cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hugo Reiman
Tegevus psühholoogias
Reiman kirjutas ka iseseisvalt mitmeid psühholoogia-alaseid töid, mis on jäänud küll seni avaldamata. Üks ilmselt ambitsioonikamaid Reimani tekste on uurimus "Eestlaste Iseloom", millest ta jõudis valmis kirjutada ainult ühe peatüki. Lisaks sellele on teada ka mõned lühemad tööd, kus käsitletakse samuti eestlaste iseloomu eripärasid (nt "Jooni eestlaste kunstipsühholoogiast"). Hugo Reimani avaldamata teosed on kättesaadavad Eesti Rahvusraamatukogu arhiivist.
UEFA Meistrite Liiga 2015–2016
Poolfinaalid
''Väravatevahe 2:2. Madridi Atlético võitis tänu võõrsil löödud väravale.''
Hugo Reiman
Isiklikku
1918. aastal abiellus Hugo Reiman Hilda Eichenbaumiga (s. 1896. aastal Elistvere vallas Igavere külas talunike Jüri ja Rosalie Eichenbaumi peres). Hugo ja Hilda Reimani tütar oli geoloog Gea Troska.
UEFA Meistrite Liiga 2015–2016
Parimad väravasöötjad
Source:
Hooaja meeskond
UEFA tehniline õppegrupp valis järgnevad 18 mängijad turniiri parimate koosseisu.
Hugo Reiman
Isiklikku
Hugo Reiman suri 1957. aastal Tallinnas. . Ta maeti 17. jaanuaril 1957 Liiva kalmistule.
Anna Kula
Anna Kula (2020. aastani Anna Pohlak; sündinud 1. juulil 1993) on Eesti treener ja endine purjesportlane. Ta esindas Eestit 2012. aasta suveolümpiamängude purjeregatil Portlandis, kus sai 35. koha.
Maist 2012 on Anna Pohlak svertpaadi Laser Radiali klassis ISAF-i edetabelis saja esimese hulgas.
Haridus
Lõpetas 2012. aastal Tallinna Reaalkooli.
Daisuke Sakata
Daisuke Sakata (jaapani keeles 坂田 大輔 Sakata Daisuke; sündinud 16. jaanuaril 1983 Yokohamas) on Jaapani jalgpallur, ründaja.
Obelija
Obelija on järv Leedus Alytuse rajoonis. Järv asub Meteliai regionaalpargis ja erinevalt teistest selle piirkonna suurtest järvedest kuulub Peršėkė vesikonda. Järve kallastel asuvad Obelija, Seimeniškiai, Mockonysi, Obelninkai, Obelninkėliai ja Obelytė küla.
Järve kaldajoone pikkus on 11,1 km. Vee läbipaistvus on 1,7–2,2 meetrit. Kaldavöönd on lai, kohati liivane, kohati aga kruusane. Läänes on selle laius 100 meetrit, idas 10–20 meetrit. Kaldavööndis kasvavad pilliroog ja kaislad. Järve idakallas on kõrge, läänekallas madal ja soostunud. Soostunud on ka järve metsane lõunakallas.
Järv on nime saanud õunapuude (leedu obelis) järgi.
Cerasuolo di Vittoria
Cerasuolo di Vittoria on Itaaliast pärit Sitsiilia punane vein.
2005. aasta 13. septembri seisuga on Cerasuolo di Vittoria ainukene Sitsiilia vein, millel on DOCG staatus. Cerasuolo di Vittoria on segu kahest viinamarjasordist – Nero d'Avola ja Frappato. Esimest viinamarjasorti on segus 50–70% ja viinamarjasorti Frappato on 30–50%.
Haabersti tänav
Haabersti tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Haabersti asumis.
Tänav sai nime 30. detsembril 1997.
Kottabos
pisi|Kottabosemängija (punasefiguuriline [[kylix, umbes 510 eKr, Ateena, Agoraa muuseum]] Kottabos (vanakreeka κότταβος) oli vanakreeka ja etruski sümpoosionidel mängitud seltskondlik osavusmäng, mis oli levinud eriti 5. ja 4. sajandil eKr. Kottabose mängimisel visati veinipära jooginõust teatud sihtmärgi pihta.
Mäng oli pärit arvatavasti Kreeka kolooniatest Sitsiilias, ent see levis kogu Kreekas ja oli eriti populaarne Ateenas. Kottabosele viitavad mitmed antiikautorid ning seda kujutatakse ka vaasimaalidel.
Mänguviis
Mängija pidi üht kätt kasutades heitma oma jooginõusse jäänud veinipära (latax, harilikult mitmuses latages) läbi õhu pronksist tulba (rhabdos) suunas ning tabama tulba otsa kinnitatud kujukest või kettakest (plastinx). Eduka heite korral kukkus see maha ning tabas kõlinal allpool asunud suuremat ketast (lekanis).
Mängust oli käibel mitmeid teisendeid. Ühes variandis visati veinipära basseinis või suures veeanumas ujuvaisse liuakestesse (oxybaphon) eesmärgiga need uputada. Mängija, kes suutis uputada suurima hulga liuakesi, kuulutati võitjaks ning sai autasu.
Frappato
"Frappato" on punane Itaalia viinamarjasort, mida kasutatakse veinide valmistamiseks ja mida kasvatatakse peamiselt Sitsiilias.
"Frappatot" kasutatakse Sitsiilia ainsas DOCG-veinis Cerasuolo di Vittoria, kus "Frappatot" on 30–50%.
Nõmme alumine päevamärk
Nõmme sihi alumine päevamärk (ka Nõmmküla alumine päevamärk) oli päevamärk Saare maakonnas Muhu vallas Raugi külas.
Terasest metallsõrestiktorni kõrgus jalamist oli 10 meetrit.
Päevamärk moodustas liitsihi Nõmme ülemise päevamärgiga. Märkide vahekaugus oli 277 meetrit ja sihi asimuut oli 177°.
Päevamärk ehitati 1974. aastal.
Märgi number Veeteede Ameti nimekirjas oli 821.
Torn on lammutatud.
Kliiniline neuropsühholoogia
Kliiniline neuropsühholoogia on psühholoogia haru, mis tegeleb aju käitumise seoste rakendusteadusega. Kliinilised neuropsühholoogid kasutavad antud teadmisi hindamisel, diagnoosimisel, ravis ja/või rehabilitatsioonis patsientidega, kellel on neuroloogilised, meditsiinilised, arengulised ja psühhiaatrilised probleemid, kui ka teised kognitiivsed häired ja õpiraskused. Hindamine toimub põhiliselt neuropsühholoogiliste testidega, aga hõlmab ka patsiendi ajalugu, kvalitatiivset vaatlust ja võib kaasata aju piltdiagnostika ja muude diagnostiliste meditsiiniprotseduuride tulemused. Kliinilises neuropsühholoogias on vajalikud põhjalikud teadmised: neuroanatoomiast, neurobioloogiast, psühhofarmakoloogiast ja neuropatoloogiast.
Ajalugu
1800-ndate lõpus seletasid aju-käitumise seoseid Euroopa arstid, kes jälgisid ja identifitseerisid käitumuslikke sündroome, mis olid seotud aju fokaalse düsfunktsiooniga.
Hindamine
Lezak nimetas kuus peamist neuropsühholoogilise hindamise põhjust: diagnoosimine, patsiendi eest hoolitsemine ja selle planeerimine, ravi planeerimine, ravi hindamine, teadustöö ja kohtulik neuropsühholoogia. Ulatuslik hindamine kestab tavaliselt mitu tundi ja vajalik võib olla kohtuda rohkem kui ühel korral. Isegi skriining-testipatarei, mis hõlmab mitut kognitiivset funktsiooni, võib võtta 1,5–2 tundi. Hindamise alguses on oluline luua patsiendiga hea kontakt ning tagada hindamiskäigu ja eesmärkide mõistetavus .
