cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Harry Männil
Elulugu
Teise Nõukogude okupatsiooni ajal sai ta tuntuks Eesti NSV esimese stahhaanovlasena. 1941. aasta suvel varjas teda Nõukogude võimu eest juut Mirjam Lepp.
Teise Saksa okupatsiooni ajal 1941. aasta septembris asus Männil tööle Eesti Omavalitsuse Politsei ja Omakaitse Valitsuse Poliitilises Politseis. Kuulas vahistatuid üle, nende seas ka juute.
Juunis 1942 vabastati Männil politsei teenistusest, selle täpne põhjus pole teada. Tema tegevuse vastu tundis huvi gestaapo.
Sügisel 1943 lahkus ta Soome, sealt järgmisel aastal edasi Rootsi.
Männil oli edukas ärimees, kes lävis tuntud ärimeeste ja poliitikutega, teiste seas David Rockefelleri, Ariel Sharoni ja Gerald Fordi, aga ka Vaino Väljase ja Edgar Savisaarega.
Ta osales Grupo ACO loomisel, sealt lahkumisel 1994. aastal lõi uue äriimpeeriumi Grupo Oriand.
Alates 2002. aastast elas ta põhiliselt Costa Ricas, kus talle kuulus mitu farmi.
Männil oli suurepärase Kolumbuse-eelse kunsti kogu omanik, samuti kuulus talle Eduard Wiiralti teoste kollektsioon. 1997. aastal asutas Männil koos Henry Radevalliga Wiiralti-nimelise graafikaauhinna.
Harry Männil suri 11. jaanuaril 2010. Tema tuhk on paigutatud tema Costa Ricas asuva rantšo kabelisse.
Isiklikku
Tema vend oli eesti geoloog Ralf Männil.
1955. aastal abiellus ta Mazula D'Empairega. Neil sündis neli last.
Ta oli katoliiklane.
Wayne Cochran
Talvin Wayne Cochran (1939 Thomaston, Georgia – 21. november 2017 Miramar, Florida) oli USA soulilaulja.
Talle oli iseloomulikud enda disainitud uhked esinemisrõivad ja suur valge soeng.
Alates 1963. aastast oli ta taustabändiks olnud tema enda kokku pandud C.C. Riders ("Cochran's Circuit Riders").
Igor Jürgens
Igor Jürgens (ka Jurgens; sündinud 6. novembril 1952 Moskvas) on Venemaa äri- ja ühiskonnategelane.
Jürgens on president Dmitri Medvedevit nõustava Nüüdisaegse Arengu Instituudi juhatuse esimees (2008. aastast), ZАО Renessans Kapitali esimene asepresident (2005. aastast) ning Venemaa Töösturite ja Ettevõtjate Liidu endine asepresident.
Gorbonianuse poeg
Gorbonianuse poeg (surnud 289 eKr) oli üks Monmouthi Geoffrey teoses "Historia Regum Britanniae" nimetatud müütilistest brittide kuningatest, Gorbonianuse poeg. Ta valitses 291 eKr–289 eKr.
Igor Jürgens
Jürgensi vanaisa Teodor oli Tallinnas sündinud eestlane, kellest sai esimese maailmasõja eel Nobelide naftaettevõtmiste finantsdirektor Bakuus. Jürgensi vanaema oli Bakuu kreeklane. Isa Juri Jürgens (1912–1970) oli Aserbaidžaani NSV naftatööstuse töötajate ametiühingu komitee sekretär, ema Ludmilla Jürgens.
Peredurus
Peredurus oli müütiline brittide kuningas 306–296 eKr, Morviduse noorim poeg, Gorbonianuse, Archgallo, Eliduruse ja Ingeniuse vend.
Ta kukutas koos Ingeniusega Eliduruse ja vangistas ta Trinovantumis. Ta valitses Šotimaad, pärast Ingeniuse surma kogu Britanniat.
Vasegravüür
thumb|200px|Detail [[Albrecht Düreri vasegravüürist "Rüütel, surm ja kurat"]] Vasegravüür ehk vaselõige on vanim sügavtrükimenetlus, mille puhul joonistus graveeritakse vaskplaati.
Vasegravüür on ka selles tehnikas teostatud kunstiteos.
Töö käik
thumb|Tööriistad vaskplaadi graveerimiseks
Vasegravüüri võimalused
Vaselõikes kasutatakse motiivi edasiandmiseks erineva jämeduse ja tihedusega jooni ning kolmnurkseid või rombikujulisi punkte. Joont iseloomustab selle peenenemine otstes, mis eristab seda ofordijoonest. Vaskplaadile graveerimise plussiks on võimalus kujutatavat väga üksikasjalikult edasi anda, kasutades selleks paindliku kontuuri ja pinnaviirutusi. Vaselõikeplaat annab ligi 200 väga head, 600 head ja 800 keskpärast tõmmist. thumb|200px|Albrecht Düreri vasegravüür "Melanhoolia I"
Ajalugu
Vasegravüür kasvas välja kullassepakunstist ilmselt 15. sajandi algul Lõuna-Saksamaal ning levis peatselt Itaaliasse ja Madalmaadesse.
Vasegravüüris saavutati tehniline täius juba Martin Schongaueri (1430–1491) ja Albrecht Düreri teostes.
16. sajandil sai vaselõige kõige kasutatavamaks paljundusviisiks (eriti itaalia ja prantsuse kunstis, kus põhieesmärgiks kujunes maaliteoste reprodutseerimine).
