cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
D-sub
Konsoolid, juhtpuldid
1980ndate aastate lõpul kasutas mängukonsool Atari 2600 muudetud DE9 konnektorit. Mängupuldi poolne pistikühenduse ots oli S (emane) ehk pesa, konsooli küljes oli aga P (isane) ehk kontaktid. Sel ajal ei ümbritsenud konnektorit metallkest, vaid olid valmistatud täielikult plastikust. Samuti jäeti välja ka kinnituskruvidega ühendamine, kuna plastikust kest istus paremini pesas. pisi| DE9 konnektor mängukonsoolidele ja arvutitele|alt= Üsna kiiresti võtsid teised mängukonsoolide ja arvutite tootjad sellise lähenemise, et kasutada DE9 plastikust konnektorit. Personaalarvutite juures leidis kasutust seda tüüpi konnektor ka mitmete muude lisaseadmete puhul. Näiteks arvutihiire ja graafikalaua ühendamisel arvutiga kasutati DE9-pistikühendusi. Veel kasutati ka juhtkangide puhul DE9 konnektorit, kuid viimast oli võimalik vahetada erinevate süsteemide vahel. Seetõttu olid juhtkangid kasutuse poolest universaalsemad kui arvutihiired või graafikalauad.
Mitmed Apple II arvutid kasutasid juhtkangide jaoks samuti DE9 konnektoreid. Erinevus oli aga selles, et arvuti küljes ei olnud mitte P ehk isase pistikühenduse ots, vaid S ehk emase pistikühenduse ots. Isane pistikühenduse pool oli juhtimiseks kasutatava puldi küljes. DE9-pistikühendused ei leidnud kasutust järgmistel arvutitel: Apple Macintosh, Apple III, IBM PC süsteemid ning tegelikult ka enamikul mängukonsoolidel.
Kuvarid
LCD-kuvarite personaalarvutiga ühendamise liideseid on kahte tüüpi: analoogne ja digitaalne. Digitaalne liides tuli pärast analoogliidest., mida kasutati juba kineskoopkuvarite korral. Arvutist väljuv analooginfo muudetakse kuvaril pildiks. Analoogliidesega info saatmiseks toimub selle signaali töötlemine nii arvutis kui ka kuvaris, mis mõjutab saadava pildi kvaliteeti. Arvuti muudab väljasaadetava digitaalse info analoogseks ning kuvar muudab vastuvõetava signaali analoogsest seisust tagasi digitaalseks. Digitaalliidesega info saatmisel aga on pildi kvaliteet parem, kuna saadetavat signaali pole vaja töödelda. Kuvariga ühendatavast seadmest sõltub, mis tüüpi videoliidest kasutatakse. Kui kuvar on ühendatud arvutiga, siis on võimalik kasutada nii analoog- kui ka digitaalliidest. Analoogliidest saab kasutada D-sub konnektoriga, analoog- või digitaalliidest saab kasutada DVI-I (ingl. Digital Video Interface) tüüpi ühendusega. Ainult digitaalliidest saab kasutada DVI-D ja uuema põlvkonna HDMI ja DisplayPort ühendustega. D-sub ja DVI on praeguste arvutisüsteemide standardliidesed. D-sub kasutatakse lisaks kuvaritele veel ka järjestikpordi, rööpvärati ja väikesearvutisüsteemi liidestena.
IP-67 veekindlus
Iga D-sub on võimalik muuta IP-67 kaitseastmelt veekindlaks. Veekindluse tagamiseks lisatakse konnektorile silikoonist O-kujuline veekindel tihend. Konnektori tagumisele poolele on lisatud epoksiidist tihendaine, mis hoiab ära vee sattumise konnektori kontaktide ja kinnitusosade vahele. Vastasel juhul kahjustub pistik või pesa ning ei pruugi enam toimivalt funktsioneerida. Ainus erinevus veekindla konnektori puhul on see, et pistiku lukustusmehhanism pesa külge on teistsugune. Veekindlat kaitsega D-sub konnektorit on tavaliselt vaja välitingimustes või sellises keskkonnas, kus on pidevalt kõrge niiskustase ning oht kokkupuutuda vedelikega.
Gröönimaa leping
Gröönimaa leping (täielik nimi inglise keeles Treaty amending, with regard to Greenland, the Treaties establishing the European Communities) oli Euroopa Majandusühenduse liikmesriikide vaheline kokkulepe seoses Gröönimaa väljaastumisega. See järgnes 1982. aastal toimunud Gröönimaa referendumile, millega valijad otsustasid ühendusest välja astuda. 1984. aasta 13. märtsil sai kaheksas ametlikus keeles leping Brüsselis kümne osapoole allkirjad. Leping jõustus 1985. aasta 1. jaanuaril ning sama aasta 1. veebruaril astus Gröönimaa ka vormiliselt ühendusest välja.
Lisaks Gröönimaa väljaastumisele parandas leping varasemaid ühenduse lepinguid ning sel kujul on tegemist ka Euroopa Liidu põhiseadusliku aluse lahutamatu osaga. Otsus ühendusest lahkuda tehti pärast seda, kui Gröönimaa oli saanud autonoomia, ning selle sammu eesmärk oli tagada Gröönimaa õigused oma kalavetele ja piirata väliseid mõjusid.
Jorma Taipale
Taipale oli II keskkaalus (kuni 75 kg) kokku kahekordne Soome meister aastatel 1973 ja 1975. Ta sai Soome meistrivõistlustel II keskkaalus (kuni 75 kg) II koha 1982. aastal ning III koha aastatel 1971 ja 1976.
Taipale osales 1976. aasta Montréali olümpiamängudel II keskkaalus (kuni 75 kg), kuid kaotas oma kohtumise I ringis hilisemale hõbemedalivõitjale Rufat Riskijevile (Nõukogude Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Jõgeva küüslaugufestival
Jõgeva küüslaugufestival on Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas toimuv küüslauguteemaline festival. Festival on toimunud nii Jõgeval kui ka Kuremaa asulas. Festivali korraldab MTÜ Jõgevamaa Põllumeeste Liit eesotsas Raul Soodlaga.
2018. aastal toimus 11. Jõgeva küüslaugufestival.
Truskava vald
Valla pindala on 130 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1305 inimest. Valla keskus on Pavermenysi küla. Vallamaja asub aadressil Liepų g. 2, vallavanem on Vytautas Zakaryza. Vallas asub ka Truskava alev, kus aastal 2011 elas 129 inimest.
pisi|Vallamaja pisi|Anciškis pisi|Dvariškiai karjäär pisi|Laukagalise soo pisi|Okainiai pisi|Paežeriai
Vasemäe Valitsejatar
Vasemäe Valitsejatar (vene keeles: Хозяйка медной горы) on slaavi mütoloogias ja vene muinasjuttudes esinev tegelaskuju. Eesti lugejale on ta tuttav eelkõige Pavel Bažovi Uurali muinasjuttude kollektsioonist "Malahhiitlaegas" (vene keeles Малахитовая шкатулка, eesti keeles avaldatud 1983, Tallinn: Eesti Raamat).
