cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eestikeelsed piiblitõlked
Uku Masingu piiblitõlge
Teine trükitud eestikeelne piiblitõlge ilmus vihikutena aastatel 1938–1940. Selle tõlke tegi Uku Masing, kelle teksti toimetas omakorda keeleteadlane Johannes Voldemar Veski. Piiblis on ära toodud ka pastor Harald Põllu nimi, kuid tema tõlkimisel tegelikult ei osalenud. Masingu tõlge on sihilikult ja rõhutatult arhailine, mistõttu selle paremaks mõistmiseks soovitatakse kaasaja inimestel kasutada Ferdinand Johann Wiedemanni sõnaraamatut. Raamatuna seda tõlget alanud Nõukogude okupatsiooni tõttu välja anda ei jõutud. Alles 1989. aastal ilmus Soomes selle vähendatud faksiimiletrükk 25 000 eksemplaris.
Henri Werlingi kommenteeritud osaline Uue Testamendi tõlge
1940. aastal ilmus luksemburglasest katoliku preestri ja jesuiidi Henri Werlingi (1879–1961) tõlkes osaliselt Uus Testament. Reaalselt jõuti trükis välja anda Matteuse evangeelium ja Markuse evangeelium. Tõlget aitas toimetada eestlane Hendrik Moorson-Murdu. Luuka evangeeliumi trükiks ettevalmistamine käis, aga selle väljaandmine jäi 1940. aasta sündmuste tõttu teostamata. Mõningasele võõrapärasele ja idiosünkraatilisele keelekasutusele vaatamata on tõlge oluline seetõttu, et tegu on esimese eestikeelse kommenteeritud Uue Testamendi tõlkega. Teos trükiti piiskop Eduard Profittlichi asutatud katoliiklaste trükikojas. Werling küüditati 1949. aastal Siberisse, ent tagasi tulles jätkas ta tööd Uue Testamendi tõlke kallal, jõudes lisaks evangeeliumitele tõlkida ka Apostlite tegude raamatu.
Endel Kõpu ja Harald Põllu piiblitõlge
Kolmas trükitud eestikeelne piiblitõlge valmis paguluses. Lauluraamatu ja Uue Testamendi alusena kasutati Harald Põllu 1938. aasta tõlget; tema teksti korrigeeris ja tõlkis ülejäänud Vana Testamendi pastor Endel Kõpp. Tõlget toimetas keeleliselt tunnustatud keeleteadlane Johannes Aavik. Tõlge ilmus 1968. aastal Suurbritannias ja seda levitas Briti ja Välismaa Piibliselts. Esmatrüki tiraaž oli 5000 eksemplari, kuid hilisematel aastatel trükiti seda Piiblit korduvalt juurde. Piiblite ja muu usulise kirjanduse sissetoomine Nõukogude Liitu oli keelatud, aga neid saabus Eestisse salaja mitmeid kanaleid pidi, eriti Soome turistide kaudu.
Uku Masingu, Toomas Pauli, Endel Kõpu ja Vello Salo piiblitõlge
Neljas trükitud eestikeelne piiblitõlge valmis juba taastatud Eesti Vabariigi ajal. 1991. aastal moodustati piiblitõlke komisjon koosseisus Randar Tasmuth, Toomas Paul ja Kalle Kasemaa. Uue Testamendi puhul võeti aluseks 1989. aastal Uku Masingu ja Toomas Pauli tõlgitud ning 17 000 eksemplaris välja antud Uue Testamendi tõlge. Uue Piibli jaoks korrigeeris seda keeleteadlane Karl Pajusalu. Vana Testamendi alusena kasutati 1968. aasta Endel Kõpu tõlget, mida korrigeeris sisuliselt katoliku preester Vello Salo ja toimetas keeleliselt kirjanik Jaan Kross. Komisjoni töö tulemusel valminud piiblitõlge ilmus Eesti Piibliseltsi väljaandena 1997. aastal ja seda trükiti 20 000 eksemplari. Hilisematel aastatel on ilmunud ka kordustrükid. 1997. aasta tõlge on kasutusel ka eestikeelse Piibli veebiversioonis Piibel.net.
Jehoova tunnistajate Uue Testamendi tõlge
2009. aastal ilmus Jehoova tunnistajatel Uue Testamendi raamatuid sisaldav "Piibel. Kreekakeelse osa Uue Maailma tõlge". Töö valmis Jehoova tunnistajate Piibli ingliskeelse tõlke "New World Translation of the Holy Scriptures" 1984. aasta teksti põhjal.
Jehoova tunnistajate piiblitõlge
2014. aastal ilmus trükis (ja veebis) viies, Jehoova tunnistajate, piiblitõlge "Piibel. Uue maailma tõlge (2014)" Tõlke alusena kasutati Jehoova tunnistajate ingliskeelse piibli „New World Translation of the Holy Scriptures" 2013. aasta uuendatud revisjoni. Tõlge eristub teistest hiljutistest eestikeelsetest Piiblitest oma nüüdisaegse ladusa keele poolest, samuti on see pärast Anton Thor Helle tõlget esimene trükitud täistõlge, mitte mõne varasema tõlke redaktsioon. Tõlkele on ette heidetud ebatäpsust ja Jehoova tunnistajate õpetusest tingitud kallutatust. Tõlkijad põhjendavad erinevusi muu hulgas ajakohasema akadeemilise uurimuse ja usaldusväärsemate allikate kasutamisega.
Thušethi
pisi|Thušethi Thušethi (varem ka Tušeti, gruusia keeles თუშეთი) on ajalooline piirkond Gruusia idaosas. Thušethi asub Kaukasuse mägedes Venemaa (Tšetšeeni Vabariigi ja Dagestani) piiri ääres.
Tänapäeval kuulub Thušethi Kahhethi piirkonna Ahmeta rajooni koosseisu. Thušethi on Gruusia üks kõige raskemini ligipääsetavamaid alasid.
Thušethi keskuseks loetakse Omalo küla.
Robert Skidelsky
pisi|Robert Skidelsky (2014)
Thušethi
Piirkonnas asub Thušethi rahvuspark.
Robert Skidelsky
Robert Jacob Alexander Skidelsky, parun Skidelsky, FBA (sündinud 25. aprillil 1939) on vene juurtega briti majandusajaloolane. Tema kirjutatud briti majandusteadlase John Maynard Keynesi (1883–1946) kolmeköiteline biograafia on võitnud mitu auhinda ja teda tuntakse laialdaselt kui Keynesi biograafi. Ta on Warwicki Ülikooli poliitökonoomia emeriitprofessor.
Lapsepõlv
Skidelsky vanemad – juudist Boris Skidelsky ja ristiusku Galia Sapelkin – olid vene päritolu briti alamad. Skidelsky sündis Hiinas, Mandžuurias, Harbinis. Ta isa töötas Hiina valitsuselt Mulini kivisöekaevandust rentiva perefirma L.S. Skidelsky heaks. Kui Ameerika Ühendriikide ja Jaapani vahel puhkes 1941. aasta detsembris sõda, interneeriti Skidelsky ja tema vanemad kõigepealt Mandžuurias ja seejärel Jaapanis. Nad vabastati Briti ja Jaapani vahelise interneeritute vahetamise käigus. Pärast vabanemist olid nad mõne aasta Inglismaal, kuid naasid 1947. aastal Hiinasse ja elasid natuke üle aasta Tientsinis (nüüdne Tianjin). Enne kui kommunistid linna üle võtsid, jõudsid Skidelskyd Hongkongi põgeneda.
