cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kapingamarangi keel
Kapingamarangi lähim sugulaskeel on nukuoro keel.
Paul Kossoff
pisi|Paul Kossoff, 1970 pisi|Ansambel Free 1970. aastal Amsterdamis. Vasakult paremale: Paul Kossoff, [[Andy Fraser, Simon Kirke, Paul Rodgers ja Steve Winwood]] Paul Francis Kossoff (14. september 1950 London – 19. märts 1976) oli inglise rokk-kitarrist, kes sai tuntuks ansambli Free liikmena.
Ta oli näitleja David Kossoffi (eluaastad 1919–2005) poeg. 1966. aastal alustas ta mängimist blues rock'i ansamblis Black Cat Bones, mis oli mitmel kontserdil Fleetwood Maci soojendusesineja. Black Cat Bones mängis koos ka pianisti Champion Jack Dupreega.
1968. aasta aprillis asutas Kossoff koos Paul Rodgersi, Andy Fraseri ja Simon Kirke'iga ansambli Free. Ansambel läks laiali 1973. aastal pärast kuuena albumi "Heartbreaker" välja andmist. Samal aastal avaldas Kossoff sooloalbumi "Back Street Crawler" ja asutas samanimelise ansambli, mis avaldas kokku kaks albumit.
Kossoff mängis neljal Ken Hensley demol ja John Martyni albumi "Live At Leeds" (1975) kolmel laulul. Jim Capaldi sooloalbumil "Short Cut Draw Blood" (1975) on kaks Kossoffist inspireeritud laulu: "Seagull" ja "Boy With A Problem". Neist viimasel mängis Kossoff ise kitarril.
Kossoff kannatas narkomaania all ja tema tervis halvenes pidevalt. Ta suri südamepuudulikkuse tõttu kõigest 25-aastaselt lennul Los Angelesest New Yorki 1976. aastal. Pärast oma poja surma algatas David Kossoff narkomaaniavastase kampaania.
Ühe Kossoffi kitarridest, 1957. aasta Fender Stratocasteri, ostis pärast tema surma Dave Murray, kes ansambli Iron Maideni liikmena mängis sellel aastatel 1978–1990.
Ajakiri Rolling Stone on valinud Kossoffi kõigi aegade 100 parima kitarristi seas 51. kohale.
Riia Kristuse Sündimise katedraal
Ajalugu
Kavatsus Riiga uus katedraal ehitada tekkis juba XVIII sajandi lõpus, aga ellu hakati seda viima alles 1870. aastatel. Toona pöördus Balti alade kindralkuberner Pjotr Bagration rahva poole palvega annetada raha uue pühakoja ehitamiseks. Tol ajal katedraalina kasutusel olnud Riia Peetri ja Pauli kirik sai Riias möllanud ägeda tormi ajal pikselöögist kannatada ja see kiirendas raha kogumist. 17. aprillil 1874 eraldas Aleksander II uue katedraali ehitamiseks Riia ja Jelgava piiskopkonnale 900 000 rubla, et sellest saaks Liivimaa kubermangu uhkeim pühakoda.
Hoone projekti saamiseks korraldati konkurss, kus osales kolm tööd. Võitjaks tunnistati Robert Pflugi kavand, mis oli uusbütsantsi stiilis. Hoonet hakati ehitama seni tühjana seisnud alale Riia endiste kindlustuste kohal tänapäeva Esplanaadi pargis, kus ehitustööd tolle ajani keelustatud olid. Ehitust juhtis Nikolai Tšagin.
Hoone nurgakivi pandi 3. juulil 1876. Aleksander III kinkis kirikule kaksteist kella, neist suurim kandis Aleksander Nevski nime ja kaalus üle 800 puuda. Kellade paigaldamisel selgus aga, et neile kõigile kirikus kohta ei ole. Nii tuli kiriku juurde rajada eraldi kellatorn. Kiriku interjööriga tegelesid kunstnikud Pjotr Šamšin, Aleksei Korzuhhin, Firs Žuravljov, ja Vassili Vereštšagin. Ehitustööd lõppesid 24. aprillil 1884, katedraal pühitseti sama aasta 28. oktoobril.
thumb|Katedraal ja kellatorn (vaade [[Riia Peetri kiriku tornist)]]
1917. aastal hõivasid Riia Saksa väed. Linna administratsioon võttis vastu otsuse muuta katedraal Saksa garnisoni kirikuks. Sõjaväele kuulus hoone 1918. aasta keskpaigani. Alles pärast Pavel Bermondt-Avalovi rünnakut Riiale said õigeusklikud halvas seisukorras kiriku tagasi. Suur osa kirikuvaradest oli riisutud, ikonostaas lõhutud. Uus Riia piiskop kogus säilinud varad kiriku keldrisse, et vältida edasist riisumist. Kirikus alustati igapäevaseid jumalateenistusi alles 1922. aastal, hoone sai korrastatud 1930. aastatel.
5. oktoobril 1963 kirik suleti, ühtlasi hävitati selle sisustus. Hoonesse rajati planetaarium, selle keldrisse aga kohvik. Põhjus, miks selline otsus tehti, on teadmata. Ühe seletuse järgi oli põhjuseks mõnel päeval tekkiv optiline efekt, mil poliitilist kirjandust müüva raamatupoe aknale kell viis päeval langeva Lenini kuju varjule ilmus näiliselt pihku kirikutorni tipus olnud risti vari. Teine seletus pärineb toonaselt Läti kultuuriministrilt, kes ütles, et erinevalt paljudest teistest kirikutest, mis allusid kultuuriministeeriumile, oli see kirik Riia linna Töörahva Saadikute Nõukogu täitevkomitee alluvuses ning linnavõimud otsustasid kirikus leiduvate värviliste metallide müügiga raha teha.
Kirikuhoonet kasutati lisaks planetaariumina ka loengute läbiviimiseks, seal korraldasid oma näitusi Läti kunstnikud. Hinnanguliselt külastas hoonet tollal ligi 500 000 inimest aastas.
Kirik tagastati kogudusele 1991. aastal, esimene jumalateenistus peeti seal 6. jaanuaril 1992. Tolleks ajaks oli hoone saanud uue risti ja uue katuse, kuppel oli kaetud vaskplekiga, kirikule oli annetatud ka uus ikonostaas. 2002. aastal sai kirik uued kellad.
Perito Moreno liustik
pisi|Vaade õhust kaks nädalat enne 2004. aasta paisu murdumist pisi|[[Rahvusvaheline kosmosejaam|Rahvusvahelisest kosmosejaamast tehtud foto. Liustiku keel on lõunapoolse järveosa ära lõiganud. Brazo Rico vesi on võrreldes ülejäänud järvega silmatorkavalt eri värvi]] Perito Moreno liustik (hispaania keeles Glaciar Perito Moreno) on liustik Argentina lõunaosas Santa Cruzi provintsis Tšiili piiri lähedal. Liustikku ümbritseb Los Glaciarese rahvuspark, mis kuulub 1981. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse. Perito Moreno liustik on üks Patagoonia populaarsemaid vaatamisväärsusi. pisi|Koobas liustiku põhjaosas
Perito Moreno liustik asub 78 km kaugusel El Calafatest läänes. Ta on üks 48 liustikust, mis toitub 2100 meetri kõrgusel Andides paiknevast Lõuna-Patagoonia jääväljast. Jääväli on maailmas suuruselt kolmas mageveereserv.