Neuropsühholoogiline hindamine võib sõltuvalt eesmärgist põhineda ühel kahest üldisest arusaamast: normatiivne või individuaalne. Normatiivne hindamine sisaldab patsiendi soorituse võrdlemist representatiivse populatsiooniga. Antud meetodit võib sobida uurides täiskasvanuea ajukahjustust, nagu ajutrauma või insult. Individuaalne hindamine võib sisaldada järjestikust hindamist, et avastada suuremat tagasilangust, kui esineb normaalse vananemise puhul, näiteks dementsus või mõni muu neurodegeneratiivne haigus.
Eluloo kogumine
Neuropsühholoogilised hindamised algavad tavaliselt kliinilise intervjuuga, mille käigus kogutakse inimese eelnevad elusündmused, mis on hiljem olulised neuropsühholoogiliste testide tõlgendamisel. Lisaks annab intervjuu kvalitatiivset informatsiooni patsiendi oskuste kohta käituda sotsiaalselt sobilikult, organiseerida ja edastada informatsiooni efektiivselt ning aimu patsiendi meeleolu, taiplikkuse ja motivatsiooni kohta. Korrektne testitulemuste tõlgendamine ning diagnoosimine on ainult võimalik patsiendi elulugu arvestades. Kliiniline intervjuu peaks toimuma vaikses kohas, kus puuduvad välised segajad. Olulised eluloo osad on demograafiline informatsioon, käesoleva probleemi kirjeldus, meditsiiniline eellugu (kaasaarvatud lapseea või arengulised probleemid, psühhiaatriline ja psühholoogiline taust), haridus- ja töökäik (ja olemasolul ka kohtulik ning sõjaväeline taust).
Neuropsühholoogiliste testide valik
Patsientide testimisärevus on tavapärane. Abiks võib olla selgitus, et testid on loodud kõikide jaoks vaimset pingutust nõudvaks ning kelleltki ei oodata õigeid vastuseid kõikidele küsimustele. Oluline kaalutlus igasuguse neuropsühholoogilise hindamise puhul on kõikide peamiste kognitiivsete funktsioonide üldine hindamine. Sel otstarbel on parim kasutada testipatareid, mis hõlmab: tähelepanu, visuaalset taju ja mõtlemist, õppimist ja mälu, verbaalseid funktsioone, konstrueerimist, üldistusvõimet, täidesaatvaid funktsioone, motoorseid võimed ja emotsionaalset seisundit. Lisaks testipatareile otsustatakse täiendavate neuropsühholoogiliste testide kasutamine selle põhjal, milliseid kognitiivseid funktsioone on vajalik mõõta hindamise eesmärgi saavutamiseks. Tehnoloogia arenguga on paljud kliinilised neuropsühholoogid võtnud kasutusele interneti- ja iPad’i-põhised testimisvahendid, kasutades Pearson Assessemnt’s Q ja PARi Connect teenuseid.
Kokkuvõtte kirjutamine
Pärast neuropsühholoogilist hindamist on oluline koostada selle tulemustest põhjalik kokkuvõte. Kokkuvõte koostatakse arstidele, aga ka patsiendile ja tema perele, mistõttu on oluline vältida žargooni või sõnu, millel on erinevad tähendused kliinilises ja tavakeele kontekstis (nt "intellektipuue" kui korrektne kliiniline väljend IQ tulemusele alla 70, aga võib mõjuda solvavalt tavakeeles). Kokkuvõte peaks katma suunamise tausta, olulised elusündmused, hindamise põhjused, neuropsühholoogi tähelepanekud patsiendi käitumise kohta, kirjeldama tehtud teste, testitud kognitiivsete funktsioonide tulemused ning täiendavad leiud (nt meeleolu küsimustikud). Kokkuvõte peaks lõppema kokkuvõtlike järeldustega ja soovitustega. Järeldustes on oluline välja tuua, mida näitab tulemuste profiil arvestades suunamisküsimust. Soovituste osa peaks sisaldama praktilist informatsiooni abistamaks patsienti ja tema pere või edendamaks patsiendi haiguse käsitlust.
Haridusnõuded riigiti
Kliinilisele neuropsühholoogile esitatavad haridusnõuded erinevad riigiti. Mõnes riigis on vajalik enne kliinilisele neuropsühholoogiale spetsialiseeruvat õpet omandada kliinilise psühholoogia kraad. Samas mõned riigid pakuvad kliinilise neuropsühholoogia kursusi ka tudengitele, kes on läbinud nelja-aastased psühholoogiaõpingud. Kõikidel kliinilistel neuropsühholoogidel peab olema magistri- või doktorikraad (PD.D, Psy.D. or D.Psych).
Atapuerca mäestik
Atapuerca mäestik (hispaania keeles Sierra de Atapuerca) on Castilla-Leóni autonoomses piirkonnas Burgose linna lähedal asuv mäestik Hispaanias. Atapuerca piirkond kuulub alates 2000. aastast UNESCO arheoloogiamälestiste nimekirja, sest sealt on leitud Euroopa esimesed inimeste eellaste ja kaugete sugulaste kivistised. Atapuerca mäestiku väljakaevamiste käigus on lisaks Homo sapiens 'i ehk nüüdisinimese luudele leitud ka inimeste kaugete eellaste fossiile, näiteks Homo heidelbergensis, Homo ergaster, Homo habilis, Homo georgicus, Homo erectus, Homo antecessor ja Homo rudolfensis. Mäestik koosneb suuresti lubjakivist, mis moodustus ajal, mil praeguse Atapuerca mäestiku pind oli merevee all.
Asukoht ja piirkonna loodus
pisi|Atapuerca|alt=|vasakul Atapuerca mäestik, mille keskmine kõrgus merepinnast on vaid 1080 meetrit, asub Põhja-Hispaanias, 15 kilomeetri kaugusel Burgose linnast. Atapuerca mäestik on ümbritsetud kolme jõega: Pico, Vena ja Arlanzón. Mäestik asub mandrilises lähistroopilises vahemerelises kliimavöötmes ja mäestiku taimkate koosneb põhiliselt erinevatest tammedest, mille kõrgus selles piirkonnas on kliima tõttu kõige rohkem neli meetrit. Piirkonnas on levinud ka türnpuud, kuslapuud, koer-kibuvitsad ja laukapuud. Loomadest leidub piirkonnas forelle, nastikuid, ibeeria veekonni, lääne-käosulaseid, koduvarblaseid, kalda-rädilinde, puukoristajaid, suitsupääsukesi, piiritajaid, ohakalinde, punarind-rästaid ja musträstaid.
Diachea leucopodia
Diachea leucopodia on liik limakuid perekonnast Diachea.
Atapuerca mäestik
Ajalooline ja teaduslik tähtsus
Atapuerca mäestikust leitud kivistised on üle 1,2 miljoni aasta vanad ning annavad informatsiooni inimeste kaugete eellaste ja sugulaste eluviiside ja välimuse kohta. Tänu piirkonna geograafilisele asukohale ja ökosüsteemile on Atapuerca minevikus olnud inimeste eellastega pidevalt asustatud. Seetõttu on mäestik tähtsate ajalooliste teadmiste allikaks, sest lisaks piirkonnas leiduvatele fossiilidele leidub Atapuerca koobastes ka koopamaalinguid, milles kujutatakse jahistseene, geomeetrilisi motiive ning antropomorfseid ja zoomorfseid kujutisi. 1991. aastal võeti Atapuerca mäestikust 2,5 ruutkilomeetrit, mis on umbes üks kolmandik mäestiku alast, esimest korda Hispaania riigi kaitse alla. Põhjuseks olid aardekütid, vandaalid ja sõjavägi, kes kahjustasid väärtuslikke ajaloolisi asupaiku.