Haridus
1953–1958 õppis Skidelsky Brighton College’i internaatkoolis. Hiljem õppis ta Oxfordi Ülikooli Jesus College’is ajalugu. 1961–1969 oli ta Oxfordis Nuffield College’is doktorant ja seejärel teadur. 1967 avaldas ta oma doktoritööl põhineva raamatu "Politicians and the Slump" ("Poliitikud ja majanduslangus"), milles kirjeldas briti poliitikute suure depressiooni aegset tegutsemist.
Akadeemiline karjäär
Oma kaheaastase Briti Akadeemia uurimisstipendiumi ajal hakkas Skidelsky töötama Oswald Mosley biograafia kallal (ilmus 1975) ja avaldas raamatu "English Progressive Schools" (1969). 1970 sai ta Johns Hopkinsi Ülikooli rahvusvaheliste uuringute kooli (School of Advanced International Studies) abiprofessoriks, kuid Sir Oswald Mosley biograafia avaldamisele järgnenud vastuolude tõttu (see olevat Mosley vastu liiga leebe olnud) ei andnud Johns Hopkinsi Ülikool talle tenuuri. Ka Oxfordi Ülikool ei soovinud talle püsivat töökohta pakkuda. 1976–1978 oli ta ajaloo, filosoofia ja Euroopa uuringute professor Põhja-Londoni Polütehnikumis (Polytechnic of North London). Alates 1978. aastast on Skidelsky töötanud Warwicki Ülikoolis. Algselt oli ta seal rahvusvaheliste uuringute professor, kuid 1990. aastal läks üle majandusosakonda ja asus tööle poliitökonoomia professorina. 1994. aastal valiti Skidelsky Briti Akadeemia liikmeks. 1997. aastast on ta olnud Oxfordi Ülikooli Jesus College’i auliige. Skidelsky uurimishuvide hulka kuuluvad riigiteooria, sotsiaalne turumajandus, majandusteaduse ajalugu, Thatcheri revolutsioon ning külma sõja lõppemise majanduslikud ja poliitilised tagajärjed.
Poliitiline karjäär
Skidelsky on olnud kolme erakonna liige. Algselt oli ta leiborist, kuid lahkus, et olla Sotsiaaldemokraatliku erakonna asutajaliige. 1991. aastal nimetati ta parlamendi ülemkoja eluaegseks liikmeks. 1992. aastal läks Sotsiaaldemokraatlik partei laiali ja Skidelsky liitus konservatiividega. Temast sai lordide koja opositsiooni eestkõneleja kõigepealt kultuuri ja hiljem majanduse valdkonnas (1997–1999), kuid tolleaegne konservatiivide juht William Hague eemaldas ta sellelt kohalt, kuna ta oli avalikult vastu NATO-poolsele Jugoslaavia pommitamisele. 2001. aastal lahkus ta konservatiivide seast ja on nüüd parteiliselt sõltumatu. 1991–2001 oli ta sotsiaalse turumajanduse eest seisva mõttekoja Social Market Foundation esimees. Alates 2010 on ta olnud seotud alternatiivseid majandusmõtlemise suundi otsiva mõttekojaga Institute for New Economic Thinking. Ta kirjutab tihti artikleid ajakirjale The New York Review of Books ning arvamuslugusid ja poliitikakommentaare avaldavale organisatsioonile Project Syndicate.
Altnurme
Altnurme on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamise ajal anti seda nime isikutele varasema perekonnanimega Alterman, Altermann ja Minkovitz. Riho Altnurme palvel kanti Altnurme perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 68 all (Siseministeeriumi teadaanne 15. aprillist 1935).
2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Altnurme 12 mehel ja 15 naisel.
Joachim Andersen
pisi|Joachim Andersen 2019. aastal [[Lyoni Olympique'i särgis]] Joachim Christian Andersen (sündinud 31. mail 1996 Solrød Strandis) on Taani jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Crystal Palace ja Taani jalgpallikoondises.
Profikarjääri alustas Andersen Hollandi klubis FC Twente, mille meeskonnas debüteeris ta Hollandi kõrgliigas hooajal 2014–15.
2017. aasta augustis sõlmis ta lepingu Itaalia kõrgliiga klubiga Sampdoria.
2021. aasta juuli sõlmis ta viieaastase lepingu Crystal Palace'iga.
Taani jalgpallikoondises tegi Andersen debüüdi 15. oktoobril 2019 mängus Luksemburgi vastu. Ta kuulus Taani koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Walter Karl Toman
Walter Karl Toman (15. märts 1920 Viin – 28. september 2003 Viin) oli austria psühholoog.
Ta sai tuntuks laste sünnijärjekorra uuringutega, mida nimetas perekonstellatsiooniks.
Anne Ancelin Schützenberger
Anne Ancelin Schützenberger (29. märts 1919 Moskva – 23. märts 2018) oli prantsuse psühhoterapeut ja Nizza Sophia Antipolise ülikooli emeriitprofessor. Avalikkusele oli ta tuntud psühhogenealoogia rajamisega raamatus "Oh, mu esivanemad" (Aïe, mes aïeux 1993, ingl k The Ancestor Syndrome).
Paioonia (kuningriik)
pisi|Paioonia münt kuningas Lykkeiose ajast (359–335 eKr); mündil on kujutatud [[Heraklese võitlust Nemea lõviga]] Paioonia (vanakreeka keeles Παιονία, Paionía) oli antiikaegne paioonlaste maa ja kuningriik.
Paioonia täpsed piirid ning paioonlaste päritolu ei ole kindlad, kuid ilmselt asus see enamjaolt tänapäeva Põhja-Makedoonias, aga ulatus ka tänapäevase Kreeka Makedoonia põhjapoolsetele aladele (ehk Paionía vald (v.a Evropos), Almopia, Sintiki, Irakleia ja Serres) ning Bulgaaria edelaosa. Antiikaegsete allikate järgi asus see Dardaaniast (tänapäeva Põhja-Makedoonia põhjaosa ja Kosovo) lõunas, Traakia mägedest läänes ja lõunapoolseimatest illüürlastest idas. Paiooniat eraldasid Dardaaniast mäed, millest voolas läbi Vardari jõe lõik Scupi (tänapäeva Skopje) ja Bylazora oru (tänapäeva Sveti Nikole) vahel.
Eeposes "Ilias" olid paioonlased Trooja liitlased. Pärsia sissetungi ajal Kreekasse küüditati paioonlased vallutatud aladelt Aasiasse.
Aastatel 355–354 eKr kasutas Vana-Makedoonia kuningas Philippos II ära Paioonia kuninga Agise surma ning asus rünnakule. Paioonia lõunapoolsed alad annekteeriti ning nimetati ümber Makedoonia Paiooniaks. Toona vallutatud aladel asuvad tänapäeval näiteks Strumica, Demir Kapija ja Negotino linnad.
Paioonlased
Mõned tänapäeva teadlased usuvad, et paioonlased põlvnesid kas traaklastest või traakia-illüürlastest. Samas nende väheste paioonlaste nimed, mis on teada, on kreekapärased. Lingvistiliselt on vaid mõnda paiooniakeelset sõna seostatud muude piirkonna keelte, nagu illüüria ja traakia keelega. Kindlasti on olemas sarnasused kreeka keelega, kuid kuna mitu keelt oli väikesel maa-alal lähestikku, on need omavahel põimunud. Mõned Paioonia hõimud, nagu agrianid, olid selgelt Traakia mõjusfääris. Müütide järgi olid nad Teukrose sisserändajad Troojast. Homeros on jutustanud tänapäeva Vardari juurest pärit paioonlastest, kes olid troojalaste liitlased. Homerose andmetel oli Paioonia juht Pyraechmes. "Iliases" on Paioonia juhina välja toodud ka Asteropaios.