Kirjeldus
Vasemäe Valitsejatar ilmub alati rohelises malahhiitkleidis, mis näeb välja nagu siid ja tal on rohelised silmad. Rohelise malahhiitkleidi ja ilu järgi võib tema ära tunda ka see, kes kunagi varem pole Valitsejatari kohanud. Valitsejatar elab Uurali mäe kaevanduse läheduses omaette maaaluses kuningriigis, kus tal on varjul kujuteldamatud aarded, ja ta on väga pahur kui keegi tema varandusi rikub. Ta peab kõiki mäe aardeid enda omadeks, mida ta surelikega ainult omaenda äranägemise järgi jagab (tõenäoliselt on ta ise Uurali mäe kaitsehaldjas või muud sorti vaim).
Vasemäe valitsejatar ilmub ainult neile, keda peab oma nägemise vääriliseks ja mõnikord palub ta enda nimel teateid edasi anda. Osad kaevurid töötavad tema heaks tema maa-aluses kuningriigis ja nad ei soovi enam kunagi maapealset päevavalgust näha. Inimesed, kes temaga on kohtunud on pärast seda sageli justkui ära nõiutud ja kas lähevad tagasi Valitsejatari otsima või ei ela pärast seda enam kaua.
Ühe jutustuse peategelane, Tanjuška, on aga sünnist saadik Vasemäe Valitsejatariga justkui seotud hing ja ehkki tema ema ja vennad teda hindavad, tunneb ta ise, et ei ole selle perekonnaga tegelikkuses kunagi seotud olnud ja liitub lõpuks Valitsejatariga.
Tegelaskuju tekkelugu
Pavel Bažov oli Vasemäe Valitsejatarist rääkivaid lugusid kuulnud Polevskoi vasesulatustehases kaevurite jutuvestja Vassili Hmelininilt, keda lapsed hüüdsid "Vanaisa Slõškoks".
"Vasemäeks" peetakse Gumõševski kaevandust, mis on Uurali mägede vanim kaevandus. Rahvas kutsus seda mõnikord "vasemäeks" või lihtsalt "mäeks". Valeri Djomin kommenteeris, et valitsejatari tegelaskuju on müütides universaalne, vasemägi aga konkreetne asukoht: Gumõševski kaevandus ja Aasovi mägi.
Tegelase päritolu on ebaselge. Emajumalanna või Maaema mõiste oli väga populaarne igas kultuuris, sealhulgas kohaliku mansi ja handi rahva seas. Uurali etnograaf A. Sagalajev oletas, et tegelane pärineb jumalannadest Umayst ja Kaltes-Ekwast. Ta märkis, et emajumalanna kuju kahaneb inimeste ettekujutuses mõnikord kivi ja skulptuuri suuruseks või paisub mäesuuruseks. Valitsejanna võis välja areneda Azovka tegelaskujust, kuna too oli samadel aladel kõige kuulsam tegelane enne Valitsejatari. Ehk siis aarete Valvajast sai aegamisi nende Valitseja. Bažov uskus, et Uurali mütoloogia vanim olend oli tegelikult Azovka, järgmisena ilmus Suur Madu ja kõige viimaks Valitsejatar. Nii nagu Azovka, meelitab ka Malahhiidineitsi vallalisi mehi. Mark Lipovetsky on teemat kommenteerinud, öeldes, et tema tume juuksevärv vihjab tema mitteslaavi päritolule, võib-olla pärineb Valitsejatar "Vanadest Rahvastest", just nagu Azovka. Tumedajuukseline ja salapärane, ei näe ta välja nagu tüüpilised vene tüdrukud. Bažov uskus, et kaevurid lihtsalt igatsesid naisi, sest nende töö võimaldas nendega vähe suhelda. Ta arvas ka, et Valitsejatar arenes välja oma esialgsest varahoidja tähendusest. Temast sai "võimu, rikkuse ja kauniduse kehastus", kes ilmutas end ainult parimate inimeste ees. E. Kulikova teoretiseeris, et tema koht Uurali mütoloogias on suure tõenäosusega seotud mägede kui "maagilise ruumi" tajumisega. Mägi oli elu allikas, kaitsja vaenulike jõudude eest ja jumalike kaitsjate elukoht.
Aleksei Ivanov oletas, et Valitsejatar pärineb suure tõenäosusega kohavaimust kui "kividrüaadist". Samuti on hüpotees, et ta esindab Rooma jumalannat Veenust, kuna Polevskoi vasesulatustehase kohalikku vaske tähistati 18. sajandil kümneid aastaid Veenuse sümboliga (♀). V. Bezrukova teoretiseerib, et Vasemäe Valitsejatar sümboliseerib "suhet" inimeste ja mägede rikkuste vahel ning osutab sellele, et tegelikult kaitseb ta kristlikke voorusi, nt hoiab ära ahnuse, julgustab lahkust, tagasihoidlikkust, au ja oskusi (kristlikud voorused). Aleksei Ivanov aga väidab, et ta paljastab oma "geneetilise suhte" paganlike jumalatega ja tema eetika pole kristlik. Ühes loos võtab ta kulla kaevandusest välja pärast seda, kui lähedale on ehitatud kirik.
Maaja Nikulina osutab tema seotusele surnute maailmaga, kuna ta ei söö ega joo, ei jäta jälgi, tema riided on kivist ja nii edasi ning mägi ühendab teda elavate maailmaga. Tegelane võib olla soome päritolu. Sel alal elanud soome rahvad rändasid hiljem Läänemere äärde või sulandusid uude vene kultuuri. Nende folklooris oli maa-aluseid rikkusi, moraalseid ja vaimseid jõude, mis olid kehastatud maa-aluste jumalustena ning vene rahvale tundmatuid kaevandus- ja metallurgiatehnikaid.
Valitsejanna atribuudid – sisalikud, vask ja malahhiit – ei ole kristlikud. Natalija Schwabauer kommenteeris, et sisalikud on ebameeldivad üleloomulikud olendid. Sisalike ja madude kujutisi leiti Aasovi mäe ümbert permi pronksivalanditelt (5.–15. sajand). Vask oli Uuralites naiste ilu sümbol. Malahhiit sümboliseeris üheaegselt noorust, lootust, ebaõnne ja leina. Malahhiidiga töötanud käsitöölised surid sageli tuberkuloosi, mida põhjustas mürgine malahhiiditolm. Kalliskivilõikurid valmistasid malahhiitehteid ainult müügiks, kuid ise ei kandnud neid kunagi. Nende majas hoidmine oli halb enne.
Harilik pääsukala
Harilik pääsukala (Exocoetus volitans) kalaliik pääsukala perekonnast.
Ta on üks tuntumaid lendkalu.
Apollo juhtimis- ja teenindusmoodul
pisi|300px|Apollo juhtimis- ja teenindusmoodul missiooni [[Apollo 15 ajal Kuu orbiidil]] Apollo juhtimis- ja teenindusmoodul oli koos kuumooduliga üks kahest kosmoselaevast, mida kasutati Apollo programmis astronautide Kuule viimiseks. Laeva ehitas NASA tellimusel North American Aviation. Laev sooritas kolm suborbitaalset katselendu ja 12 kosmoselendu. Erinevad Apollo juhtimis- ja teenindusmoodulid käisid Kuul kokku 9 korda.
Peale Apollo programmi lõppu kasutati laeva Skylabi programmis, kus ta toimetas astronaute kosmosejaama ja tagasi. Laeva kasutati viimast korda Apollo-Sojuzi testprojektis.