Liustik sai nime Argentina maadeuurija Francisco Moreno järgi. Moreno oli üks esimesi, kes 19. sajandil piirkonda uurima asus ja muu hulgas aitas lahendada piiritüli Tšiiliga. Esialgu kandis liustik nime Bismarcki liustik. Aastal 1899 liustikku esimesena kirjeldanud saksa geoloog Rudolph Hauthal andis selle nime aasta varem surnud Otto von Bismarcki auks.
Liustik saab alguse kontinentaalsel veelahkmel, kus jäälahkme keskmine kõrgus merepinnast on 2200 meetrit, selle kõrgeim punkt on 2950 meetri kõrgune Cerro Pietrobelli. Liustik laskub umbes 30 km ida suunas ja jõuab Argentino järveni, mille kõrgus merepinnast on 180 meetrit. Aastal 1999 tehtud satelliidipiltide järgi mõõdeti liustiku pindalaks 254 km².
Perito Moreno liustiku serv on 5 km laiune ja selle keskmine kõrgus on 74 meetrit üle Argentino järve veepinna. Jää keskmine paksus on 170 meetrit. Liustik liigub umbes kaks meetrit päevas. Liustiku voolukiirus liustiku keskosas on kohati kuni 2,5 meetrit päevas ja ääreosas võib jääda alla 0,5 meetri päevas. Jää liikumise kiirust mõjutab nii lumerohkus mägedes kui ka näiteks aastaaeg või isegi kellaaeg. Kõige kiirem paistab vool olevat hiliskevadel-varasuvel. Vool on kirdesuunaline.
Kohtumine järvega
Jää raskus surub liustikku pikkamisi mööda nõlva alla. Sopilise Argentino järveni ulatuv liustiku keel tungib läbi järve lõunaharu, põrkub teisel kaldal Magalhãesi poolsaarega ning sulgeb ühenduse järve lõunapoolse haru Brazo Rico ja ülejäänud järve (Canal de los Témpanose) vahel. See paisutab järve eraldatud osa. Selle veetase võib tõusta koguni kuni 30 meetrit üldisest järve veetasemest kõrgemale. Ülejäänud Argentino järve veetaset reguleerib sellest välja voolav Santa Cruzi jõgi, mis viib vee Atlandi ookeani. Brazo Rico veehulk aga suureneb tänu sademetele ja jää sulamisele. Mõnikord võib vette tunginud liustikukeele jää sisse jääda tühikuid ja need moodustavad tunneli, mille kaudu vesi kitsusest läbi pääseb.
Aeg-ajalt annab jää paisu veesurvele järele ja vesi murrab hooga läbi. See põhjustab võimsa murdumise ja paljastab kõrgvee all olnud kalda. Jää kuhjumine ja murdumine vaheldub sagedusega kord aastas kuni kord kümnendis, keskmiselt iga nelja-viie aasta järel.
Eelmine murrang leidis aset 19. jaanuaril 2013. Varem on pais teadaolevalt murdunud aastatel 1917, 1934, 1940, 1947, 1952, 1953, 1956, 1960, 1963, 1966, 1970, 1972, 1975, 1977, 1980, 1986, 1988, 2004, 2006, 2008 ja 2012.
Näiteks septembris 2003 voolu sulgenud paisu taga tõusis vesi 9,35 meetrit, enne kui pais märtsis 2004 murdus. Järgmine pais sulges voolu augustis 2005 ja murdus märtsis 2006. Enne 2012. aasta märtsi murdumist oli veetase paisu taga tõusnud 5,6 meetrit.
Seisund
700px|pisi|Liustiku põhjaosa panoraamfoto
Turism
pisi|vasakul|Matkajad Perito Moreno liustikul Liustik on matkajate seas populaarne sihtkoht. See on hästi ligipääsetav. Liustiku lähedal on turismikeskus, mis korraldab retki liustiku lõuna- ja idaossa.
Vööt-vesineitsik
Vööt-vesineitsik (Calopteryx splendens) kiililiste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukas on Eestis tavaline.
Ӱ
Ӱ (ӱ, kursiivis Ӱ ӱ) on kirillitsa täht. See on moodustatud У-tähest treema lisamise teel.
Ӱ on kasutusel altai, hakassi, handi ja mari keeles.
Ritterhude
thumb|250px|Ristija Johannese kirik Ritterhudes
Lilienthali vald
Lilienthal on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Osterholzi kreisis.
Ritterhude
Ritterhude on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Osterholzi kreisis.
Lilienthali vald
Valla pindala on 72,03 km². 31. detsembril 2017 elas seal 19 061 inimest. Vald külgneb Bremeniga (Vaba Hansalinn Bremen).
Ritterhude
Valla pindala on 32,86 km². 31. detsembril 2017 elas seal 14 703 inimest. See asub Hamme jõe ääres, umbes 6 km Osterholz-Scharmbeckist edelas ja 13 km Bremenist loodes.
Lilienthali vald
Ajalugu
Lilienthal kuulus Bremeni peapiiskopkonda.
Ritterhude
Ajalugu
Asulat on esmamainitud 1182. aastal Osterholzi kloostri dokumendis. Maja 'von der Hude' on esmamainitud 1185. aasta dokumendis. Linnust 'Huda' kasutati 1309. aastal ülepääsu kaitseks üle Hamme jõe 'Heerweg'il' Hamburgist Bremenisse. Elanike arv kasvas 52 perekonnalt 1568. aastal 89 perekonnani 1710. aastal. 1757. aastal purustati nii linnus kui ka sild Seitsmeaastase sõja käigus.
Lilienthali vald
Lilienthali klooster
Lilienthali (linnaõiguseta) väikelinna ajalugu algas nunnakloostri asutamisega vürstliku peapiiskopi Gerhard II poolt. 1232. aastal algas tsistertslaste kloostri ehitamine, nime all Vallis Liliorum, ning valmis hoone pühitseti 1264. aastal. 15. sajandi jooksul oli kloostri õitseaeg. Pärast reformatsiooni ja tsistertslastest nunnade ümberpööramist sai sellest luterlik naiste konvent, ning kuni Kolmekümneaastase sõja lõpuni 1648. aastal jäi see kahetsusväärsetesse tingimustesse. 1650. aastal toimus linna sekulariseerumine. Kloostri juurde kuulunud maa, mis oli killustunud, kujunes Lilienthali väikelinnaks.
Ritterhude
Ajalugu
Ritterhude kuulus vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi ja 1715. aastast alates Hannoveri krooniga. 1823. aastal hertsogkond kaotati ja selle territooriumist sai Stade regiooni osa.
Kohaliku omavalitsuse reformiga 1974. aastal moodustati praegune Ritterhude vald, kui ühendati varem sõltumatud vallad Ritterhude (7700 elanikku), Platjenwerbe (2300 elanikku), Ihlpohl (2000 elanikku), Lesumstotel (800 elanikku), Stendorf (600 elanikku) ja Werschenrege (400 elanikku).
