cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suur Tõll (laev)
Suur Tõll seisab Tallinnas Lennusadamas ja on üsna algupärases seisukorras ajalooline laev, mis on avatud külastajaile. Laev kuulub Eesti Meremuuseumile.
Laev on nimetatud mütoloogilise Saaremaa vägilase Suure Tõllu järgi.
Ehitamine
pisi|vasakul|Tsar Mihhail Fjodovitš 20. sajandi algul avaldasid Tallinna majandusmehed (peamiselt Tallinna Börsikomiteest) võimudele soovi korraliku jäämurdja soetamiseks, et hoida talviti paremini kasutatavana Tallinna sadamat. Olemasolevast väiksemast jäämurdjast Stadt Reval selleks ei piisanud.
1912. aastal kuulutas Venemaa välja hanke Soome lahele aurujäämurdja ehitamiseks, hanke võitis saksa Vulcan-Werke AG. Suur Tõll ehitati aastatel 1912–1914 Stettinis Saksamaal (1945. aastast Szczecin Poolas) Vulcan-Werke tehases. Laev lasti vette 29. veebruaril 1913 ning esitati katsetusteks 15. märtsil 1914. Käigukatsetused toimusid Soome vetes. Laeva nimeks pandi Tsar Mihhail Feodorovitš ning kodusadamaks sai Tallinn. Kümmekonna aasta jooksul oli see tehniliselt täiuslikem jäämurdja maailmas.
Esimeses maailmasõjas
Pärast Esimese maailmasõja puhkemist võeti laev kasutusele sõjategevuses Soome lahel, jäälõhkuja rekvireeriti ja arvati Balti laevastiku koosseisu. Meeskonda lisandusid sõjaväelased. Suur Tõll eskortis laevu Tallinnast Helsingisse ning vedas sõjaväelasi ja varustust. 1916. aastal dokiti laev Kroonlinnas.
1918. aasta algul, kui Venemaal oli jälle vahetunud võim, osales Volõnets Jääretkel, aidates koos jäämurdjaga Jermak Tallinna jäävangi jäänud punalaevastikul eemalduda pealetungivate Saksa maavägede eest läbi jäätunud Soome lahe Kroonlinna. Esimese reisiga viis Volõnets Tallinnast Helsingisse transpordilaeva Europa, päästelaeva Volhov ja allveelaevade flotilli 2 allveelaeva. Masinate remondi tõttu jäi Volõnets Helsingisse maha, kui Balti laevastik jätkas oma jääretke läbi Soome saarestiku Kroonlinna.
Kolmemõõtmelisus
Kolmemõõtmeline objekt on objekt, mis mahub kolmemõõtmelisse ruumi, ent ei ole tasapinnaline kujund.
Suur Tõll (laev)
Soome teenistuses 1918–1922
pisi|vasakul|Wäinämöinen 29. märtsil 1918 hõivasid kavalusega pardale saanud ja väljasõiduks võltskorralduse esitanud 53 Soome iseseisvuslast Segersveni juhtimisel 116 meeskonnaliikmega (kellest pooled olid relvastatud) laeva Helsingi lähedal. Laev kaaperdati kokkuleppel laeva komandöri, Stanislaus Juhnevitši ja juhtkonda kuulunud eestlastega. Pärast kaaperdamist heisati Soome lipp ja sõideti esialgu Tallinna.
Tallinnas olla sakslased tahtnud esialgu laeva endale saada ja pidanud läbirääkimisi, kuid lõpuks jäi see ikka soomlastele.
Kolmemõõtmelisus
3D-mudelite, -skulptuuride, -arhitektuuri jms loomisel kasutatakse kolmemõõtmelist geomeetriat.
Suur Tõll (laev)
Soome teenistuses 1918–1922
7. aprillil 1918 osales laev Otto von Brandensteini üksuse dessandis, millega punastelt vallutati Loviisa linn.
28. aprillil 1918 pandi laevale uus nimi Wäinämöinen. Soome Vabadussõja lõppjärgus 1918. aastal tõi Wäinämöinen korduvalt Tallinnast üle Soome lahe Saksa regulaarväeosi ja relvastust.
1919. aasta jaanuaris tõi Wäinämöinen kahe reisiga üle Soome lahe Eestisse Soome vabatahtlike "Põhja Poegade" rügemendi, 4. aprillil Taani vabatahtlikke. Samuti relvastust, diplomaate, kirste ja viidi Soome tagasi matmiseks Eesti Vabadussõjas langenud soomlased. jne.
Eesti Vabariigis 1922–1940
pisi|vasakul|Suur Tõll 1928. aastal Tartu rahulepingust lähtudes anti 30. novembril 1922 Helsingis laev vormiliselt üle Soomelt Venemaale ja seejärel kohe Venemaalt Eestile. Laeva üleandmisele eelnes siiski ka vaidlusi ja väitlusi osapoolte vahel.
Carl Wilhelm Scheele
pisi|Carl Wilhelm Scheele pisi|Scheele apteek ja kodu Köpingis Carl Wilhelm Scheele (9. detsember 1742 Stralsund – 21. mai 1786 Köping) oli rootsi keemik ja apteeker, hapniku avastaja.
Suur Tõll (laev)
Eesti Vabariigis 1922–1940
7. detsembril 1922 toodi laev Tallinna ja 29. detsembril 1922 pandi talle nimeks Suur Tõll. Laev hakkas kuuluma Veeteede Valitsusele ja tegeles talviti jäämurdetöödega peamiselt Soome lahel. Suure osa sellest ajast oli laeva kapten Benjamin Valter.
Carl Wilhelm Scheele
Scheele sündis Saksamaal Pommeris, mis kuulus tollal Rootsile. 15-aastaselt sai temast apteekriõpilane Rootsis. Ta töötas apteekri ja apteegijuhatajana 1770. aastani Stockholmis, siis 1775. aastani Uppsalas ja hiljem Köpingis, loobudes ülikooli õppejõu kohast, mida talle pakkus isegi Preisimaa kuningas Friedrich Suur.
Suur Tõll (laev)
Eesti Vabariigis 1922–1940
Suur Tõll oli väärtuslik laev nii oma omaduste kui ka hinna poolest. 1927. aastal hinnati Eesti väiksemate jäämurdjate Tasuja, Jüri Vilms ja Jaan Poska koguväärtus 63 miljonit marka, kuid Suur Tõll üksi oli hinnatuna kolm korda väärtuslikum – 176 miljonit marka.
Carl Wilhelm Scheele
Scheele emakeel oli saksa keel ja ta eelistas rääkida just saksa keeles. Tollal rääkisidki rootsi farmatseudid üldiselt saksa keeles.
Suur Tõll (laev)
Eesti Vabariigis 1922–1940
Esialgu oli probleem, et Eestis ei leidunud nii raskele laevale dokkimisvõimalust ja 1923. aastal dokiti laev Taanis. Hiljem kombineeriti Riigi Laevatehaste kaks suuremat ujuvdokki (2000 t ja 3000 t) koos pontoonidega üheks suureks dokiks ja 1927. aastal dokiti laev juba kodumaal. Riigi Laevatehastes asendati laeva kõik kuus aurukatelt Vulcan-Werke AG-st tellitud uutega (vanad katlad ehitati ühtlasi ümber naftapaakideks Virtsu ja Rohuküla sadamatele) ja lisaks ehitati nähtavuse parandamiseks vana silla kohale teine sild. See oli Eesti Vabariigi suurim kulutus laeva korrashoiuks.
