Practical_Ethics
Mis eetika on: üks vaade
Singer ei hakka niisugust tegema, vaid lähtub väitest, et eetika universaalne aspekt annab aluse vähemalt alustada avaralt utilitaristlikust positsioonist. Utilitarismist loobumiseks oleks tarvis head põhjendit. Singer arutleb nii: kui ma nõustun, et eetikaotsustusi tuleb teha universaalsest vaatekohast, siis ma nõustun, et minu vajadused ja soovid ("eelistused") ei saa lihtsalt sellepärast, et nad on minu omad, lugeda rohkem kui minu omad. Sellepärast pean ma eetiliselt mõeldes oma loomulikku hoolimist oma eelistustest laiendama teiste eelistustele. Oletame, et ma kuulun rühma, kes saab toidu kodumetsast. Üksi olles leian ma eriti hea viljapuu ning mul on valida, kas süüa kõik viljad ise ära või jagada neid teistega. Oletame ka, et ma ei tea eetilistest kaalutlustest midagi. Üks (võib-olla ainus) asi, mida mul tuleks arvestada, on see, kuidas see mõjutaks minu eelistusi. Oletame, et ma hakkan nüüd mõtlema eetiliselt. Siis ma pean arvestama ka kõigi nende eelistusi, keda minu otsus mõjutab. Kui pole muid eetilisi kaalutlusi, siis ma toimin nii, et kõigi asjaosaliste eelistused oleksid kõige tõenäolisemalt maksimaalselt rahuldatud. Nii et vähemalt mingil moraaliarutluse tasandil osutab eetika teo suunas, millel on kokkuvõttes kõigi asjaosaliste jaoks parimad tagajärjed. Võivad olla teised kaalutlused, mis osutavad teises suunas. On utilitaristlikke põhjendeid uskumiseks, et iga igapäevaelu otsuse puhul ei tuleks püüda neid tagajärgi kalkuleerida, vaid seda tuleks teha ainult väga ebaharilikes olukordades ja siis, kui valitakse üldisi printsiipe, millest tulevikus juhinduda. Ülaltoodud näite puhul võidakse alguses pidada ilmseks, et viljade jagamisel on paremad tagajärjed kui mittejagamisel. Võib-olla see osutubki parimaks printsiibiks, aga enne kui meil saab olla alust seda uskuda, tuleb mõelda ka selle peale, kas viljade kõigiga jagamine ikka on kõigile kasuks või on hoopis kahjuks, sest see vähendab kogutavate viljade hulka, sest mõned jäävadki lootma ainult selle peale, mis nad teistelt saavad. See on utilitarismi variant, kuid mitte klassikaline utilitarism, mida pooldasid Jeremy Bentham, John Stuart Mill ja Henry Sidgwick. Nende järgi tuleb alati maksimeerida naudingut ehk õnne ning minimeerida valu ehk kannatust. See on hedonistlik utilitarism. Siin esitatud vaade on aga eelistusutilitarism. Mõnede uurijate arvates mõistsid Bentham ja Mill naudingut ja kannatust laialt, nii et see hõlmab ka eelistuste rahuldamise ja mitterahuldamise. Sel juhul pole hedonistlikul utilitarismil ja eelistusutilitarismil vahet. (Sidgwick "The Methods of Ethics" teeb neil vaadetel vaht ning eelistab hedonistlikku utilitarismi.) Singer ei ütle, nagu järelduks eetika universaalsest aspektist eelistusuniversalism: eelistuste asemel võiks aluseks võtta ka naudingu või siis õigused, ausa mängu, elu pühaduse, õigluse, puhtuse jne, millest tulevad eetikateooriad, mis pole utilitarismiga üldse ühitatavad. Näiteks võib viljapuu leida, et tal on selle viljadele õigus, sest tema leidis need, või siis öelda, et on aus, kui tema need viljad saab, sest ta nägi selle puu leidmiseks nii palju vaev, või et looduse viljadele on kõigil võrdne õigus, nii et need tuleb võrdselt jagada. Kui ma võtan ühe neist vaadetest ning mul pole muud põhjendust peale selle, et ma eelistan seda (eelistan vastava moraaliga ühiskonda), siis minu eelistust tuleb vaagida võrreldes teistega. Võib-olla ma tahan siiski väita, et tegu pole lihtsalt minu eelistusega, vaid et mul ongi tegelikult õigus viljadele, mis ma leidsin, jne. Siis tuleb seda väidet kaitsta mingi eetikateooriaga. Kust seda võtta? On tarvis sisulist moraalset argumenti. See näitab, et kui me rakendame eetika universaalset aspekti eetikaeelsele otsustamisele, siis jõuame kiiresti algselt eelistusutilitarismini. See on minimaalne positsioon, milleni me lihtsat omakasust lähtuvat otsustamist universaliseerides jõuame. Kui me eetiliselt mõtleme, siis me sellest sammust ei saa keelduda. Selleks et siit edasi minna, on tarvis ette näidata midagi enamat. Me ei saa lihtsalt usaldada oma intuitsioone, isegi kui need väga paljudel kokku langevad, sest need võivad tulla meie evolutsioonilisest pärandist ning pole seetõttu usaldatav juhtnöör selle kohta, mis on õige. Võidakse ka küsimärgi alla panna väide, et eelistuste rahuldamine peaks olema meie viimne eesmärk. Inimestel on väga suur loteriil võitmise eelistus, kuigi teadlased on näidanud, et suure lotovõidu saanud inimesed ei ole pärast esialgse vaimustuse üleminemist oluliselt õnnelikumad kui enne. Kas sellegipoolest on hea, et nad said, mida tahtsid? Eelistusutilitaristid tõenäoliselt möönavad, et inimesed kujundavad eelistusi sageli väärinfo põhjal selle kohta, mis tunne oleks, kui see eelistus oleks rahuldatud. Utilitaristid võivad öelda, et tuleks arvestada ainult neid eelistusi, mis oleksid neil, kes on täiesti informeeritud, on rahulikus meeleseisundi ja mõtlevad selgelt. Aga hedonistlikud utilitaristid ütleksid, et tõsiasi, et me loobuksime paljudest oma eelistustest, kui me teaksime, et need ei too õnne, näitab, et tegelikult me hoolime õnnest, mitte oma eelistuste rahuldamisest. Selle peale võiksid eelistusutilitaristid vastata, et luuletajahakatis võib valida vähema õnnega elu, kui ta arvab, et see võimaldab tal kirjutada suurt luulet. Sedasorti argumendid tuleb läbi mõelda, et otsustada, milline utilitarismi vorm on kaitstavam. Tuleb arvestada ka argumente igasuguse utilitarismi vastu teiste moraaliteooriate kasuks, aga sellest siin juttu ei tule. Siin püütakse näidata, kuidas järjekindel eelistusutilitarism käsitleb vaieldavaid probleeme. Eelistusutilitarism on lihtne eetikateooria minimaalsete metafüüsiliste eeldustega. Me kõik teame, mis eelistused on, kuna aga väited, et miski on seesmiselt moraalselt väär või rikub mõnd loomulikku õigust või on inimväärikuse vastane, viitavad vähem käegakatsutavatele mõistetele, mille tõesust on raskem hinnata.