Lilienthali vald
Rootsi ja Hannover
1648. aastal, rahulepingu tingimuste kohaselt, mis lõpetas Kolmekümneaastase sõja (Vestfaali rahu), muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti koos Verdeni vürstkonnaga, mida esialgu valitseti personaalunioonis Rootsi krooniga. Kuninganna Kristiina saatis ühe oma väejuhtidest, krahv Friedrich von Hessen-Eschwege, äsjaloodud Osterholzi parunkonda (Herrschaft), kus nii Lilienthali kui ka Osterholzi kulud olid liidetud. Pärast tema varajast surma 1655. aastal võttis parunkonna valitsuse üle tema naine Eleonora, asukohaga Osterholzis, kus ta tegi palju ära maapiirkondade elanike majanduslike ja sanitaartingimuste parandamisel. Pärast tema surma 1692. aastal läks parunkond tagasi Rootsi kuningakoja kätte. Lilienthal jäi Rootsi Bremen-Verdeni osaks 1712. aastani (sellepärast on vapil Rootsi lipu sinine ja kollane), mil ta langes Taani okupatsiooni alla, ja 1719. aastal langes see Braunschweig-Lüneburgi kuurvürstkonna (kõnekeeles Hannoveri kuurvürstkonna) suveräniteedi alla, mis valitses Bremen-Verdenit personaalunioonis.
Astronoomia Lilienthalis
1782. aastal sai peamagistraadiks (Amtmann) Johann Hieronymus Schröter. Lisaks sellele haldusametile mängis ta oma eluajal ka suurt rolli astronoomia edendamisel. Oma kantseleisse Lilienthalis ehitas ta observatooriumi. Järgnenud aastatel sai Lilienthali observatoorium maailma kõige paremini varustatud observatooriumiks. Üks selle tehnoloogilisi edusamme oli "Riesenteleskop" (hiigelteleskoop), 50,8 cm apertuuri ja 8,25 m fookuskaugusega teleskoop. Tänu teleskoobile sai Lilienthal tuntuks ning valitsuse ja sõjaväeametnikud hakkasid tema abi kasutama astronoomia küsimustes. Schröter jäi kontakti paljude oluliste selle aja astronoomidega. Üheskoos Heinrich Wilhelm Olbersi ja teiste õpetlastega asutas ta 1800. aastal Lilienthalis Astronoomiaühingu. 1. septembril 1804 avastas Karl Ludwig Harding observatooriumis asteroidi 3 Juno. Pärast Schröteri surma 1816. aastal hakkas observatoorium lagunema. 1850. aastal hävitati ülejäänud struktuur. Suur osa observatooriumist saadeti enne lammutusi Göttingeni ülikooli.
19. sajand
Befreiungskrieg (lahingud aastatel 1813–1815, mis lõpetasid Napoleoni sõjad) tabas Lilienthali raskelt. Pärast vahejuhtumit taganemise ajal panid Prantsuse väed terve küla põlema. Ainult kirik, mõned majad ja observatoorium pääsesid leekidest (kuid observatoorium rüüstati ja olulised dokumendid hävitati).
1823. aastal ühendati Bremen-Verden reaalunioonis Hannoveri kuningriigiga ning selle territoorium sai Stade regiooni osaks. 1866. aastal kaotas Hannoveri kuningriik oma iseseisvuse. Lilienthal sai Preisi kuningriigi omaks, 1885. aastal Lilienthali magistraat kaotati ja see ühendati Osterholziga uue Osterholzi kreisi moodustamiseks.
20. ja 21. sajand
Aastatel 1900–1956 oli Lilienthal Bremeni ja nõmmepiirkonnaga põhjas ühendatud kitsarööpmelise raudtee abil. Tänapäeval kasutatakse selle joondumist jalgrattateena.
1. augustist 2014 täiendati ühistranspordisüsteemi Lilienthalis Bremer Straßenbahni liiniga, mis läheb piki peatänavat.
Täna on Lilienthalis 6 tuulegeneraatorit, mis annavad aastas 6 013 246,00 kWh.
Paikkonnad
Täna on Lilienthaliga ühendatud palju endisi sõltumatuid külasid.
Mõned neist on asutatud raba hõlvamise käigus 18. sajandil, seda organiseeris Jürgen Christian Findorff: Lüningsee (1763), Lüninghausen (1764), Westerwede (1764), Moorende (1778), Mooringen (1778), Schrötersdorf (1805, nimetatud J. H. Schröteri järgi) ja Neu Mooringen (1808).
Mõned ühendamisajad:
Litany
"Litany" on eesti helilooja Arvo Pärdi 1994. aastal loodud teos. Muusikateose pikkus on 25-30 minutit. Teose kandis esimest korda ette Hilliard Ensemble, Oregoni Bachi Festivali koor ja orkester (dirigent Helmuth Rilling) 24. juunil 1994 USA-s Oregonis.
Pignus
Pignus oli pandiliik Vana-Roomas, millega võlgnik andis võlausaldajale pandieseme tagatisena valdusse, kuid säilitas omandi. Pignus tekkis Vana-Roomas fiducia pandiliigist, mille järgi läks võlgnikult võlausaldajale üle ka pandieseme omand. Ehkki pignus oli levinum pandiliik, eksisteerisid nii pignus kui ka fiducia samaaegselt Vana-Roomas sajandeid. Tänapäeval võib pignus’t võrrelda käsipandiga.
'''D. 13, 7, 9, 2 Ulp. 28 ad ed.''' Proprie pignus dicimus, quod ad creditorem transit, hypothecam, cum non transit nec possessio ad creditorem. (Me nimetame pandiks võlausaldajale antud asja; ja kui isegi omand ei lähe võlausaldajale üle, nimetame seda hüpoteegiks. ) Pandi üleandmisel oli vaja mõlemapoolset nõusolekut. Niipea kui võlgnik oli võlausaldajale võla tagastanud, pidi võlausaldaja võlgnikule pandieseme valduse tagasi andma. '''D. 2, 14, 3 Mod. 3 reg.'''
Postquam pignus vero debitori reddatur, si pecunia soluta non fuerit, debitum peti posse dubium non est, nisi specialiter contrarium actum esse probetur.
(Kuid pärast seda, kui pant on võlgnikule tagastatud, pole küsimustki, et võlga saab sisse nõuda, kui raha pole makstud; kui pole selgesõnaliselt tõendatud, et eesmärk oli vastupidine. )
Kui võlgnik ei suutnud võlga maksta, oli levinuim seisukoht, et võlausaldaja jäi pandieseme valdajaks, kuniks võlg on tasutud. Võlausaldaja ei saanud pandieseme omanikuks, mistõttu ei saanud ta seda müüa või sellest muul viisil lahti saada. Kuna selline olukord oleks võlausaldajale kahjulik, leppisid tihti võlgnik ja võlausaldaja omavahel kokku, et võlausaldajal on õigus pandieset müüa, kui võlgnik võlga ei tasu.
'''Dig. 20, 1, 1 Papin. 11 resp. pr.'''
Conventio generalis in pignore dando bonorum vel poesta quaesitorum recepta est: in speciem autem alienae rei collata conventione, si non fuit ei qui pignus dabat debita, postea debitori dominio quaesito difficilius creditori, qui non ignoravit alienum, utiilis actio dabitur, seda facilior erit possidenti retentio.
(Üldised kokkulepped olemasoleva või tulevikus omandatava vara käsipandiks andmise kohta on tunnustatud [s.t kehtivad]. Kui kokkulepe puudutas seevastu konkreetset võõrast asja, mida isegi veel ei võlgnetud seda käsipandiks andvale isikule – ja kui võlgnik sai hiljem selle eseme omanikuks –, on sellest teadnud võlausaldajale raske anda analoogset hagi [käsipandieseme valduse saamiseks]; pigem on tal – kui ta on valdaja – õigus seda mitte välja anda. )
Ingrid Albrecht
Ingrid V. Albrecht on USA filosoof, kes tegeleb moraalifilosoofiaga.
