cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Põhjasõda Eesti alal
Venelaste rüüsteretked Eestimaale
Arvestades vaenlase suurenevat agressiivsust, otsustas Horn Jami kindluse vastu rünnaku korraldada. Selleks operatsiooniks koguti Eestimaalt kokku ligi 400 ratsanikku, kelle juhiks määrati Lorentz Löscher von Hertzfelt. Rünnakut aga ei teostatud, kuna kui vägi Jami kindluse alla jõudis, nähti Vene armeed lahinguks üles rivistatuna. Venelased hakkasid rootslasi taga ajama ning Rootsi ratsaüksused pidid neid tagasi hoidma, et jalavägi ja kahurivägi tagasi Narva jõuaks. Selle retke tõttu kaotasid Rootslased 50–60 meest. Venelased pommitasid kergelt Narvat ning lahkusid siis.
Sõjategevus Peipsil
Juunis jätkus sõjategevus ka Peipsil. 30 Vene laeva käisid Eesti rannikut rüüstamas. Carl Gustav Löschern von Hertzfelt kogus oma laevastiku kokku ja läks juuni lõpus järvele. Vene laevad olid kogunenud Harjevalli juurde, kuid taganesid siis Mustasaarele (vb. Sitno saar). Rootslased võtsid seal kuus vangi, kellest üks oli Püha Andrease ordu kavaler. Edasi rüüstasid rootslased Vene külasid, põletades maha 14 küla. 2. juulil naasid venelased 50 lodjaga järvele, plaanides Harjevalli tagasi võtte, kuid taganesid jällegi rootslaste lähenedes. Mõistes, et venelasi ei saa madala veetaseme tõttu rünnata, asusid Rootsi laevad hoopis maismaal rüüstama, põletades puitu, heina jms. Seejärel liikus laevastik edasi Vasnarva, kuid kui sealt midagi ei leidnud, suubusid tagasi, pannes veel 13 küla põlema. Siis läks Rootsi laevastik Soinasse, kust nad leidsid eest Vene ratsasalga, kes nende eest ära põgenes. Jällegi põletasid rootslased maha mõned külad ja läksid tagasi Vasknarva.
Sõjategevus Eestis ja maa rüüstamine
vasakul|pisi|Carl Gustav Skytte, Tartu komandant
Rootslaste suur sõjaretk Petserimaale
Carl Gustav Skytte otsustas korraldada uue sõjaretke venelaste vastu. Seekord oli rootslaste vägi aga palju suurem: ligi 1000 jalaväelast, 500 ratsanikku ja kaks kahurit, juhatajaks hakkas Skytte ise. Tema äraoleku ajal jäi linna kamandama Magnus Gabriel von Tiesenhausen. See vägi lahkus linnast 10. juulil, teejuhtideks tulid Tartu kreisi talupojad. Venelased said rootslaste retkest aga teada, kuna Moostes paiknesid 400 Vene ratsanikku, kes kohe Petserisse suundusid. Kuna sillad, mida Rootsi vägi pidi ületama, olid osaliselt lammutatud, oli armee liikumine aeglane, selle tõttu jõudsid nad 14. juuliks vaid 3 km kaugusele Petserist. Skytte, ooberstleitnant Schreitenfelt, major Freudenfelt jt ohvitserid korraldasid luureretke, millega said rootslased teada, et venelased on viie lipkonnaga nende ees mägedes positsioonile asunud. Skytte andis oma vägedele korralduse ees olev jõgi ületada. Kuna tee vaenlaseni oli kitsas, läks Skytte koos major Löwenburgiga ning poole oma jalaväe ja rühma ratsanikega vaenlasele mõlemal tiival vastu ja avas tule. Ka ooberstleitnant Schreitenfelt asus rünnakule venelaste tsentri vastu. Major Freudenfelt ja Berend Rehbinder asusid taganevaid vaenlasi jälitama, Freudenfelt võttis venelaste käest ka ühe standardi. Rootslased jäid nüüd oma ülejäänud jalaväge ja kahureid ootama. Need üksused ooberstleitnant Wrangelli ja ooberstleitnant Taube juhtimisel asusid positsioonile ühel aasal. Rootslased kartsid, et venelased võivad neid metsadest taas rünnata, selle tõttu läks Skytte koos osa jalaväe ja mõne kahuriga edasi metsa poole. Järsku ilmusid Vene väeosad teiselt poolt välja ning ähvardasid Rootsi vasakut tiiba, Skytte saatis oma väed sinna appi. Pärast lühikest tulevahetust jäid mõlemad vaenupooled kolmeks tunniks lahingukorras seisma, kumbki pool ei tahtnud teist rünnata. Lõpuks otsustasid rootslased taganeda, pannes mõne elamu põlema. Retk polnud aga eriti tulukas olnud, kuna vaenlasele suuri inimkaotusi ei tekitatud ning saaki ka palju ei saadud.
Šeremetjevi rüüsteretked
thumb|Krahv [[Adam Ludwig Lewenhaupt]]
1703. aasta suvel koondas W. A. von Schlippenbach väed Lääne-Virumaale Kolga metsa. Kuna maal levisid kuulujutud venelaste varsti saabuvast suurest armeest, andis Eestimaa kindralkuberner, Axel Julius de la Gardie, uute vägede kokku kutsumiseks välja korralduse. Sellele lisas ta, et värvatud peavad kogunema Kolga metsa. See korraldus põhjustas teiste kreiside talupoegades segadust ja viha, kuna nende enda elukohad jääksid ju siis kaitseta.
Jaanipäevast alates tegid Vene väed üksikuid rüüsteretki Alutagusesse, Vasknarva piirkonda. Augusti lõpul liikusid Rootsi väed Sõmeru piirkonda, kuid jätsid piiräärsed alad idapoolsed alad Vene vägede meelevalda, kes seal vabalt said rüüstata. Augusti lõpus tulid Vene väed suurel hulgal üle parvsilla Narva jõe, Jaama juures. Rootslased proovisid venelasi rünnata, kuid välja saadetud väeüksustest jõudis kohale vaid üks ooberst Freymanni juhatusel ning ka see oli sunnitud taganema. Tugipunktist lähtusid Vene vägede edasised rüüsteretked: mööda Peipsi järve äärt Avinurmeni ja valgusid ka Vaivara, Jõhvi ja Lüganuse kihelkonda. Augusti lõpus levis kuuldus, et vaenlane tahtvat Vihtse juures üle enda ehitatud silla tulla. Nüüd läksid Adam Ludwig Lewenhaupt 400-500 traguninga Mäetagusele, kindralmajor Schlippenbach 800 traguni ja muu ratsanikuga Aa mõisa, reservi jäi ooberst Borckhusen mõnesaja ratsanikuga. See vägi aga tõmbus tagasi, kui oli oma eelvägedelt Täriveres kapteni Jordani juhtimisel teada saanud, et venelane tuleb kohe 40 000 mehega Vihtse juures üle.
31. augustil tuli Šeremetjev oma vägedega lõpks Vihtse juures üle ning marssis Jõuguni, kuhu rajas oma laagri. Sealt laagrist väljusid mitmed väesalgad, mis asusid Peipsi-äärseid piirkondi rüüstama. 2. septembril põletati maha Avinurme ja Jõhvi ümbrus. Schlippenbach kogus lähedalolevad väed kokku, kuid ei julgenud ikkagi venelaste vastu minna. Et paremat teavet saata, saatis ta 20 meest kord kapten Helfreichi ja siis leitnant Schmidti juhatusel luurele. Teisel korral läks see retk aga valesti, kui kaotati 14 meest.