Enne Dareios I valitsusaega olid paioonlased rännanud itta Traakiasse Marmara-äärsesse Perinthosesse. Vahepeal oli nende alluvuses kogu Mygdonia koos Crestoniaga. Kui Xerxes I teel Thermasse (Thessaloníkisse) läbis Chalkidike poolsaart, läks ta läbi Paioonia alade. Paioonlased elasid kogu Axiose (Vardari) orus, läänes kuni Stobini ning idas kuni Strymonini (Strumani) ja Astibusini (Štipini). Astibusini jõe veega kroonisid paioonlased enda kuningaid. Makedoonlaste ja traaklaste tõusu tõttu nende territoorium vähenes ning lõpuks pidid nad taganema Makedooniast põhjas asuvatele aladele.
Vanakreeka mütoloogias said paioonlased nimetuse Endymioni poja Paioni järgi.
Paioonia Kuningriik
pisi|Aastal 431 eKr: [[Vana-Makedoonia|Makedoonia Kuningriik  Ateena Mereliit  Pärsia suurriik Paioonia on Makedooniast põhjas]] Algul oli Paioonia pealinn ehk kuninga elukoht Bylazoras (Velesis) Vardari kaldal. Hiljem koliti see Stobisse (Gradskosse).
Akmeņsala
Akmeņsala (latgali Akmiņsola) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Madona piirkonnas Barkava vallas.
Paioonia (kuningriik)
Paioonia Kuningriik
Aastal 513 eKr tungis Balkani poolsaarele Dareios I juhtimisel Ahhemeniidide sõjavägi, mis oli võtnud eesmärgiks alistada Doonaust põhja pool elanud sküüdid. Pärslased vallutasid mitmed traaklaste rahvad ning peaaegu kogu Euroopa Musta mere äärse maa ehk tänapäeva Bulgaaria, Rumeenia, Ukraina ja Venemaa. Pärast vallutusi naasid nad Anatooliasse. Dareios jättis Euroopasse väejuht Megabazuse, kes pidi Balkani poolsaart rüüstama. Pärslased okupeerisid jõuka Traakia, rannikuäärsed Kreeka linnad ning Paioonia.
Paioonlased ühinesid pärast Kreeka-Pärsia sõdu Axiose ja Strymoni jõgede ülemvoolul kuningriigiks, nende alad olid Põhja-Makedoonia põhjaosas ja Lääne-Bulgaarias. Nad sõlmisid Makedoonia Kuningriigi põhjapoolsete alade ründamiseks Illüüriaga liidu. Piraatlusega tegelenud illüürlased ei tahtnud kaotada makedoonlastele pääsu merele. Paioonia-Illüüria koalitsiooni pealetungid Makedooniale aga ebaõnnestusid. Rüüsteretked Makedoonia põhjaossa jätkusid Illüüria toel vähemalt 359. aastani eKr.
Pärast Predikkas III surma aastal 360 eKr tekkis Makedoonias mõneks ajaks päriluskriis, kuid siis võttis trooni üle Predikkase vend Philioops II, kes reformis sõjaväge ning peatas Paioonia-Illüüria katsed enda riigi põhjapoolseid alasid vallutada. Aastal 358 eKr tungis ta ise põhja ning vallutas osa Paiooniast. See tegi tollel hetkel kuningas Agise kuningriigist poolautonoomse vasallriigi. Makedoonlased viisid Paioonias läbi rahva helleniseerimise. Paioonia sõjavägi, mida juhtis Ariston, liideti Aleksander Suure vägedega.
Eesti Film Produktion
Eesti Film Produktion oli Eesti filmitootja.
Akmeņsala
Akmeņsala asub valla keskosas Barkava küla idaserval.
Aastal 2008 oli külas 8 elanikku.
Paioonia (kuningriik)
Paioonia Kuningriik
Pärsia sissetungi ajaks olid Stymoni alamjooksu paioonlased iseseisvuse kaotanud, kuid põhjapoolsetel aladel elanud suutsid veel omariiklust säilitada. Paioonia kuninga Audoleoni tütar oli Epiruse kuninga Pyrrhose naine. Aleksander Suur tahtis oma poolõe Kynane panna paari Philippos II-le ustav olnud agrianide kuninga Langarusega.
Kultuur
Paioonlased koosnesid mitmest hõimust, mis alles hiljem liideti ühe kuninga võimu alla. Paioonlaste kommetest ja kultuurist on vähe teada. Nad kummardasid Dionysost. Herodotose sõnul ohverdasid traakia ja paioonia naised Artemisele (nende jaoks ilmselt Bendisele). Nad pidasid päikest pühaks ning kasutasid teenistustel pika pulga otsas olevat ümarat ketast. Athenaiosest võib välja lugeda, et paioonia keel võis sarnaneda müüsia keelele. Paioonlased jõid odraõlut ja mitmesuguseid taimseid keediseid. Maa oli kulla- ja bituumenirikas.
Paioonia naiste töökus oli legendaarne. Herodotuse sõnul nägi Dareios I Sardises ükskord kaunist naist korraga kandmas pea peal kannu, jootmas hobust ning ketramas lina. Kui ta sai teada, et naine on paioonlane, andis ta Megabazusele käsu viivitamata deporteerida kaks paioonia hõimu Aasiasse.
Allakäik
Aastal 280 eKr rüüstasid Paiooniat Brennuse juhtimisel gallid. Kuna Paiooniat survestasid korraga nii gallid kui dardaanid, olid paioonlased sunnitud makedoonlastega liitu astuma. Kuid ka paioonlaste ja makedoonlaste ühisrinne pidi vaenlasele alla vanduma. Paioonlased liitusid uuesti, kuid aastal 217 eKr vallutas Paioonia Demetrius II poeg, Makedoonia kuningas Philippos V. Vaid 70 aastat pärast seda, 168. aastal eKr, jõudsid aladele Rooma leegionid, kes rajasid Makedooniasse palju suurema, kuid samanimelise provintsi. Paioonia moodustas Makedoonia provintsi teise ja kolmanda osa. Mitusada aastat hiljem moodustati Diocletianuse ajal Paiooniasse ja Pelagooniasse Macedonia Secunda ehk Macedonia Salutarise provints, mis kuulus Illüüria pretoriaaniprefektuuri koosseisu.
Giórgos Kolokythás
pisi|Giórgos Kolokithás (2009) Giórgos Kolokythás (kreeka keeles Γιώργος Κολοκυθάς; 2. november 1945 – 2. märts 2013) oli kreeka korvpallur.
Ta suri 67-aastaselt müokardi infarkti tagajärjel.
Hrõhori Skovoroda
Hrõhori Skovoroda (ladina keeles Gregorius Scovoroda; ukraina keeles Григорій Савич Сковорода; vene keeles Григорий Саввич Сковорода; 3. detsember 1722 – 9. november 1794) oli Ukraina kasakate päritolu filosoof, kes elas ja töötas Venemaa Keisririigis. Ta oli luuletaja, õpetaja ja liturgilise muusika helilooja.
Tema märkimisväärset mõju oma kaasaegsetele ja järgnevatele põlvkondadele ning tema eluviisile peeti üldiselt sokraatseks ning teda kutsuti sageli "Sokrateseks". Skovoroda töö andis panuse nii tänapäeva Ukraina kui ka Venemaa kultuuripärandisse, mistõttu mõlemad riigid väidavad, et ta on nende põlispoeg.