Ta on Lawrence'i Ülikooli filosoofia abiprofessor.
Kuidas me teeme haiget neile, keda me armastame
Ennustav ootus ja moraalne ootus mõtestavad kahte tuttavat pettumuse liiki. Me oleme pettunud, kui meie ennustused ei täitu ja kui meid moraalselt alt veetakse. Aga kujutleme, et mees on pettunud, kui tema naine kingib talle sünnipäevaks tavalised saapad. Mees püüab pettumust varjata ning teeselda vaimustust. Mees oli naisele kinkinud erilise kalli käekella, mida ta oli nädal aega otsinud, ja naine oli tõeliselt rõõmus. Millises ootuses mees pettus? Millegi ootamine on ühes tähenduses ennustamine, et inimene käitub teatud viisil, võib-olla arvestades tõendeid tema dispositsioonide ja varasema käitumise kohta. Kui keegi pakub sageli mulle oma toitu ja täna on tal koogid, siis ma võin ennustada, et ta pakub mulle ühe koogi. Kui ma nüüd tahangi kooki, siis ma on võib-olla pettunud, kui ta mulle ei paku. Võib-olla mehe pettumus on seda laadi: tavaliselt ta saab naiselt uhkemaid kingitusi ja saapad talle ei meeldinud. Et aga mehel paistab olevat tõesti tõsi taga, siis võib-olla naine võlgneb mehele teatud laadi kingituse, nii et see on moraalinõue. Näiteks kui ma ootan, et minu toitu töö juures ühisest külmkapist ei varastataks, siis see pole ainult ennustus, vaid nõudmine. Isiklikes suhetes on ka selliseid vastastikuste praktikatega seotud moraalinõuded, mida võõraste vastu ei ole. Võib-olla siis mehe ootus tuleb teatud moraalinõuetest, ning naine pole vastastikusest kinkimise standardist kinni pidanud. Moraalne tõlgendus seletab mehe pettumuse tõsidust paremini kui ennustuslik tõlgendus. Aga Albrechti väitel demonstreerib see näide, et on ka kolmandat liiki pettumus: saadakse emotsionaalselt haiget, kuigi moraalinõuded on täidetud. Moraalimotiiviga käitumine ise võib väga haiget teha. Küllap mehele teeks haiget, kui naine valiks kingitust selle järgi, et ta peab kulutama teatud hulga aega, jõudu ja raha, et kinkimise moraalinõudeid täita. Mees loodaks, et naine otsiks kinki sama loomulikult ja spontaanselt nagu tema. Haigetsaamine on samalaadne, nagu võiks olla Williamsi näites päästetud abikaasal, kui päästja jutust tuleb välja, et põhjendid olid moraalsed. See tõendab mingil määral, et haavatud tunded (mis tekivad, kui ollakse armastuses pettunud) ei taandu pahameelele (reaktsioon moraalsetele eksimustele enda vasu). Haavatud tunnete hoiakul on teistsugune struktuur kui pahameele hoiakul. Kui pahameel on kohane, siis on kohane ka kolmanda isiku nördimuse hoiak. Aga haavatud tunnetel sellist kolmanda isiku analoogi ei ole, nii et see pole moraalne hoiak (kuigi sellele vastab normatiivne ootus).
Peter Strawson ("Freedom and Resentment") ja Stephen Darwall (The Second-Person Standpoint: Morality, Respect, and Accountability) räägivad pahameelest kui pöördumisvormist, täpsemalt, hoiakust, mille üks inimene võtab ja suunab teisele reaktsioonina sellele, et teine tegi talle ülekohut. Hoiaku enesega teatakse teisele, et protestitakse sellise kohtlemise vastu ("nii ei tohi minuga käituda"). Strawson nimetab pahameelt isiklikuks reaktiivseks hoiakuks ja Darwall rõhutab teiseisikulise pöördumise tähtsust selliste hoiakute puhul. Pahameel on Strawsonil sääraste hoiakute põhinäide. (Strawson püüab mõtestada moraalse vastutuse võimalikkust üldiselt. Lucy Allais, "Wiping the Slate Clean: The Heart of Forgiveness", Lucy Allais.) Ta mainib ka tänulikkust, andestust, armastust, viha ja haavatud tundeid.
Tanijärv
Tanijärv on järv Valgamaal Tõrva vallas. Tanijärve leiab Riidajast 5 km edela pool Riidaja–Tõrva maantee äärest. Tanijärv on 1,2 ha suurune külmaveeline umbjärv.
Kolberģi mõis
Kolberģi mõis (saksa keeles Goldbeck, läti keeles Kolberģa muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Alūksne piirkonnas Jaunalūksne vallas Kolberģise külas.
Mõisa hoonetekompleks (ait, küün ja häärber) on kohaliku kaitse all olevad muinsusmälestised.
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3 ja 1/4 adramaad, sellele allus 307 mees- ja 316 naishinge.
Maareformi ajal aastal 1920 kuulus mõisale 1166 hektarit maad.
Karjamõisad
Aastal 1816 kuulus mõisale kaks karjamõisa: Vizikumsi karjamõis (Wissekum, hilisem Vizikumsi mõis) ja Ploskum.
Kaukaasia vang ehk Šuriku uued seiklused
"Kaukaasia vang ehk Šuriku uued seiklused" on 1966. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm.
Eellugu
Kuna "Operatsioon Õ ja Šuriku teised seiklused" omas suurt edu, kavandati stsenaristide poolt filmile järje loomist. Esialgne stsenaarium nägi ette uue filmi pealkirjaks "Šurik mägedes" ning film koosnes kahest novellist. Esimeses, mis kandnuks nime "Kaukaasia vang", oleks Kaukaasiasse saabunud tudengineiu Niina röövinud kohalik ülemus. Teises osas, mis oleks kandnud nime "Lumeinimesed ja teised" oleksid Niina ja Šurik läinud mägedesse lumeinimesi otsima. Lumeinimesteks oleksid olnud Balbes, Trus ja Bõvalõi, kes varjavad end miilitsa eest. Teisest osast siiski loobuti.
Näitlejad Juri Nikulin ja Jevgeni Morgunov ei olnud esialgu stsenaariumitega rahul ning keeldusid võtetel osalemast. Režissöör Leonid Gaidai suutis neid lõpuks ümber veenda, kui lubas muudatusi teha. Niina osatäitjat valiti pikalt ja lõpuks leiti ta 500 kandidaadi hulgast. Natalja Varlei oli tsirkuse artist - köielkõndija(ekvilibrist) ning tegi filmis oma trikid ise. Aga tal puudus näitleja kogemus.
Ka tsensuuri nõudel tehti stsenaariumi mitu korda ringi. Valmis filmi aga ei lubatud siiski mõnda aega filmilevisse saata. Seda tehti lõpuks peale seda kui Leonid Brežnev ise filmi peale vaatamist heaks kiitis. Filmi mängiti Nõukogude Liidu kinodes veel 20 aasta jooksul ja see tõi Mosfilmile suuri kasumeid.