Carl Wilhelm Scheele
Scheele oli tuntud eksperimentaator. Ta avastas 1772. aastal hapniku ("tuliõhu"), sai 1773. aastal lämmastikku ja tegi kindlaks, et õhk on kahe komponendi segu, kuid ei suutnud koostist määrata. Ta avastas või valmistas baariumi, kloori ja mangaani (1774), molübdeeni (1778) ja volframit (1781), oksiide (BaO, MoO3, WO3) ja happeid (vesinikfluriidi HF, vesiniksulfiidi H2S, vesiniktsüaniidhapet HCN, arseenhapet H3AsO4, sidrunhapet ja glütseriini). Samuti töötas ta välja pastöörimisele lähedase menetluse. Kuna ta ei avaldanud kohe oma töid, läks avastajaau vahel teistele. Ta leiutas meetodi, kuidas fosforit suurtes kogustes toota, ja see võimaldaski Rootsil saja aasta pärast saada maailma juhtivaks tuletikkude tootjaks.
Rääbise
Rääbise on küla Jõgeva maakonna Jõgeva vallas. Külas on sündinud keeleteadlane Paul Ariste.
Carl Wilhelm Scheele
Kuigi Scheele looming oli oluline flogistoniteooria ümberlükkamisel, jäi ta ise siiski surmani flogistoniteooria pooldajaks.
Suur Tõll (laev)
Okupatsioonivõimu algul
1941. aasta külmal talvel juhtus, et jäälõhkujaga veeti kalu. Läänemeri oli pikemalt jääs olnud ja Prangli saare kalurid oli jääaluse püügiga kogunud hulga turska. Kui Suur Tõll oli saare piirivalve meeskonnale varustust ja posti toonud, uuriti ka võimalust viia kalu jäälõhkujaga Tallinna. Laevakapten olla nõustunud ning kalurid viisid kalad regede ja kelkudega 300 meetrit rannast eemal kinnisjää serval paiknenud laevale, misjärel kalakastid laevaga Tallinna sadamasse transporditi.
Rääbise
Ajalugu
Küla on mainitud esimest korda 1408. aastal, mil Rääbise mõis anti rendile.
Carl Wilhelm Scheele
Koos teiste teadlastega töötas ta välja fosfori saamise meetodi luudest ja avastas söe võime siduda gaase. Ta viitas esimesena võimalusele, et raual, vasel ja elavhõbedal on eri ühendeis erinev oksüdatsiooniaste.
Suur Tõll (laev)
Teises maailmasõjas
28. augustil 1941 suundus Suur Tõll koos punalaevastiku konvoidega u 980 reisijaga (sealhulgas Eesti NSV valitsuse ja Ülemnõukogu liikmed) Tallinnast Kroonlinna ja läbis õnnelikult keeruka Juminda miinilahingu. Sõidu ajal liikus ristleja Kirov ees, hoides seda meremiinide eest.
Rääbise
Ajalugu
Pärast Eesti iseseisvumist tegutses Rääbises ühispiimatalitus.
Nõukogude ajal tegutses Rääbisel Kungla kolhoosi osakond. 1977. aastal liideti Rääbise külaga Aoveski.
Suur Tõll (laev)
Teises maailmasõjas
4. oktoobril mobiliseeriti Suur Tõll ametlikult Balti laevastiku koosseisu ja relvastati paari kahuriga. 25. oktoobril 1941 saadeti minema eestlastest meeskond. 11. novembril 1941 nimetati laev ümber Volõnetsiks. Sõjalaevalipp oli siiski heisatud alles 1942. aasta algul.
Carl Wilhelm Scheele
Oma ainsa raamatu "Chemische Abhandlung von der Luft und dem Feuer" ("Õhu ja tule keemiline käsitlemine") avaldas ta 1777. Selles kirjeldaski ta hapniku saamist. Joseph Priestley oli hapnikku saanud juba 1774 ja oma uurimistulemused varem avaldanud, kuid Priestley oli olnud Scheelega kirjavahetuses ja tugines oma leiutistes sedavõrd suurel määral Scheele töödele, et pole kindel, kas ta seda Scheele abita üldse suutnud oleks. Ka Lavoisier oli hapnikku saanud enne kui Scheele oma teose avaldas, kuid ikkagi hiljem kui Scheele ise hapnikku eraldanud oli. Scheele eristas oma raamatus soojusülekannet soojuskiirguse kaudu konvektsioonist või konduktsioonist.
Rääbise
Ajalugu
Kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini 2017. aastal kuulus küla Torma valda.
Suur Tõll (laev)
Teises maailmasõjas
25. novembril 1942 sai laeva vööriosa kolmele väiksele miinile sõites tõsiseid miinikahjustusi, kuid laev jätkas teenistusülesannet.
Carl Wilhelm Scheele
Carl Wilhelm Scheele oli Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia liige.
Suur Tõll (laev)
Teises maailmasõjas
Sõja ajal kasutati Suurt Tõllu üsna vähe, sest kivisüsi, mida kulunuks palju, oli defitsiitne. Selle asemel oli Volõnets kasutusel pigem ujuva õhutõrjepatareina.
Carl Wilhelm Scheele
Scheele töötas nagu teisedki tema aja teadlased rasketes ja isegi eluohtlikes tingimustes. Lisaks oli tal harjumus nuusutada ja maitsta enda valmistatud aineid. Neist paljud olid aga väga mürgised: elavhõbe, plii, fosfor, vesiniksulfiidhape, vesiniktsüaniidhape, arseenhape ja kloor, kui vaid mõnda nimetada. Seetõttu suri Scheele suhteliselt noorelt. Kaks päeva enne surma abiellus ta ühe lesknaisega, et oma vara ja apteek kellelegi pärandada.
Suur Tõll (laev)
Teises maailmasõjas
1945. aasta jaanuaris sõitis Volõnets jälle miinile, kuid ei uppunud selgi korral.
Pärast sõda
Pärast sõja lõppu kasutati Volõnetsit reparatsioonidena Saksamaalt ja Poolast konfiskeeritud laevade pukseerimiseks Leningradi tehastesse. 29. aprillil 1948 arvati laev sõjalaevastikust abilaevastikku.
1951–1952. aastani oli laev Soomes Raumas Rauma-Repola laevatehases sõjareparatsioonide raames remondis, mille käigus vahetati laeva söekatlad õlikatelde vastu. Uued õlikatlad valmistas Suurbritannias Hebburn-on-Tyne'is asunud firma White's Marine Engineering Co. Ltd.
Hiljem tehti laevale ka väiksemaid ümberehitusi. Sild ehitati kinniseks, vahetati puksiirseade ja vööri ehitati umbreeling. Samuti demonteeriti laeva kesktekil korstende külgedel asunud kraanad.
Jäämurdja plaaniti esmalt maha kanda juba 1967. aastal, kuid tema teenistust pikendati 1985. aastani, misjärel oli ta kasutuses veel paar aastat auru tootmiseks Primorskis. Lõpuks viidi laev Leningradi.
Vahepeal kasutati Volõnetsit Leningradis ka vähemalt ühe filmi võtetel.