Skovoroda kirjutas oma tekstid läbisegi kolmes keeles: kirikuslaavi, ukraina ja vene keeles, suure hulga lääneeurooplaste ning ladina- ja kreekakeelsete tsitaatidega. Suurem osa tema säilinud kirjadest oli kirjutatud ladina või kreeka keeles, kuid väike osa kasutas Sloboda Ukraina haritlaste klassi vene keelt, mis oli pika venestamise tulemus, kuid palju ukrainlust oli endiselt säilinud.
Ta omandas hariduse Kiievis Collegium Mohileanumis. Mõjutatuna maistest ja vaimsetest jõududest, elas filosoof rändmõtleja-kerjusena. Tema traktaatides ja dialoogides kattuvad piibliprobleemid nendega, mida Platon ja stoikud varem käsitlesid. Skovoroda esimene raamat anti välja pärast tema surma 1798. aastal Peterburis. Skovoroda tervikteosed ilmusid esimest korda Peterburis 1861. aastal. Enne seda väljaannet eksisteerisid paljud tema teosed vaid käsikirjalisena.
Elulugu
Skovoroda sündis väiketaluniku Ukraina registreeritud kasakate perekonnas Tšernuhhi külas Lubnõi rügemendis Kasakate Hetmanaadis (1708. aastal liideti kasakate territoorium Kiievi kubermanguga, kuid kasakate hetmanaati ei likvideeritud) Venemaa Keisririigis (tänapäevane Poltava oblast, Ukraina), 1722. aastal. Tema ema Pelageja Stepanovna Shang-Giray oli otseselt seotud Şahin Girayga ja oli osaliselt krimmitatari päritolu. Ta oli Kiievi Mogila Akadeemia üliõpilane (1734–1741, 1744–1745, 1751–1753), kuid ei lõpetanud seda. 1741. aastal viidi ta onu Ignati Poltavtsevi tõttu 19-aastaselt Kiievist Moskvasse ja Peterburi keiserlikku koori laulma. 1744. aastal naasis ta Kiievisse. Aastatel 1745–1750 veetis ta Ungari kuningriigis ja arvatakse, et ta on sel perioodil reisinud ka mujal Euroopas. Aastal 1750 naasis ta Kiievisse. Aastatel 1750–1751 õpetas ta Perejaslavis poeetikat. Suurema osa ajavahemikust 1753–1759 oli Skovoroda Kovrai mõisniku peres õpetaja. Aastatel 1759–1769 õpetas ta Harkovi kolleegiumis (nimetatakse ka Harkivi Collegiumiks) selliseid aineid nagu luule, süntaks, kreeka keel ja eetika. Pärast rünnakut tema eetikakursuse vastu 1769. aastal otsustas ta õpetamisest loobuda.
Skovoroda on tuntud kui liturgilise muusika helilooja, aga ka mitmed laulud tema enda tekstidele. Viimastest on mitmed läinud Ukraina rahvamuusika valdkonda. Paljusid tema filosoofilisi laule, mida tuntakse nime all "Skovoroda psalmid", võis kuulda kobzaritena tuntud pimedata rändrahvamuusikute repertuaaris. Teda kirjeldati kui vilunud flöödi, torbani ja banduura mängijat.
Oma elu viimasel veerandil reisis ta jalgsi läbi Sloboda Ukraina, peatudes erinevate sõprade, nii rikaste kui vaeste juures, eelistades mitte liiga kauaks ühte kohta jääda. Sel ajal pühendus ta ennast individuaalsele erakulaadsele kloostrielule ja õppimisele.
Keel
Palju arutatakse selle üle, millist keelt Skovorod oma kirjutistes kasutas. Skovoroda kasutas ukraina kirjalikku vormi, mis erines mõnevõrra ukraina rahvakeelest. Õpetlasena õppides usuasutuses, mis toetus suuresti kirikuslaavi keele erinevatele vormidele, kuigi tema kirjakeele aluseks oli ukraina keel.
Peale ukraina kirjakeele oli Skovoroda rääkinud ja kirjutanud kreeka, ladina, saksa ja heebrea keeles. Tema luulet on analüüsitud välismaiste mitte-ukrainalike elementide leidmiseks. Skovoroda keelt ja stiili käsitlevas artiklis suutis slaavi keeleteadlane George Ševelov järeldada, et peale ukraina keele sisaldas see 7,8% vene, 7,7% mitteslaavi ja 27,6% kirikuslaavi sõnavara ning et tema kasutatud kirikuslaavi keele variant oli 1751. aasta sünodaalipiiblis kasutatud variatsioon. Skovoroda proosas oli aga suurem mitteukrainakeelse sõnavara sisaldus: 36,7% kirikuslaavi keelt, 4,7% muid Euroopa mitteslaavi keeli ja 9,7% vene keelt.
George Ševelov kirjutas ülevaate, mille eesmärk oli hajutada alusetuid üldistusi ning panna alus Skovoroda keele ja stiili tõsisele uurimisele. Seoses levinud müüdiga Skovorodast kui "rahvafilosoofist" või talurahva ideoloogist ütles Ševelov, et ta kuulus Ukraina Sloboda haritlasklassi ringkondadesse ja on neist sõltuv. Ta märkis, et "Skovoroda keel, miinus selle paljud piibellikud ja kiriklikud, poliitilised ja isiklikud jooned on haritlaste kasutatava tavalise vene keele slobožanštšõna variant", nagu kinnitab tema säilinud isiklike kirjade väike arv, mis ei olnud ladina ega kreeka keeles.
Surm
Kolm päeva enne surma läks ta ühe oma lähedasema sõbra majja ja ütles talle, et tuli alaliselt elama. Iga päev lahkus ta majast labidaga ja selgus, et ta kaevas kolm päeva oma hauda. Kolmandal päeval sõi ta õhtust, tõusis püsti ja ütles: "Minu aeg on käes." Ta läks kõrvaltuppa, heitis pikali ja suri. Ta palus oma hauakivile panna järgmise epitaafi:
"Maailm püüdis mind, ent ei saanud kätte." (originaalis: "Мир ловил меня, но не поймал")
Ta suri 9. novembril 1794 Ivanovka külas (tänapäeval Skovorodõnivka, Zolotšivi rajoon, Harkivi oblast)
Austusavaldused
15. septembril 2006 paigutati Skovoroda portree Ukrainas suuruselt teisele ringluses olevale pangatähele, 500 ₴ rahatähele.
1946. aastal asutatud Hrõhori Skovoroda Filosoofia Instituut tegutseb Ukraina Rahvusliku Teaduste Akadeemia (kuni 1991. aastani Ukraina NSV Teaduste Akadeemia) alluvuses.
Ukrainas Harkivi oblastis Skovorodõnivka külas asus Skovoroda muuseum. Muuseum tegutses 18. sajandist pärit hoones, mis asub mõisa alal, kuhu oli maetud Skovoroda. Ööl vastu 6.–7. maid 2022 hävis hoone Venemaa otselöögiga Ukrainasse sissetungi ajal. Mürsk lendas hoone katuse alla ja puhkes tulekahju. Tuli haaras kogu muuseumi ruumid. Selle tulemusena hävis Skovoroda rahvusmuuseum koos ajaloolise hoonega. Muuseumikogu ei saanud kannatada, kuna see teisaldati ettevaatusabinõuna Venemaa rünnaku korral. Huvitaval kombel jäi hoones seisma Skovoroda kuju, ümbritsetuna hävinud hoone prahist.
2. detsembril 2022, Skovoroda 300. sünniaastapäeval, paigaldati Washingtonis Ukraina maja lähedale talle monument. Selle lõi 1992. aastal Ameerika skulptor Mark Rhodes, kes oli inspireeritud Skovoroda ideedest.