Sisu
Üliõpilane Šurik on tulnud ühte Põhja-Kaukaasia mägivabariiki folkloori koguma ja rahvakombeid uurima. Ta saab tuttavaks üliõpilase Niinaga, kes on sõitnud külla oma sugulastele. Niina onu Džabrail on kohaliku juhtiva parteitöötaja Saahhovi autojuht. Niina meeldib Saahhovile ja ta kavatseb temaga abielluda. Saahhov pakub Džabrailile Niina eest 20 oinast, välismaise pesumasina ja aukirja. Niina nõusolekut ei küsita, plaanis on ta röövida. Tema röövimiseks palgatakse kolm suli (Balbes, Trus ja Bõvalõi). Neil aga ei õnnestu Niinat röövida, kuna ta on alati koos Šurikuga. Saahhov aga otsustab kasutada kavalust. Ta räägib Šurikule, et sel on võimalik osaleda vanaaegses rituaalis, pruudi röövimises. Niina abielluvat varsti oma peigmehega ja vastavalt traditsioonile tuleb ta röövida. Niina soovivat, et just nimelt Šurik ta rööviks. Šurik nõustubki ja veab Niina magamiskotis laagriplatsilt eemale ja annab ta sulidele üle. Varsti saab aga Šurik aru, millega oli tegemist. Šurik tahab minna miilitsajaoskonda, kuid kohtab välisukse juures Saahhovit. Saahhov selgitab talle, et Šurik vahistataks ning soovitab ta pöörduda otse prokuröri poole. Saahhov joodab Šuriku purju ja laseb ta kiirabiga hullumajja viia. Haiglas ei jää peaarst Šuriku juttu uskuma ja väidab, et ta sonib deliiriumis. Šurikul aga õnnestub haiglast põgendega. Ta kohtab tuttavat autojuhti Edikut, kellega nad sõidavad Saahhovi suvilasse, kus Niinat kinni hoitakse. Šurik ja Edik panevad valged kitlid selga ja esinevad arstidena. Nad valetavad, et rajoonis on puhkenud epideemia ning kõiki inimesi tuleb vaktsineerida. Neil õnnestub Niina vabastada. Algab tagaajamine mägiteedel. Lõpuks on Saahhov, Džabrail ja sulide kolmik kohtu ees.
Varia
Esimese linastusaasta jooksul kogus film Nõukogude Liidu kinodes 76,5 miljonit vaatajat.
Viited
{{viited|allikad= } }}
Ban
Ban oli aadlitiitel, mida kasutati mitmes Kesk- ja Kagu-Euroopa riigis 7.–20. sajandini.
Naujoji Ūta vald
Naujoji Ūta vald (leedu keeles Naujosios Ūtos seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Prienai rajooni territooriumil.
Valla pindala on 81 km². 2011. aasta seisuga elas seal 961 inimest. Valla keskus on Naujoji Ūta küla, vallavanem on Algis Aliukevičius.
pisi|Vallamaja pisi|[[Vincas Mykolaitis-Putinase isamaja]]
Tang (etnograafia)
Tang (ka pikksuusk, hülgesuusk) oli eesti etnograafias hülgepüügi abivahend, pikk jalasetaoline alus, eestpoolt varjatud valgest riidest varjuga. Tang oli laialdaselt tuntud Soomes, Eestis kasutati seda Prangli saarel.
Kirjeldus
Tang oli umbes 5 meetrit pikk, 10–13 cm lai ja 3 cm paks ning seda kasutati sirgel jääpinnal. Tangi üleskeeratud otsa lähedusse paigaldati raudkonks ja sellest poole meetri kaugusele auguga puitklots, kuhu asetati tangihark. Hargi küljes oli kolmnurkne varjuraam, mille peal valgest riidest vari, umbes 50 cm kõrgune ning altpoolt nii lai, et varjas hülgeküti.
Kasutamine
Varikattes oli auk, mille kaudu kütt hülgeid jälgis. Kütt ise oli tangi peal kõhuli, jalad ristis ning edasi tõmbas ennast käte jõul. Püss oli tangi peal hülgenahkses tupes. Kui tangi abil õnnestus hülgele laskekaugusele jõuda, torkas kütt püssitoru august läbi, kusjuures püss toetus hargile.
Kirjandus
Ilmari Manninen. Die Sachkultur Estlands, I Band. Õpetatud Eesti Selts, Tartu, 1931, 84–85.
Evald Smitt
Evald Smitt (Šmitt) (24. märts 1915 Tallinn – 12. jaanuar 2007) oli eesti jalgpallur.
Aastatel 1935–1941 mängis ta Tallinna Jalgpalli Klubi rivistuses ja võitis 1940. aastal Eesti karika. 1943. aastal tuli ta JK Estonia koosseisus Eesti meistriks.
Linna maksuvalitsus
Linna maksuvalitsus (saksa Steuerverwaltung, Kronssteuerhebungskommission, Commission von Capital- und Seelensteuer, vene Городскoе податнoе правлениe) oli 18. sajandil asutatud linnaomavalitsuse organ. . Maksuvalitsuse ülesannete seas oli muu hulgas koguda linnaelanikelt makse, korraldada hingeloendusi, pidada arvestust linnaelanike liikumise kohta.
Enne maksuvalitsuste loomist, kogusid linnas makse aktsiisihärrad ja kassakolleegiumid.
Eesti maksuvalitsused lõpetasid tegevuse 1920.
Tamir Rice
Tamir Rice oli 12-aastane mustanahaline USA poiss, keda politseinik 22. novembril 2014 Ohios Clevelandis rinda tulistas. Rice suri 23. novembril.
Tulistamine
Patrullipolitseinikud Timothy Loehmann (26) ja Frank Garmback (46) sõitsid välja, kuna häirekeskus sai kõne, kus teatati, et Cudelli pargis sihib üks mees möödakäijaid relvaga. Helistaja ütles kaks korda, et tõenäoliselt pole tegu pärisrelvaga. Kõne lõpu poole ütles helistaja, et tõenäoliselt on tegu alaealisega. Dispetšer ei öelnud politseinikele edasi, et pargis võib olla mängurelvaga alaealine.
Politseiauto peatus Rice'ist umbes kolme meetri kaugusel. Politseinike sõnul käskisid nad kohale jõudes Rice'il käed pea kohale tõsta, Rice pani aga käe vöö vahele. Loehmann tulistas selle peale kahe esimese sekundi jooksul pärast sündmuspaika jõudmist kaks lasku, ilma et Rice oleks politseinikke relvaga ähvardanud. Üks politseiniku tulistatud kuul tabas Rice'i rindkerre.
Hiljem selgus, et Rice'i relv oli välimuselt poolautomaati meenutav õhkrelv, mis tulistab plastikkuule. Maketilt olid eemaldatud oranžid märgised, mille järgi tehakse vahet, kas tegu on pärisrelvaga või mitte. Koroner liigitas Rice'i surma tapmiseks.
Rice'i ema sõnul oli Tamir mängupüssi saanud sõbralt mõned minutid enne politsei saabumist. Kui Rice'i 14-aastane õde pärast juhtunut sündmuskohale jooksis, panid politseinikud endast väljas tüdrukul käed raudu ja käsutasid ta politseiautosse.
Juhtunut filmis taustahelita valvekaamera.
Politseinikud
Tuli välja, et Loehmanni peeti tema eelmisel tööpostil Ohio linnas Independence'is emotsionaalselt ebastabiilseks ja politseiametisse mittesobivaks. Independence'is tulirelvade käsitlemise väljaõpet läbi viinud Jim Polak kirjutas, et Loehmann ei järginud korraldusi, ei suutnud enda mõtteid arusaadavalt väljendada, ja tema relvakäsitlemise oskus jättis soovida. Clevelandis ei loetud enne Loehmanni palkamist läbi Independence'is tema kohta kirjutatud hävitavat iseloomustust.