5. septembril liikusid Vene väed Viru-Nigula kihelkonda, Rootsi väed aga taganesid Sõmerult Rakverre ja seejärel Tallinna. Linna jäi veel kaitsma leitnant Frelau kõigest 50 mehega. 5. septembril ületasid Vene väed Kunda jõe ja eelväed tungisid Rakverre, kus viimased Rootsi väed süütasid linnas asunud moonalaod ja taganesid lahinguta. Rakverre jäänud linnaelanikud tapeti ja Rakvere linn põletati Vene vägede poolt. Vene väed lõid uue tugipunkti Rakvere juurde, kust suundusid rüüstesalgad (kalmõkid jt) ümberkaudsetele aladele: Haljala kihelkonda, Kadrina, Rakvere, Jakobi ja Simuna kihelkonda, mis järgmise kahe päeva jooksul rüüstati.
Virumaa järel tungisid Vene rüüstesalgad Järvamaale, siis Tartumaale, kust Alūksnesse (Marienburgi) ning seejärel pöörduti tagasi Venemaale. Eri hinnangutel oli rüüstesalkade suurus 5000–7000 meest, kuid Rootsi vägede paanilise taganemise tõttu ei osutatud neile vastupanu ja võimaldati rüüstata Viru-, Järva- ja Tartumaa. Vallutamata jäi ainult Narva kindlus. Narva komandant Horn saatis ooberst Marcquardi ühe salgaga venelaste laagrit Rakvere all uurima, tema arvates ei olnud venelaste armee suuruseks rohkem kui 7000 meest. Hummuli lahingu kaotuse järel vältisid Rootsi väed välilahinguid, piirdusid kindlustatud punktide kaitsmisega ning jätsid maapiirkonnad kaitseta ja Vene rüüstevägede meelevalda. Tegevusvabadust maapiirkondades kasutasid Vene rüüsteväed, et laastata 1702. aasta sügisel Liivimaad ja 1703. aastal Eestimaad, eesmärgiga hävitada linnade ja kindluste toidutagavara.
1704. aasta
Aastavahetusel 1703/04 toimusid Vene vägede rüüsteretked Narva ümbruskonda. Uusaastaööl tungisid Vene väed Joala juures üle jõe ja tungisid Narva alevikku, kus tapsid rootslaste vahisalga ja rüüstasid alevikku. Kindlusest avatud tuli ei tekitanud Vene vägedele kahju. Järgmise päeva hommikusk olid Vene salgad lahkunud.
1704. aasta alguses tegid Vene väed rüüsteretke nii Laiuse ümbruses kui ka Tartumaal. 15. jaanuaril tuli mitmesaja meheline Vene ratsavägi üle Peipsi ning rüüstas Pungerjast kuni Torma kihelkonnani. Seal lähedal asunud ooberst Borckhuseni 800 ratsanikku olid kaks päeva enne vaenlase tulekut Harjumaale tagasi läinud, kuna sõduritel olnud leivapuudus. Venelaste rüüstamise tõttu said Rootsi välivägedele talvekortereid jagada vaid Harju- ja Läänemaa, mis neile üle jõu käis.
Narva piiramine
Narva piiramist alustasid maikuus Narva jõe suudmealale saabunud 7500-meheline väesalk Pjotr Apraksini juhtimisel. Kuigi Narva ja Tartu võimalikust piiramisest olid Otto Johan von Rosen ja üks rittmeister nim. Wrangell rootslasi juba ette hoiatanud, oli Narvas siiski suur toiduainete puudus.
Narvat kaitsva Rootsi väe komandant oli Henning Rudolf Horn. Juuni alguses saabus kohale Vene peavägi koos Peeter I-ga, kuid Narva pidas piiramisele ja pommitamisele vastu. Piiramise ajal lahkus Narva alt vene tsaar Peeter I Tartu piiramisele ja vallutamisele.
Kastre jõelahing
14. mail (3. vkj/4. rkj) 1704 jõudsid Vene väikelaevad 9000 mehe ja 18 suurtükiga pärast jääminekut Emajõel Uus-Kastre linnuse lähedale. Sama päeva hommikul alustas Rootsi Peipsi flotilli laevastik kapten Carl Gustav Löscherni juhtimisel 14 laevaga liikumist Tartust Peipsi järve suunas. Venelased said rootslaste tulekust teada ja kindlustasid end Kastre juures jõekitsusel. Allavoolu liikuv Rootsi laevastik sattus lõksu ja kaotas kolm tundi kestnud lahingu. Laevastiku juhataja Löschern käskis lipulaeva "Caroluse" koos enda ja kogu meeskonnaga õhku lasta. Venelased said saagiks 12 laeva koos 86 suurtüki ja rikkaliku sõjavarustusega.
Narva vallutamine
Jaanilinna kindlus alistus 28. augustil, Narva vallutati alles vallutati 30. augustil (9. augustil vkj/10. rkj)), tormijooksu juhtis Peeter I ise, Narva vallutamisele järgnes linna rüüstamine moskoovia sõdurite poolt tsaar Peetri enda juhiste kohaselt.
Narva vallutamise järel 30. augustil (19. augustil vkj) sõlmis Venemaa Rzeczpospolitaga Narvas liidulepingu (Działyński ja Golovini pakt), millega viimane astus ametlikult Rootsi vastu sõtta.
Venelaste rüüsteretki juhtinud Boriss Šeremetev kirjutas koju:
1705
Eelmise aasta lõppedes oli Eestimaa kindralkuberneri ametikohalt maha astunud Axel Julius de la Gardie, tema asemel sai selle maa asekuberneriks Wolmar Anton von Schlippenbach. Tema ametikoha Eestimaal asuvate Rootsi vägede ülemjuhatajana võttis üle Adam Ludwig Lewenhaupt.
Narva ja Tartu vallutamise järel tabas lisaks sõjakahjudele Eesti- ja Liivimaad ka 1705. ja 1708. aastal viljaikaldus. Sõjakäikude käigus paljaksriisutud Virumaale Vene väge ei jäetud, vägi asetses hoopisNarvas, väike salk paiknes Vaivara juures, kus nad sooritasid röövretki, ja kuna mujalt maalt midagi võtta ei olnud:
Jaanuaris tegid Vene väed Narvast röövretke Rakverele ja seejärel Simuna kihelkonda Paasveresse, kus palju hobuseid ja loomi riisusid. 12. märtsil läks üks salk venelasi ka Piiumetsa. Paide piirkonda naasid venelased veel 9. aprillil.
Sõjategevusele mandril lisandus sõjategevus Soome lahel, kus Rootsi laevastiku ja Venemaa Balti laevastiku vahel toimus Suursaare juures 20. augustil 1705. aastal merelahing, milles Cornelius Ankarstierna juhitud sõjalaev Reval võitis lahingus 7 Vene galeerilaeva.
Kokkupõrked Järvamaal
Varsti peale seda merelahingut jõudis Kose kihelkonda venelaste röövlisalk. Et selliseid röövimisretki tulevikus ära hoida, paigutati Mustla juurde Joachim Friedrich von Lieweni ja major von Zöge 300-400 meheline ratsasalk. See aitas ning mitu nädalat oli seal maal rahu. Hiljem viidi see salk Põltsamaale. Seejärel tuli ligi 900-meheline Vene ratsasalk Järvamaale, lootes väiksem Rootsi salk hävitada. Rootslased asusid aga ennem rünnakule ning võitsid neid 28. juunil Pikasilla juures. Ka Järvamaa talupojad maksid venelastele rüüstamise eest kätte ja tapsid neist paljusid. Peale seda suurt võitu ei julgenud venelased enam nii sügavale maale rüüstama minna.