Teosed
Skovoroda teoseid tema eluajal ei trükitud, mis oli 18. sajandile väga tüüpiline. Hrõhori Skovoroda oli kõrgelt haritud erinevates keeltes, eriti ladina, kreeka, saksa keeles. Ta oskas lugeda saksakeelset vaimulikku kirjandust ja oli mõjutatud saksa pietismist. Filosoofiliste ja religiooniuuringute vaimus üles kasvanud sai temast kirikliku skolastika ja õigeusu kiriku vaimse domineerimise vastane. "Meie kuningriik on meie sees," kirjutas ta, "ja selleks, et tunda Jumalat, peate tundma iseennast...Inimesed peaksid tundma Jumalat, nagu nemadki, piisavalt, et teda maailmas näha...Usk Jumalasse ei tähenda uskumist tema olemasolusse ja seetõttu talle järele andmises ja vastavalt Tema seadustele elamises... Elu pühadus seisneb inimestele hea tegemises."
Skovoroda õpetas, et "kõik tööd on Jumala õnnistatud", kuid rikkuse jagamist väljaspool Jumala ringi nimetatakse andestamatuks patuks. Skovoroda õpetas, et filosoofia ainsaks ülesandeks on tõe otsimine ja selle poole püüdlemine. Kuid inimelu mõttes on see eesmärk saavutamatu ja inimlik õnn seisneb selles, et kõigele tuleb tõde leida. See eesmärk võib minna erinevatesse suundadesse ja sallimatus teistmoodi mõtlejate suhtes ei ole õigustatud. Samamoodi ei leia usuline sallimatus õigustust igavesele tõele, mis on maailmale eri vormides ilmutatud. Enda suhtes oli ta täiesti kompromissitu ja saavutas selle tulemusel täieliku harmoonia oma õpetuse ja elu vahel. Ta oli teiste suhtes väga õrn ja tähelepanelik. Alles 1798. aastal ilmus Venemaa Keisririigis tema "Narsis või Tunne ennast", kuid ilma tema nime lisamata. 1806. aastal trükkis Aleksandr Labzini toimetuse all olev ajakiri Zjon Vjestnõk veel mõned tema teosed. Seejärel avaldati Moskvas aastatel 1837–1839 tema nime all mõned tema teosed ja alles 1861. aastal ilmus esimene peaaegu täielik kogu tema teostest. Filosoofi 100. surma-aastapäeva puhul ilmus Harkivis (Harkov) tema kuulsa teose Harkovi ajaloolis-filoloogiaühingu tehingud seitsmes köide, mille toimetas Dmitri Bagalei (pärast 1918. aastat tuntud ka kui Dmõtro Bahalõi), sisaldas suuremat osa Skovoroda loomingust. Selles avaldati 16 tema teost millest 9 ilmusid esmakordselt. Lisaks avaldati ka tema elulugu ja mõned luuletused. 2011. aastal avaldas Leonid Uškalov täieliku akadeemilise kogumiku kõigist Skovoroda teadaolevatest teostest.
Õpetused
1751. aastal tekkis tal vaidlus Perejaslav Kolleegiumi juhtiva piiskopiga, kes pidas Skovoroda uusi õpetamisviise kummaliseks ja endise traditsioonilise poeetikakursusega kokkusobimatuks. Noor Skovoroda, kes oli kindel oma teema valdamises ning oma prosoodiareeglite täpsuses, selguses ja kõikehõlmavuses, keeldus täitmast piiskopi korraldust, paludes vahekohtumenetlust ja osutades talle, et "alia res sceptrum, alia plectrum" [pastori skepter on üks asi, aga flööt teine]. Piiskop pidas Skovoroda seisukohta üleolevaks ja seetõttu ta vallandati.
Skovoroda oli ka Vassili Tomara (1740–1813) eraõpetaja (aastatel 1753–1754, 1755–1758) ning Michael Kovalinski (1745–1807) mentor ja eluaegne sõber. Arvatavasti oli ta ka Fjodor Višnevski (1682–1749) poja Gabriel Višnevski (1716–1752) eraõpetaja (aastatel 1745–1749). Skovoroda on Fjodor Višnevski tõttu käinud Kesk-Euroopas, eriti Ungaris ja Austrias.
Liepāja katedraal
Liepāja katedraal on katedraal Lätis Liepāja linnas. See võib tähendada:
Hrõhori Skovoroda
Õpetused
Oma õpetuses püüdis Skovoroda avastada õpilase kalduvusi ja võimeid ning kavandas kõnesid ja lugemisi, mis neid täiel määral arendaks. Seda lähenemist on kirjeldanud Skovoroda biograaf Kovalinski: "Skovoroda alustas [noorte õpetamist] Vassili Tomaraga, töötades rohkem oma noore jüngri südame kallal ja jälgides tema loomulikke kalduvusi, püüdis ta aidata ainult loodust ennast kaasates tema arendamisel kerget ja õrna suunda, mida poiss ei osanud isegi märgata, sest Skovoroda pööras erilist tähelepanu sellele, et mitte koormata noort meelt [raske] õppimisega. Nii kiindus poiss Skovorodasse armastusega [ja usaldusega] tema vastu."
Costa Rica köök
Costa Rica köögi toidud sisaldavad tihti riisi ja musti ube. Palju kasutatakse ka värskeid puu- ja köögivilju.
Gallo Pinto
Gallo Pinto on traditsiooniline hommikusöök riisist ja ubadest, millele lisatakse paprikat, koriandrit ja sibulaid.
Hrõhori Skovoroda
Õpetused
Skovoroda õpetas, et oma tõelise kutsumuse leiab inimene eneseanalüüsi teel. "Tunne ennast," soovitab Skovoroda, kasutades kreeka filosoofi Sokratese tuntud maksiimi. Ta tutvustas põhjendatud ideed, et kaasasündinud loomulikku tööd tegevale inimesele tagatakse tõeliselt rahuldust pakkuv ja õnnelik elu.
Costa Rica köök
Casado
Casado koosneb paljudest toiduainetest: riis, oad, lehtsalat, tortilla, praetud platano maduro. Casado sisaldab ka olenevalt piirkonnast veiseliha, kana või kala.
Hrõhori Skovoroda
Õpetused
Noorte haridus köitis Skovoroda tähelepanu kuni kõrge eani. 1787. aastal kirjutas Skovoroda kaks esseed: "Õilis toonekurg" (originaal: Благодарный Еродій) ja "Vaene lõoke" (originaalis: Убогій Жаворонокъ), pühendatud hariduse teemale, kus ta oma ideid selgitas.
Costa Rica köök
Tamal
Tamal valmistatakse maisijahust, searasvast ja vürtsidest. See täidetakse liha, riisi ja köögiviljadega ja ümber pannakse banaani või jahubanaani leht. Tamal on populaarne pidustuse ajal, eriti jõulude ajal.
Hrõhori Skovoroda
Õpetused
Skovoroda ulatuslikku mõju peegeldavad kuulsad kirjanikud, kes hindasid tema õpetusi: Vladimir Solovjov, Lev Tolstoi, Maksim Gorki, Andrei Belõ, Tarass Ševtšenko ja Ivan Franko.
Costa Rica köök
Arroz con Leche
Arroz con Leche on magustoit, mis koosneb piimaga segatud riisist, millele lisatakse suhkrut, soola, sidrunikoort ja kaneeli.
Hrõhori Skovoroda
Allikad
Fuhrmann J.T. The First Russian Philosopher's Search for the Kingdom of God // Essays on Russian Intellectual History / Ed. by L.B. Blair. – Austin: University of Texas Press, 1971. – P. 33–72.
Costa Rica köök
Sopa Negra
Sopa Negra on supp, mille peamised koostisosad on mustad oad, sibul, paprika, koriander, tomatid, vürtsid ja Tabasco kaste.