Autoroolis olnud Garmbacki vastu oli 2010. aastal esitatud liigse jõukasutuse süüdistus. Clevelandi linn maksis 2014. aastal politseiniku liigse jõukasutuse ohvriks langenud mustanahalisele naisele üleelamiste eest 100 000 dollarit valuraha.
Avalikkuse tähelepanu
Rice'i tulistamist kajastati laialdaselt, osaliselt seetõttu, et see sattus ajaliselt lähedale teistele juhtumitele, mille puhul mustanahaline meeskodanik sai politseiniku käe läbi surma (nt Michael Brown Fergusonis, Eric Garner ja Akai Gurley New Yorgis, John Crawford III Daytonis).
24. novembril hoogustusid USAs rassi- ja politseivägivalla teemalised arutelud, kuna Fergusonis otsustati relvitu mustanahalise noormehe maha lasknud politseiniku vastu süüdistusi mitte esitada. Koos Fergusoni rahutuste teise laine algusega tulid inimesed tänavale ka Clevelandis. Inimesi ärritas, et politsei kasutab mustanahaliste noormeeste vastu liiga kergekäeliselt surmavat jõudu. 25. novembril toimus 200 osavõtjaga protestimarss, milles osalejad takistasid lühiajaliselt liiklust. Rice'i perekond kutsus meeleavaldajaid üles rahumeelseks jääma.
Kohtuasi
Rice'i perekond kaebas Clevelandi linna kohtusse. Perekond süüdistas politseinikke, et nad käitusid ebaotstarbekalt, ettevaatamatult ja hoolimatult. Rice'i lähedased leidsid, et kui politseinikud oleksid Tamirile korralikult lähenenud ja tema käes olnud maketti tähelepanelikumalt uurinud, oleksid nad aru saanud, et nende ees seisis võltsrelvaga alaealine. Clevelandile pandi pahaks mõlema politseiniku puudulikku väljaõpet ja seda, et Loehmanni puhul jäeti kahe silma vahele Independence'is tema kohta kirjutatud halvustav iseloomustus.
Krzywy Domek
pisi| Krzywy Domek on kõver maja Poolas Sopotis.
Maja ehitati 2004. aastal. Selle projekteerisid arhitektid Szotyńscy ja Zaleski, kes said inspiratsiooni Jan Marcin Szanceri ja Per Dahlbergi tehtud muinasjuttude illustratsioonidest.
Maja on viiekorruseline ja selles on umbes 4000 m² kasulikku pinda. See moodustab osa kaubanduskeskusest.
Waterbergi ringkond
Waterbergi ringkond on Lõuna-Aafrika Vabariigis Limpopo provintsis asuv 2. järgu haldusüksus. Piirneb loodes Botswanaga.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Waterbergi ringkonna elanikest mustanahalisi aafriklasi 91,25%, valgeid 7,56%, värvilisi 0,49%, India või Aafrika päritolu inimesi 0,43% ja teisi 0,27%. Pedi keelt pidas emakeeleks 56,39% inimesi, tsvana keelt 11,51%, tsonga keelt 8,26%, afrikaani keelt 7,75%, ndebele keelt 3,98%, sotho keelt 2,97%, inglise keelt 2,33%, koosa keelt 1,84%, suulu keelt 1,25% ja venda keelt 1,02%.
Kaljumänd
Kaljumänd (Pinus flexilis) ehk kalju-seedermänd ehk kalifornia seedermänd on männiliste sugukonda männi perekonda kuuluv okaspuu. Ta kuulub viieokkaliste mändide hulka (alamperekond Strobus).
Boris Riisik
Boris Riisik (19. aprill 1920 Võrumaa – 15. juuli 1992 Melbourne) oli eesti jalgpallur.
Ta alustas jalgpallurina Võru Ilmarises, 1938 siirdus Tartu Olümpia ridadesse. Tuli Eesti meistriks jalgpallis 1940 ja 1942 ning võrkpallis 1943. 1944.a emigreerus Saksamaale, hiljem Austraaliasse.
Kaljumänd
Botaanilised tunnused
pisi|vasakul|püsti|Okkad ja käbid pisi|vasakul|püsti|Isasõisikud Kaljumänd on pikaealine ja madala kasvuga okaspuu ning kasvab 10–15 (26) m kõrguseks. Kuid tuultele avatud kohas on puud palju väiksemad, ulatudes üksnes 5 meetri kõrguseni, ja levila põhjaosas Albertas on nad tuulistel ja kaljustel mäenõlvadel üksnes 3 m kõrgused. Levila lõunaosas on puud suuremad, 25–35 meetri kõrgused.
Võra on laikoonusjas-kuhikjas. Väliselt sarnaneb ta mõnevõrra alpi seedermänniga. Tüvi on lühike ja jäme, läbimõõt on 0,6–0,9 (2,0) m. Tüve koor on noortel puudel sile ja helehall, hiljem moodustub rõmeline tumehall korp.
Okkad on viiekaupa kimbus, 3–7 (9) cm pikkused, jäigad. Õhulõheread on okka kõigil tahkudel. Noorena on okkad hõbedased, hiljem sinakasrohelised, püsivad puul 5–6 aastat. Levila lõunaosas on okkadki pikemad, 6–11 cm.
Pungad on kollakad kuni pruunid, vaigused, tihedalt liibunud pungasoomustega. Noored võrsed on karvased, kollakasrohelised, hiljem paljad ja kollakaspruunid.
Isasõisikud on punased, emasõisikud tumepurpurpunased. Käbid on 7–15 cm pikkused ja läbimõõduga 4–6 cm, kollakas- või helepruunid ja läikivad. Seemnesoomused on paksenenud apofüüsiga, väljaulatuv osa on rombjas, valmides kõverdunud ja väljapoole hoiduvad.
Seemned on 10–15 mm pikkused, pruunikaskirjud, vaevumärgatava tiivakesega ja söödavad. Seemne mass on 67–142 mg.
Eluiga
Kaljumänd on küllaltki pikaealine ja aeglasekasvuline okaspuu. Kuivas mäestikukliimas võib ta elada üle 1000 aasta vanuseks. Seni vanima leitud puu vanuseks on aastarõngaste loendamisel saadud 1670 aastat. Pikaealise puuna on kaljumännist palju kasu dendrokronoloogiliste uuringute läbiviimisel.
Paljunemine
pisi|vasakul|[[Hallmänsak on oluline seemnete levitaja]] Kaljumänd on ühekojaline taim ja paljuneb seemnetega. Tolmlemine toimub juunis-juulis. Seemned valmivad järgmise aasta augustis-septembris, 14–15 kuud pärast tolmlemist. Seemned varisevad septembris-oktoobris. Head seemneaastad korduvad 2–4 aasta järel. Levila lõunaosas on seemned suuremad kui põhjaosas. Enamusel seemnetest tiivake puudub, kuid osal puudest on seemned väga väikese tiivakesega.
Seemneid levitavad põhiliselt närilised ja linnud. Lindudest on kõige olulisem levitaja hallmänsak, kes võib seemneid viia vähemalt 23 km kaugusele. Ühe lennuga suudab ta keelealuses paunas ära viia kuni 125 seemet. Hiljem matab ta neid ühe- kuni viiekaupa 2–3 cm sügavusele.