Koirohi
Koirohi (Artemisia absinthium) on korvõieliste sugukonna puju perekonda kuuluv tugeva lõhnaga mitmeaastane rohttaim.
112 Ukrajina
112 Ukrajina (ukraina keeles 112 Україна) on ööpäev läbi uudiseid edastav Ukraina eratelekanal.
Koirohi
Nimetus
Koirohu teaduslik nimetus tuleb vanakreeka jahijumalanna Artemise nimest (nime Rooma vaste on Diana). Diana leidis koirohuürdi üles ning tõi selle Cheironile. Cheiron omakorda nimetas selle ürdi Artemise nime pärast.
112 Ukrajina
Kanali avati ametlikult 2013. aasta 26. novembril, esimene saade oli eetris 28. novembril.
Koirohi
Morfoloogia
Koirohi on mitmeaastane üleni hallikas rohttaim.
Vars
Taim on 0,5-1,5 m kõrge. Koirohu varred on puitunud püstised või alusel tõusvad. Varsi on palju ja värvuselt on nad peaaegu alati hallid, läiketud, liduskarvalised.
Leht
Koirohu lehed on kaheli- ja kolmeli-sulglõhised, siidviltjad, mõlemalt pinnalt hallid või valged sügavalt lõhestunud, nendele on iseloomulik väga mõru maitse. Juurmised lehed ja alumised varrelehed on kuni 15 cm pikkuse rootsuga, ülemised aga sageli terved ja rootsutud.
Õis
Õied on kollast värvi, 3-5 mm diameetriga korvõisikus, milles on 40-70 õit. Korvõisiku keskel on mõlemasugulised putkõied, serval asuvad ühesugulised putkjad emasõied. Korvõisikud on paigutatud hulgaliselt peavarre harudel. Õitsemisaeg on august-september. Koirohi on tuultolmleja.
Levik
Levinud kogu Euroopas (välja arvatud äärmised polaaralad), Kaukaasias, Lääne- ja Ida-Siberis, Aasia keskosas, sisse viiduna Põhja-Aafrikas, Põhja- ja Lõuna-Ameerikas, Uus-Meremaal.
Eestis kasvab paiguti, sagedamini rannikul ja läänesaartel. Varem on seda leitud mitmelt poolt mandriosast, mis viitab ilmselt kultuurist metsistumisele või juhuslikele, ajutistele leiukohtadele.
Kasvukoht
pisi|Noored võrsed Koirohi kasvab harilikult harimata kuival pinnasel, kaljustel nõlvadel, jalgteede ja põldude servades. Kuival pinnasel saab teda ereda päikese käes kergesti kasvatada.
Droog
Droogiks on koiruhuürt. Ürti korjatakse 10–15 päeva jooksul peale õitsemise algust, kui ladvaosas ulatuvad lehed 20–25 cm pikkuseks. Lõhn on tugev ja mõrkjas, eriti hõõrumisel. Maitse on väga mõru. Droogi mõrusus peab olema minimaalselt 10 000. Euroopa Farmakopöa järgi võib droogis sisalduda mitte rohkem kui 10% vett.
Droog kuivatatakse temperatuuril mitte üle 35-40 kraadi C. Säilitada tuleb mitte kauem kui 2 aastat ning pimedas ja kuivas.
Keemiline koostis
Droogi mõru maitse on põhjustatud koostises leiduvatest seskviterpenoidsetest, laktoonidest, absintiinist ja artabsiinist. Droogis sisaldub 0,2–1,5%-ne eeterlik õli, mis suuremal määral koosneb bitsüklilistest monoterpenoididest nagu tujool (10–25%) ja tujoon (ca 10%). Eeterliku õli sinaka värvuse tekitab absintiini ja artabsiini termilisel teisendumisel moodustuv hamasuleen. Droogi koostises on veel flavonoidid (artemisetiin), tanniinid, orgaanilised happed ja pisut vitamiine jm.
Kasutamine meditsiinis
Toimelt on taim söögiisu suurendav ja seedimist soodustav. Droog on nii mõru, et seda on tunda vesitõmmises lahjenduses 1: 15 000.
Selleks, et avalduks söögiisu suurendav toime, piisab ainuüksi suu loputamisest vesitõmmise või lahjendatud alkoholtõmmisega. Koirohi kasutatakse mao- ja soolegaaside tekke vähendajana. On kasutusel ka kroonilise kõhukinnisuse puhul ning sapinõristuse suurendamiseks.
Vastunäidustused
Vastunäidustatud raseduse korral ning on olemas ülitundlikkusereaktsiooni tekke oht.
Eeterlikus õlis leiduv tujoon võib põhjustada mürgistusnähte: oksendamist, mao- ja soolespasme, uriinipeetust, krampe jm. Tuleb olla ettevaatlik ka koirohtu sisaldavate jookide (absint, vermutid, nastoikad) tarvitamisel. Tuleb vältida nende pikaajalist tarvitamist suurtes annustes, sest võib kujuneda krooniline mürgistus, mis võib viia vaimse taandarenguni. Samadel põhjustel tuleb olla ettevaatlik koirohuga ravimisel ja parem kindlasti tarvitada arsti ettekirjutuse kohaselt.
Vesitõmmis ei ole ohtlik.
Kasutamine väljaspool meditsiini
Koirohti on kasutatud putukamürkide valmistamiseks, samuti on see kasutusel toorainena veini- ja likööritööstuses. Koirohu alusel valmistatakse selliseid alkohoolseid jooke nagu vermut ja absint.