Laeva päästmine muuseumilaevaks
Mahakandmisest teada saanud Eesti Meremuuseumi direktoril Ants Pärnal õnnestus saavutada läbirääkimiste tulemusena lõpuks kokkulepe Vene sõjalaevastikuga vana jäämurdja vahetamiseks 300 tonni vanaraua vastu. Reaalselt siiski vanarauda hiljem laeva vastu ei antud. Delegatsioon käis 1988. aastal Leningradis Volõnetsit vaatamas, et selgitada selle muuseumilaevaks äratoomise võimalusi. pisi|vasakul|Suur Tõll Paljassaare sadamas 1988. a 11. oktoobril 1988 alustaski Volõnets mereväe puksiiri Tjulen slepis teekonda Lomonossovi sadamast Tallinna. Laeva oma peamasinatega üritati samuti sõidule kaasa aidata. Et ahtripoolsete peamasinate katlad olid amortiseerunud, kasutati nendele auru tootmiseks vööripoolse masina katlaid. Veel viimasel ööl enne ärasõitu oli aga varastatud eelmiste "omanike" poolt laeva uhke originaalne rooliratas koos rooli asendi näidikuga! Rool asendati käepärase vahendiga, kuid laev oli ikkagi raskelt juhitav. pisi|Suur Tõll veel Paljassaare sadamas esmase taastamise järel 1996 Pärast esmalt ühte päeva Tallinna lahel ankrus seismist paigutati Suur Tõll Paljassaare sadamasse. 21. novembril 1988 sai laev tagasi oma eestipärase nime – Suur Tõll.
Jõudu mööda alustati ka algsel kujul taastamistöödeks ettevalmistamist. Mädanenud tekiplangutus eemaldati. Sillalt eemaldati vahepeal sinna paigaldatud aknarida ja vöörist eemaldati juurde ehitatud umbreeling. Palju tööd nõudis vööri laadruumi puhastamine sinna aegade jooksul jäetud või loobitud prügist ja rämpsust, mille juures tuli kohati kasutada isegi gaasimaske. Mõõtmiste käigus tuvastati ühtlasi, et laeva teraskere on suhteliselt hästi säilinud. Ruume köeti talviti veel aurukatlaga. Laeva normaalne remont ja taastamine jäi siiski ootele, sest Eesti Meremuuseumil, lõpusegadustes Nõukogude Liidul ja ühtlasi ka iseseisvuspüüdlustes Eesti NSV-l puudusid selleks rahalised võimalused. Siiski oli jäämurdja lammutamisest kindlalt pääsenud.
Taasiseseisvunud Eestis
pisi|Suur Tõll Linnahalli taga 1999/2000. aasta talvel pisi|Suur Tõll 2012. aastal Lennusadama angaaride avamise ajal
Algusaastad
Pärast Eesti taasiseseisvumist reserveeris Eesti Veeteede Amet augustis 1991 Suurele Tõllule Eesti Vabariigi liputunnistuse nr 001, mis anti üle 7. jaanuaril 1992.
1993. aastal pukseeriti Suur Tõll Kotka merepäevadele. Samal aastal kasutati Suurt Tõllu ka mängufilmi "Tulivesi" võtetel.
1994. aasta suvel osales Suur Tõll juubelilaulupeo tuletseremoonial sõites oma masinate jõul Tallinna reidile.
Aastail 1995–1996 tehti Suurele Tõllule lõpuks kaua oodatud remont Balti Laevaremonditehases. Seejärel seisis laev mõnd aega Linnahalli taga ja vahepeal ka Admiraliteedi basseinis.
1998. aastal pukseeriti Suur Tõll veelkord Soome – Helsingisse mereüritusele. Samal aastal "külastas" Suurt Tõllu Tallinnas sarnase ehitusega Soome aurujäämurdja Tarmo.
Kuna kõik senised hoiukohad tegelikult kas laevale või hoiukoha omanikele ei sobinud, otsiti mõistlikumat lahendust.
Lennusadamas
Uue aastatuhande algul toodi jäämurdja lõpuks Lennusadamasse, kus asuti ühtlasi taastama ja merendusmuuseumiks ehitama kunagisi vesilennukite angaare.
2010. aasta paiku oli praktiliselt juba kõigil huvilistel võimalik iga päev (veel ehitusjärgus olevas) Lennusadamas Suure Tõllu pardale pääseda. Ametlikult avati laev külalistele koos vesilennukite angaarides muuseumi piduliku avamisega 2012. aasta kevadel.
2014. aastal tähistas Eesti Meremuuseum Suure Tõllu 100. aastapäeva. Sel puhul tehti laevale 2013. aasta lõpul dokis kapitaalremont, mille käigus taastati lisaks välimusele tunduvalt ka interjööri. Juhuslikult leitud jooniste järgi on taastatud üks Suure Tõllu aerupäästepaat ja taastamisel on veel mootorpäästepaat. Originaalseid paaditaaveteid pole veel taastatud, kuid eemaldatud on nõukogudeaegsed. Hinnalisi aurumasinaid pole seni suudetud toimivaina taastada, kuid see võib toimuda tulevikus.
Jäämurdja pardal on avatud ohvitseride mess, kapteni kajut, meeskonnaruumid, masina- ja katlaruum, palju muud ehtsat ning ka näitus jäämurdja ajalооst. Suure Tõllu pardal korraldatakse ka üritusi.
Laeva konstruktsioon
pisi|Suur Tõll 2022. aasta kevadel Lennusadamas Suur Tõll oli valmimisajal ja järgmistelgi aastatel maailma moodsaim jäämurdja. Laeval on kolm aurupeamasinat ja ka kolm sõukruvi, kaks ahtris ja üks vööris. Iga aurumasina jaoks on kaks aurukatelt. Vööriajami eesmärk oli tekitada jääkatte all teatav hõrendus ja hõlbustada sellega jää murdmist vöörtäävi raskusega.
Paljud laevaseadmed, nagu ka ankrupeli, käitati siiski elektriga, mis oli oma aja kohta uuenduslik.
Laeval on parrastes kreenitankid ja otstes trimmitankid, mille vahel sai vett ringi pumbata. Need tankid olid mõeldud jäässe külmumise korral laeva kere vabastavaks liigutamiseks. Meetrise paksusega jääs oli laeva kiirus 5 sõlme.
Suurel Tõllul oli kolm pääste- ja abipaati.
Paolo Bettini
Paolo Bettini (sündinud 1. aprillil 1974 Itaalias Cecinas) on itaalia jalgrattasportlane. Ta võitis 2004. aasta suveolümpiamängudel meeste grupisõidu.
Teda peetakse üheks oma põlvkonna paremaks ühepäevasõitjaks.
Tema hüüdnimi on il grillo 'rohutirts', sest ta teeb suurest grupist ootamatuid spurte.
Amatöörjalgratturina sai ta väärtuslikke nõuandeid Gianni Bugnolt, keda ta tänini imetleb.
2002 ja 2003 võitis ta maailma karika. 2003 võitis ta kokku kolm maailma karikasarja etappi ("Tour Méditerranée", "Hew Cyclassics Hamburg" ja "Clásica San Sebastián"), samuti Milano–Sanremo.
Tour de France'il võitis ta 2000. aastal 9. etapi.
2001. aastal võitis ta maailmakarikasarja etapi "Meisterschaft Zürich".
Ta võistleb Belgia meeskonnas Quick Step-Davitamon ning tema treenerid on Patrick Lefevre ja Serge Parsani.
Isiklikku
Temast kümme aastat vanem vend Sauro Bettini oli samuti jalgrattasportlane (hukkus 2006. aastal autoõnnetuses).
Tema abikaasa on Monica ja neil on tütar Veronica, kes sündis mõni päev pärast isa võistlemist 2000. aasta olümpiamängudel.
Sätsuvere
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Torma valda.