Kaljumänni seemned on oluline toiduallikas lisaks hallmänsakule veel oravatele, kuld-kollarähnile ja mägi-sinilinnule.
Kasvukohad ja kaasliigid
pisi|1500-aastane kaljumänd Californias San Gabrieli mägedes Kaljumänd kasvab mägede madalatel ja kõrgetel nõlvadel, mis on üldjuhul kuivad ja tuultele avatud. Vastupidava puuliigina suudab ta tõusta Põhja-Dakotas kuni 870 m ja Colorados 3810 meetri kõrgusele. Ta kasvab tihti kivistel seljandikel ja järskudel nõlvadel. Ta talub väga tugevaid tuuli ja kasvab ka metsapiiril. Väga kuivas kliimas kasvavad kaljumännid võivad elada väga kõrge eani.
Kaljumändi on keeruline eristada samasse perekonda kuuluvast valgetüvelisest seedermännist. Üksnes käbide põhjal saab seda kergesti teha. Kohas, kus nende levila kattub, on kaljumännikäbi 6–12 cm pikk, noorelt roheline ja küpselt tõmbuvad käbisoomused laiali, paljastades seemned. Soomused ei ole haprad. Seevastu valgetüvelise seedermänni käbid on sealkandis 4–7 cm pikad, noorelt tumepunased ja küpselt soomused ei avane. Selle asemel on käbisoomused haprad, nii et linnud suudavad selle lammutada ja seemned kätte saada. Kaljumänni all leidub tavaliselt vanu terveid käbisid, aga valgetüvelise seedermänni all peaaegu mitte kunagi.
Kaljumändi on keeruline eristada ka läänemännist. Kaljumänni okkad on siledad, kui neid silitada, aga läänemänni okkad on pisut hambulised ja tunduvad silitamisel karedatena. Läänemänni okkad on 5–10 cm pikad, nii et ka pikkuses on väike erinevus.
Kliima
Areaalis valitseb üldjuhul mandriline kliima, mida iseloomustavad väike õhuniiskus ja vähene sademete hulk, millest enamus langeb kasvuperioodil. Talved võivad olla väga külmad, väheste sademetega, suurte temperatuurikõikumistega ja soojade tuulte Chinookidega. Aastas esineb sademeid keskmiselt 500...1500 mm. Aasta keskmine õhutemperatuur on vahemikus 0...6 °C. Suve soojemate kuude keskmised temperatuurid tõusevad kuni 10...20 °C ja talve kõige külmemate kuude keskmised temperatuurid langevad kuni −5...–10 °C.
Kasvupinnas
Kasvupinnas on üldjuhul väga õhuke ja sõltub kasvupiirkonna geoloogilisest aluspõhjast. Muldade lähtekivimiteks on enamasti lubjakivi, liivakivi, graniit, serpentiin, kvartsiit või vulkaanilised kivimid (pimss, vulkaaniline klaas). Mullad on üldjuhul neutraalse, happelise või väga happelise reaktsiooniga.
Kaasliigid
pisi|Kaljumänd koos Engelmanni kuuskedega Karmides kliima- ja pinnaseoludes kasvav kaljumänd moodustab sageli puhaspuistuid. Segametsades on kaasliikidena esindatud peamiselt järgmised puuliigid:
Kasutamine
pisi|Kaljumänd Utah's Kaljumänni puit on kerge, pehme, kitsaste aastarõngastega ja paljude oksakohtadega. Kitsas maltspuit on kreemikasvalge, lülipuit aga pruunikas kuni oranžikaskollane. Aeglase kasvu ja ebakorrapärase tüvekuju tõttu ei ole puidul suurt majanduslikku tähtsust. Seetõttu kasutatakse puitu vaid vähesel määral puutöödel ja küttepuuna. Kaljumänd suudab kasvada kuivadel ja kivistel pinnastel, kus teised puuliigid enam kasvada ei suuda.
Kasvatamine Eestis
Kaljumänd on Eestis vähelevinud. Ta peaks olema meil üsna külmakindel, kuna talub negatiivseid õhutemperatuure −34...–40 °C. Siiski piirab tema laialdast kasvatamist asjaolu, et kaljumänd võib nakatuda männi-koorepõletikku, mida põhjustab seen Cronartium ribicola. Üks külmakindel puu kasvab Tartus Raadi dendropargis ja kannab mõnel aastal väga rikkalikult käbisid.
Punahänd-vesineitsik
Punahänd-vesineitsik (Calopteryx haemorrhoidalis) kiililiste seltsi kuuluv putukaliik.
Užventise mõis
pisi|Užventise mõisa veski Užventise mõis (leedu Užvenčio dvaras) on endine mõis Leedus Kelmė rajoonis Užventise linnas.
Mõisa on esimest korda mainitud aastal 1527, toona oli see riigimõis. Mõis on kuulunud Andrius Tujinlaitisele, Kasparas Bilevičiusele, Gorskitele, Simonas Vainiusele, Matas Vainiusele, Elžbieta Vainienėle, Antanas Gadonasele. Aastal 1820 said mõisa omanikuks Drucki-Lubeckid.
Aastail 1887–1898 rentisid mõisa Leedu kirjaniku Šatrijos Ragana vanemad. Sealset olustikku on ta hiljem kirjeldanud oma aastal 1922 ilmunud raamatus "Vana mõis".
Aastail 1912–1942 kuulus mõis Leedu poliitikule, iseseisvusdeklaratsioonile alla kirjutanud Jonas Smilgevičiusele. Tema rajas mõisa telliselöövi ja vesiveski, mille ruumides asus ka viinavabrik.
Peahoone on tagasihoidlik kahe sissepääsuga puidust hoone. Lisaks vesiveskile ja peahoonele on säilinud veel mõisa ait, kus asub koduloomuuseum, küün, sigala, lehmalaut, teenijate maja koos selle juurde kuuluva laudaga, piimaköök, kelder, sepikoda, veski ametiruumid, linnaseladu. Ka on säilinud mõisa juures asuv park.
Jüri Tümanok
Jüri Tümanok (12. august 1966 Tallinn – 17. august 2015 ) oli eesti munitsipaalpoliitik.
Ta lõpetas aastal 1991 Tallinna Polütehnilise Instituudi cum laude masinaehituse erialal ja EBS-i ärijuhtimise ja finantsarvestuse erialal.
Tümanok kuulus alates 10. maist 2007 erakonda Isamaa ja Res Publica Liit.
Ta oli palgaline Saue linnavalitsuse liige abilinnapea ülesannetes ja asendas vajadusel Henn Põlluaasa.
Russell Westbrook
Russell Westbrook III (sündinud 12. novembril 1988 Long Beachis Californias) on Ameerika Ühendriikide korvpallur, kes mängib 2020. aastast NBA klubis Washington Wizards.
Alma (LAV)
Alma on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Limpopo provintsis Waterbergi ringkonnas Modimolle vallas.
Russell Westbrook
Karjäär
Kolledži ajal mängis Westbrook Los Angelese California Ülikooli (UCLA) korvpallimeeskonnas.
Alma (LAV)
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Alma elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,81%, valgeid 0,06%, värvilisi 0,06% ja India või Aasia päritolu inimesi 0,06%. Pedi keelt pidas emakeeleks 65,74%, tsonga keelt 21,51%, tsvana keelt 3,22%, sotho keelt 2,25%, suulu keelt 1,48%, inglise keelt 1,22%, koosa keelt 1,16%, ndebele keelt 1,03% ja afrikaani keelt 0,90%.