Need joogid omavad samasugust toimet nagu igal alkohoolsel joogil, kuid on mürgine liigsel tarvitamisel koirohu sisalduse tõttu. Sümptomiteks on lihaste krambid, peavalu ja isegi pöördumatud ajukahjustused. Mitmetes Euroopa riikides on isegi absindi tootmine keelatud, näiteks Saksamaal, Prantsusmaal ja Šveitsis.
Pavlovski Possad
Pavlovski Possad on linn Venemaal Moskva oblastis, Pavlovski Possadi rajooni keskus. Asub Vohhonka ja Kljazma jõe liitumiskohas, Moskvast 68 km idas Moskva–Vladimiri raudtee ääres.
Linn loodi 1844. aastal mitme küla liitmise teel, millest suurim kandis nime Pavlovo.
Linnas asub mungaklooster.
Pavlovski Possad on tuntud oma tekstiiltoodete poolest.
Svenska Dagbladet
thumb|Svenska Dagbladeti [[18. detsember|18. detsembril 1884 ilmunud esimene number]] Svenska Dagbladet (lühend SvD) on Rootsi päevaleht.
Svenska Dagbladetit antakse välja Stockholmis ning see on üleriigilise levikuga. Ajaleht iseloomustab ennast kui "sõltumatut mõõdukat". Alates 2002. aastast on lehe peatoimetaja Lena K. Samuelsson.
Leht ilmub iga päev. Aastal 2007 oli Svenska Dagbladeti trükiarv 195 200. Rootsi päevalehtede hulgas oli ta tiraažilt Dagens Nyheteri ja Göteborgs-Posteni järel kolmandal kohal.
Ajalugu
Esimene Svenska Dagbladeti number ilmus 18. detsembril 1884. Aastatel 1885–1887 ilmus lisaks ka õhtune väljaanne.
Alates 1925. aastast annab Svenska Dagbladet igal aastal ühele sportlasele või võistkonnale Svenska Dagbladeti kuldmedali.
Alates 1944. aastast annab leht välja Svenska Dagbladeti kirjandusauhinda, alates 1951. aastast teatriauhinda Thalia ning alates 1977. aastast Svenska Dagbladeti ooperiauhinda.
Marganus II
Marganus II oli müütiline brittide kuningas, Archgallo poeg ja Enniaunuse vend.
Svetlana Kuznetsova
Svetlana Aleksandrovna Kuznetsova (vene keeles Светлана Александровна Кузнецова; sündis 27. juunil 1985 Peterburis) on Venemaa tennisist, Venemaa teeneline meistersportlane.
Tema isa Aleksandr Kuznetsov oli edukas treener jalgrattaspordis. Tema ema Galina Tsarjova oli trekisõidus 6-kordne maailmameister, kes püstitas enam kui 20 maailmarekordit ning oli Erika Salumäe üks põhilisi konkurente NSV Liidu koondisse. Tema vend Nikolai Kuznetsov võitis 1996. aasta suveolümpiamängudel meeskondlikus jälitussõidus hõbemedali.
Kuznetsova saadeti 13-aastaselt Barcelonasse sealsete paremate elu- ja treeninguvõimaluste pärast. Tänu sellele valdab ta vabalt hispaania keelt.
Kuznetsova on võimsa servi ja eeskäelöögiga. Ta on füüsiliselt tugev ja selles mõttes saab teda võrrelda õdede Williamsitega. Kuznetsova suudab hästi mängida igal väljakukattel.
Kuznetsova alustas Rahvusvahelise Tenniseföderatsiooni turniiridel mängimist 2000. aastal.
2002
Esimest korda jõudis ta WTA turniiri finaali 8. mail 2002 Helsingis ja seal võitis ta tšehhi tennisisti Denisa Chládková 0:6, 6:3, 7:6 (7:2). Sel turniiril võitis ta esimest korda maailma 40 parema hulka kuuluva mängija, alistades veerandfinaalis maailma number 24 Patty Schnyderi, ja tõusis turniirivõiduga esimest korda maailma 100 parima naismängija hulka.
29. septembril võitis ta Indoneesias Bali turniiri finaalis Conchita Martineze 3:6, 7:6 (7:4), 7:5. Ta võitis sel turniiril ka Arantxa Sánchez Vicario. USA lahtistel meistrivõistlustel tennises võitis ta avaringis Anne Kremeri, saavutades esimese võidu maailma 20 parima hulka kuuluva mängija üle, ja jõudis kolmandasse ringi.
Paarismängus jõudis ta sel aastal 6 turniiril finaali, neist 5 esimest korda koos Sánchez Vicarioga, ja võitis 4 finaali. Esimene võit tuli 22. juulil Poolas Sopotis Venemaa paari Jekaterina Sõssojeva – Jevgenia Kulikovskaja üle 6:2, 6:2. Hooaja lõpetas Kuznetsova WTA edetabelis 43. kohal.
2003
2003. aastal ei jõudnud Kuznetsova üksikmängus kordagi finaali. Wimbledonis jõudis ta küll 4. ringi. Hooaja lõpetas ta 36. kohal.
Paarismängus arenes ta tunduvalt. Tema paariline oli kogu aasta jooksul Martina Navratilová, kellega ta juba 2002. aasta lõpus Austraalias turniiri võitis. 2003. aastal lisandus veel 4 võitu ning USA lahtistel jõudsid nad finaali, kus kaotasid Virginia Ruano Pascualile ja Paola Suárezele 2:6, 2:6.