Geiser
pisi|Geiser [[Old Faithful Yellowstone'i rahvuspargis.]] Geiser on geotermiliselt aktiivses piirkonnas paiknev (kuuma) vee ja auru allikas, millel on perioodiline pursketsükkel.
Geisri tekkimiseks on vaja vastavat maa-alust süsteemi (lõhed, reservuaarid jne), geotermaalala, mis soojendab vett ja tekitab sellega rõhku, ning veeallikat. Nende kolme tingimuse kooseksisteerimine on haruldane, seega on ka geisrid harvaesinev nähtus.
Purske kutsub esile maa-alusesse reservuaari kogunev veeaur, mis, ületades kriitilise rõhu, surub tema kohal oleva vee maapinnale. Enamik veest voolab tagasi maa alla, kust ta peagi uuesti välja surutakse.
Leidub looduslikke kuumaveeallikaid, mis pritsivad vett välja pidevalt, ilma nii-öelda laadimiseks peatumata. Niisuguseid allikaid ei loeta geisriteks, sest vastavalt definitsioonile peab geisri tegevus olema perioodiline.
Üksikud geisrid on külma veega. Nende puhul on käivitavaks jõuks mitte veeaur, vaid vee soojenedes vabanev süsihappegaas. Sellised on näiteks Herľany geiser Slovakkias või Andernachi geiser Saksamaal.
2099
2099. aasta
Håkan Brock
Nils Håkan Brock (sündinud 15. mail 1961 Lundis) on Rootsi endine poksija.
Harrastajana
Ta esindas Rootsit 12 poksimaavõistlusel, millest võitis 11 kohtumist ja kaotas 1 kohtumise.
Rootsi meistrivõistlustel
Ta oli kokku kahekordne Rootsi meister – 1983. aastal üliraskekaalus (üle 91 kg) ja 1984. aastal raskekaalus (kuni 91 kg) ning sai 1988. aasta Rootsi meistrivõistlustel üliraskekaalus (üle 91 kg) pronksmedali.
Kaasaegsetel olümpiamängudel
Ta osales raskekaalus (kuni 91 kg) 1984. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Angelo Musonele (Itaalia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Maailmameistrivõistlustel
Ta osales üliraskekaalus (üle 91 kg) 4. maailmameistrivõistlustel (Reno, 1986), kuid kaotas 1. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Biagio Chianesele (Itaalia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Euroopa meistrivõistlustel
Ta osales üliraskekaalus (üle 91 kg) 26. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1985), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Aziz Salihule (Jugoslaavia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Elukutselisena
Ta poksis juunist 1989 kuni juunini 1991 elukutselisena ning pidas kokku 14 kohtumist, millest võitis 11 (neist 8 nokaudiga) ja kaotas 3 (neist 2 nokaudiga) kohtumist.
Henry Cavendish
thumb|Henry Cavendish
Henry Cavendish (10. oktoober 1731 Nice – 24. veebruar 1810 London) oli inglise füüsik ja keemik, vesiniku avastaja.
Henry Cavendish sündis lord Charles Cavendishi (1704–1783) ja Ann Gray (suri 1733) pojana. Tema isapoolne vanaisa oli William Cavendish, teine Devonshire'i hertsog (1672–1729) ning emapoolne vanaisa oli Henry Grey, esimene Kenti hertsog (1671–1740).
Cavendish õppis Cambridge'i ülikoolis 1749–1753, kuid ei lõpetanud seda. Varaka mehena sisustas ta endale seejärel labori ja raamatukogu Londonis ja pühendus teadusele, eeskätt loodusteadustele, vältis meelelahutusi ja vastuvõtte. Raha ta teadusega ei teeninud.
Teadustegevus
Uurides metallide reaktsioone hapetega, avastas Cavendish 1766 "põleva õhu" (vesiniku). Avastust kirjeldas ta teoses "Katsed kunstliku õhuga" (1766). Seetõttu peetakse teda üldiselt vesiniku avastajaks, kuigi alles Antoine Lavoisier näitas, et "põlev õhk" annab hapnikuga ühinedes vee, ja andis vesinikule nime. Ka Cavendish sai 1781 vesiniku ja hapniku reageerimisel vett, kuid avaldas tulemused alles pärast Lavoisier'd 1784.
Cavendish tegi kindlaks õhu koosnemise 78,33% "flogistoneeritud õhust" (tänapäeval lämmastik) ja 20,83% "deflogistoneeritud õhust" (tänapäeval hapnik). Lisaks leidis ta, et õhus on veel 0,83% tundmatut gaasi. Enam kui saja aasta pärast avastatigi õhus väärisgaas argoon.
1771 tegi Cavendish katseliselt kindlaks keskkonna mõju kondensaatori mahtuvusele. Samal aastal ennustas ta rea ainete dielektrilisi konstante. Ta sai ka süsihapet ja lämmastiku oksiide, töötas soojusmahtuvuse alal.
Diagnostika
Diagnostika sisaldab:
Diagnostika võib olla invasiivne või mitteinsvasiivne. Näiteks mitteinvasiivne sünnieelne diagnostika püüab määrata raseduse kulgu ja loote seisundit kasutades ultraheliuuringuid, kardiotokograafiat ja ema veres leiduvate diagnostiliste tunnuste ehk markerite määramist. Kui mitteinvasiivsed protseduurid ei paku piisavalt vajalikku informatsiooni, siis võidakse kasutada ka invasiivseid meetodeid. Viimaseid iseloomustab juba kõrge sekkumise tase ning sellest tulenevalt ka oht raseduse katkemiseks.
Henry Cavendish
Teadustegevus
Henry Cavendish oli Londoni Kuningliku Seltsi liige aastast 1760. 1871. aastast on Cambridge'i ülikoolis Cavendishi-nimeline füüsikalabor.
Isiksus
Cavendish oli ebatavaliselt häbelik, naistesse suhtus koguni põlgusega. Ta ei loonud meeleldi tutvusi väljaspool perekonnaringi. Oma teenijaskonnale laskis Cavendish eraldi välistrepi ehitada ja keelas neil maja sees olevat treppi kasutada, et ta teenijatega trepi peal kokku ei peaks sattuma. Kui keegi tundmatu teda tänaval kõnetas, ei vastanud ta, vaid võttis kiiresti lähima voorimehe ja sõitis ära. Kahtlustatakse, et tal oli Aspergeri sündroom, mis on üks autismi vorme.
Cavendish annetas heategevuseks ja rahalistes raskustes tuttavatele suuri summasid. Sealjuures ei puutunud ta aga oma põhikapitali, vaid elas ainult selle protsentidest. Kuna tema enda vajadused olid väikesed, levisid jutud tema määratust rikkusest, mis olevat saadud alkeemia abil. Alkeemiat Cavendish ei harrastanud, kuigi oli sellega hästi kursis.
Ta vältis sageli oma tööde avaldamist ega teatanud oma avastustest vahel isegi kaasteadlastele. Alles James Maxwell vaatas läbi Cavendishist järele jäänud paberid perekonnarhiivis ja leidis, et too oli teinud hoopis rohkem avastusi kui seni arvatud, ent nende avastuste au oli läinud juba teistele. Näiteks oli Cavendish avastanud Richteri seaduse, Ohmi seaduse, Henry-Daltoni seaduse, Charlesi seaduse ja elektrilise konduktiivsuse põhimõtted. Kakssada aastat enne Albert Einsteini mõõtis Cavendish täpselt tähekiirte kõrvalekaldumist Päikese massi mõjul. 1879 avaldas Maxwell Cavendishi valitud tööd.