Apollo juhtimis- ja teenindusmoodul koosnes kahest osast: juhtimismoodul, milles elas kolmeliikmeline meeskond ja teenindusmoodul, milles asusid mootor, kütuseelemendid elektri tootmiseks ja ruumid varustuse tarbeks. Enne atmosfääri sisenemist heideti teenindusmoodul juhtimismooduli küljest lahti ja see põles atmosfääris ära.
Algselt oli Apollo laev ehitatud plaani järgi, et laev laskub Kuu pinnale ja selleks ei kasutata eraldi kuumoodulit. Hiljem ehitati laev siiski ümber ja kasutusele võeti ka kuumoodul.
FC Džiugas
Ajalugu
Klubi loodi 1923 (SA Džiugas); 2016 VšĮ FK Džiugas.
Praegune koosseis
Seisuga 17. mai 2023
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" | ! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" | (laenul FK Žalgiris)
Isaak I Komnenos
Isaak I Komnenos (kreeka keeles: Ἰσαάκιος Κομνη­νός (Isaakios Komnēnos); umbes 1007 – 1060) oli Bütsantsi keiser aastatel 1057–1059, olles esimene Komnenoste dünastia keiser.
Varasem elu
Komnenoste nimi ilmub Bütsantsi ajalukku Basileios II ajal, kui kuulsa keisri väepealike seas mainitakse Isaaki isa nime. Isaak sündis umbes 1007. aastal. Ta oli Manuel Erotikos Komnenose poeg. Manuel teenis Basileios II ajal idaalade haldur ja kaitses Nikaiat mässulise Bardas Sklerose eest 978. aastal. Tema ema nimi oli Maria, kuid midagi rohkemat temast teada ei ole. Manueli emakeel oli kreeka keel ning teadlased usuvad, et perekond oli rahvuselt kreeklased. Väidetavalt tuleneb perekonnanimi Traakias Philippopolise lähedal asuvast Komne linnast. vasakul|pisi|Bütsants 11. sajandi esimesel poolel Ema Maria suri varakult ning isa Manuel otsustas oma surivoodil anda oma ellujäänud pojad Isaaki ja Johannese keiser Basileios II hoolde. Neid kasvatati Stoudioni kloostris ülima hoolitsuse ja parimate juhendajate käe all, kes õpetasid neile sõjakunsti ja jahtimist. Kusjuures keiser olevat isiklikult jaganud õpetusi sõjapidamise kunstis nii noorele Isaakile kui tema vennale. Sellest õpetusest oli ilmselt ka kasu, sest Isaakist sai kuulus väepealik, kes tegi enesele nime, võideldes türklaste-seldžukkidega. Lisaks oli Isaak ka silmapaistvalt tugev. Jahilkäikudel oli tema lemmiktrikiks haarata paljaste kätega täiel hool kappava hobuse seljast jälitatavat jänest kõrvadest. Täisealiseks saades liitusid vennad keisri ihukaitseväega (Hetaireia).
Noores eas, võimalik, et 1025. aastal, abiellus Isaak Bulgaaria Katariinaga (snd. umbes 1010), kes oli esimese Bulgaaria tsaaririigi viimase valitseja Ivan Vladislavi (valitses 1015–1018) tütar. 1042. aastal sai Isaakist idaalade haldur (stratopedarches), mis viitab sellele, et ta oli ka idapoolse väliarmee ülemjuhataja (domestikos ton scholon), kuid see tiitel pole allikates selgesõnaliselt kinnitatud. Keisrinna Theodora tagandas ta 1054. aastal ja asendas ta tema jaoks ustava eunuhhi Theodorega.
Võimuletõus
Väepealikud kogunesid täpsema plaani paikapanemiseks Isaaki maamõisasse, kus väepealik 8. juunil 1057. aastal keisriks kuulutati. Üsna pea asus teda toetama enamik väepealikest ja seega muidugi mõista valdav osa sõjaväest. Lisaks oli ausa ja julge mehe reputatsiooniga Isaak vägedes tunduvalt populaarsem kui otsustusvõimetu tsivilistist Michael. Ajaloolase Anthony Kaldellise sõnul tuli vandeseltslastel leida toetust ohvitseride ja sõdurite seas ning seetõttu võltsiti ka keiserlikke käskkirju. Johannes Skylitzese väitel võltsis väejuht Kekaumenos keiserlikku kirja, et mobiliseerida Armeenia teema rügemendid. Selle väega läks ta Komnenose juurde. Isaak jättis oma perekonna turvalisse paika ning liikus seejärel vägedega Konstantinoopoli poole.
Samal ajal jäid läänepoolsed ja ka mõned idapoolsed rügemendid lojaalseks Michael VI-le. Keiser allutas need eunuhh Theodorele. Nüüd avaldas keiser vägedele austust, et tagada nende truudus. Lojaalne armee hõivas Nikomedeia, kus nad kontrollisid otsedeed pealinna. Seetõttu pöördus Isaak lõunasse ja hõivas Nikaia, et juhtida sealt edasist tegevust.
Kahe võimupretendendi pooldajate vaheline verine lahing toimus 20. augustil Hadese lahingus Nikaia lähistel. Kuigi Michaeli väed saavutasid algselt edu, lõppes kokkupõrge Isaaki võiduga. Trooni pärast puhkenud lahingu käigus hukkus palju sõjamehi, keda oleks olnud hädasti vaja hoopis riigi piiride kaitsmiseks.
Oma vägede kaotusest teada saades avaldas Michael kohe soovi loobuda troonist. Kuid need õukondlased, kes olid keisri troonile upitanud ja nautisid vastutasuks heldekäeliselt jagatud hüvesid, ei tahtnud sellest ideest isegi kuulda. Nende peamiseks mureks polnud mitte riigi edasine saatus, vaid oma tuleviku kindlustamine ja aja võitmine.
Selleks tegid nad keisrile ettepaneku mitte alistuda, vaid alustada läbirääkimisi. Nii saadetigi usurpaatori juurde saadikud eesotsas Michael Psellosega. Saatkond sai ülesande teha mässajatele ettepanek panna relvad maha, mille eest lubas Michael vastutasuks lapsendada Isaaki ja kuulutada ta oma järeltulijaks. Esmapilgul, eriti arvestades keisri vanust, tundus pakutud tehing ahvatlev, kuid Isaaki laagris jäädi siiski kõhklema. Nimelt oli mässajateni jõudnud teade, et Michael olevat võtnud nii rahva esindajatelt kui ka õukonnalt kirjaliku vande, et nad ei tunnista Isaak Komnenost keisrina. Seega tekkisid keisri siiruses väga tõsised kahtlused, mis panid Isaaki pooldajaid nõudma lisagarantiisid. Lõpuks, pärast mitmete saatkondade vahetamist ja keisrilt lubaduste saamist andis Isaak kokkuleppele oma nõusoleku ning lubas kolme päeva pärast olla Konstantinoopolis.