2004
2004. aastal tõusis Kuznetsova maailma tenniseeliiti. Ta jõudis neli korda suure slämmi turniiri finaali. Neist üks oli individuaalselt ja selle ta võitis (USA lahtiste meistrivõistluste finaalis mängis ta üle Jelena Dementjeva 6:3, 7:5, kolm korda paaris (alati Jelena Lihhovtsevaga) ja kõik kaotas (alati Pascualile ja Suárezele).
Kuznetsova on esimene venelane, kes võitnud USA lahtised meistrivõistlused tennises, ning üldse kolmas venelane pärast Anastassija Mõskinat ja Maria Šarapovat, kes võitnud suure slämmi turniiri. Poolfinaalis alistas ta Lindsay Davenporti, lõpetades selle 22-mängulise võiduseeria.
Ateenas toimunud 2004. aasta suveolümpiamängudel jõudis Kuznetsova veerandfinaali, kus kaotas hilisemale hõbemedalistile Amélie Mauresmole.
2005
2005. aastal mängis Kuznetsova põhiliselt koos austraallase Alicia Molikiga. Pärast nelja finaalikaotust saavutas Kuznetsova esimese suure slämmi turniiri võidu paariturniiril, alistades koos Molikiga USA paari Lindsay Davenport – Corina Morariu 6:3, 6:4. Finaali jõudis ta koos Mauresmoga ka Wimbledonis, kuid kaotas seal Cara Blackile ja Liezel Huberile 2:6, 1:6.
Individuaalselt lisandus kõigest üks finaalikaotus ja ei ühtegi turniirivõitu, paaristurniiridel võit Key Biscayne'is ja finaalikaotus Dubais (mõlemad koos Molikiga). Hooaja lõpuis oli Kuznetsova WTA edetabelis 18. kohal.
2006
thumb|Kuznetsova jõudis 2006. aastal [[Zürichis poolfinaali.]] Kuznetsova jõudis Prantsusmaa lahtistel finaali, kus kaotas Justine Heninile 4:6, 4:6. Üksikmängus võitis ta sel aastal 3 turniiri, sealhulgas Key Biscayne'is ja juba kolmandat korda Balil. Ühes finaalis tuli vastu võtta kaotus: Varssavis kaotas ta finaalis juba kolmandat aastat järjest.
Paaristurniiril jõudis ta finaali kaks korda. Koos Mauresmoga võitis ta Eastbourne'is Navratilová ja Huberi ning koos Nadja Petrovaga ta Dubais kaotas. Hooaja lõpus oli ta WTA edetabelis 4. kohal.
2007
2007. aastal võitis Kuznetsova ühe turniiri ja kaotas finaalis 5 korda. (Ka võit oli saadud kaotusseisust vastase loobumise tõttu.) USA lahtistel meistrivõistlustel kaotas ta finaalis 1:6, 3:6 Justine Heninile. Dubai turniiril jõudis ta Molikiga finaali, aga kaotas seal – Dubais on ta kaotanud kõik 4 finaali.
Hooaja lõpus oli Kuznetsova tõusnud WTA edetabelis 2. kohale, olles esimest korda kõrgeimal kohal olev venelane.
2008
thumb|Kuznetsova jõudis 2008. aastal [[Indian Wellsis finaali]] 2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis kaotas Kuznetsova avaringis Li Nale, kes hiljem võitis ka Kaia Kanepi.
Sel aastal kaotas Kuznetsova kõigis 5 finaalis, kuhu ta jõudis. Hooaja lõpus oli ta WTA 8. mängija ja esikümnest ainus, kes aasta jooksul ühtki turniiri ei võitnud.
2009
2009. aastal jõudis Kuznetsova finaali viiel turniiril ja võitis neist neli (ühe paarismängus). Prantsusmaa lahtiste finaalis alistas ta Dinara Safina 6:4, 6:2. WTA edetabelis tõusis ta aasta lõpus 3. kohale.
Wiltshire
Wiltshire on tseremoniaalkrahvkond Lõuna-Inglismaal.
Krahvkonnas asub Stonehenge.
Wolfgang Drechsler
Wolfgang Johannes Max Drechsler (sündinud 6. juunil 1963 Marburgis Saksamaal) on eesti poliitikateadlane ja professor.
Wiltshire
Wiltshire jaguneb Wiltshire'i ja Swindoni tervikomavalitsuseks. Wiltshire'i tervikomavalitsus moodustati 2009. aastal Kenneti, North Wiltshire'i, Salisbury ja West Wiltshire'i ringkonna liitmise teel.
Wolfgang Drechsler
Haridus
Lõpetas Marburgi Gümnaasiumi 1982; õppinud Marburgi Ülikoolis 1982–1984; lõpetas Bridgewater’i Kolledži (USA) ajaloo ja poliitikateaduste erialal, B.A. magna cum laude 1985, magistriõppe Virginia Ülikoolis 1986, doktoriõppe Marburgi Ülikoolis magna cum laude 1988; Avaliku halduse kõrgkooli Saksamaal Speyeris (Deutsche Hochschule für Verwaltungswissenschaften Speyer) 1989. Täiendusõpe: rahvusvaheline suvekool Cambridge’i Ülikoolis 1983.