1706
See aasta oli Eestis sündmuste poolest rahulikum, kuna Venemaa oli oma peamised jõud Kuramaale ja Leetu viinud. Rootslased hoidsid Tartus asuvate venelaste peal survet ning vahest korraldasid sealsed väed ooberstleitnant Freymanni ja major Freudenfeldti juhtimisel retki ka Petseri ja Pihkva lähedusse.
Omar Gooding
Omar M. Gooding (sündinud 19. oktoobril 1976 Los Angeleses) on Ameerika Ühendriikide näitleja ja räppar. Tema isa on Cuba Gooding vanem ja vend Cuba Gooding Jr.
Põhjasõda Eesti alal
Müntide tembeldamine
Et sõjakorra tõttu halvenevat majanduslikku olu leevendada, lasi Liivimaa kindralkuberner Carl Gustav Frölich maal käibivaid Rootsi münte üle tembeldada, see annaks neile kahekordse väärtuse. Paljud ametnikud olid selle otsuse vastu vaenulikud ning Riia kreisi asevalitseja, Michael von Strokirch andis välja kirja, milles ta hoiatas talupoegi jt, et nad neid kõrgemaid münte kõrgema tasuga, kui enne oli, vastu ei võtaks. Pärast mõningaid lahkhelisid katkestati müntide tembeldamine kuninga käsul ära.
Nītaure
Nītaure on küla (vidējciems) Lätis Cēsise piirkonnas, Nītaure valla halduskeskus.
Küla asub merepinnast 155 meetri kõrgusel ning jääb endisest piirkonna keskusest Ausmast 32 ja Riiast 80 km kaugusele.
Külas on luteri kirik, õigeusu kirik, kool, lasteaed, muusika- ja kunstikool ning raamatukogu. Seal asuvad Ķikuti ja Nītaure bussipeatus.
Põhjasõda Eesti alal
Sõjategevus Eestis
Kuna venelased olid oma Kuramaa kindlused maha jätnud, kutsus Lewenhaupt nende mehitamiseks palju sõdureid Eestis ära, nii et Pärnu ja Tartu vahel oli vaid Magnus von Brömsen oma tragunitega, siiski kaitses ta seda piirkonda efektiivselt.
Nītaure
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Nītaure ordulinnus ja Nītaure muinaslinnus ehk Vallimägi. Kohaliku kaitse all on Mergupji keskaegne kalmistu ehk Kalmemägi või Rootsi mägi. Külas asub Teises maailmasõjas hukkunud Nõukogude sõdurite vennaskalmistu, mida tähistab obelisk.
left|pisi|Nītaure luteri kirik
Ajalugu
Nītauresse (saksa keeles Nitau) rajati 1277. aastal Liivi ordu Nītaure ordulinnus, mis 17. sajandil lagunes.
Põhjasõda Eesti alal
Sõjategevus Eestis
Siiski kannatas edasi Virumaa piirkond, kus venelased mitmeid retki korraldasid. Jaanipäeval tegid Vene väed jälle 150 mehega röövretke üle Kunda jõe ning riisusid Jakobi, Rakvere ja Haljala kihelkonnas, kellele osutasid vastupanu leitnandid Rehbinder ja Vorgel Eestimaa aadlilipkonnast ja kohalikud talupojad.
Liepupe kihelkond
Liepupe kihelkond (saksa keeles Kirchspiel Pernigel, läti keeles Liepupes draudzes novads) oli haldusüksus Liivimaal Volmari kreisis.
Ajalugu
Kihelkonda mainiti esimest korda aastal 1403. Kihelkonnale allus ka Skulte kihelkond, mis asus küll Riia kreisis. Patronaadiõigus kuulus kihelkonna rüütlimõisate omanikele. 300px|pisi|right|Volmari kreis [[Ludwig August Mellini kaardil Atlas von Liefland, oder von den beyden Gouvernementern u. Herzogthümern Lief- und Ehstland, und der Provinz Oesel (1798)]]
Põhjasõda Eesti alal
Kindralkuberneride vahetus
Sel aastal sai uueks Liivimaa kindralkuberneriks Adam Ludwig Lewenhaupt, kes jäi ka vägede ülemjuhatajaks. Ka Eestimaal toimusid muudatused, sest uueks kindralkuberneriks sai Niels Strömberg. Kuna tema polnud veel Eestis, jäi Wolmar Anton von Schlippenbach asekuberneriks edasi.
Nītaure
Ajalugu
1759. aastal kinkis keisrinna Jelizaveta Petrovna Venemaa kindral Wilhelm von Fermorile Nītaure mõisa, kus kindral 1771. aastal suri.
Milan Martić
Endise Jugoslaavia Rahvusvaheline Kriminaaltribunal mõistis Milan Martići süüdi sõjakuritegudes 2007. aastal süüdi ja määras talle karistuseks 35-aastase vangistuse.
Põhjasõda Eesti alal
1707
pisi|[[Karl XII, 1707. aastal. Johan David Swartz]] 1707. aastal alustasid venelased jällegi retke Eestimaale, millele vastas Strömbergi saabumiseni asekuberneri kohuseid täitev von Schlippenbach, kes marssis mitmesaja jala- ja ratsaväelase ning mitme kahuriga Kose kiriku juurde. Venelased jõudsid aga Peetri kirikuni Järvamaal ning asusid seal kandis rüüstama. 23. jaanuaril tungisid Vene kasakad jällegi Jaagupi kihelkonda, rüüstades Ubjat, Rasiveret jt. külasid.
Liepupe kihelkond
Liepupe kihelkonna mõisad
Kihelkonda jäi ka osa Ķirbiži (Kürbis) rüütlimõisa maadest, samuti ka sealne mõisasüda, mis on kihelkonna kaardil tähistatud numbriga 36, ehkki mõisa ennast loeti kuuluvaks Salatsi kihelkonda.
Nītaure
Ajalugu
Nītaures on sündinud president Andris Bērziņš.
Põhjasõda Eesti alal
1707
Venelased rüüstasid ka Põhja-Tartumaad, Põltsamaad, Sangastet, Pukat, Karulat. Lisaks põletati ka Valga.
Nītaure
Ajalugu
Aastail 2009–2021 kuulus küla Amata piirkonda.
1897. aastal oli külas 560 elanikku, seal peeti kolm korda aastas laata. 1935. aastal oli elanikke 362, 2007. aastal 450, 2015. aastal 485 ja 2019. aastal 447.
Põhjasõda Eesti alal
1707
1707. aasta mihklipäeval tegid Vene väed jällegi retke Virumaale, kellele uus kindralkuberner Strömberg, kogudes kokku 3000-mehelise väe Tallinnast (kuhu oli just saabunud), vastu hakkas. Vene väed, kes olid teinud endale leeri Rakvere alla, taganesid Rootsi vägede lähenedes ning Rootsi väed jälitasid neid kuni Sämi jõeni, kuid Narva kindlusse varjunud Vene vägesid nad ei rünnanud.
1708
1708. aastal toimus Vene vägede järgmine rüüsteretk Valgamaale. 22. jaanuaril rüüstasid venelased ka Vaivaras ja Rahklas. Maikuus võitsid venelased ka von Brömseni väesalka, mille tõttu suurem osa tema sõdureid kas hukkus või langes. Väidetavalt olla talupojad, keda ta rõhunud oli, ta reetnud.