Arheoloogilised väljakaevamised
Esimesed arheoloogilised ja paleontoloogilised leiud avastati Atapuerca koobastest 1863. aastal, kuid tuntumad leiud avastati hiljem raudtee ehitamise käigus kaevetööde ajal. 1950. aastatel kahjustati raudtee ehitamise käigus aga suurt osa säilmetest. Atapuerca mäestikes tehtavad väljakaevamised on ka näidanud, et inimeste kaugetel eellastel ja sugulastel on olnud surmaga seotud rituaalid juba pikka aega. 1997. aastal leitud Homo heidelbergensise fossiilidele, mis leiti sügavalt koopast ja mille olid sinna viinud liigikaaslased, oli kaasa pandud punasest kvartsiidist kasutusjälgedeta tööriist. Selline teguviis näitab, et see oli seotud võimaliku surmajärgse rituaaliga.
Lisaks inimeste eellaste jäänustele on Atapuercast väljakaevamiste käigus leitud ka loomade jäänuseid. Tänu mäestiku heale asukohale on seal pidevalt olnud piisavalt taimkatet, mis on taganud loomade rohkuse selles piirkonnas. Näiteks on pronksiaegsete leidude seas olnud kobraste jäänuseid ning sadu tuhandeid aastaid tagasi elasid Atapuercas ka jõehobud. Samuti on Atapuercas kunagi elanud ka mõõkhambulised tiigrid, hallhundi eellased Canis mosbachensis, tänapäeva jaaguaride kauged sugulased Panthera gombaszoegensis ja suured hüäänide sugulased Pachycrocuta.
Sima de los Huesos
pisi|Sima de los Huesost leitud kolju.|alt=|vasakul Sima de los Huesos (eesti keeles 'luude lohk') on üks tuntumaid paiku Atapuerca mäestikus, sest sealt on leitud nii selle mäestiku kui ka kogu maailma suurim kogus hominiidide fossiile, mille vanus ulatub enam kui 400 000 aastani. Sima de los Huesost on leitud üle 6500 väga hästi säilinud fossiili, mis kuuluvad vähemalt 28 isendile. Arvatakse, et kõik sealsete väljakaevamiste käigus leitud fossiilid kuuluvad bioloogiliselt suguluses olevatele isenditele ning on võimalik, et need kuuluvad neandertallaste alaliigile. Sealt leitud luud annavad informatsiooni inimeste eellaste käitumise ja eluviiside kohta. Näiteks on teada, et Sima de los Huesost leitud inimeste eellased ja sugulased, nagu ka tänapäeva inimesed, olid enamasti paremakäelised ja austasid oma surnuid.
Sima de los Huesos peidab endas ka loomade luid, täpsemalt karnivooride luid. Väljakaevamiste käigus on leitud karude väljasurnud sugulase Ursus deninger 'i luid. Kokku on leitud 150 karu säilmeid ning lisaks veel huntide, kolme lõvi, ilveste, rebaste ja ka teiste lihatoiduliste loomade luid. Taimtoiduliste loomade säilmeid Sima de los Huesosest leitud pole. Täpset selgitust sellele nähtusele pole, kuid arvatakse, et kiskjaid on koobastesse meelitanud sinna lõksu jäänud ja seejärel surnud loomad. Uued kiskjad sisenesid koopasse surnud loomade lõhna tundes ning jäid ise sinna lõksu, luues nii surmava ahela.
Turism
Atapuerca arheoloogiamälestis on populaarne reisisihtkoht ning 15% elanikest töötab turismisektoris. Kuigi arheoloogilised leiud ja väljakaevamised ei pruugi olla kõige nõutumad vaatamisväärsused, on Atapuerca siiski turistide seas populaarne ning piirkonnas toimuvad giidega ekskursioonid, mille käigus on võimalik külastada nii Atapuerca linna kui ka arheoloogilist parki. Pargis saab õppida inimeste evolutsiooni kohta ning ka seda, kuidas inimesed ja nende eellased elasid, näiteks kuidas tehti kivist tööriistu või miks tehti koobaste seintele joonistusi. Atapuerca arheoloogilistest leidudest ajendatult asutati Inimese Evolutsiooni Muuseum, mis avati 2010. aastal Burgoses. Seal saab näha kõige varasemaid leide inimeste eellastest, mis on leitud Atapuercast ja erinevaid lähenemisi evolutsiooniteooriale. Lisaks on muuseumis ka koopia laevast, mis viis Charles Darwini Galápagose saartele, kus ta töötas välja oma loodusliku valiku teooria.
Saurieši
Saurieši on küla (lielciems) Lätis Ropaži piirkonna Stopiņi vallas. Küla asub valla idaosas endise Riia—Ērgļi raudtee ääres merepinnast 15 meetri kõrgusel.
Saurieši jääb piirkonna keskusest Ulbrokast 5 ja Riia keskusest 16 kilomeetri kaugusele. Külas on Stopiņi põhikool, raamatukogu ja päevakeskus. Seal asub ettevõtte Knauf kipsitööstus. Külas asub Saurieši raudteejaam. Sinna jäävad bussipeatused Dzelzceļa pārbrauktuve, Pagrieziens uz Sauriešiem, Saurieši ja Sauriešu ciems.
Külas kasvav Saurieši Atzari tamm on looduskaitse all.
Aastal 2021 oli külas 1815 elanikku. pisi|tühi
Püsililled
pisi| Püsililled on mitmeaastased rohttaimed, mis suudavad üle elada meie talved. Nende põhiliseks eeliseks on igal aastal taas õide puhkemine. Põhiline grupp taimi, mis annavad õie ilu vara kevadest kuni sügis külmadeni. Püsililled annavad meie looduslikele ja poollooduslikele maastikkudele kõige enam sära näiteks lumikellukesed, ülased jms.
Päritolu
Kesk-Euroopa metsadest on meile jõudnud harilik kitseenelas. Vahemere ümbrusest on pärit aediiriste esivanemad, paljud krookused ja nartsissid. Lähis-Idast on tulnud tulbid ja harilik püvilill. Hiina looduses kasvavad mitmesugused pojengi ja liilia liigid ning Jaapanis paljud hostad. Mõlemalt maalt on meile jõudnud ka astilbed. Kõige enam tuntumaid püsililli on meile aga andnud Põhja-Ameerika, mis on leeklillede, päevakübarate, astrite ja monardade sünnimaa.
Nõudmised
Püsilillede valik on väga suur. On taimi, mis taluvad lauspäikest ja varju, liigniiskust ja põuda. Püsikute eluiga on ajavahemik, mil mingi püsik kasvatatuna tema nõudmistele vastavates tingimustes ja kasvamiseks määratud alal, säilitab liigile või sordile omase dekoratiivsuse. Kasuliku eluea pikkus sõltub liigi või sordi omadustest, kuid seda võivad ka suuremal määral mõjutada ka muud tegurid, näiteks mullaviljakus, mikrokliima, rühmasuurus ja istutuskaugus.
Selle järgi võib püsikuid jaotada nelja rühma:
Istutuskaugus – väga oluline on valida igale taimele õige istutuskaugus.