Magister (M.A.) ajaloo erialal 1986 (Virginia Ülikool); filosoofiadoktor (Ph.D. magna cum laude) amerikanistika, anglistika ja õiguse erialal 1988 (juh. Volker Bischoff, Marburgi Ülikool); professor 1993. ,
Töökäik
Poliitikateaduste instruktor ja assistent Brethreni Kolledžis Marburgis 1986–1989; amerikanistika lektor Marburgi Ülikoolis 1989; Ameerika Ühendriikide Kongressi seadusandlusanalüütik ja –vanemanalüütik 1989–1990; Saksamaa kõrghariduse ja teaduspoliitika nõukogu referent ja komisjonide sekretär 1990–1992; poliitikateaduste lektor Gisseni Ülikoolis 1991–1993; külalisprofessor Tartu Ülikooli sotsiaal- ja haridusteaduskonnas 1993–1995; Eesti Vabariigi Presidendi nõunik 1994; poliitikateaduste lektor Frankfurdi/Main Ülikoolis 1994–1995; erakorraline professor Tartu Ülikooli sotsiaal- ja haridusteaduskonna avaliku halduse õppetoolis ning õppetooli hoidja 1995–1996; külalisprofessor sotsioloogia alal Lundi Ülikoolis 1996; professor Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna avaliku halduse õppetoolis 1996–2006; Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna filosoofia ja semiootika instituudi Tartu Ülikooli Eetikakeskuse abijuhataja 2003–2006; külalisdotsent European Business School’is (Oestrich–Winkel, Saksamaa) 2006–2014; külalisprofessor Erfurdi Ülikoolis (Saksamaa) 2007; külalisprofessor Université catholique de Louvain, Louvain-la-Neuve, Belgium, Chaire André Molitor 2012–2014; külalisprofessor Central University of Finance and Economics, Beijing, Hiina 2013; külalisprofessor University of Malaya 2013; külalisprofessor Zhejiang University, Hangzhou, Hiina, 2015; külalisprofessor Gadjah Mada University, Yogyakarta, Indoneesia,, 2015; külalisprofessor National Institute of Development Administration, Bangkok, Tai 2016; külalisprofessor Corvinus University of Budapest, Ungari 2016; külalisprofessor Lee Kuan Yew School of Public Policy, National University of Singapore 2017; külalisõppejõud Harvard University Davis Centeris 2017 –…: European Association for Public Administration Accreditation, Chairperson of the Board 2020 –…;
TTÜs 2004 –…: humanitaar– ja sotsiaalteaduste instituudi haldusjuhtimise ja eurouuringute/riigiteaduste õppetooli tehnoloogia juhtimise ja avaliku halduse erakorraline professor 2004–2006; sotsiaalteaduskonna Ragnar Nurkse innovatsiooni ja valitsemise instituudi riigiteaduste õppetooli juhataja ja professor 2006–2016; Ragnar Nurkse innovatsiooni ja valitsemise instituudi professor 2017–2018; Ragnar Nurkse innovatsiooni ja valitsemise instituudi täisprofessor tenuuris 2019 –…; ,
Teadustöö põhisuunad
Ühiskonnateadused ja kultuur; Sotsiaalteadused. Riigiteadused. Filosoofia. Majandusteadus.
Avaldanud üle 190 teaduspublikatsiooni. Tema juhendamisel on kaitstud 21 magistri- ja 14 doktoritööd.
Teaduskorralduslik tegevus
Poliitikauuringute keskuse PRAXIS juhatuse liige ja juhatuse aseesimees 2000–2005; juhatuse esimees 2004; Eesti teadus– ja arendusnõukogu innovatsioonipoliitika komisjoni liige 2001–2003; Teaduse ja Kultuuri Sihtasutuse Domus Dorpatensis juhatuse liige 2003–2006; NISPAcee (The Network of Institutes and Schools of Public Administration in Central and Eastern Europe) juhtkomitee liige 2004–2010; ...; Lissaboni agenda grupi liige 2005–2010; Euroopa Komisjoni Tulevikutehnoloogiate Uurimisinstituudi (IPTS) Teaduse juhtkomitee liige 2005–2011; Marburgi Nanotehnoloogiate ja sotsiaalteaduste uurimisgrupi liige 2005–2011; rahvusvaheliste suhete prodekaan, sotsiaalteaduskond, Tallinna Tehnikaülikool 2010–2016; The Other Canon group liige 1997–…; Rahvusvahelise Nõuandva Komitee liige, Public Administration and Management, Corvinus University Budapest 2013–…; Nõuandekogu liige Graduate School of Public Administration, National Institute of Development Administration (NIDA) 2016–…; International Association of Schools and Institutes of Administration (IASIA) juhatuse liige 2016–…; ,
Harrastused
Klassikaline muusika, visuaalne kunst, veesport.
Hersoni oblast
Hersoni oblast (ukraina keeles Херсонська область) on 1. järgu haldusüksus Ukraina lõunaosas.
Hersoni oblast piirneb põhjas Dnipropetrovski oblastiga, lõunas Musta mere ja Krimmiga, läänes Mõkolajivi oblastiga ning idas Aasovi mere ja Zaporižžja oblastiga. Hersoni oblastis suubub Dnepr Musta merre.
Oblastilise alluvusega linnu on Hersoni oblastis kolm: Herson, Nova Kahhovka ja Kahhovka.
Sõjategevus 2014. aastal
Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude võitlejad, kes olid 15. märtsil 2014 maabunud dessandiga Strilkove juures, hakkasid 9. detsembril oblasti piiridest lahkuma. Alates 27. detsembrist 2014 oli oblast taas täielikult Ukraina kontrolli all.