Michaeli ja Isaaki tüli lahendus aga saabus sealt, kust keegi ei osanud seda oodata. Patriarhi residentsi juurde, mis asus Hagia Sophias, oli kogunenud suur rahvahulk, nõudes kirikupealt lahendust puhkenud võimutülile. Samas esitati patriarhile palve, et ta vabastaks Isaaki äsja antud lepitusvandest. Ainuüksi sellest nõudmisest võis aimata, et rahva sümpaatia hakkas kalduma Isaaki poole, ning patriarh, kes loomulikult seda meelemuutust tabas, saatis Isaakile teate, et ta pealinna saabumisega kiirustaks. Samas nõudis patriarh Michaelilt, et ta loobuks troonist. Ning täiesti ootamatult Michael VI selle ettepanekuga ka pikema jututa nõustus. Ta olevat vaid patriarhi saadikutelt küsinud: "Mida ma selle eest vastu saan?" Ning saadikud ütlesid: "Taevariigi!" Seepeale vastas keiser, heites pilgu oma purpursussidele: "Nende nimel ei tasu küll nii heast ettepanekust loobuda." Seejärel võttiski Michael võimust loobumise märgiks keiserlikud jalavarjud jalast. See sündmus toimus 1057. aasta 30. augustil.
Valitsemine
pisi|Isaak I Komnenose münt; see on ainulaadne seetõttu, et keiser on seal kujutatud mõõgaga Iisaku esimene tegu uue keisrina oli oma vägede, kes aitasid tal võimule tõusta, premeerimine. Vandeseltslased määrati kõrgetele kohtadele ning tema vend Johannes nimetati Lääne vägede ülemjuhatajaks ja ta sai endale tiitli kouropalates (otsetõlkes: see, kes vastutab palee eest). Väed said preemiat ning saadeti kiiresti itta tagasi, et vältida kokkupõrkeid pealinlastega. Patriarh Michael I Kerulariost premeeriti samuti toetuse eest: ta sai ainuvõimu kõigis kiriku personali- ja finantsküsimustes, mis olid varem keisri pädevuses.
Sisepoliitika
Isaak mõistis suurepäraselt, millisesse kuristikku oli keisririik jõudnud. Eelneva kolmekümne aasta poliitiliselt nõrgad keisrid olid soodustanud korruptsiooni ja riigi ebatõhusust, jagades toetuse eest tiitleid ja raha. Ta üritas kõikvõimalike reformidega olukorda parandada.Isaak oli esimene keiser sellel perioodil, kes seisis kindlalt vastu eelarvedefitsiidile. Ta oli sunnitud vähendama alles jagatud tiitliomanike preemiaid, kehtestas rangema ja tõhusama maksukogumise, nõudis tagasi vääralt omandatud riigi territooriumid. Lisaks võttis ta kloostritelt ära üleliigse maa, määras karistused talupoegade halva kohtlemise eest, üritas lõpetada riigivargused, tugevdada sõjaväge ja muud sellist. Isaak kärpis ka ametnike, nende seas ka senati liikmete palku, kuid Psellose järgi võtsid mõned kõrgemad ametnikud selle vastu isegi üpris entusiastlikult. Valdavalt sai keiser siiski kõigi nende reformide tulemusel enesele rohkem vaenlasi kui sõpru. Üsna pea ilmnes, et vähesed olid nõus loobuma oma isiklikest privileegidest riigi üldise hüvangu nimel, ning nii sai Isaak I ensele tugeva opositsiooni. Keisri vastu olid isegi mõned tema sugulased, kelle lootused saada endale osa riigikassa hüvedest purunesid. [Isaak Komnenos] ei tahtnud kaotada aega, et kõrvaldada surnud puid, mis olid juba ammu Rooma keisririiki kogunenud. Me võime seda samastada koletisliku kehaga, kehaga, millel on palju päid, koledad härjakaelad, loendamatu hulga kätega ja niisama paljude jalgadega. Selle keha sisemus mädanes ja oli haige, mõned osad paisunud, mõned osad hääbunud, mõned kohad vaevatud vesitõvest. Nüüd püüdis Iisak seda ravida mitmete operatsioonidega.
– Michael Psellos, "Chronographia", VII.51 pisi|Patriarh Michael I Keroularios Psellose hinnangul oli Isaaki veaks kiirustamine ja liigne karmus, ning tema hinnangul oleks järk-järgult tegutsedes saavutatud suurem edu väiksema vastuseisuga. Ühe esimesena astus keisri ettevõtmiste vastu otseselt välja patriarh Michael, kes oli äsja ise aidanud Isaaki troonile. Michael oli saanud patriarhiks juba 1043. aastal, Konstantinos Monomachose valitsemisaja alguses. Tema kohta on öeldud, et oma hingeomadustelt sobis ta rohkem keisriks kui kirikupeaks. Patriarh oli erakordselt kangekaelne ja kui ta oli midagi otsustanud, siis oli teda hiljem võimatu ümber veenda. See ilmnes ka 1054. aastal, suure skisma tekke ajal, kui patriarh süüdistas üsnagi teravas vormis Rooma paavsti ja polnud nõus mitte mingite kokkulepetega. Näiteks ristiusu ühe kesksema riituse euharistia ehk armulauasakramendi läbiviimisel kasutasid õigeusklikud hapendatud, ladinlased aga hapendamata leiba. Kirikutüli puhkemise ajaks polnud valik veel lõplikult kinnistunud ja selles küsimuses oli Konstantinoopolis piisavalt läänekiriku vaateid jagavaid kirikutegelasi ja pühakodasid. Ühte niisugusesse kirikusse saabusidki armulaua ajal patriarhi esindajad ning viskasid aluse leivaga maha ja tallasid sodiks, väites, et armulaualeib ei saa selline olla. Patriarhiga olid Isaaki suhted pideval halvenenud. Michaelila oli uued kiriklikud volitused hakanud pähe. Keisri reformides pettunud patriarh alustas Isaaki hurjutamist, kuulutades varjamatult, et tema arvates peab maine võim alluma taevasele, kõrgemale vallale, ja seega peab ka keiser kirikupeale kuuletuma. Väidetavalt olevat Michael öelnud keisrile keerutamata: "Mina valmistasin sinu nagu pottsepp ahju, mina su ka purustan." Väidetavalt kandis patriarh ka keiserlikke lillasid saapaid, mis olid ainult keisri privileeg. Ajaloolase Anthony Kaldellise sõnul võis Michaeli mõjutada paavsti seisukohad ning ta pidas ilmalikku ja vaimulikku võimu samaväärseteks. Bütsantsi traditsioonis polnud keisrid harjunud patriarhidega tseremoonitsema ja nende manitsusi pikalt kuulama – eriti kui keisriks oli äkilise loomuga sõjamees, kes sugugi ei sallinud vastuvaidlemist.
Lõpuks, 8. novembril 1058. aastal, kui patriarh oli väljaspool linnamüüre kirikut külastamas, olles seetõttu eemal oma toetajatest lihtrahvast, saatis Isaak oma varjaagidest kaardiväe Michael I Keroulariost arreteerima. Isaak avaldas talle tugevat survet tagasi astuda, kuid kangekaelne Michael keeldus loobumisaktile alla kirjutamast. Sellele vastuhakule järgnes juba keisri käsk anda patriarh kohtu alla, sest ilma kohtu formaalse otsuseta ei julgenud isegi selline mees nagu Isaak patriarhi tappa. Seejuures sai patriarhi ametlikuks süüdistajaks Psellos. Kohus pidi toimuma kusagil Traakias. Kuid Psellose süüdistuskõne jäi ette lugemata, sest umbes kuu aja möödudes, 21. jaanuaril 1059 patriarh suri. Surnud patriarh aga ei kujutanud enam mingit ohtu, Isaak loobus kõigist tema vastu esitatud süüdistustest ja lahkunud Michaelile korraldati uhked matused.