Soovituslik istutuskaugus:
Sellised näiliselt suured taimevahed kindlustavad iga taime normaalse kasvu ja arengu, lihtsustavad hooldust mitte ainult kevadel, vaid ka esimestel istutusjärgsetel aastatel suve teises pooles.
Püsikute valimisel peenrasse on soovituslik uurida ja planeerida taime kasvu kõrguseid, värvide mängu ja kasvutingimusi. Vältida monotoonseid värve. Istutamisel tuleks jälgida liigi hilisemat kõrgust ning moodustada taimerinded põhimõttel kõrgemad tahapoole ja madalamad ettepoole. Istutamist saab alustada juba varakevadel, kohe kui maapind on kuiv, kuid arvestama peab ka taimede külmaõrnust.
Hooldus
Taimed vajavad palju vett, mullal ei tohi lasta läbi kuivada. Mullakobestamine ja umbrohu välja rohimine on samuti oluline. See annab taimedele rohkem ruumi kasvamiseks ja vajalike mineraalainete kättesaamiseks. Samuti kesksuvine äraõitsenud õite lõikamine, võib mõnele püsikuliigile anda võimaluse uuesti õitseda.
Kõrgemaid ja õrnemaid püsikuid, mida ohustab tuul ja vihm, tuleks toestada. Näiteks pojengid, liiliad ja roosid. Sügisel tahavad mõned püsikud vegetatiivse osa maha lõikamist. Astrid, kukeharjad, pojengid, nartsissid ja tulbid.
Talveks vajavad mõned külmaõrnad liigid (roosid, heleeniumid, krüsanteemid jne) ka katmist.
Haigused ja kahjurid
Mõned püsikuliigid on vastuvõtlikumad taimehaigustele. Õiekal astril ja monardal esineb jahukastet, pojengidel hahkhallitus, astritel fusarioos. Leeklillede väga ohtlik kahjustaja on vartes elav nematood. Ohtlikud võivad olla ka viirushaigused näiteks pojengidel, tulpidel, hostadel. Kahjuriteks on nälkjad, teod, kes armastavad hostasid ja brunneraid. Rohutirtsud ja villimardikalised söövad ka taimi nagu püst-elulõng ja hübriidülaseid. Samuti on ohuks taimedele ka mutid ja jänesed.
Tiit Salumäe
pisi|Tiit Salumäe Haapsalu toomkirikus 2022. aastal Tiit Salumäe (sündinud 25. detsembril 1951 Tartus) on eesti vaimulik, EELK piiskop.
Salumäe ordineeriti 5. oktoobril 1975.
Teenistuskäik
2014. aastal kandideeris ta EELK peapiiskopiks, kuid ei osutunud valituks. Uue peapiiskopi Urmas Viilma ettepanekul valis kirikukogu Tiit Salumäe 2015. aasta jaanuaris EELK Lääne piirkonna piiskopiks.
Isiklikku
Tema isa Eduard Salumäe oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja.
Vennad Ivar-Jaak Salumäe ja Mart Salumäe ning õepoeg Peeter Paenurm on samuti vaimulikud, vaimulik oli ka tema õemees Endel Kuulpak. Tema vennapoeg Erik Salumäe on jurist ja oli XI Riigikogu liige ning vennatütar Ene Salumäe on eesti kirikumuusik, organist, koorijuht ja pedagoog.
Abikaasa Lia Salumäe on organist ja pedagoog. Neil on neli täiskasvanud tütart, täiskasvanud poeg ja üheksa lapselast.
Rein Adamson
Rein Adamson (sündinud 1958 Saaremaal) on eesti kirurg, kes üldkirurgia kõrval on spetsialiseerunud bariaatrilisele kirurgiale.
Haridus
Ta on lõpetanud Viktor Kingissepa nimelise Kingissepa Keskkooli (1976) ja Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna (1982). Aastatel 1982–1983 läbis ta Tallinna Kiirabihaiglas üldkirurgia residentuuri.
Töö
Aastatel 1983–2011 töötas ta üldkirurgina Mustamäe Haiglas ja 1994–2007 Viimsi Haiglas, kus keskendus peamiselt gastroskoopilistele protseduuridele. Aastatel 2002–2006 töötas ta Vitaclinicas üldkirurgina, 2007. aastast oli Adams Kirurgia Grupi juhataja ja üldkirurg.
2009. aastast on ta erakliiniku The Health Clinic partner ja kirurg, kes tegeleb eeskätt patsientide rasvumusprobleemidega ja on spetsialiseerunud kaalukirurgiale.
Alates 2012. aastast töötab ta ka Ida-Tallinna Keskhaiglas üldkirurgina.
Isiklikku
Tal on kolm poega, kellest poeg Martin Adamson on samuti kirurg. Poeg Mihkel Adamson on perele kuuluva erakliiniku The Health Clinicu tegevjuht. Poeg Ott Adamson on trummar.
Leem
Leem (murdes ka roog ) on tangudest, ubadest, hernestest, läätsedest, kapsastest, kalast, lihast või käkkidest ja veest keedetud vedel toit.
Ajaloost
Paljud leemed olid tavanditoidud: pulma lõppedes pakuti tavaliselt kapsa- ja käkileent (saartel lisaks herne- ja oaleent), matustel herne-, kapsa- ja käkileent, mardipäeval oa- ja hanerupskileent.
Alates 19. sajandi keskelt levis selline leeme tegemise viis, et keedeti kartuleid koos nisupüülist klimpide, manna ja riisiga. Sellist leent (samuti körti) hakati hiljem kutsuma supiks. Sõna supp on eesti keeles suhteliselt uus, see võeti kasutusele alles 19. sajandi lõpus ja on laenatud saksa keelest. Rahvas kasutas varem sõna leem ja ka rahvaluules on juttu leemekulbi liigutajatest. Esmaspäevad, teisipäevad, reeded ja pühapäevad olid talurahval supipäevad.
Leen
pisi|Leenisid ühe Poola muuseumi väljapanekust Leen ehk toolileen on tooli seljatugi.
Nõmme ülemine päevamärk
pisi|püsti|Nõmme ülemine päevamärk (2005)
Nõmme sihi ülemine päevamärk (ka Nõmmküla ülemine päevamärk) oli päevamärk Saare maakonnas Muhu vallas Raugi külas.
Terasest metallsõrestiktorni kõrgus jalamist oli 15 meetrit.
Päevamärk moodustas sihi Nõmme alumise päevamärgiga. Märkide vahekaugus oli 277 meetrit ja sihi asimuut oli 177°.
Päevamärk ehitati 1974. aastal.
Märgi number Veeteede Ameti nimekirjas oli 822.
Kieseritzky
pisi|Kieseritzkyte vapp Kieseritzky oli baltisaksa aadlisuguvõsa.
Suguvõsa päritolu on ebaselge. Vanim dokumenteeritud suguvõsa esindaja on Volmari linnakodanik (rootsi keeles borgare) Jürgen Kieseritzky (surnud 1690).
Humala tänav
Humala tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Mustjõe asumis.
Humala tänav algab Paldiski maanteelt, ristub Rõika, Köömne ja Mureli tänavaga ning lõpeb Marja tänaval.
Tänav sai nime 14. mail 1946.
Svratka
Svratka (saksa keeles Swratka) on linn Tšehhis Vysočina maakonnas Žďár nad Sázavou ringkonnas. Linn asub Svratka jõe ääres, Žďár nad Sázavoust umbes 18 km põhjakirdes ja Jihlavast ligikaudu 48 km kirdes.