Sõjategevus 2022. aastal
Venemaa Relvajõud tungisid uuesti Hersoni oblastisse 2022. aasta veebruaris, mis tõi kaasa Hersoni lahingu ning Hersoni oblasti okupeerimise. 2022. aasta märtsi keskel taastasid Ukraina relvajõud kontrolli Possad-Pokrovske küla üle. 6. aprillil 2022 taastasid Ukraina relvajõudud kontrolli Osokorivka küla üle. 2022. aasta juunis ja juulis õnnestus Ukraina vägedel taastada kontroll mõnedes väiksemates asulates.
Haldusjaotus
Hersoni oblastis on 5 rajooni: Berõslavi rajoon, Henitšeski rajoon, Hola Prõstani rajoon, Kahhovka rajoon ja Hersoni rajoon.
Välislingid
🇺🇦
Isetsentreeruv padrun
Padruni korpuse sees on spiraalketas, mida keeratakse spetsiaalse võtmega. Spiraalketta keeramisega liiguvad pakid sünkroonselt radiaalsoontes. Valmistatakse kahe, kolme ja neljapakilisi padruneid. Täppistöötlemiseks valmistatakse ka padruneid, kus üht või mitut kinnituspakki saab aluspakil nihutada.
Raadi järv
Raadi järv (ka Roodi järv) on Tartu linna territooriumil paiknev järv.
Selle pindala on 4,6 hektarit. Limnoloogiliselt tüübilt arvatakse ta hüpertroofsete ehk liigtoiteliste järvede sekka.
Järve lähedal asub Raadi mõis.
Euroopa Komisjon
Euroopa Komisjon on üks seitsmest Euroopa Liidu institutsioonist.
Euroopa Komisjoni võib käsitleda Euroopa Liidu täidesaatva organina, mille igapäevane töö on Euroopa Liidu poliitika elluviimine ja Euroopa Liidu rahaliste vahendite haldamine. Komisjon esindab ja kaitseb Euroopa Liidu kui terviku huve. Komisjon teeb Euroopa Parlamendile ja Euroopa Liidu Nõukogule õigusaktide ettepanekuid, teostab koos Euroopa Liidu Kohtuga õigusaktide täitmise järelevalvet, haldab Euroopa Liidu eelarvet ja eraldab rahalisi vahendeid ning esindab Euroopa Liitu rahvusvaheliselt (näiteks pidades läbirääkimisi Euroopa Liidu ja kolmandate riikide vahel).
Aizpute piirkond
Aizpute piirkond (läti: Aizputes novads) oli 1. järgu haldusüksus Lätis.
Piirkonna keskus oli Aizpute linn.
Arvestuslikel andmetel oli 1. jaanuaril 2011 Aizpute piirkonna elanikest lätlasi 92,72%, leedulasi 2,53%, venelasi 2,02% ja muust rahvusest inimesi 2,73%.
Piirkond moodustati 2009. aastal Aizpute linnast ning Aizpute, Cīrava, Kalvene, Kazdanga ja Laža vallast. 2021. aastal liideti Aizpute piirkond Lõuna-Kuramaa piirkonnaga.
Euroopa Komisjon
Mõistet Euroopa Komisjon kasutatakse kitsamas tähenduses 27 voliniku ehk volinike kolleegiumi kohta, laiemas tähenduses aga kõigi 32 666 Euroopa Liidu ametniku kohta, kes töötavad Euroopa Komisjoni struktuuriüksustes – peadirektoraatides ja talitustes. Komisjoni sisemised töökeeled ja peamised menetluskeeled on inglise, prantsuse ja saksa keel.
Komisjon tegutseb valitsuskabinetina, kuhu kuulub 27 liiget ehk volinikku. Igast liikmesriigist on üks volinik, kuid volinikud on ametiajal kohustatud esindama Euroopa Liidu kui terviku, mitte oma kodumaa huve. Üks 27 volinikust on Euroopa Komisjoni president, kelle kandidatuuri esitab Euroopa Ülemkogu ja kelle kinnitab ametisse Euroopa Parlament. Seejärel nimetab Euroopa Ülemkogu Euroopa Komisjoni valitud presidendiga kooskõlastatult ülejäänud 26 volinikukandidaati. Kõik 26 kandidaati esitatakse korraga ametisse kinnitamiseks Euroopa Parlamendile. Komisjoni volinikud ja nende "kabinetid" (vahetud meeskonnad) töötavad Brüsselis Berlaymonti hoones.
Aja jooksul on Euroopa Komisjoni presidendid on komisjoni koosseisu ja võimupiire oluliselt muutunud.
Asutamine
Walter Hallsteini juhitud Euroopa Majandusühenduse Komisjon kogunes esimest korda ametlikult 16. jaanuaril 1958 Brüsselis Château de Val-Duchesse'is. Komisjoni töö kulges edukalt: esimesel kohtumisel saavutati kokkulepe teraviljahindade osas, esimesel suuremal rahvusvahelisel üritusel, Üldise Tolli- ja Kaubanduskokkuleppe kuuendal istungjärgul (1964–1967) suudeti avaldada soodsat muljet kolmandate riikide esindajatele. Hallsteini komisjon alustas Euroopa Liidu õiguse koostamist ja hakkas esmakordselt avaldama mõju riikide seadusloomele. Esialgu pöörati tema administratsioonile vähe tähelepanu, kuid Euroopa Liidu Kohtu abil hakkas ta ennast kehtestama. Järgmistesse komisjoni koosseisudesse suhtusid riigid juba tõsisemalt. 1965. aastal tõid kasvavad vastuolud Prantsusmaa ja teiste liikmesriikide vahel (Ühendkuningriigi liitumise, Euroopa Parlamendi otsevalimiste, Fouchet' plaani ja Euroopa Majandusühenduse eelarve küsimustes) kaasa niinimetatud tühja tooli kriisi, mis vallandus lõplikult seoses Euroopa ühise põllumajanduspoliitikaga. Kuigi institutsionaalne kriis leidis järgmisel aastal lahenduse, läks see maksma ametikoha nii Euroopa Aatomienergiaühenduse Komisjoni esimehele Etienne Hirschile kui ka Euroopa Majandusühenduse komisjoni esimehele Walter Hallsteinile, keda on tagantjärele peetud Euroopa Komisjoni kõige dünaamilisemaks juhiks enne Jacques Delorsi.