Kuivõrd tähtsaks pidas keiser oma tegevust väepealikuna, seda kinnitab asjaolu, et ta on lasknud jäädvustada ennast kuldmündil mõõgaga käes, kuigi tavaliselt eelistasid keisrid näha ennast müntidel koos ristiga. Seda hakati mõistma kui tema õigust troonile vallutusõigusega ning, et tema saavutused ei tulnud mitte jumalalt, vaid tema enda võimekusest. Psellos nimetab teda samuti "teoinimeseks". Seega oli Isaak täielikuks vastandiks oma passiivsele eelkäijale. Ta soovis taastada reformidega armee tõhusust.
Välispoliitika
Mäss ja kodusõda, mis Isaaki troonile tõi, olid koondanud Bütsantsi sõjalise jõu piiridest eemale. Kaasaegne armeenia ajaloolane Aristakes Lastivertsi teatab, et gruusia päritolu isand Ivane kasutas seda võimalust, et vallutada kaks Bütsantsi piirilinnust ning piirata Theodosiopolist. Bütsantslased ajasid ta sealt küll minema, kuid Ivane kutsus seejärel türklased appi. Umbes kuu pärast Isaaku kroonimist jõudsid need rüüstajad Melitene linna, mille elanikel lubati lahkuda, enne kui türklased linna rüüstasid. Kohalikud Bütsantsi väed suutsid mäekurud blokeerida, sundides rüüstajaid eemalduma. Kevadel 1058 sattusid türklased varitsusele ja sai lüüa. Umbes samal ajal või vahetult pärast seda sai Bütsantsi kaitsjad tugevalt lüüa järjekordse türklaste rünnaku tulemusena Taronisse.
Isaak juhtis vaid ühte sõjaretke 1059. aasta hilissuvel Balkani provintsidesse, mis olid kannatantud ungarlaste ja petšeneegide rüüsteretkede all. Rünnaku üksikasjad on teadmata, kuid ilmselt olid ungarlased petšeneegidega liidus. Keiser sõlmis nüüd liidu ungarlastega enne, kui asus petšeneegide vastu. Pärast rünnakut allus enamik neist taas keisririigile.
Võimult taandumine & surm
Niisiis oli Bütsants saanud enesele, eriti arvestades keerulist sise- ja välispoliitilist olukorda, võimalikest parima keisri. Paraku polnud seda saatuse kingitust kauaks. Isaaki troonilt lahkumise lugu aga on üks kummalisemaid keisririigi kõikide valitsejate seas.
Nagu eel pool mainitud, oli keiser kirglik jahimees, seda nii hobusel kui ka pistrikuga. Ta veetis palju aega Konstantinoopoli lähedal asuvas jagimajas. 1059. aastal jäi ta ühel jahikäigul haigeks. Palavik kestis mitmeid päevi, seega kartis Isaak, et sureb peagi. 22. novembril 1059 nimetas ta Konstantinos Dukase oma pärijaks ning nõustus ametist loobuma ja kloostrisse minema. Väidetavasti polevat see kurb äratundmine tekkinud keisril iseenesest, vaid selle süstis talle pähe Psellos, seistes nii vastu keisrinna Katariinale. Ning et Bütsantsi valitsejatel oli tavaks lasta ennast vahetult enne surma mungaks pühitseda, siis just niimoodi toimis ka Isaak. Selle sammuga loobus ta ilmalikust elust ja seega ka troonist. Kuid kõigile ootamatult ja oma eelkäijatest erinevalt Isaak ei lahkunudki siitilmast, vaid hoopis paranes. Nüüd aga polnud ta enam mitte keiser, vaid munk. Energilise mehena püüdis ta küll oma kadumaläinud võimupositsiooni taastada. Psellos astus otsustava sammu ning 23. novembril kuulutati Dukas keisriks ning Psellos pani talle keiserlikud saapad jalga. Isaak jäi toetuseta ja oli üsna pea sunnitud sellest katsest loobuma ja alla andma. Lõpuks pidigi Isaak lahkuma kloostrisse, kus ta ka mungana suri 1. juunil 1060. aastal. Psellose suur roll nendes sündmustes võib olla liialdus ning enesereklaam, sest ta kirjutas nendest sündmustes Konstantinos Dukase ja tema poja Michael VII valitsusajal.
Ajaloolased peavad seda lugu üsna ebatõenäoliseks ja näevad seal pigem mingit õukonnaintriigi, mille tulemusel sunniti keiser troonist loobuma.
Keisrinna Katariina jäi paleesse ning teda lubati isegi keiserlikes poolehoiuhüüetes esimesena mainida, misjärel tuli alles keiser Dukas. Ühine valitsemine kestis lühikest aega ning peagi läks keisrinnagi kloostrisse, kus ta võttis nimeks Xene.
RJ-pistikühendus
pisi|8P8C kontaktide numeratsioon pisi|5. kategooria [[kaabel|Cat5-kaabli sooned moodulpistikus 8P8C standardi  TIA/EIA-568B järgi]]
RJ-pistikühendus (RJ – lühend inglise keele sõnadest Registered Jack, standarditud pistikupesa) on standardne pistikühendus, mida kasutatakse telefonitehnikas ja andmesides, samuti programmeeritavate loogikakontrollerite ühendamiseks.
RJ-pistikühendused on standardinud USA Föderaalne Sidekomisjon FCC (Federal Communications Commission). Standard määrab kindlaks moodulpistikute kaabelduse, s.t kaablisoonte ühendusskeemi pistikus ja pesas.
Telefonivõrkudes on kasutusel pistikühendused 2P2C ja 6P4C, kohtvõrkudes 8P8C.
Pistiku (ja vastava pesa) tüübitähises väljendab P (sõnast Position) kontaktikohtade arvu ja C (Contact) neis olevate kontaktide arvu. Näiteks standardile RJ-11 vastaval pistikul 6P2C on 6 kontaktikohta ja neis 2 kontakti. 8P8C-tüüpi pistikühendusel on kõik 8 kohta kontaktidega täidetud.
Kohtvõrkudes (Ethernet) on laialdaselt kasutusel 8P8C-tüüpi pistikühendused RJ-48S ja RJ-48C. Need ühendustüübid on ka tuntud ühisnimetuse RJ-45 all.
RJ-tüübinimetused on käibel ka sidekriipsuta kujul, nt RJ48, RJ49.
Puistangumets
pisi|[[Kohtla-Nõmme aherainemägi ja selle nõlval kasvav puistangumets]]
Puistangumets on puistangul kasvav mets.
Puistangud tekivad Eestis üldjuhul põlevkivi rikastamisel üle jäänud aherainete ladestamisel. Vanematel puistangutel on taimed ise ajapikku kasvama hakanud. Nooremaid puistanguid haljastavad inimesed, istutades sinna põõsaid ja puid. Kasvupinnas on tihti üsna kivine (lubjakivi) ja kuiv. Sellised tingimused sobivad eelkõige harilikule männile ja arukasele. Puistangute metsade kogupindala Eestis on ligi 13 300 ha. Valdava osa – 73,7% – moodustavad nendest männikud, millele järgnevad 14,3%-ga kaasikud. Harvem esineb harilikku kuuske, harilikku haaba, halli leppa jt.