Tartu laastamine
Rzeczpospolita ja Venemaa vahel sõlmitud Birža lepinguga pidid Baltimaad võidu korral Rootsi üle minema Rzeczpospolitale. Seetõttu käskis Peeter I 1708. aasta suvel hävitada Tartu linna, mis 1704. aastal oli kapituleerunud Vene vägedele. 1708. aastal küüditati Narva ja Tartu kodanikkond Venemaale sundasumisele. Paljud surid, osa pääses tagasi viis aastat hiljem. Tartus hävitati suur osa linnast: losse, kirikuid ja müüre lasti õhku. Nendest sündmustest jutustab eestikeelne Käsu Hansu nutulaul, mis algab sõnadega: "Oh! Ma waene Tardo Liin…". Jäid rüüstatud kujul ainult üksikud ehitised.
Vinni lahing
1708. aasta sügisel tegid Rootsi väed pealetungikatse Narva suunal, milles osales Eestimaa aadlilipkond ja ooberst Liveni rügement. Pealetung oli ajastatud samaaegselt Karjalast Ingerisse tungivate Rootsi vägedega. Liveni väesalk kogunes Jakobi kihelkonda, Eestimaa aadlilipkond ületas Purtse jõe, kuid neid ründas 9. augustil Vene vägi. 16. augustil tungis üle Kunda jõe 3000 ratsanikku, koos jalaväe ja suurtükkidega ning ründas Vinni ja Pajusti vahel paiknenud Rootsi väge. Kolm tundi kestnud lahingu võitsid Vene väed, Rootsi ratsaväelased põgenesid, jalaväe juhid ooberst Schlippenbach ja kapten Wrangel langesid vangi.
Lahingu järel rüüstasid Vene väed jälle Jakobi, Rakvere, Haljala, Kadrina, Väike-Maarja ja Simuna kihelkonna külasid, misjärel Vene väed taandusid Narva.
16. septembril rüüstasid venelased veel Kohalat, Sooalust, Ubjat, Varangut, Pehkat jt. külasid. Mihklipäeva paiku läks Magnus Nieroth Tartumaale ja toimetas sealt hulga vilja nii Pärnu kui ka oma koju Albu mõisa. pisi|Lahingutegevus Põhjasõjas Läänemere piirkonnas, aastatel 1709–1721
Pärnu piiramine
22. juulil 1710 saabus Pärnu linna alla kindralleitnant Rudolph Felix Bauer, koos kuue tragunipolguga. Pärnu linnas, kus oli juba varem puhkenud katk, mis hävitas enamiku linna elanikkonnast oli linna garninson vähenenud 1000 mehelt 120-le. Pärnu garnison andis alla 12. augustil 1710. pisi|Tallinn 1650. aastal, [[Adam Olearius]]
Tallinna piiramine
Tallinna piiramine algas linna ümberpiiramisega Vene vägede poolt 15. augustil 1710 ning lõppes Tallinna Rootsi garnisoni, Tallinna linna ja Eestimaa rüütelkonna poolt linna loovutamisega 29. septembril 1710, Harku mõisas sõlmitud Harku kapitulatsiooniaktiga.
Sõjategevus Soome lahel
1713. aastal 22. juulil toimus Carl Raabi juhitud Rootsi laevastiku ja admiral Cornelius Cruysi juhitud Vene Balti mere laevastiku vahel lahing Suursaare (Hogland) juures.
Ettevõtte portaal
Tüüpiline portaal käib portaaliserveri(te)l ning sisaldab portaalirakendusi, mis koosnevad osadest, mida nimetatakse portlettideks. Portaal pakub kasutajatele ühtlustatud, enamasti veebipõhise kasutajaliidese ja ühtse andmeturbe.
Põhjasõda Eesti alal
Eestlased Põhjasõjas
Juba sõja algul algas meeste värbamine Rootsi regulaarvägedesse, nii vabatahtlikena kui ka sundkorras. Juba enne Narva lahingut 1700. aastal hakati kuninga käsul moodustama maakaitseväe üksusi. Plaani konkretiseeriti, kui Karl XII 1701. aastal talvel Laiusel viibis ja kuningas andis korraldused nekrutite võtuks talurahva hulgast. Sel viisil loodi Eestimaal neli jalaväerügementi. Liivimaal moodustati 12 jalaväepataljoni. Ajalookirjanduses on neid väeosi nimetatud ekslikult ka maamiilitsaks. Tegelikult oli tegu tüüpilise konskriptsiooniga (rootsi k. utskrivning, vanas eesti keeles wälla-kirjotus) Rootsi-aegses eesti keeles nimetati neid väeosi maaväeks. Väeosade ülesehitus oli samasugune, nagu teistelgi Rootsi väeosadel. Väeosi täiendati kevaditi, kui teenistusse võeti uusi mehi. Palga maksmiseks ja mundri muretsemiseks jagati väekohuslased talud rühmadeks ehk roodudeks. Aastapalga suuruseks oli Liivimaal aastal 1704 8 riigitaalrit. Hiljem, kui maa oli rüüstatud, hakkas sõdureid varustama riik. Aastal 1706 moodustati mitmest rügemendist Tallinna garnisonipataljon. See väeosa pidi kuninga korraldusel jääma Tallinnasse alaliselt, seega ka siis, kui sõda oleks Rootsile edukalt lõppenud.
Khowrāni väin
Khowrāni väin on väin, mis eraldab Qeshmi saart Iraani mandriosast.
Põhjasõda Eesti alal
Eestlased Põhjasõjas
Eestlastest väeosad võtsid lahingutegevusest osa mitmel rindel – 1702 Vasknarvas, mitmetes võitlustes Lõuna-Eestis, Tartu laevastikus ja eriti paistsid nad silma Tartu kaitsmisel 1704. Saaremaa maapataljon saadeti koos kindral A. L. Lewenhaupti korpusega Karl XII peavägede juurde Venemaal ning osales ka lahingus Lesnaja all 1708 ja kuulsas Poltaava lahingus 1709.
Pärast Põhjasõja algust 1701. aastal alustati uute väeosade loomist. Vägesid loodi kahel põhimõttel – kas värbamise teel vabatahtlikkuse alusel või talupoegade nekrutiandmise kohustuse alusel. Eestimaal moodustati nekrutiandmise kohusluse alusel neli jalaväerügementi, Liivimaal kaksteist jalaväepataljoni.
Eesti ala rahvastik ja katkuepideemia Põhjasõjas
Ajaloolase Heldur Palli hinnangul oli Eesti ala rahvaarv tõusnud 1695. aastaks 350 000–400 000 inimeseni, mis moodustas umbes 10% kogu Rootsi rahvastikust. 1695–1697 suri nälga hinnanguliselt 70 000–75 000 inimest. Seega elas Põhjasõja eel Eestis maksimaalselt 325 000 inimest.