Varane ajalugu
Malfatti komisjon (1970–1972) ja Mansholti komisjon (1972–1973) jätkasid rahanduskoostöö edendamist ning viisid 1973. aastal läbi Euroopa Majandusühenduse esimese laienemise põhja suunas. Selle laienemise tulemusel suurenes komisjoni liikmete arv Ortoli komisjoni ametiajal (1973–1977) 13 volinikuni (uutest liikmetest sai Ühendkuningriik suurriigina kaks volinikku). See komisjon seisis silmitsi 1970. aastate keskpaiga majandusliku ja geopoliitilise ebastabiilsusega. Komisjoni roll rahvusvahelises elus suurenes, kui 1977. aasta komisjoni juhtima asunud endine Ühendkuningriigi siseminister Roy Jenkins osales mais 1977 Euroopa Majandusühenduse esindajana G7 tippkohtumisel. Jenkinsi komisjonile järgnes aastatel 1981–1985 Thorni komisjon, mille ajal toimus Euroopa Majandusühenduse laienemine lõunasse ning ühtse Euroopa akti ettevalmistamine.
Jacques Delors
Üheks olulisemaks ja tähelepanuväärsemaks Euroopa Komisjoni koosseisuks on peetud Delorsi komisjoni (1985–1994). Hilisemad presidendid ei ole saavutanud Jacques Delorsiga võrreldavat isiklikku tunnustust. Delorsi on nähtud mehena, kes andis komisjonile selge suuna ja dünaamilisuse. Teda ja tema meeskonda on peetud ka Euroopa ühisvaluuta euro isadeks. Ajaleht International Herald Tribune märkis tema teise ametiaja lõpul 1992. aastal: "Härra Delors päästis Euroopa Ühenduse seisakust. Ta saabus ajal, mil europessimism oli sügavaim. Kuigi ta oli Prantsusmaa vähetuntud endine rahandusminister, andis ta Euroopa Ühendusele ning heitunud komisjonile Brüsselis uue hingamise ja lootuse. Oma esimesel ametiajal, aastatel 1985–1988, ergutas ta Euroopat koonduma ühisturu idee ümber; kui ta nimetati ametisse teiseks ametiajaks, hakkas ta eurooplasi innustama märksa ambitsioonikamate majandusliku, rahandusliku ja poliitilise liidu eesmärkide saavutamiseks."
Jacques Santer
Delorsi järeltulija presidendi ametikohal oli Jacques Santer. Santeri komisjon oli sunnitud 1999. aastal Euroopa Parlamendi survel tagasi astuma, olles sattunud pettuste ja korruptsiooniskandaali küüsi, mille keskmes oli Prantsusmaa poliitik Édith Cresson. Need pettused paljastas Euroopa Komisjoni siseaudiitor Paul van Buitenen.
See oli esimene kord, kui komisjon tervikuna oli sunnitud tagasi astuma, ja see sümboliseeris Euroopa Parlamendi võimu kasvu. Vaatamata sellele jõudis Santeri komisjon tegeleda Amsterdami lepingu (allkirjastati 1997) ja ühisraha euro ettevalmistamisega. Reaktsioonina tema komisjoniga seotud skandaalile loodi Euroopa Pettustevastane Amet (OLAF).
Romano Prodi
Santeri järel sai Euroopa Komisjoni presidendiks Romano Prodi. Amsterdami leping oli laiendanud komisjoni volitusi ja ajakirjanduses käsitleti uut presidenti kui Euroopa Liidu peaministrit. Komisjoni võim tugevnes veelgi 2001. aastal allkirjastatud Nice'i lepinguga, mis andis presidendile laiemad volitused oma komisjoni koosseisu üle otsustamisel.
José Manuel Barroso
2004. aastal sai presidendiks José Manuel Durão Barroso. Barroso komisjoni ametisse kinnitamine ei läinud probleemideta, sest Euroopa Parlament avaldas algsele koosseisule vastuseisu ning Barroso oli sunnitud enne ametisse astumist osa komisjoni liikmeid välja vahetama ja vastutusalad ümber jagama. Seoses Euroopa Liidu laienemisega 25 liikmesriigini kuulus Prodi komisjoni ametiaja lõpul selle koosseisu juba 30 volinikku. Liikmesriikide arvu kasvu tõttu vähendati Amsterdami lepinguga volinike arvu ühele iga liikmesriigi kohta (seni oli suurtel liikmesriikidel komisjonis olnud kaks esindajat). Barroso komisjon oli esimene, mille puhul see põhimõte rakendus.