Teisalt väärib märkimist, et tänapäeval kummutatud flogistoniteooria veendunud pooldajaks jäi Cavendish kuni surmani.
Mõõnaste
Mõõnaste on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas.
Neljamõõtmelisus
Neljamõõtmelisus on matemaatikas ruumi omadus, mis seisneb selles, et tema mõõde on 4.
Mõõnaste
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halliste valda.
Neljamõõtmelisus
Relatiivsusteoorias räägitakse näiteks neljamõõtmelisest aegruumist.
Mõõnaste
Küla asub Õisu järve ürgoru idakaldal. Ürgoru jalami, Õisu järve ja Rimmu jõe vahele jääb marjarohke turbaraba. Küla läänepiiril voolab Kõpu jõgi ja kulgeb Õisu järve idakallas. Küla lõunaosast voolab läbi Vidva oja ja suubub küla piiril Õisu järve.
Enne 1975. aastat läbis küla kitsarööpmeline raudtee, mis ühendas Viljandit ja Mõisaküla. Lähim raudteepeatus oli 4 kilomeetri kaugusel Loodis, kus on veel säilinud kunagine raudteehoone. Raudteest on säilinud raudteetammid ning üle ojade suunduvad väikesed sillad ning teatud lõikudel on alles kunagised sidepostid, mida külanoored on läbi aegade kasutanud turnimiseks.
Endisi talukohti märgistavad siiani võimsad elujõus tammed ning mõningad ilupõõsad, mis kunagi sirgusid taluõuel. Möödunud aegade Mõõnaste mulkide rikkustest annavad aimdust savist majade varemed kivivõlvidega suurte keldritega näiteks Raudsepa ja Tõntsu talus.
Katimägi
Mõõnaste küla Tõntsu talu karjamaa sees on üks veikene mägi, arvata pooleteist-kaks sülda kõrge ja kaks-kaks pool vakamaad ümbert mööda. Seda kohta kutsutakse Katimäeks ja vanarahvas kuulukse kõnelevat, et selle mäe ümberkaudu muistsel ajal Kati rahvas olla elanud, kus nad siis selle mäe peal pidusid pidamas käinud. Katimäe lähedalt jookseb üks veikene oja mööda, mida Lõksiojaks kutsutakse.
Vanapagan sillaehitamisega jännis
Muistsel ajal, kui vanapagan Õisu järve lõunapoolsest otsast kiviteed tahtnud üle teha ja selle tarvis iga ööse kiva ja mulda hulgal kokku kannud, tulnud tal ühel öösel natukene viivitust, nii et ta seekord oma öötööga jänni jäänud. Ei saanud nii palju ära teha, kui seda oli teinud teistel öödel. See jännijäämine vihastanu Vanapaganat nii, et ta üle aja, see on, pääle päikesetõusu veel tööd mõtlenud edasi teha.
Kui niiviisi vanapagan üle keelatud aja, pääle päikesetõusu hoolega tööd edasi teinud, ei pannud ta töötuhinas tähelegi, et temale liginenud must hirmuäratav kõuepilv. See kohutanud vana-kõsu nii väga, et ta kohe minema pühkinud, et pikse ja kõue eest põgeneda. Aga ikkagi jäänud ta hädasse ja pikse esimene sähvak lendanud märgist mööda - just vanapagana ligidale maa sisse. Nüüd katsunud Vanapagan kiiremini põgeneda, et eluga pääseda. Parajaste juhtunud sääl lähedal olema suur lõpmata lai ja kõrge kivi, selle alla põgenenud vanapagan. Kui ta parajaste varjul olnud, kõmmutanud pikne mitu pauku kivi pihta, nii et see mitmes tükiks purunes. Vanapagan saanud valimata valu, mis hirmus ja haavatult pääsenud ta veel eluga pikse ja kõue käest. Vanapagana kokku kannetud prügi ja muld aseneb tänapäevani mäena Õisu järve lõunapoolse nurga juures, kuna purunenud kivi alles Loodi mõisa lähedal Mõõnaste küla nurmedel vedeleb, millest rahvas tänapäevani palju räägib.
Minut
Minut on aja mõõtühik ja SI põhiühikuga sekund seotud mittedetsimaalne kordühik (kuuekümnendsüsteemis). Minuti tähis on min.
Sõna "minut" on tulnud ladinakeelsest väljendist pars minuta prima (sõna-sõnalt: osa väike esimene) ehk (tunni) esimene väike osa.
Üks minut on 1/60 tunnist (1 min = 1/60 h). Ühes minutis on 60 sekundit (1 min = 60 s).
Hylte vald
Hylte vald on 2. järgu haldusüksus (vald) Rootsis Hallandi läänis.
Esialgsetes piirides loodi Hylte vald 1952. aastal.
Perl
Perl on üldotstarbeline interpreteeritav programmeerimiskeel, mille avaldas 18. detsembril 1987 Larry Wall. Algselt oli tegu protseduraalse keelega, viimastes versioonides on lisandunud ka objektorienteeritud programmeerimise toetus.
Larry Wall annab nimele Perl kaks tõlgendust:
Ülevaade
Tänapäeval kasutatakse Perli muuhulgas süsteemiadministratsiooni, võrguprogrammeerimise ja veebiarenduse alal. Selle võimsus ning lihtsus on tinginud ka Perli suure kasutajaskonna.
Perl pakub mitmeid mugavaid ja kasulikke võimalusi nagu assotsiatiivsete massiivide kasutamine, nimekirjad ja regulaaravaldised. Regulaaravaldiste käsustik on Perlis väga arenenud, seetõttu on seda mugav kasutada automaatselt tekstitöötlusel (text parsing). Tänu sellele on Perl laialt levinud arvutilingvistide seas.
Hit 'Em Up
"Hit Em Up" on Ameerika Ühendriikide räppari Tupac Shakuri lugu. Lugu räpiti koos räppbändiga Outlawz.
Loos on solvatud selliseid räppareid nagu Mobb Deep, Biggie Smalls, Puff Daddy, Chino XL, Bad Boy, Lil Kim, Junior M.A.F.I.A. ja Lil Cease.
Tealama
Tealama on küla Jõgeva maakonna Jõgeva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Torma valda.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli külas 15 elanikku, kõik eestlased.
Velikaja jõgi
Jõe pikkus on 430 km ja valgla pindala 25 200 km².
Jõgi algab Bežanitsõ kõrgustikult. Moodustab suubumisel Pihkva järve lõunaossa delta. Alamjooksul umbes 40 km pikkuselt laevatatav.
Põhiosa Velikaja valglast jääb Pihkva oblasti territooriumile. Velikaja ääres asuvad oblasti suuremad linnad Pihkva ja Ostrov.
Tartu SK 10 II
Tartu SK 10 II on Eesti jalgpalliklubi Tartu SK 10 duubelmeeskond.
Thomas Müller
Thomas Müller (sündinud 13. septembril 1989 Weilheimis) on Saksamaa jalgpallur.
Ta mängib ründaja või poolkaitsjana Saksamaa kõrgliiga klubis Müncheni Bayern ja Saksamaa jalgpallikoondises.
Klubikarjäär
Läbimurde Müncheni Bayerni põhikoosseisu tegi Thomas Müller hooajal 2009–2010, kui Bayernisse tuli uus peatreener Louis van Gaal. Sellel hooajal mängis ta peaaegu igas Bayerni mängus ning võitis koos Bayerniga Bundesliga ja Saksamaa karikavõistlused jalgpallis. Edukas oli ka esinemine UEFA Meistrite Liigas: Bayern jõudis finaali, kus kaotas Milano Internazionalele 0:2.