Svratka paikneb merepinnast 632 meetri kõrgusel.
Asulat on esmamainitud 1350. aastal. 1485. aastal olid Svratkal linnaõigused juba olemas. 1627. aastal kaotas Svratka linnaõigused, kuid sai need 1867. aastal tagasi.
Napadivka (Lõpovetsi rajoon)
Napadivka (ukraina keeles Нападівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Lõpovetsi rajoonis. Elanike arv on 772. Pindala on 4,409 km².
Limšeni mõis
Limšeni mõis (saksa keeles Limschen, läti keeles Limšenu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Aloja kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Limbaži piirkonnas Staicele vallas Limšeni külas.
Ajalugu
Sealsed valdused kuulusid algselt Rozēni mõisale. Aastal 1747 läks mõis Engelhardtide valdusse. Aastal 1775 ostis selle major Balthasar Adolph Güldenhof. Engelhardtid ei olnud aga nõus kogu valdustest loobuma ja nii eraldati sellest aastal 1809 Limšeni mõis, mis jäi Engelhardtidele; ühtlasi tagastasid nad ostusummast 4200 taalrit.
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3/4 adramaad, sellele allus 24 mees- ja 33 naishinge. Aastal 1757 kuulus mõisale 4 ja 1/4 adramaad maad. Aastal 1734 oli mõisal koos Rozēni mõisaga adramaid 2 ja 3/8, aastal 1688 aga neli. Aastal 1641 oli nende mõisate suurus 1 ja 1/2 adramaad. Aastal 1832 oli mõisa suurus 9/20 adramaad, aastal 1881 aga 1 ja 66/80, lisaks veel 1 ja 3/80 adramaad maad mõisale alluvate talude koosseisus.
Jochen Bachfeld
Jochen Bachfeld (sündinud 17. detsembril 1952 Sültes (praegu Sülstorfi vald, Ludwigslust-Parchimi kreis, Mecklenburg-Ees-Pommeri liidumaa)) on Ida-Saksamaa endine poksija.
Bachfeld oli kokku kahekordne Ida-Saksamaa meister – sulgkaalus (kuni 57 kg) 1972. aastal ning II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1976. aastal.
William Alston
Elulugu
Alston sündis Shreveportis 1921. aasta novembris Eunice Shcoolfieldi ja William Alstoni peres. Ta lõpetas 15-aastaselt keskkooli ning asus Centenary kolledžis klaverit õppima, kus ta omandas 1942. aastal bakalaureusekraadi. Teise maailmasõja ajal teenis ta Põhja-Californias sõjaväeorkestris. Pärast sõjaväest vabanemist võeti ta vastu Chicago Ülikooli filosoofia doktoriõppesse. Väitekirja kaitses ta Alfred Northi metafüüsikast ning omandas doktorikraadi 1951. aastal. Seejärel õpetas mitmes ülikoolis: Michigani Ülikoolis (1949–1971), Rutgersi ülikoolis (1971–1976), Illinoisi Ülikoolis (1976–1980) ning Syracuse'i Ülikoolis (1980–1992). Ta õpetas 50 aastat, aastal 1992 läks pensionile ning pälvis emeriitprofessori aunimetuse.
Alston tegeles analüütilise filosoofia ja epistemoloogiaga.
Karjääri aktiivsemal perioodil oli Alston American Philosophical Associationi, Society for Philosophy and Psychology ja Society of Christian Philosophersi president. Alston on tuntud tööde poolest keelefilosoofias, epistemoloogias, metafüüsikas ja religioonifilosoofias.
Isiklikku
Alstonil oli abikaasa Valerie, tütar Ellen (John) Danelly, lapselapsed Patrick ja Anna Donnelly ning kasulapsed Marsha (Gary) Dysert, James (Nancy) ja Kathleen (Blair).
Ta suri 2009. aasta septembris Jamesville’i hoolduskodus 87-aastaselt.
Jänes (perekonnanimi)
Jänes on eesti perekonnanimi.
Hiljem on võtnud sellenimelised isikud uueks perekonnanimeks Aume, Kaasik, Mandri ja Nuut. Jänes on võtnud uueks perekonnanimeks isikud, kelle perekonnanimi oli Leppik.
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Jänes 269 mehel ja 308 naisel.
Physarales
Physarales ehk Physarida on selts limakuid.
Seltsi kuulub umbes 250 liiki.
Vissevalde
Vissevalde ehk Vissewalde ehk Visvaldis ehk Vsevolod (ajaloolistes allikates Wiscewalde, Vissewalde, Wyssewaldus, Wissewaldus, Wissewalde , Wiscewolodus ) oli Jersika vürstiriigi viimane vürst 13. sajandi alguses.
Päritolu
Vissevalde nagu ka valdav osa Jersika riigi kõrgkihist oli õigeusklik. Vaieldavaks on jäänud Vissevalde etniline taust, teda on peetud nii idaslaavlaseks kui latgaliks. Idaslaavi päritolu hüpoteesi toetavad faktid, et Henriku Liivimaa kroonikas, mis on peamine allikas tema elu kohta, nimetatakse Jersika ülemkihti venelasteks (rutheni), et tal olid ilmselt tihedad sidemed Polotski idaslaavlastest valitsejatega ja et üks tema dokumentides esinev nimekuju on Wiscewolodus, mida võib tõlgendada slaavipärase nimena Vsevolod. Kuna Vene kroonikates Jersikat ei mainita, siis on oletatud, et Vissevalde võib olla samane vürst Vsevolod Mstislavitšiga, kes oli Pihkva vürst (1214), Novgorodi vürst (1218 või 1219 kuni 1221) ja Smolenski vürst (1238) ning kes suri 1238. või 1239. aastal. Vene ajaloolane Vassili Tatištšev väitis Jeropkini leetopissile viidates, et Vissevalde oli Polotski vürsti Boriss Davodovitši (Борис Давидович) poeg, ja baltisaksa päritolu vene õigusteadlane, genealoog ja ajaloolane Michael von Taube esitas genealoogiauuringute tulemusel väite, et Vissevalde ehk Vsevolod oli Smolenski vürsti, Mstislav Romanovitši (Мстислав-Борис Романович) poeg Vsevolod Mstislavitš (Василько Борисович), kes pärast tema osastisvürstiriigi vallutamist Mõõgavendade ordu poolt lahkus Pihkvasse, kus alates 1215. aastast valitses Pihkva vürstina. Ta osales Pihkva vürstina kahes sõjaretkes Liivimaale ja 1216. aastal ka Lipitza lahingus (ru) Vsevolod Suurpesa ja Novgorodi ja Muromi vürstide vahel. Pärast valitsemist Novgorodi vürstina (1219–1221) ja sealt äraajamist on Vsevolod Mstislavitši Smolenskist mainitud vürstide seas, kes võitlesid 1223. aastal mongolite vägedega Kalka lahingus. 1239. aastast sai Vsevolod Mstislavitš (Laventjevi leetopissi kohaselt) Smolenski vürstiks.
Latgali päritolu hüpoteesi toetajad toovad välja, et venelase all võidi 13. sajandi allikates mõelda mitte isiku keelelist tausta, vaid kuulumist õigeusku. Seda eeldust aluseks võttes on tõenäoline, et Vissevalde võis olla latgal nagu valdav osa tema riigi rahvastikust. Samuti esineb tema nimi selgelt slaavipärasena vaid ühes dokumendis. Latgali päritolu hüpoteesi toetajate arvates on tema nime algkuju baltipärane Visvaldis, tähendusega tugev valitseja. See võis algselt olla sotsiaalset staatust või võimet tähistav lisanimi, mis hiljem muutus isikunimeks.