Russell Westbrook
Karjäär
Westbrook valiti 2008. aasta NBA draft'ist neljandana Oklahoma City Thunderisse, kus ta mängis kokku 11 hooaega. Mitu korda läänekonverentsi finaali jõudnud Thunderi edukaim hooaeg oli 2011/12, mil pääseti NBA finaali, kus tuli tunnistada LeBron Jamesi juhitud Miami Heati 1 : 4 paremust.
2017. aastal valiti Westbrook NBA põhihooaja kõige väärtuslikumaks mängijaks, kui ta kogus ühel hooajal NBA rekordit tähistavad 42 kolmikduublit ning tema kogu hooaja keskmised näitajad punktide (31,6), lauapallide (10,7) ja resultatiivsete söötude (10,4) arvestuses andsid samuti kokku kolmikduubli.
Ka järgmisel kahel hooajal sai Westbrook keskmiselt kokku kolmikduubli: 2017/18. hooajal 25,4 punkti, 10,1 lauapalli ja 10,3 tulemuslikku söötu ning 2018/19. hooajal 22,9 punkti, 11,1 lauapalli ja 10,7 korvisöötu mängus.
Westbrook on karjääri jooksul teinud 157 kolmikduublit, millest on enamat suutnud vaid Oscar Robertson (181).
2019. aasta suvel vahetati Westbrook Chris Pauli vastu Houston Rocketsisse, kus ta tõi hooajal 2019/20 keskmiselt 27,2 punkti, 7,9 lauapalli ja 7 resultatiivset söötu mängus.
2020. aasta detsembris vahetati Westbrook John Walli vastu praegusesse koduklubisse Washington Wizardsisse.
Rahvuskoondis
Westbrook tuli USA korvpallikoondisega 2010. aastal maailmameistriks ja 2012. aastal olümpiavõitjaks.
Kurkliai vald
Kurkliai vald (leedu keeles Kurklių seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Anykščiai rajooni territooriumil.
Neli mõõtmatut
Neli mõõtmatut (sanskriti ja paali keeles brahmavihāra , ‘brahmalik asupaik’; tiibeti keeles tshangs pa’i gnas pa; hiina keeles 四無量⼼ si wuliang xin; jaapani keeles shi muryō shin ‘neli mõõtmatut’, mis on sanskritikeelse catvāry-apramāṇāni tõlge), ka brahmavihaara ehk brahmaseisund, brahmalik ehk püha eluviis on budismis ja teistes õpetustes nelja olulise kõlbelise kategooria üldnimetus.
Loetelu
Nende pikemad esitused leiduvad Metta Suttades ning nende tekste retsiteeritakse sagedasti theravaada traditsioonis jm.
Kurkliai vald
Valla pindala on 146 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1313 inimest. Valla keskus on Kurkliai alev, kus aastal 2011 oli 374 elanikku. Vallamaja asub aadressil Kavarsko g. 7. Vallavanem on Algimantas Jurkus.
pisi|Vallamaja pisi|Antaplaštakis pisi|Auguškos pisi|Dejūnai pisi|Didžiakaimis pisi|Kunigiškiai pisi|Kurkliai II mõisa veski pisi|Kurkliai männik pisi|Luciūnai pisi|Pavirinčiai mõis pisi|Plaštaka
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid
Anuubis
thumb|Anuubis puu otsas Anuubis (Papio anubis) on pärdiklaste sugukonda paaviani perekonda kuuluv ahv. Ta elab Aafrika savannides ja hõrendikes; leviala ulatub Guineast ja Malist kuni Etioopia ja Tansaaniani.
Anuubis on nime saanud Vana-Egiptuse jumala Anubise järgi, keda kujutati koerapäisena. Anuubis on samuti üsna koera näoga.
Välimus
Kere tüvepikkus on 50 cm kuni 1,1 m, saba pikkus 45–71 cm. Mass on 25–30 kg. Emased on harilikult isastest väiksemad.
Anuubis on võrdlemisi hamadrilli moodi, kuid on pisut suurem, vilajama kerega ja isastel pole mantlitaolist lakka. Nahk on must ning see on näha näol, peopesadel ja jalataldadel. Karvkate on tumehall pruunika varjundiga.
Narkootiliste ja psühhotroopsete ainete ebaseadusliku ringluse vastane Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni konventsioon
Narkootiliste ja psühhotroopsete ainete ebaseadusliku ringluse vastane Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni konventsioon on üks kolmest praegu kehtivast narkootikume reguleerivast rahvusvahelisest lepingust. See tagab täiendavad õiguslikud mehhanismid 1961. aasta narkootiliste ainete ühtse konventsiooni ja 1971. aasta psühhotroopsete ainete konventsiooni jõustamiseks. Konventsioon jõustus 11. novembril 1990. Juunis 2020 oli sellega liitunud 191 osapoolt. Nendest 186 on Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni liikmesriigid (kõik peale Ekvatoriaal-Guinea, Kiribati, Lõuna-Sudaani, Paapua Uus-Guinea, Saalomoni Saarte, Somaalia ja Tuvalu) ning lisaks Püha Tool, Euroopa Liit, Cooki saared, Niue ja Palestiina.
Anuubis
Eluviis
Anuubised ööbivad tavaliselt mõne suure puu, näiteks sükomooripuu otsas, istudes maapinnast 5–6 m kõrgusel tihedasti üksteise kõrval. Nad virguvad koidikul, laskuvad puude otsast alla, joovad vett ja otsivad üksteisel karva. Seejärel siirdub kari metsa või istandikku toituma. Karjasisesed suhted on neil samasugused kui hamadrillidel.
Saja- või rohkemapealistes karjades otsivad anuubised söömiseks putukaid, lindude ja roomajate mune, juuri, võrseid, lehti, puuvilju ja seemneid. Nad peavad ka jahti sisalikele ja isegi noortele antiloopidele. Pärast hommikusööki naaseb kari ööbimispaika, joob vett ja puhkab, et paari tunni pärast uuesti toitu otsima minna. Õhtu veedavad nad hullates, tülitsedes ja mängides, enne kui ööseks jälle puu otsa magama lähevad. Palju aega veedavad anuubised üksteise karvastiku puhastamisega, kõrvaldades mustuse, parasiidid ja surnud nahaosad.
Häälitsuste, miimika ja žestide poolest on anuubised hamadrillidest pisut vaesemad. Nad on väga ettevaatlikud loomad. Vähimagi ohu korral toob karja juhtloom kuuldavale hoiatushüüu "ouu" ja kari jookseb peitu.
Anuubiste vaenlased on mürkmaod, boalased ja leopardid. Kuid leopardid ründavad neid harva, sest anuubised avaldavad kollektiivset vastupanu.
Cecilia, vergine romana
"Cecilia, vergine romana" on eesti helilooja Arvo Pärdi 2000. aastal loodud teos. Teos on pühendatud Myung-Whun Chungile ja Accademia Nazionale di Santa Cecilia koorile ja orkestrile. Muusikateose pikkus on 17-19 minutit. Teose kandis esimest korda ette Accademia Nazionale di Santa Cecilia koor ja orkester (dirigent Myung-Whun Chung) 19. novembril 2000 Itaalias Roomas.
Mari Kurismaa
Mari Kurismaa (sündinud 19. aprillil 1956 Pärnus) on eesti sisearhitekt ja kunstnik.