1702–1703 elas Eestis umbes 350 000 inimest. 1708. aastal oli Põhja-Eestis taas ikaldus. Ka 1709 oli ikaldus, seekord kogu Eestis. Kaotused olid umbes 40 000 inimest. 1710. aasta katkuepideemia oli Eestis üks tõsisemaid ja sai alguse 1704 Ungarist, kust levis edasi Poolasse. Eesti- ja Liivimaal puhkes katk esmalt Riias, mida samal ajal piirasid venelased. Katku levitajataks olid eelkõige rotid ja sõjamehed. Katku viimased nähud olid 1713. aastal ja sellesse suri inimesi rohkem kui sõjategevuse tõttu. 1712. aasta Eestis tehtud revisjon näitas, et katku suri Läänemaal 82,8%, Harjumaal 80,3%, Järvamaal 70,5%, Virumaal 70,4%, Hiiumaal 53,2% ja Vormsil 24,6% elanikkonnast. Kokku põhjustas katk kuni 200 000 inimese surma. Eesti rahvastik vähenes selle järel umbes 150 000 inimesele (umbes sama palju kui 1200. aasta paiku). See oli rahvastikukatastroof, kuigi puudutas eelkõige Lääne- ja Põhja-Eestit, kus oli lausa inimtühje piirkondi. Aastad 1710–1712 jäid siiski viimaseks suuremaks katkuepideemia levikuperioodiks.
pisi|Kesk- ja ida-Euroopa kaart pärast Põhjasõda
Sõja tagajärjed
Põhjasõja tulemusel sai Venemaa keirsririik vaba pääsu Läänemerele; Eesti-, Liivi- ja Ingerimaa läksid Venemaa koosseisu. Venemaast sai Euroopa suurriik uue pealinnaga Läänemere ääres. Eesti sai Põhjasõjas tugevalt kannatada, sest 1700–1710 toimus suur osa lahingutest Eesti pinnal. Sõda ja sellele järgnenud katk hävitasid kuni kaks kolmandikku Eesti rahvastikust. Arvatavalt oli eestlasi siis 150 000 – 170 000 inimest. Sõjategevuse tulemusena hävitati täielikult Tartu linn, sest Peeter I käsul lasti see 1708. aastal õhku. Üks sõja tagajärgi oli ka Tartu Ülikooli tegevuse lakkamine. Ehkki ülikooli taastamine oli Eestimaa rüütelkonna kapitulatsiooni üks tingimusi, kulus terve sajand, enne kui Aleksander I Tartusse 1802. aastal taas ülikooli rajas.
Ettevõtte portaal
Kasutusvaldkonnad
Asutused ja organisatsioonid võivad välja töötada portaale vastavalt oma struktuurile, strateegiale ja olemasolevale IT-arhitektuurile:
Portaal võib toetada ettevõtte tööprotsesse mitmesugustes suhtluskanalites, näiteks: jne.
Ajalugu
1990. aastate keskpaiku hakkasid levima avalikud veebiportaalid, näiteks AltaVista, AOL, Excite ja Yahoo!. Need pakkusid internetikasutajaile mitmesuguseid infoteenuseid (uudised, ilmateade, otsing, e-posti teenus jne). Sageli olid neis veebiportaalides veebilehed ehitatud nii, et igaüks neist infoteenustest oli visuaalselt eraldatud oma "kastikesse" ehk portletti. Pisut hiljem hakkasid analoogseid veebiportaale endale intraneti tarbeks looma ka mitmesugused asutused ja ettevõtted. Sellistesse intranetiportaalidesse tuli aga liidestada infot mitmesugustest juba olemasolevatest rakendustest, millest mõnd tuli täiendada või ümber kirjutada veebipõhistele tehnoloogiatele.
2006. aastal korraldas Forrester Research, Inc. uuringu, millest selgus, et 46% suurettevõtetest kasutab töötajate suhtluskanalina muuhulgas ka sise- ehk intranetiportaali.
Portaalide põhiomadused
Tüüpilisel portaalil on järgmised omadused:
Discina
Discina on liudikulaadsete perekond.
Kihti
Kihti on väin või väinade ahelik, mis ühendab Läänemerd Selkämerega ja mida umbes 100 km ulatuses peetakse Ahvenamaa ja Turu saarestiku piiriks.
Edmund Muskie
pisi|Edmund Muskie Edmund Sixtus Muskie (28. märts 1914 Rumford – 26. märts 1996 Washington) oli Ameerika Ühendriikide poliitik. Ta oli Demokraatliku Partei liige.
Muskie oli poola päritolu, tema isa sünninimi oli Stephen Marciszewski, mille ta 1914. aastal oli Muskieks muutnud.
Petrodvoretsi rajoon
Petrodvoretsi rajoon (vene keeles Петродворцовый район) on haldusüksus (rajoon) Venemaal Peterburis. Rajoon asub linna edelaosas Soome lahe lõunakaldal. Rajooni kuulub kolm munitsipaalringkonda (Peterhof, Lomonossov, Strelna).
Edmund Muskie
Muskie oli Maine'i kuberner aastatel 1955–1958 ja senaator 1959–1980. 1968. aasta presidendivalimistel nimetati ta Demokraatliku partei asepresidendikandidaadiks. 1972. aastal kandideeris Muskie Demokraatliku partei nominatsioonile, kuid jäi 15 kandidaadi seas neljandaks.
Petrodvoretsi rajoon
Rajoon on moodustatud 1938. aastal, kuni 1944. aastani kandis Peterhofi rajooni nime.
Barry Shabaka Henley
Barry Shabaka Henley (sündinud 15. septembril 1954 New Orleansis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
1979. aasta Kreeka-Rooma maadluse maailmameistrivõistlused
Maailmameistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses 1979. aastal peeti USAs San Diegos.
Lääne-viirpuu
Lääne-viirpuu (Crataegus palmstruchii) on roosõieliste sugukonda arvatud puuliik.
Valve Lepik
1946. aastal lõpetas ta Rakvere Gümnaasiumi. 1948. aastal lõpetas ta Rakvere Muusikaalgkooli klaveri erialal, saades kooli lõputunnistuse nr 1. 1955. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise erialal Ants Kiilaspea õpilasena. Pärast konservatooriumi lõpetamist töötas kolm aastat Tallinna Muusikakoolis kontsertmeistrina.
1958. aastast töötas ta Tartu Muusikakoolis dirigeerimise õpetajana ja meeskoori Gaudeamus kontsertmeistrina. Aastatel 1968–1983 oli ta Gaudeamuse dirigent, seejärel kuni pensionile jäämiseni 2000. aastal töötas muusikapedagoogina Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis.
292 eKr
292. aasta eKr
Medicina. Legalis. Baltica
'''Medicina. Legalis. Baltica' oli meditsiiniõiguse ajakiri, mis ilmus aastatel 1992–1993 Vilniuses organisatsiooni Baltic Medico-Legal Association (leedu keeles Baltijos teismo medicinos asociacija'') väljaandel. Ajakirja vastutav toimetaja oli Antanas Algirdas Garmus.
Ajakirja ilmus neli numbrit. Ajakirja tiraaž oli 1000 eksemplari.
Vikipedist
thumb|Üks kahest esimesest vikipedistist oli [[Jimmy Wales]] pisi|Teine kahest esimesest vikipedistist, [[Larry Sanger]] Vikipedist on Vikipeedia aktiivne kaasautor ja/või selle sõsarprojektide kaastööline.
Peaaegu kõik vikipedistid on vabatahtlikud, kuid vaba võrguentsüklopeedia kasvades ja sõsarprojektide arenedes on tekkinud ka mõned Vikipeediaga seotud tasulised ametikohad. Näiteks Wikimedia Foundationi kohalikud haruorganisatsioonid võivad palgata töötajaid, kes veavad Vikipeediaga seotud projekte või koordineerivad valdkondi ning koostööprojekte. Mitmed teadus- ning mäluasutused peavad enda juures vikiresidente ehk majavikipediste, kelle ülesandeks on Vikipeediaga seotud tegevuste ja projektide elluviimine. Samas viitab termin "vikipedist" siiski inimesele, kes panustab Vikipeediasse oma vabast ajast ja mitte töökohustuste või seoste tõttu mõne Wikimedia organisatsiooniga. Näiteks ei nimetata Wikimedia Foundationi tegevjuhti või töötajaid tavaliselt vikipedistideks.