Koondisekarjäär
pisi|left|Thomas Müller (2012) pisi|Thomas Müller (2011) Thomas Müller hakkas mängima juba Saksamaa U16-koondises ja lõi 6 mängus 4 väravat. Ta mängis ka teiste vanuseklasside Saksamaa koondises, kui vanemaks sai. Saksamaa U-21 koondises mängis ta 6 kohtumist ja lõi neis 1 värava.
Euroopa 2011. aasta U-21 meistrivõistlustel jäi Saksamaa aga alagrupis kolmandaks. San Marino kaotas valikgrupis kõik mängud, aga ülejäänud kohtumistest sai Saksamaa kõigest 1 võidu, 2 kaotust ja 3 viiki, sealhulgas Islandiga mängiti kodus 2:2 ja võõrsil 1:4. Finaalturniirile jõudsid kaks paremat, Tšehhi ja Islandi jalgpallikoondis. Mülleri ainus värav tuli 11:0 võidus San Marino jalgpallikoondise üle ja oli kaheksas värav.
Mülleri esinemine klubi meeskonnas andis talle võimaluse esineda Saksamaa jalgpallikoondises. Ta debüteeris Saksamaa jalgpallikoondises 2010. aasta märtsis sõprusmängus Argentina jalgpallikoondise vastu. Ta vahetati platsile 66. minutil Toni Kroosi vastu, kes samuti selles mängus debüteeris. Saksamaa kaotas selle mängu 0:1.
Ta valiti Saksamaa meeskonda Lõuna-Aafrikas toimunud 2010. aasta MM-ile. Esimeses voorus alistas Saksamaa 13. juunil Austraalia jalgpallikoondise 4:0, Müller mängis kogu kohtumise ja pärast seda, kui Austraalia 56. minutil seisul 0:2 vähemusse jäi, lõi 68. minutil 3:0. See oli tema esimene värav Saksamaa täiskasvanute koondises. Teises voorus Serbia jalgpallikoondise vastu 18. juunil mängis Müller esimesed 70 minutit, alates 37. minutist mängis Saksamaa vähemuses ja minut hiljem lõi Serbia mängu ainsa värava. Kolmandas voorus 23. juunil mängis Müller 67 esimest minutit ja sai 43. minutil ainsa sakslasena kollase kaardi. Saksamaa võitis 60. minuti väravast 1:0 ja sellega Ghana ees ka alagrupi. Järgmine mäng toimus 27. juunil Inglismaa jalgpallikoondisega ja Müller mängis esimesed 72 minutit, lüües 67. ja 70. minutil 3:1 ja 4:1. Selle tulemusega kohtumine ka lõppes ja Müller valiti kohtumise parimaks mängijaks. 3. juulil mängiti veerandfinaal Argentina vastu ja Müller viis Saksamaa juba 3. minutil juhtima, kuid sai 35. minutil kollase kaardi. eisel poolajal lõi Saksamaa veel 3 väravat ja võitis 4:0. Pärast seda vahetati Müller 84. minutil välja. 7. juulil peetud poolfinaali Hispaania jalgpallikoondise vastu pidi Müller kaartide tõttu vahele jätma ja Saksamaa kaotas 0:1. Pronksimängus Uruguay jalgpallikoondise vastu 9. juulil viis Müller Saksamaa 19. minutil juhtima, mäng lõppes Saksamaa 3:2 võiduga ja Müller valiti kohtumise parimaks mängijaks.
Thomas Müller valiti turniiri parimaks nooreks jalgpalluriks. Ta võitis ka parimale ründajale ette nähtud Kuldse saapa, kuid teda ei arvatud turniiri sümboolsesse koondisse. Ta jagas 5 väravaga resultatiivseima mängija tiitlit ja 3 resultatiivse sööduga samuti esikohta. Väravate ja söötude koguarvult (8) oli ta puhtalt esimene. Ta oli turniiri noorim väravalööja (20 aastat ja 273 päeva mängus Austraaliaga) ja lõi turniiri kõige kiirema värava (2.38 mängus Argentinaga).
2012. aasta EM-valikgrupi võitis Saksamaa täiseduga ja Müller lõi 3 väravat. Finaalturniiril alustas Müller igas alagrupimängus algrivistuses ja vahetati lõpuminutitel välja. Saksamaa alistas 9. juunil 1:0 Portugali jalgpallikoondise, 13. juunil 2:1 Hollandi jalgpallikoondise ja 17. juunil 2:1 Taani jalgpallikoondise ning sellega ka alagrupi.
19. november 2018 seisuga on Müller Saksamaa koondises pidanud 100 kohtumist ja löönud neis 38 väravat. Ainsal korral on ta saanud kirja kübaratriki 2014. aasta maailmameistrivõistluste alagrupimängus 16. juunil Portugali vastu. Ühtegi mängu, kus Müller on värava löönud, pole Saksamaa kaotanud.
Magnetväli
pisi|Silindrilise [[magneti magnetväli. S tähistab lõunapoolust ja N põhjapoolust]] Magnetväli on füüsikaline väli, mis avaldub jõuna liikuvatele elektrilaengutele ja samuti magnetmomenti omavatele kehadele (sel juhul sõltumata nende liikumisolekust).
Magnetvälja tekitamiseks on olemas kaks eri viisi. Esimene võimalus on kasutada elektrilaengute liikumist, näiteks juhet läbivat elektrivoolu (vt Biot'-Savarti seadus). Magnetvälja tekkimist elektrilaengute liikumisel võib seletada laengutevaheliste elektrostaatiliste jõudude mõjuga. Sel viisil saab valmistada näiteks elektromagneteid.
Teine võimalus põhineb elementaarosakestel, millel on seesmine võime (spinn) tekitada enda ümber magnetmomenti. Teatud materjalides – ferromagneetikutes – elektronide magnetväljad liituvad ja materjali ümbritsevas keskkonnas on summaarne väli. Sellise liitumise tulemusena tekib püsimagnet.
Rohevetikad
thumb|Rohevetikad kividel Toila mererannas Rohevetikad on rühm taimi.
Nad on vetikad, millest on arenenud embrüofüüdid. Rohevetikate hinnanguline liikide arv on 6000 – 10 000.
Magnetväli
Magnetväli on vektorväli, mis tähendab, et välja iseloomustab igas tema punktis ja igal hetkel vektori väärtus, seega tema suurus (see näitab, kui suurt jõudu väli avaldab) ja suund (mis suunas jõud mõjub). .
Magnetväljal on palju kasutusalasid, seda nii kauges minevikus kui ka tänapäeval. Maa magnetvälja on juba sajandeid kasutatud navigeerimisel. Pöörlev magnetväli on kasutusel näiteks elektrimootoris ja elektrigeneraatoris. Magnetjõud annavad teavet laengukandjate kohta eri materjalides Halli efekti kaudu.
Rohevetikad
Ehitus
Rohevetikate ehitus on võrreldes teiste vetikatega (puna- ja pruunvetikad) kõige mitmekesisem. Leidub nii üherakulisi viburitega või viburiteta, koloniaalseid vorme kui ka hulkrakseid. Lihtsaima struktuuriga rohevetikad on niitjad, täiuslikematel on plaatjas tallus. Suurus on mõnest mikromeetrist kuni mõnekümne sentimeetrini.
