Herakleitos
Kosmosemudelid, analoogiad ja metafoorikoodid
Grammatiline analoogia: kosmos kui logos (looduse raamatu metafoor). Üks kunstidest, mida Herakleitos mainib, on grammatikakunst (B10). Tema huvist grammatika vastu annab tunnistust ka Pseudo-Hippokrates (De victu 1.23). Fragmendis B10 on nii grammatiline kui ka tähestikuline analoogia: grammatikakunst jäljendab loodust, täis- ja kaashäälikute kombinatsioon vastab mingitele kombinatsioonidele kosmoses. Grammatiline analoogia on ka fragmentides B50 ja B1. Väljend λόγον τόνδε 'seda logost', mis on sarnane väljendiga κόσμον τόνδε 'seda kosmost' on metafoor "looduse raamat". Asesõna οδε, τόδε viitab sellele, mis on meil otse silme ees ja millele saab näpuga näidata. Kreeka filosoofias üldse tähistab see konkreetset: τόδε τι 'see miski' tähendab Aristotelesel konkreetset asja, mateeria ja vormi sünteesi. Sextosel laiendab sõna διαιρέων 'liigendades' sõna εκαστον, millel põhineb positivistlik tõlgendus, mille järgi Herakleitos tahab seletada iga üksiku nähtuse loomust nagu mileetoslased. Et Sextos poetab sisse oma kommentaare, usaldab Lebedev Hippolytust, kellel sihitiseks on hoopis επη και έργα 'sõnad ja asjad', st inimeste mentaalsus ja praktikad võrreldes kosmose "sõnade ja tegudega", inimeste ja jumalate ühine riik. Sõna διαιρέω tähendab grammatikas 'sõnade jagamist, lugemist' (sõnavahesid ei olnud). Ka sõna άκούειν ei tähendanud ainult 'kuulama', vaid ka 'lugema, aru saama'. Tuginedes fragmendist B10 ilmnevale grammatilisele analoogiale, selgitab Herakleitos oma filosoofilist meetodit kui hermeneutikat, kosmilise logose lugemise ja selgitamise kunsti. Fragmendis В50 kasutab ta prohvetivormelit "ja see ei ole mitte minu sõna", mis tähendab, et ta ei kõnele mitte enda, vaid jumala nimel. Herakleitos pidas end Apolloni prohvetiks, ja just sellepärast leidis ta kõrgeima tarkuse Applloni sümbolites vibus ja lüüras (B51). Pseudo-Herakleitose IV kirja järgi süüdistati teda jumalavallatuses, sest ta olevat püstitanud endale agoraal altari pealdisega ΗΡΑΚΛΕΙΤΩΙΕΦΕΣΙΩΙ (Ephesose Herakleitosele), tema aga kaitses end, öeldes, et ta kirjutas ΗΡΑΚΛΕΙ ΤΩΙ ΕΦΕΣΙΩΙ (Ephesose Heraklesele). Sõnavahe muutus muudab mõtet, surematutest saavad surelikud. Tavalise kreeka arusaama järgi jaguneb logos nimedeks, nimed silpideks, silbid tähtedeks. Herakleitose kosmilist grammatikat saab rekonstrueerida kahtemoodi: esimesel juhul on elementideks silbid, teisel juhul tähed. Esimese võimaluse pakub fragment B67: ΗΜΕΡΗΕΥΦΡΟΝΗΧΕΙΜΩΝΘΕΡΟΣ (päevöötalvsuvi) on pidev tekst, meelteandmed, tunnetuslik staatus on kokkupuutumine (έγκυρεΐν). ΗΜΕΡΗ | ΕΥΦΡΟΝΗ | ΧΕΙΜΩΝ | ΘΕΡΟΣ (päev |öö |talv| suvi) on mittemõistjate, "paljude" (των πολλών) ebaõige liigendus. ΗΜΕΡΗΕΥΦΡΟΝΗ | ΧΕΙΜΩΝΘΕΡΟΣ (päevöö | talvsuvi) on õige liigendus loomuse järgi (κατά φύσιν), tunnetuslik staatus on γινώσκειν, φρονεΐν 'mõistmine'. Nii et nagu Parmenideselgi, tuleb nähtumuslik paljus keeleveast, maailma valest jaotusest tähenduslikeks ühikuteks. Fragment В10 näitab teistsuguse rekonstruktsiooni võimalust. Silbid on seal vastandite kombinatsioonid. Üksikud vastandid, näiteks valgus ja pimedus, vastavad tähtedele. Philon saigi Herakleitosest nii aru. Et nähtumuslikus maailmas pole ühtki nähtust, millel pole paarilist, siis on kõik vastandite paarid, milleks saab maailma analüüsida, üheainsa logose silbid, ja see logos ongo maailmakõiksus. Selline tähestikuline analoogia esineb Platoni "Theaitetoses" (201d) ja Demokritosel. Lebedevile tundub ilmne, et Sokrates esitab "Theaitetoses" Herakleitose logose tähestikulise tõlgenduse, ja tema sõnad, et ta nägi seda teooriat unes, on vihje sellele, et nagu Herakleitose järgi suurem osa inimkonnast, on temagi uppunud arvamuste fantaasiatesse ega tea tõelust. Tõenäoliselt on tähed (elemendid, stiihiad) siis meelelist kosmost konstitueerivad vastandid, sealhulgas 4 elementi fragmendis B31. Eudemose sõnul hakkas Platon esimesena kasutama sõna στοιχεία 'tähed' elementide, sealhulgas kosmose elementide kohta. Aristoteles mainib, et Demokritosel on analoogia aatomite ja tähtede vahel. Platon ei saanud "Theaitetoses" silmas pidada Demokritost, sest Demokritose aatomid pole aistingus antud, vaid neid tunnetatakse mõistusega. Demokritos võttis grammatilise analoogia idee küllap siiski Herakleitoselt. Herakleitosel ei ole grammatiline analoogia mitte füüsikaline, vaid epistemoloogiline teooria, mis ainult illustreerib kõikainsust ja vastandite samasust. Lebedevi rekonstruktsioon õigustab stoikute teoloogilist tõlgendust. Maailmalogos, mis sisaldab kõiki nimesid, silpe ja tähti, ongi kosmiline jumal. Ent Herakleitosel ei tähista logos kunagi mõistust. Tähestikuanaloogial kreeka filosoofias pole mingit pistmist tähestiku kasutamisega esoteerilises teadmises ja maagias. Filosoofilise elemendimõiste päritolu kohta on teaduses kaks arvamust. Traditsioonilise vaate järgi on see sõna võetud metafoorina grammatikast ja kohandatud füüsikale. Walter Burkerti arvates on sõna στοιχεία laenatud geomeetriast. Selle vaate kasuks võiks rääkida see, et sõna άνάλυσις (elementideks lahutamine) tuli filosoofiasse geomeetriast. Lebedev arvab siiski, et toodud materjal räägib traditsioonilise vaate kasuks või annab vähemalt tunnistust grammatilise analoogia valdavast mõjust.