Valkla baptistikoguduse palvela
alt=Valkla baptisti palvemaja|pisi|222x222px|Valkla palvela, mai 2020 Valkla palvela on Harju maakonnas Kuusalu vallas Valkla külas asuv palvela, mis kuulub Eesti Evangeeliumi Kristlaste ja Baptistide Koguduste Liidu Valkla Baptistikogudusele. pisi|Valkla palvela eestvaade, juuli 2018 Palvela ehitati aastal 1903 ja avati 1905 Rummu Baptisti Koguduse, hiljem Rummu-Valkla Baptisti Koguduse hoonena.
Palvelas on mitu kultuurimälestisena arvele võetud eset, nt:
Rinoviirus
Rinoviirus (Rhinovirus) on kõige sagedasem ülemiste hingamisteede haiguste, nende seas nohu patogeenne põhjustaja.
Rinoviirused avastati 1950. aastatel külmetushaiguste põhjustajate otsingu käigus. Külmetusele on püütud leida ravi üle 60 aasta. Molekulaarsete uurimismeetodite areng on täiustanud teadmisi viiruse struktuuri kohta ja tänapäeval jagatakse rinoviirused kolme geneetiliselt erinevasse liiki: A, B ja C.
Rinoviirusi on enamasti seostatud ülemiste hingamisteede haigustega, kuid PCR-analüüside laialdasema rakendamise tõttu on neid tuvastatud ka alumistes hingamisteedes, seda eelkõige astmat põdevate patsientide, laste, eakate ning immuunpuudulikkusega inimeste puhul.
Rinoviirus paljuneb lüütiliselt ja on üks väikseimaid viirusi diameetriga vaid 30 nanomeetrit. Näiteks rõugeviirus on 10 korda suurem ehk umbes 300-nanomeetrise diameetriga.
Rinoviirused kuuluvad sugukonna Picornaviridae perekonda Enterovirus. Pico tähendab ladina keeles ‘väikest’ ning otsetõlkes tähendab Pico-RNA-viridae 'väike RNA viirus'.
Klassifikatsioon
Rinoviirusi klassifitseeriti pikka aega kahte liiki – rinoviirus A ja rinoviirus B. Seda tehti fülogeneetilise järjestuse põhjal.
1960. ja 1970. aastatel leiti 99 erinevat rinoviiruse tüve, mis järgnevalt ka serotüpiseeriti. Pärast viiruse kapsiidivalke kodeerivate regioonide ja mittekodeerivate regioonide osalist sekveneerimist ning üksikute täisgenoomide järjendamist jagati 99 tüve kahte liiki – rinoviirus A (74 serotüüpi) ning rinoviirus B (25 serotüüpi).
Suure tundlikkusega molekulaarsete analüüsimeetodite areng viis uue rinoviiruse liigi C avastamiseni 2009. aastal. Rinoviirus C tüved ei kasva standardses koekultuuris, mis oli ka üheks põhjuseks, miks uus liik avastati 50 aastat hiljem kui teised kaks. Praeguseks on tuvastatud üle 50 erineva rinoviirus C tüve. Nende eristamisel on künniseks 13% nukleotiidide erinevust VP1 regioonis või vähemalt 10% erinevust VP4/VP2 regioonis, kui VP1 regiooni järjestus pole kättesaadav.
Struktuur
Rinoviirused on positiivse polaarsusega üheahelalised RNA-viirused, mille pikkus varieerub 7200 ja 8500 nukleotiidi vahel.
Rinoviiruse ikosaeedriline kapsiid on moodustunud neljast kapsiidivalgust: VP1, VP2, VP3 ja VP4.
Viiruse genoom koosneb ühest geenist, millelt transleeritud valk lõhutakse viiruse kodeeritud proteaaside abil, et moodustada 11 valku. Neli neist, VP1, VP2, VP3 ja VP4 moodustavad kapsiidi, mis sisaldab viiruse RNA-molekuli. Ülejäänud mittestruktuursed valgud mängivad rolli viiruse replikatsioonis ja kokkupanekus.
VP1, VP2 ja VP3 valgud tingivad viiruse antigeense mitmekesisuse, VP4 kinnitab RNA-molekuli kapsiidi külge.
Viiruse replikatsioon
Sõltuvalt retseptori tüübist toimub viiruse sisenemine rakku klatriinist sõltuva või sõltumatu endotsütoosi teel või makropinotsütoosi teel. Seejärel toimub virionide konformatsioonimuutus, mille tagajärjel tekivad hüdrofoobsed viirusosakesed. Selle protsessi käivitab ICAM-1 ja/või madal pH endosoomides.
Arvatakse, et RNA-molekul läbib endosoomi membraani ning virion liigub tsütosooli läbi poori, mis tekitatakse viiruse valkude abil, või pärast endosoomi membraani purunemist. Tsütosoolis hakkavad peremeesraku ribosoomid transleerima viiruse RNA-d üheks polüproteiiniks, mis lõpuks lõhutakse mitmeks molekuliks.
Seejärel pannakse virion kokku, pakitakse kapsiidi ning see satub pärast peremeesraku lüüsi tagasi keskkonda.
Rinoviirus C
Rinoviirus C liik avastati 2009. aastal. Seda peetakse peamiseks ägedate hingamisteede haiguste põhjustajaks lastel ning see mängib olulist rolli ka astma ägenemises.
Veel 2014. aastal polnud teada, millise retseptori abil rinoviirus C serotüübid rakule seonduvad.
Hiljuti aga avastati, et proteiini cadherin-related family member 3 (CDHR3) ekspressioon võimaldab rinoviirus C seondumist ja replikatsiooni muidu sobimatutes rakkudes. Huvitaval kombel leiti CDHR3st üks kodeeriv SNP (rs6967330, C529Y), mida on varem seostatud tõsiste astmajuhtudega lastel. See SNP hõlbustab omakorda rinoviirus C seondumist raku pinnale ning suurendab viirusosakeste paljunemiskiirust in vitro.
Patogenees
Lisaks külmetushaiguste põhjustamisele peetakse rinoviirust ka peamiseks viiruslikuks põhjuseks astma ja kroonilise obstruktiivse kopsuhaiguse (chronic obstructive pulmonary disease, COPD) ägenemises. Uute molekulaarsete diagnostikameetodite kasutuselevõtt ja rinoviiruse ning astma ägenemise vahelise seose kinnitamine on suurendanud meditsiinilist huvi rinoviiruste vastu. Viimase kümnendi avastused näitavad, et viiruse nakatamisvõime ei piirdu vaid epiteelkoega, vaid nakatuda võivad ka hingamisteede epiteelialused rakud.
Rinoviirusi isoleeritakse kõige sagedamini inimestelt, kellel on kerge ülemiste hingamisteede haigus, ent rinoviirus võib põhjustada veel keskkõrvapõletikku ja põsekoopapõletikku. See võib põhjustada ka astma ägenemist, kroonilist obstruktiivset kopsuhaigust, tsüstilist fibroosi, kroonilist bronhiiti ja tõsiseid alumiste hingamisteede haigusi vastsündinutel, vanuritel ja immuunpuudulikkusega inimestel. Inimestest, kel esineb kokkupuude rinoviirusega, esinevad sümptomid umbes 70–80%-l, aga enamasti on sümptomid üsna leebed.