Staatus valitsejana
Pole kindlalt teada, kuidas Vissevalde Jersika valitsejaks sai. Lähtudes Henriku Liivimaa kroonikas leiduvast kirjeldusest, kus Vissevalde nimetab Jersikat oma "isade pärusosaks", on arvatud, et ta päris selle oma esivanematelt. Tegemist on aga ilmselt kunstlikult kroonika autori poolt vürstile omistatud piiblitsitaadiga, mis siiski võib kajastada ka tegelikku olukorda. Vissevalde oli ainus hilisema Baltikumi ala valitsejatest, keda Henriku Liivimaa kroonikas järjekindlalt vürstiks ehk kuningaks (rex) nimetatakse. Samas on arvatud, et ta oli poliitiliselt alluv Polotski vürstile, kuigi otseseid tõendeid selle kohta pole. Vissevaldel olid tihedad liitlassidemed leedu ülikutega, ta abistas leedulasi nende Daugavast põhja poole suunduvatel sõjaretkedel. Tema naine oli ühe leedu pealiku – Daugeruthe – tütar.
Tegevus
Henriku Liivimaa kroonikas mainitakse Vissevaldet esimest korda seoses tema ja leedulaste röövretkega äsja rajatud Riia linna alla 1203. aastal. Kuna Vissewalde abistas Riia piiskopkonna aladele tihti rüüsteretki sooritavaid leedulasi, kogus piiskop Albert 1209. aastal ristisõdijatest, Riia kodanikest ning tema võimu alla kuuluvatest liivlastest ja latgalitest sõjaväe, ründas Jersika linnust ja vallutas selle. Vissewalde põgenes oma põhijõududega üle jõe. Piiskopi vägi rüüstas linnuse, süütas selle põlema ja pöördus koos vangidega, sh vürstinnaga, tagasi Riiga. Peagi tuli sinna ka Vissewalde, kes palus vabandust ning lubas piiskopi nõudmisel lõpetada liitluse paganatega ja nii Riia katoliikliku kiriku alamate kui venelastest õigeusklike vastu rüüsteretkede korraldamise, avaldada edaspidi leedulaste ja venelaste plaanid ning anda end Riia piiskopkonna alluvusse. Vissewalde ja Albert sõlmisid lepingu, millega vürst kinkis oma riigi piiskopile ja sai siis osa sellest läänina tagasi. Läänepoolsed juba katoliiklusse pööratud alad jäid aga otsese piiskopivõimu alla. Pärast leppe kinnitamist tagastati Vissewaldele ta abikaasa ja teised vangid.
1224. aastal sõlmiti uus leping, millega Vissewalde loobus poolest oma järelejäänud riigist piiskop Alberti kasuks, kes omakorda selle Konradile Ükskülast edasi läänistas. Leping sisaldas vastastikuse pärimisõiguse klauslit, mille järgi ühe poole valitseja valdused lähevad üle teisele, kui see ilma pärijateta sureb. Milliste sündmustega seoses see lepe sõlmiti, pole teada. Von Taube uuringute kohaselt oli Konrad abiellunud Vissevalde tütrega, kes tema surma järel abiellus rüütel Johan de Bardewisiga (u. 1260 – u. 1312), kes oli Uexküllide suguvõsa esiisa.
1225. aastal käis Vissewalde Liivimaad külastava paavsti legaadi Modena Wilhelmi vastuvõtul.
Viimast korda mainitakse Jersikat ja Vissewaldet 1230. aastast pärinevas dokumendis, kus teatatakse, et vürst on andnud Daugavgrīva kloostrile maad.
Vissewalde suri ilmselt 1230. aastatel, hiljemalt 1239. aastal, millega lakkas eksisteerimast ka Jersika vürstiriik ja selle järelejäänud territoorium läks Riia piiskopile.
Aivi Liiv-Kulla
1973. aastast hakkas Aivi harrastama ujumist koos kaksikvenna Aivo Liiviga Tallinna Kalevi ujulas ja jätkas hiljem Tööjõureservide ujumiskoolis Svea Bestermani juhendamisel. 1985. aastal võitis ta Nõukogude Liidu koondises Kobes Jaapanis toimunud universiaadil 400 m kompleksujumises pronksi ajaga 4.52,04 ning kuldmedalid teatevõistkonnaga nii 4 × 100 m kui ka 4 × 200 m vabaujumises.
Nõukogude Liidu meistrivõistlustel lühirajal (25 m) võitis ta aastatel 1983–1986 individuaalselt 1 kulla (200 m kompleksi), 6 hõbedat (200, 400 ja 800 m vabalt, 400 m kompleksi) ja 2 pronksi (200 m vabalt) ning teateujumistes 2 hõbedat. Nõukogude Liidu meistrivõistlustel 50 m basseinis võitis ta aastatel 1981–1986 individuaalselt 4 hõbedat (400 ja 800 m vabalt, 400 m kompleksi) ja 3 pronksi (800 m vabalt, 200 m selili, 400 m kompleksi) ning teateujumistes 1 hõbeda ja 1 pronksi. 1981. aastal tuli ta kahekordseks Nõukogude Liidu juunioride meistriks.
Aastatel 1980–1988 tuli ta Eesti meistrivõistlustel 50 m basseinis 29 korda (vaba-, selili-, kompleks- ja teateujumises) ning aastatel 1983–1986 25 m basseinis 17 korda Eesti meistriks.
Aivi Liiv lõpetas 1986. aastal Tallinna Spordiinternaatkooli ja 1990. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi (kehalise kasvatuse alal).
Noorte Meeste Kristlik Ühing
Noorte Meeste Kristlik Ühing (lühend NMKÜ) on rahvusvahelise kristliku organisatsiooni Noorte Meeste Kristlik Ühing (YMCA) kohalik organisatsioon Eestis.
Ajalugu
Eestisse saabusid senini Venemaal tegutsenud Ameerika YMCA liikmed 1919. aastal. 1920. aastani kuulus noorte meeste kristliku ühingu töö Eestis Berliinis asuva YMCA Vene osakonna alla.
Święciechowa
Święciechowa (saksa keeles Schwetzkau) on küla Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas Leszno maakonnas, Święciechowa valla halduskeskus.
Święciechowa sai linnaõigused 1333. aastal, kuid kaotas need 1934. aastal.
Noorte Meeste Kristlik Ühing
Ajalugu
NMKÜ osakonnad tegutsesid mh Lutheri vabrikus Kreenholmi, Narva kalevi- ja linavabrikute juures. NMKÜ töötas 9 eri kohas: Lai 1 üldhariduslik tegevus, S. Roosikrantsi 11 liikmeskond, Lutheri NMKÜ klubiruumid S. Pärnu 27, Lutheri vabriku rahvamajas, kehakasvatuslik tegevus Töölisvõimla, Kopli NMKÜ Koplis, suvekuudel arenes osa tegevust Pirita suvekodus, Kloostrimetsa ujulas ja Koitjärve laagris. Liitu kuulus üldse 27 ühingut 3500 tegevliikmega. Enne teist maailmasõda oli Noorte Meeste Kristliku Ühingu valduses Harjuoru võimla. 1940. aastal organisatsioonid suleti.
Eesti NMKÜ registreeriti 15. veebruar 1991 EV Haridusministeeriumis.
Aastal 1994 Noorte Meeste Kristlik Ühing ja Noorte Naiste Kristlik Ühing ühinesid ja moodustati: Noorte Naiste ja Noorte Meeste Kristlik Ühing.