Paljud vikipedistid pole avalikkusele teada, sest kaasautorid kasutavad sageli kasutajatunnusena pseudonüüme. Teatavais riikides tegutsedes võib pseudonüümi kasutamine olla ka viis oma ohutuse tagamiseks. Lisaks sellele võib Vikipeediasse kirjutada ilma kasutajakontot üldse omamata ehk vikiterminoloogias "anonüümselt".
Maailma esimesteks vikipedistideks võib nimetada Jimmy Walesi ja Larry Sangerit. Samas olid ka juba Vikipeedia päris alguse juures mitmed teised kaastöölised (nt Magnus Manske), kes aitasid oluliselt kujundada seda, kuidas see internetientsüklopeedia arenema hakkas.
Termin
pisi|Eesti vikipediste Vikipeedia suvepäevadel [[Viki külas Saaremaal (2009)]] Nimetus "vikipedist" on tuletatud sõnast "entsüklopedist", mis tähistab entsüklopeedia koostajat. Algselt peeti entsüklopedistideks küll ainult teose "Entsüklopeedia ehk teaduste, kunstide ja käsitööde seletav sõnaraamat" kaastöölisi, aga aja jooksul on mõiste kasutus muutunud. Eesti õigekeelsussõnaraamat määratleb entsüklopedisti üldse aga kui "mitmekülgsete ning üksikasjalike teadmistega isikut". Seega ei ole ka "entsüklopedist" terminina väga selgete piirjoontega.
Kuigi nimetuse encyclopedist eeskujul võiks inglise keeles kasutada sõna wikipedist, siiski on terminina kasutusel wikipedian, mis viitab demonüümina Vikipeedia kogukonna liikmeks olemisele ja mitte sellele, kas ja kui palju keegi Vikipeediasse või sõsarprojektidesse kaastööd panustab. Kaastööliste kohta, kes panustavad aktiivselt Vikipeedia sõsarprojektidesse (või ainult neisse) on kasutatud nimetust wikimedian.
Kogukonna endatõlgendus
Vikipeedia kogukonnas pole ühemõttelist kokkulepet, kuidas vikipedisti defineerida. Nii võib see nimetus eri kontekstides olla tunnustusavaldus olulise või pideva kaastöö eest või vastupidi – sellega võidakse uutele kaastöölistele rõhutada Vikipeedia kui platvormi avatust, kus igaüks võib esimesest muudatusest teha kaastööd samaväärselt kogenud vikipedistidega.
Näiteks juunis 2018 on eestikeelses Vikipeedias üle 115 000 kasutajakonto, aga viimase 30 päeva jooksul on ühe või enam muudatusi teinud vähem kui 800 kasutajat. Väga aktiivseid kasutajaid, kes on teinud üle saja muudatuse viimase kuu aja jooksul, on neist omakorda ainult mõnikümmend. Valdava osa kasutajakontode alt ei ole aga mitte kunagi tehtud ühtegi muudatust eestikeelses Vikipeedias ning need kuuluvad sageli mõnes teises Vikipeedia keeleversioonis tegutsevale kaastöölisele, kelle konto on viki süsteem automaatselt loonud, kui isik on siinset keeleversiooni külastanud. Nii ei ole iga kasutajakonto omanik veel automaatselt kaastööline. Kuna kaastööd saab teha ka anonüümselt ehk ilma kasutajakontota, siis kehtib ka vastupidine – leidub kaastöölisi, kes ei ole kunagi kasutajakontot loonud või ei soovi seda kasutada. Valdava osa muudatustest artiklitesse on teinud väga väike osa kõigist kaastöölistest.
Vikipeedia kaastöölisi nimetatakse ka vikikogukonna liikmeteks (members of Wikipedia/Wikimedia community).
Motivatsioon
pisi|Eesti vikipedist [[Andres Luure 2009. aastal. Kui talt küsiti, miks ta oma aega Vikipeediale pühendab, siis ta vastas: "Ma olen lapsest peale midagi sarnast teha tahtnud ja nüüd on selleks mulle sobiv tehniline vahend olemas. Et mul oleks selline entsüklopeedia, mida ma ise lugeda tahaks, pean seda ise kirjutama." ]] Vikipedistiks olemise motivaatorid on mitmesugused ega piirdu sooviga osaleda vabatahtlikuna entsüklopeedia koostamises. Oded Novi 2007. aastal tehtud uuringus tuuakse välja, et Vikipeediasse panustamise peamiseks põhjuseks oli vikipedistide arvates veendumus, et teadmised kuuluvad jagamisele, ja kaastöö tegemise meelelahutuslikkus. Seejuures ei olnud usul teadmiste jagamisse aga märgatavat mõju tegeliku kaastöö määrale ning esile tuli hoopis soov artiklite kirjutamise käigus õppida, saada töökogemust kaasautorite kollektiivis ning end karjääri huvides erialaselt täiendada, aga ka sotsiaalne vastutustunne ja soov end vajalikuna tunda.
Engure piirkond
Engure piirkond (läti keeles Engures novads) oli 1. järgu haldusüksus Lätis Kuramaal Liivi lahe ääres. Piirnes idas Jūrmala linnaga.
Vikipedist
Motivatsioon
Hilisemad uuringud 2010. ja 2014. aastast on näidanud, et kuigi protsessiga kaasnev meelelahutuslikkus on Vikipeediasse panustamise alguses oluline motivaator, siis vikipedistide püsivat panustamist oluliselt mõjutavad tegurid on isikliku töö ja pühendumuse väärtustamine ja protseduuriline õiglus vikipedistide kogukonnas otsuste tegemisel.
Wikimedia
Vikipedistide igapäevane koostööplatvorm on Vikipeedia ja selle sõsarprojektid, kuid ühiste eesmärkide saavutamiseks vabakondliku organiseerumise vormis on eri riikides ja kogukondades tavaks koonduda kohalikesse ühingutesse, mida Vikipeedia projektide globaalse koordineerimisega tegelev Wikimedia Foundation tunnustab oma iseseisvate haruorganisatsioonidena. Eestis täidab seda rolli mittetulundusühing Wikimedia Eesti.
Engure piirkond
Piirkond loodi 2009. aastal Engure ja Smārde vallast ning Lapmežciemsi piirkonnast. Aastal 2021 ühendati see Tukumsi, Jaunpilsi ja Kandava piirkonnaga uueks Tukumsi piirkonnaks.
Arvestuslikel andmetel oli 1. juulil 2016 Engure piirkonna elanikest lätlasi 87,4%, venelasi 7,8%, valgevenelasi 1,3% ja teistest rahvustest inimesi 3,5%.
Ventura
Ventura on mitme linna ja koha nimi:
Welkom
Welkom on asutatud 1947. aastal, linnaõigused sai 1968. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Welkomi elanikest mustanahalisi aafriklasi 84,9%, valgeid 10,8%, värvilisi 3,7%, India või Aasia päritolu inimesi 0,4% ja teisi 0,2%. Sotho keelt pidas emakeeleks 58,3% inimesi, afrikaani keelt 14,6%, koosa keelt 13,6%, inglise keelt 5,0% ja teisi keeli 8,5%.
Ida Schöpfer
Ida Schöpfer (22. oktoober 1929 Flühli – 7. juuni 2014 Flühli ) oli Šveitsi mäesuusataja.
Jõhvi lennuväli
Jõhvi lennuväli on Jõhvi vallas Puru külas asuv lennuväli, mis paikneb Jõhvi linnast umbes 2 km lõuna pool Tartu maantee ääres.