Rinoviiruse infektsiooni peiteperiood kestab tavaliselt 1–3 päeva, sel ajal sümptomid puuduvad. Enamik rinoviiruse põhjustatud haigusi kestab 3–7 päeva ning sümptomite intensiivsus korreleerub viiruse leviku suurusega. Väikese levikuga rinoviiruse infektsioon võib kesta veel 1–2 nädalat pärast sümptomite taandumist ning vastsündinutel isegi kauem. Rinoviirus ei põhjusta immuunpuudulikkusega inimestel kroonilist infektsiooni.
Rinoviirus ja astma
Rinoviiruse põhjustatud hingamisteede haigused on kõige sagedasem astma ägenemise põhjus lastel ning suurendavad täiskasvanutel astma tekkimise riski.
Mitmete tõsiste viirushaiguste ja astma arengu vahel on leitud seoseid. Näiteks lastel, kellel on diagnoositud alumiste hingamisteede haigus enne kolmandat eluaastat, oli suurenenud risk haigestuda astmasse vanuses 6–11 eluaastat. Respiratoor-süntsütiaalviirus (RSV) on kõige levinum bronhioliidi põhjustaja, rinoviirust peetakse selle järel teiseks. Esimese viie eluaasta jooksul astmasse haigestumise risk suurenes nendel lastel, kellel oli esinenud hingeldamist põhjustav haigus, mille tekitaja oli kas rinoviirus või RSV.
Mitmete uuringute käigus on leitud tõendeid, et rinoviiruse nakkus on suureks riskiteguriks astma väljakujunemisel. Pole teada, kas viirusinfektsioon ise astmat põhjustab, kuid on selge, et mõned riskitegurid, mis esinevad viiruse põhjustatavate hingamisraskustega, esinevad ka astma korral. Näiteks kopsutalitluse häiret lapseeas on seostatud nii viirusinfektsiooni kui ka astma tekkimisega. Lapseeas esinev korduv viirusinfektsioon alumistes hingamisteedes võib hingamisteid kahjustada, mille tagajärjel võib tekkida põletik. Kahjustuste paranemise käigus võib tekkida koestruktuuride muutusi, mis võivad põhjustada kroonilist obstruktiivset kopsuhaigust või astmat.
On tõendeid, et astmahoogude ajal võib võimenduda neutrofiilide reaktsioon viirusnakkusele, seda eriti alumistes hingamisteedes. Haiguse ägenemine ja põletiku suurenemine võivad viia hingamisteede turse ning silelihaste kokkutõmbumiseni, mis omakorda ägendavad astmahoogu.
Viirusinfektsiooni sümptomite raviks kasutatakse tihti näiteks esimese põlvkonna antihistamiine ning mittesteroidseid põletikuvastaseid ravimeid, ent need ei lühenda sümptomite kestust, vaid ainult leevendavad neid.
Imikutel esinevate korduvate viiruse põhjustatud hingamisraskuste ravil on olnud erinevaid tulemusi. Regulaarne kortikosteroidide sissehingamine vähendab kroonilisi sümptomeid ja sellel on vähene mõju tugevate haigushoogude vastu, samuti on täheldatud haiguse leviku ajutist aeglustumist.
Üks uurimus kinnitas, et imikutel, kes olid hingamisraskuste tõttu vajanud haiglaravi ning kellel oli samal ajal avastatud rinoviiruse nakkus, esines selge vastus süsteemsele kortikosteroidide ravile. Võrreldes platseeboga ei olnud kortikosteroidide ravil haiguse ajal erilist efekti, ent lastel, kes ravi said, oli väiksem tõenäosus hilisemate hingamisraskuste hoogude esinemiseks.
Viiruse levik ja nakkuse ennetus
Rinoviiruse optimaalne kasvutemperatuur on 32 °C ehk madalam kui normaalne kehatemperatuur, seetõttu on rinoviiruse peamiseks sihtmärgiks ülemised hingamisteed, sest sealne temperatuur on pideva jaheda õhu liikumise tõttu madalam.
Inimese rinoviirus on eriti levinud talveperioodil septembrist aprillini. See ei pruugi olla tingitud eelkõige temperatuurist, vaid inimeste käitumisest. Noortel hakkab kooliperiood, inimesed viibivad rohkem siseruumides ja üksteisele lähemal, seetõttu on viiruse levimine lihtsam.
Väga oluline on nakkushooajal pesta hoolega käsi ning vältida pesemata käte suu ja nina juurde viimist, sest need on peamised viiruse sisenemiskohad.
Vaktsiin
Seni puudub vaktsiin rinoviiruste vastu. Peamisteks takistusteks vaktsiini väljatöötamisel on rinoviiruse serotüüpide rohkus ja nende varieeruvus, epidemioloogiliste andmete puudus, mis võimaldaksid tuvastada enimesinevad rinoviiruse tüved, ning puudulik arusaam hiljuti avastatud rinoviirus C ja senituntud serotüüpide antigeensuse erinevustest.
Mõniste mõisa park
pisi|Mõniste mõisa park kevadel pisi|Mõniste järv Mõniste mõisa park on kaitsealune park Võru maakonnas Mõniste küla juures. Park ümbritses praeguseks hävinud Mõniste mõisa hoonet. Pargi pindala on 14,58 ha.
Pargis kasvab palju eri liiki puid, eksootilistest nt mandžuuria pähklipuu (Juglans mandshurica) ja roheline ebatsuuga (Pseudotsuga viridis).
Pargi põhjaossa jääb Mõniste järv.
Österreichische Südbahn
pisi|Borovnica viadukt (hävinud) Österreichische Südbahn ('Austria Lõunaraudtee') on 577,2 km pikkune kaherööpmeline raudtee, mis ühendas Austria-Ungari pealinna Viini impeeriumi kunagise põhisadamaga Triestega. See avati järk-järgult aastatel 1841–1857. Tänapäeval jaguneb raudtee Lõunaraudteeks (Austrias) ja Spielfeld-Straße-Trieste raudteeks (Sloveenias ja Itaalias).
Mõniste mõisa park
Pargi alal asus ka tänaseks hävinud Mõniste vasallilinnus.
Österreichische Südbahn
pisi|vasakul|Marsruudi kaart
Biotransformatsioon
Biotransformatsioon ehk biokonversioon (inglise biotransformation, bioconversion) on keemilise ühendi koostise muutmine organismide või nendest saadud ensüümide abil.
Biotransformatsioon hõlmab ka bioloogilise lagunemise ehk biodegradatsiooni.
Nike (ettevõte)
Nike (hääldus ) on USA ettevõte, mis on spetsialiseerunud spordi- ja vabaajarõivaste ning sporditarvete tootmisele. Sellel alal on ta maailma suurim ettevõte. Nimi Nike on võetud müütilise võidujumalanna järgi.
Nike on Eesti Jalgpalliliidu ametlik varustuspartner aastast 2000.
Nike Euroopa peakorter asub Hollandis Hilversumis. Nike peakorteris Ameerika Ühendriikides Portlandi linnas töötab 600 tootedisainerit.
1970. aastatel avaldas Nike õhkpatjadega jalatsid.
1988. aastal muutis Nike tootesarjaga Air Max õhkpadjad väliselt nähtavaks.
Nike jalatseid kopeeritakse ebaseaduslikult algselt kehvema materjaliga. Kopeeritud jalatsid on originaaljalatsitest veidi odavamad. Koopia ja originaaljalatsi eristamine on raske.
Nikele kuulub 20–25% spordijalatsite ja -rõivaste maailmaturust.