Olla de Carne
Olla de Carne on hautis, mis sisaldab maniokki, porgandit, maisi, jahubanaane ja taro juurt. Rooga serveeritakse tihti riisi ja ubadega.
Hrõhori Skovoroda
Allikad
Schultze B. Grigorij Savvič Skovoroda // Schultze B. Russische Denker: ihre Stellung zu Christus, Kirche und Papstum. – Wien: Thomas-Moraus-Presse im Verlag Herder, 1950. – S. 15–27.} Busch W. Grigorij Skovoroda // Busch W. Horaz in Russland. Studien und Materialien. – München: Eidos Verlag, 1964. – S. 66–70.}
Ueberweg, Friedrich. Die Philosophie des Auslandes. Berlin, 1928. S. 336 ff.}
Costa Rica köök
Flan
Flan on magustoit, mis koosneb piimast, vaniljest, suhkrust ja munadest.
Hrõhori Skovoroda
Allikad
Arseniew N. (von) Bilder aus dem russischen Geistesleben. I. Die mystische Philosophie Skovorodas // Kyrios. Vierteljahresschrift für Kirchen- und Geistesgeschichte Osteuropas / Hrsg. von H. Koch. – Königsberg; Berlin: Ost-Europa-Verlag, 1936. – Bd. I. – Hft. 1. – S. 3–28.}
Jakovenko B. Filosofi russi: saggio di storia della filosofia russa. – Firenze: La Voce, 1925. – XI, 242 р.} Сковорода Григорий Саввич // Энциклопедия Кругосвет} Сковорода Григорий Саввич // Энциклопедия Кольера. – М.: Открытое общество, 2000.
Costa Rica köök
Refresco
Refresco on jook, mis koosneb puuviljadest ja veest või piimast. Populaarsed maitsed on arbuusi, granadilli, maasika, põldmuraka, graviola ja cas'i.
Hrõhori Skovoroda
Allikad
''Марченко О. В.'' Сковорода Григорий Саввич // Русская философия. Малый энциклопедический словарь. – М., 1995. – С. 469–474.}
Costa Rica köök
Granizado
Granizado on värskendav jook puuviljasiirupist, suhkrust ja jääst.
Hrõhori Skovoroda
Allikad
Zenkovsky V.V. G.S. Skovoroda // Zenkovsky V.V. A History of Russian Philosophy / Transl. by George L. Kline. – New York: Columbia University Press, 1953; London: Routledge and Kegan Paul, 1953. – Vol. 1. – P. 53–69.}
Goerdt, Wilhelm. Russische Philosophie: Zugänge und Durchblicke. – Freiburg: Verlag Karl Arber, 1984). Также см.: Studies in Soviet Thought 30 (1985) 73.}
Costa Rica köök
Horchata
Horchata on jook, mis valmistatakse riisist või maisijahust. Lisatakse ka kaneeli, mis teeb joogi magusaks.
Hrõhori Skovoroda
Allikad
Genyk-Berezovská Z. Skovorodův odkaz (Hryhorij Skovoroda a ruská literatura) // Bulletin ruského jazyka a literatury. – 1993. – S. 111–123.}
Costa Rica köök
Agua Dulce
Agua Dulce on jook, mis valmistatakse veest ja keedetud suhkruroo mahlast. See jook oli populaarne farmitöötajate hulgas, sest seda oli lihtne valmistada ja andis kiiresti energiat.
Hrõhori Skovoroda
Allikad
Piovesana G.K. G.S. Skovoroda (1722–1794) primo filosofo ucraino-russo // Orientalia Christiana Periodica. – Roma, 1989. – Vol. LV. – Fasc. 1. – P. 169–196. Болдырев А.И. Проблема человека в русской философии XVIII века. – Москва: Издательство Московского университета, 1986. – 120 с.}
''Вышеславцев Б. П.'' Этика преображённого Эроса / Вступ. ст., сост. и коммент. В. В. Сапова. – М.:Республика (издательство), 1994. – 368 с. – (Б-ка этической мысли). ISBN 5-250-02379-7 (С. 155)}
''Флоровский Г. В., прот.'' Пути русского богословия. – Paris: YMCA Press, 1937. – VI, 574 с.}
''Эрн В. Ф.'' Григорий Саввич Сковорода. Жизнь и учение. – Москва: Путь, 1912. – 343 с.} ''Эрн В. Ф.'' Русский Сократ // Северное сияние. 1908. No. 1. С. 59–69.}
Schmid, Ulrich. Russische Religionsphilosophie des 20. Jh. Freiburg, Basel, Wien: Herder, 2003. S. 9–10, 220, 234.}
Onasch, Konrad. Grundzüge der russischen Kirchengeschichte at Google Books (Czech) // Göttingen: Hubert & Co, 1967). vol. 3. – S. 110.
Richard Carapaz
Aastatel 2017–2019 sõitis ta meeskonnas Movistar Team. Alates 2019. aastast sõidab ta meeskonnas Ineos Grenadiers.
2019. aastal võitis ta Giro d'Italia. 2020. aastal oli ta Vuelta a Españal teine ja 2021. aastal Tour de France'i kolmas.
Maria Blower-Porter
Maria Blower-Porter (sünninimi Maria Blower; aastatel 1990–1994 Maria Kuum; sündinud 21. augustil 1964 Leicester, Inglismaa) on Briti endine jalgrattur.
Ta sai naiste ühisstardiga maanteesõidus 1984. aasta Barcelona olümpiamängude jalgrattavõistlustel 29. koha. See oli esimene võistlus, kui naiste jalgrattasport oli kaasaegsete olümpiamängude kavas. Ta sai naiste ühisstardiga maanteesõidus 1988. aasta Souli olümpiamängude jalgrattavõistlustel 6. koha.
Isiklikku
Tema esimene abikaasa oli eestlasest Norra jalgrattur Jaanus Kuum ja nende poeg on Briti jalgrattur Elliott Porter.
Bács-Kiskuni komitaat
Bács-Kiskuni komitaat on 1. järgu haldusüksus Ungari lõunaosas. Piirneb lõunas Serbiaga. Asub Doonau ja Tisza vahel.
Pindalalt on see Ungari suurim komitaat. Moodustati 1950. aastal Bács-Bodrogi ja Pest-Pilis-Solt-Kiskuni komitaadist.
Komitaadi halduskeskus on Kecskemét, teised suuremad linnad on Baja, Kiskunfélegyháza, Kiskunhalas ja Kalocsa.
Haldusjaotus
Bács-Kiskuni komitaat jaguneb alates 2013. aastast 11 kreisiks:
pisi|tühi|Bács-Kiskuni komitaadi kreisid
Klassikaraadio tuleb külla
"Klassikaraadio tuleb külla" on koolikontsertide sari, mis tutvustab klassikalist muusikat ning Klassikaraadiot õpilastele ja õpetajatele eesmärgiga innustada seeläbi loovust ja äratada muusikahuvi. Kontsertidel esinevad noored muusikud, kooliõpilaste põlvkonnakaaslased, Klassikaraadio tulevikulootused. Nad mängivad kontsertidel lühikesi klassikapalu, tutvustavad kuulajatega suheldes esitatavat muusikat ja oma pille. Kontserdisari sai alguse 2012. aasta kevadel ning on edasistel hooaegadel olnud seotud Eesti Televisiooni, Eesti Kontserdi ja Klassikaraadio koostöös toimuva noorte muusikute televisioonikonkursiga "Klassikatähed".
Sari pälvis aastal 2012 Eesti Rahvusringhäälingu Aasta Projekti auhinna.