Nõukogude perioodil oli käigus lennuliin Leningrad–Jõhvi–Tallinn. 3. juunil 1969 toimus Jõhvi lennuväljal kaaperdamisintsident, mil neli relvastatud isikut nõudsid Aerofloti lennuki Rootsi suundumist.
Taasiseseisvumisjärgsel ajal on lennuvälja kasutanud hobilendurid ning metsapõlenguid kustutavad lennukid.
2. juunil 2007 toimus lennuväljal lennunduspäev, millega tähistati lennuvälja taastamise algust. 2008. aasta alguses rajati lennuvälja renoveerimiseks sihtasutus Jõhvi Lennuväli. 2010. aastal eraldas PRIA lennuvälja haldavale sihtasutusele 500 000 krooni lennuvälja planeeringuks ja ehitustööde ettevalmistuseks. Jõhvi valla üldplaneeringu järgi pidi lennurada pikendatama 1200 meetrini, et võimaldada vajadusel ka suuremate lennukite maandumist. Lennuväli plaaniti kohandada väikelennukitele. 2013. aastal arvas sihtasutuse nõukogu esimees ja toonane vallavanem Tauno Võhmar, et asfalteeritud 1200 meetri pikkune maandumisrada valmib 2016. aastaks.
Jõhvi lennuvälja ICAO kood on EEJI.
North American F-86 Sabre
pisi|F-86F North American Aviation F-86 Sabre oli USA esimene noolja tiivaga reaktiivhävituslennuk. XP-86 esmalend oli 1. oktoobril 1947. See on lääneriikides kõige suuremal arvul ehitatud reaktiivhävituslennuk, kokku 9860 lennukit.
Ajalugu
North American oli valmistanud suurepärase propellerlennuki P-51 Mustang, mis oli teise maailmasõja üks paremaid hävituslennukeid. 1944. aasta lõpus plaanis North American luua USA mereväele (US Navy) esimest reaktiivhävituslennukit FJ-1 Fury, millel oli tavaline P-51-lt tuletatud sirge tiib. Loodava reaktiivlennuki vastu tundis huvi ka USAAF, kes sõlmis lepingu ja rahastas 3 lennuki ehitust projekti XP-86 järgi.
XP-86 sai kergem ja märksa kiirem (937 km/h) kui Fury (880 km/h). Samal ajal olid aga konkureerivate firmade reaktiivlennukid XP-80 ja XP-84 sama kiired ning kuna XP-86 projekt oli veel lõpetamata, siis USAAF loobus XP-86-st, pealegi ei saavutanud mainitud lennuk nõutud tippkiirust 600 miili tunnis (970 km/h). North American pidi ruttu midagi radikaalselt ette võtma, et teisi võistlevaid projekte oma loodava lennukiga ületada.
Kohe pärast teise maailmasõja lõppu käis Boeing Company insener G. Schairer tingimusteta kapituleerunud Saksamaal sakslaste lennundusuurimustega tutvumas. Schairer, kes saadud andmete põhjal suhtus väga entusiastlikult noolja tiiva kasutuselevõttu lennunduses, soovitas uudsust mitte ainult Boeing XP-47 pommituslennukil kasutada, vaid jagas sellealast teavet ka teistele USA lennukiehitusfirmadele.
Saksa teadlased oli juba 1940. aastal noolja tiivaga lennukite väikeseid mudeleid helikiirusele läheneva kiiruste aerodünaamilises tunnelis testinud ning kindlaks teinud, et selline tiib on tuleviku lennukiiruste lahendus. 1944. aastal sakslaste ehitatud noolja tiivaga lennuaparaadid saavutasid tavatult suuri kiirusi, ka olid Saksa lennukikonstruktorid lahendanud noolja tiivaga lennuki püsivus- ja stabiilsusprobleemi väiksematel lennukiirustel. Nimelt oli tiiva konstruktsiooni täiendatud automaatselt eenduva eeltiivaga (eeltiib ise oli muidugi varem tuntud), mis suurtel kiirustel tiivale liibununa moodustaski tiiva esiserva, väikestel kiirustel, tiiva suurel kohtumisnurgal, aga eemaldus automaatselt just niipalju, et tekitada tiiva esiosas kuni kümmekonna sentimeetri laiune pilu. Sellist kitsast pilu läbinud osa õhuvoolust aitas ära hoida tiivapealse õhuvoolu enneaegse rebenemise ning sellega oligi kompenseeritud kogu tiiva vähenev tõstejõud ja stabiilsus.
Kui XP-86 arendus oli jõudnud lõppjärku, tekkis North Americani erksamatel inseneridel idee, teha saadud uute teadmiste põhjal loodavale lennukile hoopis nooljas tiib, mis muidugi leidis firma juhtkonna vanemate liikmete seas parajat vastuseisu. Pärast heade katsetulemuste saamist aerodünaamilises tunnelis otsustati opositsiooni vastuseisust hoolimata 35° noolja tiivakontseptsiooni kasuks. Mõistlikuks ideeks peeti ka kasutusele võtta Messerschmitt Me-262 modifitseeritud tiivaprofiil (NACA 0008), eeltiiva konstruktsioon ja seatava kohtumisnurgaga nooljas stabilisaator. Sisuliselt tehti kogu lennuk ümber.
Konstruktsioon
Täismetallkonstruktsiooniga alltiivaline reaktiivlennuk. Uue XP-86 kere ninaosas asusid (kummalgi küljel 3) õhuvoolust peidus 12,7 mm Brauningu kuulipildujad, lasketempoga (kadents) 1100 lasku minutis ja avar kabiin, milles olev kõrge asetusega head vaatevälja tagav piloodi-iste oli kaetud tilgakujulise kaheosalise pleksiklaaskupliga.
XP-86 esmalend 1. oktoobril 1947, USA esimese telgkompressor reaktiivmootoriga J35 tõukejõud 16,7 kN (1700 kgs). Järgnevad sarjana ehitatud lennukid said võimsama turboreaktiivmootori J47 tõukejõuga 23 kN (2350 kgs).
F-86 kiirusrekordid
Esimene ametlik Rahvusvahelise Lennuspordiföderatsiooni (FAI) kinnitatud maailmarekord püstitati F-86-ga 1948. aasta septembris (lennukiirus 1080 km/h). Järgnesid rekordid 19. novembril 1952 1124,1 km/h (F.86D) ja 16. juulil 1953 1151,9 km/h (F-86D).
Mõne asjaga seotud isiku (projekti peaaerodünaamiku ja ühe katselenduri) kinnitusel purustas North Americani katselendur George Welch 1. oktoobril 1947 prototüüplennuki XP-86 katselennul laugel laskumisel mitteametlikult helibarjääri (Mach = 1).
F-86 Korea sõjas
25. juunil 1950 alustasid Põhja-Korea väed 38. paralleelil Lõuna-Korea vastu ulatuslikku maavägede rünnakut. Kui Lõuna-Korea maavägi oli piisavalt tugev, siis selle õhuvägi oli üsnagi antiikne ja nõrk ning Nõukogude Liidu kolbmootorlennukid Jak-9 ja Il-10 said tegutseda küllaltki karistamatult
Juuli algusest 1950 alates aitasid ÜRO egiidi all tegutsevad USA, Inglismaa ja teiste ÜRO liikmesriikide rahvusvahelised õhuväed Lõuna-Korea õhuruumi kaitsta. Lahingutes kasutati teise maailmasõja aegseid kolbmootorlennukeid P-51 Mustang (hävituslennuk), B-26 Invader, B-29 Superfortress (pommituslennuk) ning esimesi sirge tiivaga reaktiivlennukeid Lockheed F-80, Republic F-84 Thunderjet ja Gloster Meteor.