2018. aastal oli Nike tegevjuhi palk töötajate mediaanpalgast 379 korda suurem.
Mudelid
Air Force, Air Max, Nike Free, Delta Force, 6.0, Air, Casual, iD, Nike+, Nike Flyknit jne.
iD
ID on isikliku jalavormiga jalats, mis valmib kuumpressmasinaga 15 minuti jooksul.
Nike+
Jalatsid sisaldavad treeningu andmeid analüüsivat tajurit.
Nike Flyknit
Jalatsi pealist kootakse erilise masinaga.
Äkkeküla spordikeskus ja puhkeala
pisi|Äkkeküla laste mänguväljak. Oktoober 2022Äkkeküla spordikeskus ja puhkeala on spordikompleks, mis asub Narvas aadressil Äkkeküla tee 12.
Pähklimäe terviserada
Lisaks on MTB (Mountain bike), 3,5-kilomeetrine rada on ring, mis loodud erinevatest pinnastest: muld, kivid, killustik, juured, sillad.
Jooksu- ja suusarajal kuni 3,7 kilomeetrit on alates 2014. aastast rajavalgustus.
Trikirada
Trikirada (pump-track) on osa piirilinna põhjaosas Pähklimäe puhkealal asuva Äkkeküla spordi- ja vabaajakeskuse ekstreempargist. Äkkeküla pump-track'i hüppeliin on üks Baltimaade järsumaid. Rada ei ole eriti pikk, ent paljud tõusud ja laskumised on füüsilise pingutuse seisukohalt nõudliku nurga all.
Lasketiir
Äkkeküla spordikeskuses olemas laskesuusatamise lasketiir. Laskekohtade arv 20
Tubing
Talvel ja suvel võib rõngastega sõita, kuna Äkkekülas avatakse aastaringne tubing. Rada on kaetud spetsiaalse kunstmaterjaliga. See on sama ohutu ja libe, nagu tõeline lumi.
Laste mänguväljak
Laste mänguväljak asub looduslähedusest ja vabast liikumisest. Mänguväljak on tsoneeritud erinevate tegevuste ja vanuseklassi järgi. Mõeldud on nii väikelastele, kui ka seenioridele, kes saavad kasutada virgestusseadmeid kehalise toonuse tõstmiseks. Lasteväljaku kõrval olemas ahviraudtee, kus saab trossi abil sõita ühes puust teise.
Jacksoni maakond (Arkansas)
pisi|Asend Arkansase osariigis Jacksoni maakond (Jackson County) on maakond USA-s Arkansase osariigis. Geograafilised koordinaadid on
Maakonna halduskeskus on Newport.
Maakonna pindala on 1661 km², millest 21 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 17 997. Aastal 2000 oli elanike arv 18 418.
Ajalugu
Jacksoni maakond moodustati 5. novembril 1829 Independence'i maakonna osast 23. Arkansase maakonnana. Maakond on saanud nime seitsmenda Ameerika Ühendriikide presidendi Andrew Jacksoni järgi.
Nazareth
Nazareth on šoti rokkansambel, mis asutati 1968. aastal Dunfermline'is ansambli The Shadettes muusikutest. Ansambli algkoosseisu moodustasid laulja Dan McCafferty, kitarrist Manny Charlton, basskitarrist Pete Agnew ja trummar Darrell Sweet.
Nazarethi suurim populaarsus jäi 1970. aastatesse ja 1980. aastate algusse. Suure rahvusvahelise tuntuse saavutas ansambel 1975. aastal ilmunud kuuenda stuudioalbumiga "Hair of the Dog", mida on maailmas ostetud üle kahe miljoni koopia. Albumilt pärineb ansambli kuulsaim hittsingel "Love Hurts", mis oli varem tuntud The Everly Brothersi esituses. Ansambel salvestab uut muusikat ja esineb siiani.
2013. aastal lahkus halva tervise tõttu ansamblist selle kauaaegne solist McCafferty. Ainsa asutajaliikmena kuulub ansamblisse siiani Pete Agnew. Lisaks temale kuuluvad ansambli praegusse koosseisu laulja Carl Sentance, kitarrist Jimmy Murrison ja trummar Lee Agnew, kes oli Pete Agnew' poeg.
Nazareth on esinenud mitmel korral Eestis.
Szemudzka Huta
Szemudzka Huta (kašuubi keeles Szëmôłdzkô Hëta, saksa keeles Schönwalderhütte) on küla Poolas Pomorze vojevoodkonnas Wejherowo maakonnas Szemudi vallas. Szemudzka Huta asub Szemudist 2 km ja Wejherowost umbes 15 km lõunas ning Gdański kesklinnast ligikaudu 30 km loodes.
Marche-en-Famenne'i ringkond
Marche-en-Famenne'i ringkond on üks viiest haldusringkonnast Belgias Luxembourgi provintsis.
Vallad ja osavallad
Ringkond koosneb 9 vallast ja 54 osavallast.
Mihkel Kõrbe
Mihkel Kõrbe (sündinud 11. oktoobril 1989) on eesti pedagoog.
Hariduskäik
1996. aastal alustas kooliteed Merivälja Algkoolis. Alates teisest klassist õppis Kadrioru Saksa Gümnaasiumis, mille lõpetas hõbemedaliga aastal 2007. Seejärel lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduse erialal aastal 2011.
Õpetajakarjäär
Programmi "Noored kooli" kaudu tuli Kõrbe tagasi kooli õpetama ajalugu, ühiskonnaõpetust ja saksa keelt. Esialgu töötas ta Haapsalu Gümnaasiumis ning vedas Haapsalu lasteaias varase saksa keele programmi. Aastast 2013 tegutseb ta õpetajana oma kunagises koolis, Kadrioru Saksa Gümnaasiumis.
Ajaloo-olümpiaadi komisjoni liige ja olümpiaaditööde koostaja. Tallinna Ülikoolis korraldanud õpetajate täiendkoolitusi õppeainete lõimingu ja õpetajate erialase arengu teemadel.
Kadrioru Saksa Gümnaasiumi gümnaasiumi õppetoolijuht Kõrbe osales „Education 4 future“ programmis, mis aitab luua selgemat arusaama 21. sajandi koolist ning toetab muutuva õpikäsituse juurutamist Kadrioru Saksa Gümnaasiumis.
Swedbanki klassiekskursioonide konkursi #MeieReis žürii liige. Aastatel 2014 ja 2015 oli Maxima Tulevikutalendi žürii liige.
"Õpi õpetajaks!" kampaania reklaamnägu.
Liikmesus ja tunnustus
Mihkel Kõrbe on Eesti Õpetajate Liidu juhatuse liige. Eesti Ajaloo- ja Ühiskonnaõpetajate Seltsi ja Eesti Saksa Keele Õpetajate Seltsi liige.
Isiklikku
Kõrbe vanaisa August Kõrbe oli samuti pedagoog.
Tarmo Vaarmets
Tarmo Vaarmets (sündinud 18. mail 1965) on eesti animaator, karikaturist ja luuletaja.
Esimene tunnustus karikatuuri eest tuli Pikri koolinoorte huumorivõistluselt. Vaarmets sai Peep Pedmansoni järel toona teise, järgmisel aastal Marek Strandbergi ees juba esikoha. Joonistanud karikatuure ajakirjadele Pikker ja Pilkaja ning ajalehele Maaleht.