Magnetväli
Ajalugu
pisi|300px|Üks esimesi magnetvälja jooniseid, autor [[René Descartes, 1644. See illustreerib tema teooriat, et magnetism on põhjustatud väikeste spiraalsete/keermeliste osakeste ringlusest läbi magnetite pooride]]
Rohevetikad
Ehitus
Rohevetikate hulgas leidub erakordselt suurte rakkudega organisme: mummvetikas, vullvetikas, Acetabularia.
Magnetväli
Ajalugu
Kuigi magnetid ja magnetism olid teada juba pikka aega, algas selle põhjalikum uurimine aastal 1269, kui Prantsuse teadlane Petrus Peregrinus de Maricourt „kaardistas“ magnetvälja sfäärilise magneti pinnal, kasutades raudnõelu. Märgates, et väljajooned ristusid kahes punktis, nimetas ta neid punkte poolusteks analoogselt Maa poolustega. Peaaegu kolm sajandit hiljem imiteeris William Gilbert Colcheterist Petrus Peregrinuse tööd ja oli esimene, kes märkis selgesõnaliselt, et ka Maa on magnet. 1600. aastal avaldatud Gilbert'i töö "De Magnete" aitas kaasa magnetismi kui teaduse loomisel.
Rohevetikad
Elupaik
Enamik rohevetikaid elab mageveekogudes. Vähesed suudavad elada mullapinnal või selle pindmistes kihtides. Mõned liigid on kohastunud eluks teistel taimedel. Osa üherakulisi rohevetiktaimede liike elab sümbiontidena teistes organismides.
Süstemaatika
Rohevetikate süstemaatika on aegade jooksul teinud läbi mitmeid muutusi. Ka tänapäeval omab see mõiste mitmetasandilisust ja sellega kaasnevat mitmetähenduslikkust. Kõige laialdasemalt saab rohevetikaid lugeda koos maismaataimedega üheks monofüleetiliseks rühmaks. Selles kontekstis nimetatakse neid rohelisteks taimedeks.
Magnetväli
Ajalugu
1750. aastal märkis John Michell, et magnetvälja poolused tõmbuvad ja tõukuvad pöördvõrdeliselt kauguse ruuduga. Charles-Augustin de Coulomb kontrollis seda katseliselt 1785. aastal ja märkis, et põhja- ja lõunapoolusi ei saa lahutada. Tuginedes poolusevahelistele jõule lõi Siméon-Denis Poisson (1781–1840) esimese magnetvälja mudeli, mida ta tutvustas 1824. aastal. Selles mudelis on magnetväli tekitatud magnetpooluste poolt ja magnetism on tingitud väikeste põhja-lõunapooluste paaride poolt.
Kolm avastust viisid magnetismi teadusharu loomiseni. Esiteks, 1819. aastal avastas Hans Christian Ørsted, et elektrivool tekitab seda ümbritseva magnetvälja. Edasi, aastal 1820 näitas André-Marie Ampère, et kaks paralleelset juhet, milles on samasuunaline elektrivool, tõmbuvad. Viimaks Jean-Baptiste Biot ja Félix Savart avastasid 1820. aastal seaduse, mis kujutab õigesti voolu all oleva juhtme ümber olevat magnetvälja. See Biot'-Savarti seadus on tuntud ka Biot'-Savarti-Laplace'i seadusena, sest Pierre-Simon Laplace sõnastas selle üldkujul.
Rohevetikad
Süstemaatika
Kitsamates tähendustes võib rohevetikateks lugeda klorobionte (Chlorobionta), kui neist maha arvata maismaataimed.
Rohevetikad saab liigitada ka kaheks suureks klaadiks: rohevetikad sensu stricto ehk Chlorophyceae ja mändvetikad sensu lato. See liigitus on vaieldav, kuna kumbki klass ei pruugi olla monofüleetiline.
Magnetväli
Ajalugu
Laiendades neid eksperimente, avaldas Ampère oma mudeli magnetismi kohta aastal 1825. Seal näitas ta elektrivoolu ja magnetite samaväärsust ja püstitas hüpoteesi, et magnetism on tingitud püsivast elektrivoolust, mitte Poissoni magnetilise dipooli mudelist. See võimaldas ka seletada, miks magnetlaengut ei saa isoleerida. Lisaks tuletas Ampère nii Ampère'i jõu seaduse, mis kirjeldab jõude kahe voolujuhtme vahel, kui ka Ampère'i seaduse, mis nagu ka Biot'-Savart'i seadus kirjeldab täpselt magnetvälja tekkimist ühtlase voolu korral. Selles töös võttis Ampère elektri ja magnetismi vaheliste seoste kirjeldamiseks kasutusele termini "elektrodünaamika".
Aastal 1831 avastas Michael Faraday elektromagnetilise induktsiooni, kui leidis, et muutuv magnetväli tekitab ümbritseva elektrivälja. Ta kirjeldas seda nähtust Faraday induktsiooniseadusena. Pärast seda tõestas Franz Ernst Neumann, et magnetväljas liikuva elektrijuhi jaoks on induktsioon Ampère'i jõu tagajärg. Selle protsessi käigus tutvustas ta magnetvälja potentsiaali vektorit, mis hiljem osutus samaväärseks Faraday pakutud tekkemehhanismiga.
1850. aastal eristas lord Kelvin (sel ajal tuntud kui William Thomson) kahte magnetvälja parameetrit, mida nüüd tunneme kui magnetvälja tugevust H ja magnetinduktsiooni B. Esimene rakendub Poissoni mudelile ja teine Ampère'i induktsiooni mudelile. Veel enamgi, ta tuletas, kuidas H ja B omavahel seotud on.
Aastatel 1861–1865 arendas ja avaldas James Clerk Maxwell Maxwelli võrrandid, mis selgitasid ja ühendasid klassikalised elektri ja magnetismi teooriad. Esimest korda avaldati need artiklis "On Physical Lines of Force" aastal 1861. Need võrrandid kehtisid, kuigi olid puudulikud. Maxwell esitas oma täiustatud võrrandid 1865. aastal artiklis "Elektromagnetvälja dünaamiline teooria" ja esitas väite, et valgus on elektromagnetlaine. Heinrich Hertz kinnitas eksperimentaalselt seda aastal 1887.
Kui Ampère'i jõu seaduses oli magnetvälja jõud liikuvale elektrilaengule ebatäpselt ja mitte kuigi detailselt seletatud, siis 1892. aastal parandas Hendrik Lorentz selle, tuginedes Maxwelli võrranditele. Sellega sai viimane tükk klassikaline elektrodünaamika teooria puslesse lisatud.
20. sajandil laiendati elektrodünaamika teooriat, kuhu lisati ka relatiivsusteooria ja kvantmehaanika. Albert Einstein näitas oma 1905. aasta artiklis, mis tutvustas relatiivsusteooriat, et nii elekter kui ka magnetism on sama nähtuse osad, vaadelduna erinevast taustsüsteemist. Lõpuks ühendati ka kvantmehaanika ja elektrodünaamika kvantelektrodünaamikaks.
Reastvere
Reastvere on küla Jõgeva maakonna Jõgeva vallas.