Novembri lõpus ilmusid lääneriikide üllatuseks Korea sõjataevasse Nõukogude Liidu noolja tiivaga reaktiivhävituslennukid MiG-15. ÜRO lennukite kaotused muutusid sellest hetkest nii suurteks, et tekkis vajadus otsekohe kasutusele võtta kõige uuem USA-s värskelt relvastusse võetud noolja tiivaga reaktiivhävituslennuk F-86 Sabre.
MiG-15 ja F-86 olid küllaltki võrdsed sõjalennukid. F-86 jäi MiG-le alla tõusvates lennufiguurides, sest mootori võimsuse ja lennuki kaalu suhe oli MiG-i kasuks. MiG-15 tõusukiirus oli veidi suurem. Ka oli MiG-i relvastus tugevam, automaatkahureid oli lausa kolm: kaks 23 mm ja üks 37 mm.
F-86 avar kabiin oli lenduri jaoks hea ergonoomikaga, modernse avioonikaga, radarsihikuga, kliimaseadmega ja kaetud suure, raamistikuvaba, laia vaatevälja tagava tilgakujulise pleksiklaaskupliga, mis polnud õhulahingus vähetähtis.
MiG-i piloodid olid seevastu surutud kitsasse kabiini, mille madalam pleksiklaaskuppel jättis suhteliselt kehvema vaatevälja. Ajast ja arust oli MiG-i sihik, teise maailmasõja aegne USA hävituslennuki sihiku koopia. MiG-i suureks puuduseks oli ka lennukiirusel üle 900 km/h küljelt küljele tekkiv õõtsumine (tantsimine), mis segas sihtimist ja hajutas tulistamisel niigi madala lasketempoga (kadentsiga) automaatkahurite mürske sihtmärgist.
Sõjategevuse lõppedes jäi kaotatud lennukite (792 MiG-15 versus 78 F-86) arvsuhe 10 : 1 Sabre kasuks. Muidugi kui arvesse võtta kõik ÜRO vägede lennukite kaotused, siis see suhtarv nii suur ei tule.
Lennutehnilised andmed
400px|pisi F-86A
180 eKr
180. aasta eKr ehk ab urbe condita DLXXIV (574).
Jane Fonda
Elukäik
Jane Fonda sündis 1937. aastal New Yorgis. Lapsena tundis Jane puudust perekonnaõnnest, tema isa Henry oli kodus harva ning nõrganärviline ema Frances viibis sageli erinevates kliinikutes. Kui Jane oli 12-aastane, sooritas ema enesetapu. Teismelise neiu suhe isaga muutus keeruliseks ja hirmusegaseks. Hiljem on Jane väitnud: "Kartsin isa kohutavalt ning püüdsin mitte teha asju, mida ta heaks ei kiitnud. Tahtsin nii väga, et ta minuga rahule jääks. Meil vennaga tuli elada perfektsionistist isa kehtestatud normide järgi."
Neiupõlves oli Jane enda meelest kohmakas, priske ja väga tagasihoidlik. Ta püüdis lohutust leida söömisest, millest tekkis pikaks ajaks omamoodi hullus ja kujunes välja buliimia, mida ta põdes ärevuse tõttu. Jane on hiljem tunnistanud, et pruukis mingil ajal rohkesti ravimeid (sh fluoksetiini ), et vähendada söögiisu, hoida normis kehakaalu ning võidelda üleväsimuse ja unepuudusega. Hiljem asendas ta tabletid tantsimisega ning lõpuks hakkas tegelema aeroobikaga.
Järgnesid rahutud Pariisi-aastad noorte kunstiinimeste seas, lühikeseks jäänud maalikunstiõpingud ja populaarsete öölokaalide külastused.
Karjäär
Näitlejadebüüdi tegi Jane 1954. aastal isa kõrval Omaha näiteringis. Seejärel õppis ta kuulsas Actor's Studios, kus teda juhendas Lee Strasberg. Kaamera ette jõudis Jane Fonda kõigepealt modellina. Temast tehtud fotosid ilmus ajakirjade Vogue ja Esquire esikaantel.
Jane Fonda lava- ja ekraanidebüüdid toimusid 1959. aastal ja mõlemal juhul oli lavastaja perekonnatuttav Joshua Logan. Osalemine Prantsuse režissööri Roger Vadimi erootilises ulmekomöödias "Barbarella" 1968. aastal tegi Jane'ist rahvusvahelise seksisümboli.
tõusis Jane Fonda peaosadega filmides "Cat Ballou" (1965), "Äraaetud hobused lastakse ju maha" (1969), "Klute" (1971) ja "Kojutulek" (1978). Kahe viimase rolli eest pälvis ta parima naispeaosatäitja Oscari.
1970. aastatel lõi Jane oma filmifirma IPC Films, mis tootis peamiselt tema enda filme ("Hiina sündroom", 1979; "Vana gringo", 1988). Kaasstsenaristi ja produtsendina osales Jane dokumentaalfilmide "F.T.A" ja "Tutvumine vaenlasega" tegemisel.
Jane tegeles aastaid balletiga, kuni vigastas filmi "Hiina sündroom" võtetel jalga ja pidi tantsimisest loobuma. Balleti asemel hakkas ta tegelema aeroobikaga ja 1982. aastal andis välja oma esimese aeroobikatreeningu video "Jane Fonda's Workout", mida osteti üle 17 miljoni eksemplari. Kuni 2005. aastani andis Jane välja 23 treeninguvideot, viis aeroobikateemalist raamatut ja 13 helikassetti. 1991. aastal, pärast filmi "Stanley ja Iris" valmimist, teatas Jane, et loobub näitlemisest ja hakkab koduperenaiseks. 2005. aastal naasis ta 14-aastase pausi järel taas ekraanile Robert Luketici romantilises komöödias "Koletislik ämm", kus mängisid ka Michael Vartani ja Jennifer Lopez. 2005. aastal ilmus näitleja autobiograafia "My Life So Far", milles ta paljastas enda tormilise eraelu saladusi.
2014. aastal pälvis Jane Ameerika Filmiinstituudi elutööauhinna ja 2021. aastal Cecil B. DeMille'i nimelise elutööauhinna.
Poliitiline tegevus
Jane Fonda poliitiline aktiivsus kasvas 1970. aastate alguses. Ta reisis Vietnamisse ja õhutas ameeriklasi pommitamist lõpetama. Oma radikaalsuse ja ägeda Nixoni-vastase kampaania tõttu sattus näitlejatar teatud ringkondades mitmeks aastaks põlu alla. Alles sõja lõpp ja Watergate'i afäär muutsid ühiskondliku situatsiooni talle soodsamaks, nii et ta sai oma loometegevust jätkata.
Eraelu
Jane'i esimene abikaasa oli vene päritolu Prantsuse filmirežissöör Roger Vadim, kellega ta abiellus 1965. aastal. 1968. aastal sündis neil tütar Vanessa, kuid abielu see ei päästnud. Juba tollal räägiti, et tähepaari kodus korraldati regulaarselt seksiorgiaid. Alles 30 aastat hiljem kinnitas Jane nende juttude õigsust. Filmitäht pihtis ajakirjanikele, et Roger sundis teda pidevalt osalema grupiseksis tema ja juhuslike tüdrukutega, sageli tänavalt üleskorjatud prostituutidega. Abikaasa alandas Jane'i, võrreldes teda oma eelmiste naistega. Nad lahutasid abielu 1973. aasta jaanuaris.