Eesti NNKÜ-NMKÜ-de Liidu liikmed on:
Aama Elwe-Oja
pisi|Aama Elwe-Oja näitamas originaaldokumente oma raamatu "Kuhu ma lähen, mu järv?" tutvustusel Tallinna raamatumessil 6. aprillil 2013 Aama Elwe-Oja (eesnimi ka Ama; sündinud 21. oktoobril 1949 Tallinnas) on eesti tõlkija ja kirjanik.
Ta lõpetas aastal 1968 Tallinna 1. Keskkooli ja aastal 1978 inglise filoloogina Tartu Ülikooli. On töötanud õpetaja ning raamatukoguhoidjana. Peale elama asumist Rootsi õppis Boråsi Raamatukoguülikoolis ja 1999. aastal omandas rahvusvahelise esperanto keele õpetaja diplomi. Elwe-Oja on tegev nii kohalikus Itaalia Kultuuri Ühingus kui ka ühingus "Eesti Kodu".
Tema luuletusi on avaldatud ajakirjanduses ja almanahhides ning ta on osalenud omaaegsetel tõlke- ja kirjanduskonkurssidel. Ta on eestindanud soome lasteluulet ja rootsi proosat.
Temalt on ilmunud kaheköiteline romaan "Kuhu ma lähen, mu järv?" (2010) kirjastuses Ilmamaa ning luule- ja pildikogu "Mina olin keset tuuli" (2016).
Heikki Kallio
Heikki Julius Kallio (sündinud 15. oktoobril 1980 Vaasas) on soome maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2001).
Kallio sai suurmeistriks 21-aastaselt 2001. aastal. Kaks aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse.
Ta on mänginud Soome võistkonna koosseisus kahel maleolümpial (2000, 2002).
Klingsporn
pisi|Klingspornide vapp Klingsporn (rootsipäraselt Klingspor) oli aadlisuguvõsa.
Suguvõsa esindajaid on Saksamaal mainitud alates 13. sajandist.
Hiljem on suguvõsa esindajaid olnud Rootsis, Kuramaal ja Preisimaal.
Kõola kalme
Kõola kalme on muistne kalme Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas Kõola külas.
Kalme pindala on umbes 400 m². Kalme rajati I aastatuhande keskel ja seda kasutati rohkem 11.-12. sajandil.
Kalmet uuriti 1889 (L. v. Schroeder ja C. Duhmberg), 1922 ja 1950 (Harri Moora).
Napadivka (Kalõnivka rajoon)
Napadivka (ukraina keeles Нападівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Kalõnivka rajoonis. Elanike arv on 395.
Yūto Satō
Yūto Satō (jaapani keeles 佐藤 勇人 Satō Yūto; sündinud 12. märtsil 1982 Kasukabes) on Jaapani jalgpallur, poolkaitsja.
Vālodzes
Vālodzes on küla (lielciems) Lätis Ropaži piirkonna Stopiņi vallas. Küla asub valla keskosas endise Riia–Ērgļi raudtee ääres merepinnast 10 meetri kõrgusel Piķurga jõe kaldal.
Yūto Satō
Ta sündis aastal 1982 Kasukabes (asub Saitama prefektuuris).
Vālodzes
Vālodzes jääb piirkonna keskusest Ulbrokast 2 ja Riia keskusest 13 kilomeetri kaugusele. Külas on Ulbroka keskkool ja Ulbroka spordikompleks. Sinna jäävad bussipeatused Āvas, Mazkājas, Skola ja Ulbrokas vidusskola.
Yūto Satō
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastal 2006 1 mängu.
Vālodzes
Asula rajati Teise maailmasõja järel kui individuaalelamute piirkond. Nõukogude perioodil kandis asula nime Progress, sellal kui piirkond, mis kandis nime Vālodzes, jäi tänapäeva Ulbroka territooriumile. Lätti taasiseseisvumise järel oli piirkond pikka aega sisuliselt nimeta. Asula sai nime ja selle piirid määratleti Stopiņi piirkonna detailplaneeringuga.
Külas kasvav mänd ümbermõõduga 2,8 meetrit on looduskaitse all.
2021. aastal oli külas 924 elanikku. pisi|tühi
Žuvintas
Žuvintas on järv Leedus Alytuse rajoonis. Järv asub Simnasest kaheksa kilomeetrit põhja pool ja kuulub koos enamiku teiste selle piirkonna suurtest järvedega Dovinė vesikonda. Järve kaldad on soostunud; aastal 1948 loodi järve ja selle ümbruse soode kaitseks Žuvintase biosfäärikaitseala.
Lehepill
Lehepill ehk tohupill on mänguriistana kasutatav üldtuntud improvisatsiooniline pill. Sireli- või haava leht või kasetohu riba pingutatakse kahe pöidla ja huulte vahele või vastu huuli ning puhutakse servale. Serv vibreerib ning tekitab heli. Selle pilliga saab imiteerida linnuhääli ning mängida lihtsat meloodiat.
Žuvintas
Järve kaldajoone pikkus on 16,5 km. Selle lõunaosas on kaks saart, mille kogupindala on 0,09 km². Enamik järvest on madalaveeline, sügavam on vaid selle kaguosa. Selle põhja katab lubjarikas sapropeel, mis on enamasti 2,3 meetri, kohati aga 3,7 meetri paksune.
Lehepill
Lehepilliga võidi mängida soolot või mängida kokku teise pilliga. Näiteks on teateid lehepilli ja kandle kokkumängimisest.
Žuvintas
Peaaegu kogu järve pinda katab veetaimestik, seal kasvab 138 liiki veetaimi. Veetaimestikust moodustuvad seal vahel ajutised ujuvad saared. Valdavad on pilliroog, penikeeled, hundinuiad, vesiroosid ja vesikupud.
Kaladest leidub järves haugi, särge, kokre, latikat, ahvenat, nurgu ja roosärge. Järve ümbritsevad roostikud on tähtis rändlindude peatuspaik.
Järv on saanud nime kalade (leedu žuvis) järgi.
Chen Danqing
Pärast õpinguid saadeti ta kultuurirevolutsiooni ajal maale ümber kasvama. Pärast kultuurirevolutsiooni lõppu astus ta 1978. Kujutava Kunsti Keskakadeemiasee, kus õppis maali. Ülikooli lõpetas ta 1980.
1982. aastal asus ta elama Ameerika Ühendriikidesse. Sel ajal tegutses ta kunstnikuna põhiliselt popkunsti ja kontseptualismi žanris. Ta elas Ühendriikides 2000. aastani, põhiliselt New Yorgis. Aastal 2000 naasis ta Hiinasse. Ta oli algul professor tollases pealinnas Tsinghuai Ülikooli kunstiinstituuti.
Mõisaholmi ülemine päevamärk
Mõisaholmi sihi ülemine päevamärk on endine päevamärk Lääne maakonnas Vormsi vallas Suuremõisa külas.
Tuleviku tänav (Rakvere)
Tuleviku tänav on lääne-kirdesuunaline tänav Rakvere linna keskosas. Tänava kaugus põhja pool paiknevast linna keskväljakust on linnulennult lääneosas 450 m, idaosas 1200 m.
Mõisaholmi ülemine päevamärk
Päevamärgi geograafilised koordinaadid on.
Terasest metallsõrestiktorni kõrgus jalamist on 24 meetrit
Päevamärk moodustas sihi Mõisaholmi alumise päevamärgiga. Märkide vahekaugus on 1147 meetrit ja sihi asimuut on 340.1°.