Magnetväli
Magnetvälja iseloomustad suurusused ja mõõtühikud
Magnetvälja põhiparameeter on magnetinduktsiooni vektor \mathbf{B} (vektoreid tähistatakse sageli ka noolega tähe peal: \vec{B}). Magnetinduktsioon (ehk magnetiline induktsioon ehk magnetvälja tihedus) väljendab jõudu, mida magnetväli avaldab liikuvatele elektrilaengutele, täpsemalt nende magnetmomendile. See jõud \mathbf{F} on võrdeline laengu suurusega q ning laengu kiiruse \mathbf{v} ja magnetinduktsiooni \mathbf{B} vektorkorrutisega :
Niisugune jõud koos elektrivälja jõuga (vt Lorentzi jõud) toimib ka juhtmele, mida läbib elektrivool, mis teatavasti on elektrilaengute suunatud liikumine.
Reastvere
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Torma valda.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli külas 39 elanikku, neist 35 (89,7%) olid eestlased.
Magnetväli
Magnetvälja iseloomustad suurusused ja mõõtühikud
Magnetinduktsiooni mõõtühik SI-süsteemis on tesla (tähis T). Teslat saab avaldada teiste SI ühikute abil näiteks järgmiselt: kus N on jõu ühik njuuton, A on voolutugevuse ühik amper, m on pikkuse ühik meeter ja Wb on magnetvoo ühik veeber.
Reastvere
Reastvere küla paikneb Leedi-Reastvere voorel, mis on Laiuse voore järel kõrguselt (126 m) teine Vooremaal. Voorelt avaneb kaunis vaade Emumäele.
Magnetväli
Magnetvälja iseloomustad suurusused ja mõõtühikud
CGS-süsteemis mõõdetakse magnetinduktsiooni gaussides (tähis G). 1 G = 1·10−4 T.
Magnetinduktsiooni kõrval on magnetvälja kirjeldamisel kasutusel ka magnetvälja tugevus \mathbf{H}. See suurus väljendab magnetvälja jõudu vaakumis (seal puudub magneeditav keskkond). Sel juhul erineb magnetväljatugevus magnetinduktsioonist (SI ühikute kasutamisel) ainult magnetilise konstandi \mu_0 kordselt: CGS-süsteemis.
Füüsikalises kehas (materjalis) väljendatakse seda seost magneetumuse \mathbf{M} kaudu: kus \mu on materjali magnetiline läbitavus.
Magnetvälja tugevust võib vaadelda välise, magneetiva väljana, mis tekitab (indutseerib) materjali sees jõu, mida nimetatakse magnetinduktsiooniks.
Reastvere
Ajalugu
1977. aastal liideti Reastvere külaga Pedasi küla.
Kultuurimälestised
Reastvere külas asub mitmeid kultuurimälestisi ning rahvapärimusega seotud paiku. Küla läbiva Simuna–Vaiatu tee ääres kuusikus on 8.–11. sajandist pärineva maalinna ase (Reastvere linnamägi). Teisel pool teed on põldude keskel muistne kalmistu, rahvasuus tuntud kui Kalmuorg. Kunagise mõisa lähedal põllul on lohukestega kultusekivi. Küla läbib Pedja jõgi, mille ääres metsas asub rahvapärimustega seotud ohvriallikas nn Kuldallikas. Arheoloogiamälestised on ka Reastvere ja Pedasi muistsed külaasemed.
Magnetväli
Magnetvälja iseloomustad suurusused ja mõõtühikud
Vektorvälja H mõõdetakse SI-süsteemis amprites meetri kohta (A/m). CGS-süsteemis on vastav ühik örsted (tähis Oe). 1 Oe = 1000/(4π) A/m ≈ 79,5775 A/m.
Magnetvälja mõõteriist on magnetomeeter.
Tuleb tähele panna, et sageli nimetatakse magnetvälja tugevuseks ka teslades mõõdetavat suurust (näiteks Maa magnetvälja korral).
Magnetilise väljatugevuse näiteid
Maa magnetväli on tugevusega umbes 40 µT (0,4 G). Kõige nõrgem on magnetväli galaktikatevahelises ruumis (0,1 nT) ja tugevaim neutrontähtede pinnal (üle 100 MT). . (vt Mõõtühikute detsimaaleesliited)
Berliini instituudis Physikalisch-Technischen Bundesanstalt on ajuvoolude ja südamesignaalide uurimiseks loodud spetsiaalne varjestatud ruum, kus magnetinduktsioon on vaid 1 nT. Florida instituudis National High Magnetic Field Laboratory on saavutatud seni tugevaim püsiv magnetväli 5 T.
Magnetvälja energia
Iga magnetväli sisaldab energiat. Energiatihedus magnetvälja suvalises punktis vaakumis :
kus H on magnetvälja tugevus, B on magnetiline induktsioon antud punktis ja \mu_0 on magnetiline konstant (vaakumi magnetiline läbitavus).
Näiteks vooluga pooli magnetvälja energia avaldub kujul
kus \Phi on pooli tekitatud magnetvoog, L on pooli induktiivsus ja I on pooli keerde läbiva voolu tugevus.
Magnetvälja jõujooned
pisi|Magneti jõujooned on esitatud rauapuru joondumisena
Magnetvälja jõujooned on kujutletavad või joonestatud jooned, mis määravad välja igas punktis magnetvälja (või magnetvoo) suuna. See ühtib jõujoone puutujaga selles punktis ja on suunatud välja lõunapooluse poole. Seega on väli suunatud sinnapoole, kuhu osutab proovimagneti (kompassi magnetnõela) põhjapoolus. Väljatugevus on võrdeline proovimagnetile mõjuva pöördemomendiga, kui see on oma stabiilsest asendist teatava nurga võrra ära pööratud. Magnetväli on seda tugevam, mida tihedamalt on väljajooni selles kohas.
Magnetostaatilises väljas ei ole võimalik eraldada üksikut poolust (monopoolust), nii nagu elektrostaatikas positiivset ja negatiivset poolust. Magnetvälja jõujoontel pole algust ega lõppu, nad sulguva näiteks läbi püsimagneti või suunduvad lõpmatusse, seetõttu on tegemist allikavaba ehk pööriselise väljaga.
Jõujoonte kulgu saab esile tuua magneti lähedale asetatud rauapuruga. .
Plagu
Plagu on mingi organisatsiooni või ametiisiku lipp. Plaguks nimetatakse ka kahe väljaga lipu suuremat välja.
(Laiemas tähenduses on plagu lipu teine nimetus. Meremeeste kõnepruugis tähendab plagu ka laevalippu).
Sõna tuleb arvatavasti hollandi sõnast vlag või saksa sõnast Flagge.
Ramsi
Ramsi on alevik Viljandi vallas Viljandi maakonnas.
Külast voolab läbi Sinialliku oja. Ramsi lähedal Sinialliku külas asuvad Sinialliku järv ja Sinialliku linnamägi.
Kuni 2013. aastani kuulus Ramsi Pärsti valda.
8. veebruar
8. veebruar on Gregoriuse kalendri 39. päev. Juliuse kalendri järgi 26. jaanuar (1901–2100).
Heimtali
Heimtali on küla Viljandi maakonnas Viljandi vallas.
Heimtalis tegutseb Eesti suurim sporthobuste kasvatamise ja aretamise firma. Looduslikult kaunis kohas asub ka Heimtali viinaköök, mis on ehitatud 1832. aastal.
Kuni 2013. aastani kuulus küla Pärsti valda.
Margot Wallström
thumb|Margot Wallström Margot Elisabeth Wallström (sündinud 28. septembril 1954) on Rootsi ja Euroopa Liidu poliitik.
Ta kuulub Rootsi Sotsiaaldemokraatlikku Töölisparteisse.
Aastatel 1994–1996 oli ta Rootsi kultuuriminister ja 1996–1998 sotsiaalminister.