2012
8.–16. mail esinesid Marike Kruup (viiul), Marten Altrov (klarnet) ja Johan Randvere (klaver) Saku Muusikakoolis, Pärnu Ülejõe Gümnaasiumis, Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumis, Kilingi-Nõmme Gümnaasiumis ja Märjamaa Muusika- ja Kunstikoolis.
22.–24. mai esinesid Theodor Sink (tšello) ja Holger Marjamaa (klaver) Rapla Vesiroosi Gümnaasiumis, Kiili Kunstide Koolis, Miina Härma Gümnaasiumis, Ülenurme Muusikakoolis ja Põltsamaa Ühisgümnaasiumis. Toimetaja: Mirje Mändla.
25.–27. septembril esinesid Theodor Sink (tšello), Holger Marjamaa (klaver) ja Egert Leinsaar (viiul) Türi Muusikakoolis, Jõgeva Gümnaasiumis, Viljandi Muusikakoolis, Suure-Jaani Gümnaasiumis, Karksi-Nuia Muusikakoolis. Toimetaja: Marge-Ly Rookäär.
2.–4. oktoobril esinesid Signe Sõmer (klarnet), Ivi Ots (viiul) ja Maksim Štšura (klaver) Rakvere Gümnaasiumis, Jõhvi Muusikakoolis, Kohtla-Järve Järve Vene Gümnaasiumis, Sillamäe muusikakoolis, Narva Humanitaargümnaasiumis ja Kunda Muusikakoolis. Toimetaja: Mirje Mändla.
Risti Jumalailmumise kogudus
Risti Jumalailmumise õigeusu kogudus oli tegev Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Risti alevis aastatel 1887-1951
Klassikaraadio tuleb külla
2012
Kontsertreisi korraldaja: Merli Antsmaa
Risti Jumalailmumise kogudus
Ajalugu
Usuvahetusliikumise käigus avati Läänemaal 29.jaanuaril 1887 Risti Jumalailmumise kogudus.1892. aastal ehitati Ristile õigeusu kirik ja pühitseti Riia ja Miitavi piiskop Arseni (Brjantsev) poolt Jumala Ilmumise auks.
Kogudus suleti 15. juunil 1951 maksejõuetuse tõttu, kirikumaa võõrandati. Pärast koguduse sulgemist kasutati pühakoda klubina. Kirikukompleksist on ainsana säilinud preestrimaja. Harju-Risti õigeusu kalmistul asub koguduse viimase preestri Joann Ervarti haud.
Klassikaraadio tuleb külla
2013
7.–9. mail esinesid Vasalemma Põhikoolis, Paldiski muusikakoolis, Palivere põhikoolis, Rudolf Tobiase nimelises Kärdla Muusikakoolis ja Noarootsi Koolis Kirke Karja (klaver), Mattias Vihmann (metsasarv) ja Madis Meister (kitarr). Toimetaja: Marge-Ly Rookäär.
14.–16. maini esinesid Kullamaa Keskkoolis, Haapsalu muusikakoolis, Taebla Gümnaasiumis, Lihula Muusika- ja Kunstikoolis ja Vormsi koolis Johanna-Maria Jaama (viiul), Liidia Ilves (klaver) ja Anni Ruugla (flööt). Toimetaja: Nele-Eva Steinfeld.
Kontserdireisi korraldaja: Merli Antsmaa
2014
Kontserdireisi korraldaja: Merli Antsmaa
2016
10.–12. mail esinesid Kristiina Rokaševits (klaver), Mikk Langeproon (akordion) ja Karl Johan Kullerkupp (löökpillid) Haljala Gümnaasiumis, Rakvere Muusikakoolis, Narva-Jõesuu keskkoolis, Narva Muusikakoolis ning Loksa Gümnaasiumis. Toimetaja: Anne Prommik.
2017
9.–11. mail esinesid Hans Christian Aavik (viiul), Marten Meibaum (tšello) ja Karolina Žukova (klaver) Lihula Gümnaasiumis, Tõstamaa Keskkoolis, Virtsu koolis, Muhu Põhikoolis ja Läänemaa Ühisgümnaasiumis Haapsalus. Toimetaja: Lisete Velt.
11.–15. mail esinesid Karl Allikvee (viiul), Hanna Anett Peiel (tšello) ja Sven-Sander Šestakov (klaver) Alatskivi Kunstide Kooli õpilastele Alatskivi lossis, Koeru Keskkooli õpilastele Aruküla mõisas, Tõrva Muusikakooli õpilastele Tõrva kirik-kammersaalis, Põlva Muusikakoolis ja Elleri-nimelises muusikakoolis. Toimetaja: Liina Vainumetsa. Kontserdireis toimus koostöös Tartu Elleri-nimelise muusikakooliga.
Bulmeistari
Bulmeistari (ka Bulmeisteri) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Madona piirkonnas Barkava vallas.
Teine Donetski lennuvälja lahing
Ajalugu
Alates 2014. aasta 28. septembrist ägenesid valitsusvastaste jõudude rünnakud lennujaama kaitsvate valitsusvägede vastu. Kaotusi kandsid mõlemad pooled, hukkunuid oli ka tsiviilelanikkonna seas. 21. jaanuaril 2015 otsustasid Ukraina valitsusväed taganeda, sest lennujaam oli praktiliselt hävinenud ja pärast seda läksid Donetski lennujaama rusud valitsusvastaste jõudude kontrolli alla.
Bulmeistari
2008. aastal oli külas 14 elanikku.
Kristiina Mark
Kristiina Mark (sündinud 11. augustil 1987) on eesti lihhenoloog.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli bioloogina 2011. aastal ning kaitses doktoritöö teemal "Liikide lahknemine ja nende piiritlemine valitud lihheniseerunud seente rühmades sugukonnas Parmeliaceae (Ascomycota)" 2016. aastal.
Ta töötab teadurina Eesti Maaülikoolis.
Alfred Prants
Alfred August Prants (15. oktoober 1894 Tuula vald – 9. märts 1944 Tallinn) oli eesti arst.
Ta lõpetas aastal 1914 Tallinna Nikolai I Gümnaasiumi. Samal aastal asus ta õppima Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, kuid aastal 1918 õpingud katkesid. Ta võttis osa Vabadussõjast. Õpingud jätkusid aastal 1920 ja aastal 1922 lõpetas ta ülikooli arsti astme väärilisena. Akadeemiliselt kuulus ta üliõpilaste seltsi Raimla.
Tööd alustas ta eraarstina Tallinnas sise- ja silmahaiguste alal, olles ühtlasi aastast 1922 Tallinna vaestearst. Aastast 1926 oli ta Tallinna II ambulatooriumi ja aastast 1929 oli ta Tallinna I ambulatooriumi arst. Aastal 1934 sai tast Tallinna IV ambulatooriumi juhataja. Aastal 1939 määrati ta Nõukogude Liidu sõjaväebaaside arstiks Paldiskisse.
Dr. Alfred Prants hukkus 9. märtsil 1944 Tallinnas märtsipommitamisel ja ta on maetud Siselinna kalmistule pommitamisohvrite ühishauda.
Isiklikku
Ta oli abielus, peres kasvasid poeg ja tütar. Poeg tapeti kommunistide poolt aastal 1941.
Teiva keel
Teiva keel on paapua keel, mida räägivad teivad Indoneesias Pantari saarel.
Teiva keelt räägib umbes 4000 inimest.
August Georg Wilhelm Pezold
August Georg Wilhelm Pezold (5. august 1794 Rakvere – 12. märts 1859 Peterburi) oli baltisaksa maalikunstnik ja graafik.
