kammermuusikuks.
Aastal 1762 tuli Londonisse Johann Christian Bach, et kuulsa Abeliga tuttavaks saada. Varsti nad sõbrunesid ning 1764 tehti algust armastatud Bachi-Abeli kontsertidega, mida kuni 1775. aastani korraldas Carlisle House'i kontserdisaaliomanik Teresa Cornelys, endine Veneetsia ooperilaulja. Need olid esimesed abonementkontserdid Inglismaal üldse.
Aastal 1763 kirjutas Abel koos krahv St. Germaine'iga muusikalise komöödia "Suvemuinasjutt".
1764. aastast jõudis Londonisse ka 8-aastane Mozart oma isaga. Mozart külastas Abelit, kelle helitöid ta uuris. Eeskujuks kopeeris ta oma märkmikku Abeli sümfoonia Es-duur (op. VII, 6), mistõttu see sattus ekslikult Köcheli kataloogi kui 3. sümfoonia nr 18 ("Sümfoonia nr 3 e-moll") all. Nõnda sai sellest üks Abeli tuntumaid teoseid.
Alates 1775. aastast olid Bachi-Abeli kontserdid Teresa Cornelysest sõltumatud. Neid jätkati kuni Bachi surmani 1782, seejärel püüdis Abel ühe aasta menutult kontserte üksinda jätkata. Selles kontserdisarjas kanti muu hulgas esimest korda Inglismaal ette Joseph Haydni loomingut.
Abel naasis Saksamaale ning viibis aastani 1785 mitu korda ka Pariisis, kuid mandril ei õnnestunud tal edu saavutada, nii et ta pidi minema tagasi Londonisse, kus ta oli ikka veel nõutud mitmesuguste vanade ja uute pillide mängijana. Ta hakkas jooma, mis kiirendas tema surma. Aastal 1787 suri ta vaesuses.
Abel oli viimane suur gambasolist. Temaga kadus see pill orkestripillide ning varsti ka sooloinstrumentide seast. Arrey von Dommer iseloomustab teda nii: "Tema mängu peeti eeskujulikuks ning see oli maitse, lihtsuse ja suuruse pärast noortele kunstnikele eeskujuks; ja nii nagu Abel oli oma aja suurim gambamängija, oli ta ka viimane, sest temaga suri välja ka tema instrument. Ka muus osas oli ta põhjalikult haritud muusik, kes valdas vaba muusikat, tubli harmonist ja hea instrumentaalhelilooja." Ka Goethe nimetas teda viimaseks suureks gambamängijaks.
Abel oli silmapaistva välimusega mees, kellest on maalitud palju ilusaid portreesid. Kahe portree autor on tema sõber Thomas Gainsborough.
Lancashire
Lancashire on tseremoniaalkrahvkond Loode-Inglismaal. Krahvkonna piire muudeti 1974. aastal, kui ajaloolise Lancashire'i krahvkonna põhjaosast liideti Furnessi piirkond Cumbriaga.
Lancashire jaguneb 14 omavalitsusüksuseks:
Chinụa Achebe
pisi|Chinụa Achebe (2008)
Chinụa Achebe (Albert Chinụalụmọgụ Achebe; 16. november 1930 – 22. märts 2013) oli Nigeeria kirjanik.
Achebet peetakse tänapäevase Nigeeria kirjanduse rajajaks. Tal oli omapärane kohalikule traditsioonile tuginev stiil, mis sisaldas rahvajutte ja vanasõnu.
Ta kirjutas inglise keeles, kuid tema emakeel oli ibo keel. Tema romaanid keskenduvad ibo ühiskonna traditsioonidele, kristlikele mõjudele ning väärtuste konfliktidele koloniaalajastul ja pärast seda. Tema esikromaan "Kõik vajub koost", mis ilmus 1958. aastal, on kujunenud Aafrika kirjandusklassikaks. Lisaks romaanidele ilmus temalt lühijutte, luulet, lasteraamatuid ja esseekogumikke.
Ta oli aktiivne Biafra iseseisvuse pooldaja. Biafra iseseisvuse ajal 1967–1970 reisis ta Euroopas ja Ameerikas ning palus oma rahvale abi, mida aga ei tulnud. Pärast seda, kui Nigeeria oli uuesti vallutanud Biafra, osales Achebe mõnda aega poliitikas, kuid pettus selles korruptsiooni ja elitismi tõttu, mis sel ajal Nigeeria poliitikas lokkas. Ta elas mitu aastat vahepeal USA-s.
1990. aastast elas ta taas USA-s. Ta oli New Yorgi Bard College'i professor. 1990. aastal jäi ta autoõnnetuse tagajärjel puusadest allapoole halvatuks.
Vagula
Vagula on küla Võru maakonnas Võru vallas.
Tsutomu Yamaguchi
Tsutomu Yamaguchi (jaapani 山口彊 Yamaguchi Tsutomu; 16. märts 1916 Nagasaki prefektuur – 4. jaanuar 2010 Nagasaki) oli jaapanlane, kes elas üle nii Hiroshima kui Nagasaki tuumaplahvatuse 1945. aasta augustis. Jaapani valitsus tunnistas ta 23. märtsil 2009 ametlikult kahekordseks hibakusha 'ks ehk tuumaplahvatuse üleelanuks.