Tuleviku tänav (Rakvere)
Lääneosas eraldab Tuleviku tänav Südalinna linnaosa lõuna pool paiknevatest Õpetaja Heinamaa ja Seminari linnaosast. Idaosas läbib tänav Kurikaküla linnaosa, olles piiritänavaks põhjapoolse Roodevälja linnaosaga.
Mõisaholmi ülemine päevamärk
Päevamärk ehitati 1955. aastal.
Tuleviku tänav (Rakvere)
Ajalugu
Tänav rajati 1930. aastate alguses uue tänavana, mis kandis 1940. aastani Jüri Vilmsi puiestee nime ja oli kavandatud puiesteeks. Tänava läänepoolne lõik ongi rajatud eraldatud sõiduradadega, vahel haljasriba. Tänava alguses (Tuleviku 1) paikneb Rakvere Haigla polikliinik, mis rajati saksa eragümnaasiumi hoonena aastal 1931. 1939. aastal anti eragümnaasiumi hoone Rakvere kõrgemale majanduskoolile. Eesti NSV ajal tegutses Tuleviku tänav 1, Vabariiklik Rakvere Meditsiiniline Keskkool.
Mõisaholmi ülemine päevamärk
2009. aastast pole päevamärk enam navigatsioonimärgina kasutusel. Märgi number Veeteede Ameti nimekirjas oli 582.
Tuleviku tänav (Rakvere)
Ajalugu
1976. aastast kandis tänav Mihhail Kalinini nime. Kuni 1976. aastani kandis Mihhail Kalinini nimetust Pikk tänav.
Heinapill
Heinapill oli rahvapill, enamasti laste mänguasi.
See valmistati lamedaks voolitud puupulgast, mille ülemise serva keskosas lõigati sileda põhjaga õnarus. Sisselõikesse pandi sobiva pikkusega liistuke ja õnaruse põhja orasheinaleht või kasetohulible. Kui seda ülemise liistuga kergelt vajutati ja prao vahele puhuti, tekkis heli.
Meelis Milder
Meelis Milder (sündinud 5. aprillil 1958) on eesti tippjuht ja ettevõtja.
Haridus
Ta on lõpetanud 1976. aastal Lydia Koidula nimelise Pärnu 2. Keskkooli matemaatika-füüsika eriklassi. 1976. aastal asus õppima Tartu Riiklikku Ülikooli majandusküberneetika erialale, mille lõpetas 1981. aastal.
Täppisviljelus
pisi|Droonid põllumajanduses. Foto: Hugo Johannes Nurk
Meelis Milder
Töökäik
2019. aasta 27. juunil lahkus Meelis Milder Baltika tegevjuhi kohalt.
Täppisviljelus
Täppisviljelus (inglise keeles Precision agriculture) on põllumajanduslik töövõte, mille käigus jagatakse taimede edukaks kasvuks vajalikke toitained ja taimekaitsevahendeid põllule varieeruvate normidega.
Meelis Milder
Töökäik
Milder on Tartu Ülikooli juhtimise õppetooli külalislektor, Tallinna Kaubamaja nõukogu liige, Eesti Tööstus-Kaubanduskoja juhatuse liige ja mitmete iduettevõtete nõustaja.
Legio XIII Gemina
Legio tertia decima Gemina ehk XIII Kaksikute leegion oli üks tuntumaid Rooma leegione. See oli üks Julius Caesari põhileegionitest Gallias ning samuti kodusõjas. See oli ka leegion, millega ta 10. jaanuaril aastal 49 eKr Rubico jõe ületas. On võimalik, et see leegion oli tegus isegi 5. sajandil. Selle sümboliks oli lõvi.
Täppisviljelus
Ajalugu
Täppisviljelus on kolmanda põllumajandusrevolutsiooni laine põhikomponent. Esimeseks põllumajandusrevolutsiooniks peetakse mehhaniseeritud põllumajanduse kasvu aastatel 1900–1930. Iga talunik tootis sellel ajaperioodil toitu umbes nii palju, et sellega oleks saanud ära toita 26 inimest.
Meelis Milder
Töökäik
Alates 1. maist 2021 on Milder AS-i Wendre juhataja.
Isiklikku
Abikaasa Maire Milder, tütar Maria Johanna Milder.
Täppisviljelus
Ajalugu
Geneetilise muundamise meetodid algatasid 1960. aastatel rohelise revolutsiooni, mille tulemusena oli iga talunik võimeline toitma umbes 156 inimest.
Březová nad Svitavou
Asula rajati 1300. aasta paiku. Linnaõigused sai Březová 1497. aastal. Raudteeühenduse sai linn 1849. aastal.
Täppisviljelus
Ajalugu
Eeldatavasti kasvab maailma rahvaarv 2050. aastaks 9,6 miljardini ja praegune toidutoodangu tase peaks kahekordistuma, et oleks võimalik toita kõiki inimesi. Tänu uutele tehnoloogilistele edusammudele täppisviljeluse põllumajandusrevolutsioonis suudab iga põllumees toita sama suurusega maa-ala pealt 265 inimest.
Etapid
Enamasti koosneb täppisviljelus mitmest etapist: seire ehk vaatlus, analüüs ja rakendamine. Samas on arendamisel ka tehnoloolised harimisvõtted, mis võimaldavad kogu protsessi teostada ühe masinaga.
Seiresüsteemid, fotod
Peamiselt saadakse andmeid taimede seisukorra kohta õhust droonidega, kuid kasutatakse ka satelliitide andmeid. Droonid ehk mehitamata õhusõidukid on varustatud multispektraalsete kaameratega, mis võimaldavad jäädvustada pildile lisaks silmaga nähtavale RGB valgusele ka NDVI valgust. See on oluline näitaja taime tervisliku seisundi määramiseks.
Analüüs, andmekavad
Saadud pildid kombineeritakse ülekattega kokku suuremaks panoraamiks ning seejärel saab kogu põllu seisundi üles laadida sobivasse andmebaasi. Seejärel toimub analüüs, mille käigus selgitatakse välja põllul kohad mis vajavad enam väetist või kus on taimehaiguste ja -kahjurite levik suurem. Need andmed saab lisaks kombineerida ka maa-ameti mullakaardiga.
Rakendamine ehk aplikatsioon
Põllukaardi andmed kantakse traktori arvutisüsteemi ja selle kaudu juhitakse traktori taga asuva agregaadi väetus-, külvi- ja pritsenorme. Õige aplikatsiooni korral on tulemuseks ühtlane ja hea kvaliteediga saak kogu põllu piires.
Mika Karttunen
Mika Karttunen (sündinud 30. mail 1981) on soome maletaja, rahvusvaheline meister (2001).
Karttunen on seitsmekordne Soome malemeister (2002, 2006, 2007, 2009, 2010, 2013, 2014). Ta on mänginud Soome võistkonna koosseisus üheksal maleolümpial (2000–2016).
Acoussion Live
Acoussion Live on aastast 2015 toimuv akustilise suunitlusega pop-up-muusikafestival.
Wichelen
Wichelen on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis.
Acoussion Live
Igal suvel uues asukohas aset leidval muusikasündmusel astuvad keset imekaunist loodust improviseeritud lavadel üles eri žanre viljelevad muusikud Eestist ja mujalt maailmast. Acoussioni puhul on tegemist n-ö butiikfestivaliga, kuhu müüakse piiratud koguses pääsmeid.
Nimetus acoussion tuleneb sõnadest acoustic ja session ning festivali kontseptsiooni aluseks ja eeskujuks ongi akustilised sessioonid, mida YouTube'ist ja teistest muusikakanalitest ohtralt leida võib.