Elulugu
August Georg Wilhelm Pezold sündis Rakveres Rakvere kreisiarsti Johann Diedrich Pezoldi viielapselises peres. Ta sai pärast vanemate surma esialgu krahv Karl von Rehbinderi juures Virumaal Udriku mõisas koduõpetust, seejärel õppis alates 1808. aastast Tallinna toomkoolis ja aastatel 1812–1814 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas. Ülikooliajal avastas Pezold aga oma tõelise kutsumuse – kunsti ning 1814. aastal siirduski koos Otto Friedrich Ignatiusega Berliini kunsti õppima. Seal tegid nad Johann Gottfried Schadowi õpetamisel tutvust tollase Berliini klassitsismiga. Aastatel 1815–1816 elas Pezold Viinis, kus õppis põgusalt Viini Kunstiakadeemias ja Caroline Pichleri ateljees. Aastatel 1817–1818 rändas ta koos Ignatiuse ja Gustav Adolf Hippiusega Itaalias ning 1819–1820 Saksamaal ja Šveitsis, seejärel viibis veel Prantsusmaal, Inglismaal ja jälle Saksamaal.
Aastast 1821 töötas Eesti- ja Liivimaal, sealhulgas Tartus ja Riias portretistina. Aastatel 1824–1830 oli ta õpetaja Smolnõi instituudis Peterburis, hiljem tegutses jälle Baltimail. 1837. aastal reisis ta Soomes ja Kesk-Euroopas, 1839. aastal sai Peterburi Kunstiakadeemialt vabakunstniku nimetuse. Pezold osales 1842. aastal Eestimaa Kirjanduse Ühingu asutamises, samast aastast töötas ta Peterburi Ülikooli ning mere- ja pedagoogilise instituudi joonistusõpetajana.
Looming
pisi|228px|Otto Friedrich Ignatius, August Georg Wilhelm Pezold ja Gustav Adolf Hippius. [[Carl Philipp Fohri joonistus 19. saj esimesest poolest]] Viinis ja Itaalias tegi Pezold peamiselt maastikuvisandeid ja portreid, 1820. aastaist on teada mitmesuguseid rahvatüüpe kujutavad portreejoonistused. Ka õlimaalidest ja litograafiatest on tuntuimad portreed. Tõi ühena esimestest baltisaksa kunsti eesti, liivi ja ka soome ainestiku. Pezoldi väheste religiooniteemaliste maalide hulka kuuluvad Türi Püha Martini kiriku altarimaalid „Kolgata“ ja "Püha õhtusöömaaeg" (1856). Teema poolest on „Kolgata“ tüüpiline näide historitsismiperioodi altarimaalist.
Peressaare kool
thumb|Peressaare koolimaja varemed (2009) thumb|Peressaare kooli aula thumb|Peressaare koolimaja katuselt Peressaare kool oli kuueklassiline kool Alutaguse vallas Peressaare külas (varem ka Peresaare), mis ehitati 1937.–1938. aastal ühte Eesti suurimasse uudisasundusse.
Koolimaja projekteeris arhitekt Erika Nõva, hoone oli oma aja kohta väga modernne omades nii keskkütet kui veevärki.
Koolis oli õpilasi 100–170. Kool lõpetas tegevuse 1964. aastal õpilaste vähesuse tõttu.
Ajalugu
1929. aastal loodi Eestis asunduskomisjon (hilisem asundusamet), mille juhtimisel asuti riigi reservmaadele uudisasundusi rajama, millega loodeti leevendust tööpuudusele. Virumaa idaosas asusid suured riigi tagavaramaad ja tänu sellele läks sealt lahti asundustegevus eriti kiirelt. Peressaare asunduse rajamise otsus tehti 1933. aasta sügisel, asunduse üldpindalaks oli planeeritud 1700 hektarit. Talude keskmiseks suuruseks võeti kahe hobuse töönorm ehk 16-20 hektarit. Peressaarde oli plaanis rajada tervikliku taristuga asundus. Lähim kool asus Oonurmes, mis asus Peressaarest seitsme kilomeetri kaugusel ja selle tõttu kavandati asundusse ka oma kool, mis oli mõeldud 120 lapsele. Asunduse rajamine algas 1935. aastal.
1937. aastal pandi nurgakivi Peressaare koolile, hoone valmimine hilines ja valmis sai see 1938. aasta novembris. Paar kuud viidi õppetööd läbi ka lähedalasuva puidutöökoja kontoriruumides.
1964. aastal suleti Peressaare kool õpilaste vähesuse tõttu. Hoone jäi peale seda tühjaks. 1990. aastatel kavatseti sinna rajada liikumispuudega laste pansionaati ja narkomaanide rehabiliteerimiskeskust, aga kohalike elanike vastuseisu tõttu jäid need plaanid teostamata.
Tänaseks on kunagisest hiilgusest vähe järel, hoone lagunemist kiirendas ka 2008. aastal aset leidnud tulekahju, mille tagajärjel jäi hoone katuseta.
Arhitektuur
Peressaare asunduse algkoolihoone projekteeris esimene eesti naisarhitekt Erika Nõva 1937. aastal. Tegemist oli originaalprojektiga, aga siiski leidub palju ühist teiste uudisasundustesse projekteeritud koolimajadega Pillapalus, Võidukülas ja Lepplaanes.
Hoone on oma stiililt funktsionalismi laenvõtetega traditsionalistlik. Kool on kahekorruseline, L-kujulise põhiplaaniga, uks asetub fassaadil asümmeetriliselt. Aknad on tumendatud akendevahega ühendatud lindiks, esineb ümarakent. Majal on kelpkatus, põhimaterjaliks kivi, fassaad on viimistletud valge krohviga.
Klassiruumid koos saaliga asusid pikemas hoonetiivas teisel korrusel.
Presidendi külaskäik
1938. aasta augustis külastas Peressaaret vabariigi president Konstantin Päts, kelle auks on kooli ette istutatud ka tamm.
Mäemassiiv
Mäemassiiv on mäestiku enam-vähem isoleeritud osa, mille pikkus ja laius on sarnased (näiteks Mont Blanc Alpides ja Mogoltau Tian Shanis). Mäemassiivid on tavaliselt nõrgalt liigestatud ja nende morfoloogiline ühtsus on hästi nähtav. Mäestiku naaberahelikkudest on mäemassiiv eraldatud laiade ja sügavate orgudega.
Sloveenikeelne Vikipeedia
pisi|Sloveenikeelse Vikipeedia logo Sloveenikeelne Vikipeedia (sloveeni keeles Slovenska Wikipedija) on Vikipeedia sloveenikeelne versioon.
Sloveenikeelne Vikipeedia sai alguse 26. veebruaril 2002.
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult. keeleversioon, ja lehekülge. Seal on registreeritud kasutajat (kellest aktiivseid on ) ja  administraatorit.
15. augustil 2010 ületas sloveenikeelse Vikipeedia artiklite arv 100 000 piiri.
Hervé Le Tellier
pisi|Hervé Le Tellier (2021) Hervé Le Tellier (sündinud 21. aprillil 1957 Pariisis) on prantsuse lingvist, kirjanik ja ajakirjanik.
Ta on lõpetanud Pariisi 1. Ülikooli juures oleva Pariisi ajakirjanike koolituskeskuse (Centre de formation des journalistes de Paris). Pariisis sündinuna alustas ta oma karjääri teadusajakirjanikuna ja liitus kirjandusliku rühmitusega Oulipo aastal 1992.
Eesti keelde on tema romaanidest tõlgitud aastal 2020 prantsuse keeles ilmunud L'anomalie, eesti keeles ilmus romaan aastal 2021 sarjas Punane raamat, tõlkija Sirje Keevallik.