Uue komisjoni ametiajal kerkisid taas esile süüdistused pettustes ja korruptsioonis. Komisjoni ametnik Guido Strack andis Euroopa Pettustevastasele Ametile teada aastatel 2002–2004 tema ametis aset leidnud rikkumistest ja vallandati selle tulemusel. 2008. aastal süüdistas endine audiitor Paul van Buitenen, kes oli saanud tuntuks Santeri komisjoni skandaali vallandajana, Euroopa Pettustevastast Ametit erapoolikuses ja väheses efektiivsuses.
Barroso esimese komisjoni ametiaeg lõppes 31. oktoobril 2009. Vastavalt Nice'i lepingule pidi pärast 27 liikmesriigi piirini jõudmist jääma komisjoni volinike arv väiksemaks liikmesriikide arvust. Täpne volinike arv tuli kokku leppida Euroopa Ülemkogu ühehäälse otsusega ja volinike kohad pidid hakkama liikmesriikide vahel võrdsetel alustel roteeruma. Pärast Bulgaaria ja Rumeenia liitumist jaanuaris 2007 oli ettenähtud piirarv saavutatud ning komisjoni järgmise koosseisu moodustamisel tuli arvestada lepingu tingimusi. 1. detsembril 2009 jõustunud Lissaboni leping kohustas vähendama alates 2014. aastast volinike arvu kahe kolmandikuni liikmesriikide arvust, kui Euroopa Ülemkogu ei otsusta teisiti. Liikmesus komisjonis roteeruks võrdsetel alustel ja ühelgi liikmesriigil ei tohiks olla üle ühe voliniku. Kui leping esimest korda Iirimaal 2008. aastal rahvahääletusele pandi, ei saanud see kodanike heakskiitu, kusjuures üks vastuseisu põhjus oli oht kaotada alaline volinikukoht. Enne teise hääletuse korraldamist Iirimaal kinnitas Euroopa Ülemkogu, et kasutab oma võimu volinike arvu suurendamiseks. Kuna leping nõudis endiselt, et volinike arv peab olema liikmesriikide arvust väiksem, lepiti kokku, et liikmesriik, kes ei saa voliniku kohta, saab kõrge esindaja ametikoha – sellega loodi niinimetatud 26 + 1 mudel, mis võimaldas ühtaegu järgida lepingutingimusi ja samas tagada kõigi liikmesriikide esindatus. See garantii, mis võidakse kirjutada ka järgmisse lepingu lisasse, aitas kaasa lepingu heakskiitmisele 2009. aastal Iirimaal korraldatud teisel rahvahääletusel.
Lissaboni lepingu kohaselt ühendati Euroopa Komisjoni välisasjade voliniku ning Euroopa Ülemkogu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja ametikohad. Selle ametikohaga kaasnesid automaatselt Euroopa Komisjoni asepresidendi volitused, Euroopa Liidu Nõukogu välisküsimustes toimuvate istungite juhatamine ja Euroopa Komisjoni esindamine välissuhete alal. Lepingu kohaselt tuleb komisjoni moodustamisel arvesse võtta viimaste Euroopa Parlamendi valimiste tulemusi, kuigi presidendi kandidatuuri esitab endiselt Euroopa Ülemkogu. Kui Nice'i lepingu kohaselt kinnitas Euroopa Parlament komisjoni koosseisu, siis uue sõnastuse kohaselt Euroopa Parlament valib komisjoni.
Jean-Claude Juncker
pisi|püsti|Jean-Claude Juncker 2012. aastal
Juulis 2014 valiti Euroopa Komisjoni presidendiks Jean-Claude Juncker. Tema juhitud komisjon astus ametisse novembris 2014 ning selle volitused kehtisid novembrini 2019.
Ursula von der Leyen
Juulis 2019 valiti Euroopa Komisjoni presidendiks Ursula von der Leyen. Tema juhitav komisjon astus ametisse 1. detsembril 2019.
Volitused ja ülesanded
Euroopa Komisjon loodi kohe alguses riikideülese võimuorganina, mis ei sõltuks liikmesriikide valitsustest. Seda on kirjeldatud kui "ainsat institutsiooni, millele makstakse palka Euroopa huvidele mõtlemise eest". Komisjoni volinikukandidaadid esitavad liikmesriikide valitsused, kuid nad on kohustatud ja volitatud tegutsema sõltumatult. Neid ametisse nimetanud valitsused ei tohi neid mõjutada. See põhimõte eristab komisjoni Euroopa Liidu Nõukogust, mis esindab liikmesriikide valitsusi; Euroopa Parlamendist, mis esindab Euroopa Liidu kodanikke; Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteest, mis esindab majanduslikke ja kodanikuühiskonna organisatsioone.
Euroopa Liidu lepingu artikli 17 kohaselt on komisjonil mitmesugused ülesanded: jälgida aluslepingute ja neil põhinevate meetmete täitmist, teostada koostöös Euroopa Kohtuga järelevalvet Euroopa Liidu õiguse kohaldamise üle, koostada Euroopa Liidu eelarve, hallata ja algatada programme, esindada Euroopa Liitu välissuhetes, valmistada ette õigusakte.
Täidesaatev võim
Enne Lissaboni lepingu jõustumist kuulus Euroopa Liidu täidesaatev võim Euroopa Liidu Nõukogule, mis oli osa volitusi üle andnud komisjonile. Teoreetiliselt oli nõukogul alati võimalus need volitused tagasi võtta ja neid ise rakendada, või siis kehtestada komisjonile nende rakendamiseks täiendavaid tingimusi. Lissaboni leping muutis seda aspekti, sätestades komisjoni volitused ja võimupiirid lepinguga. Komisjoni volitused on piiratumad kui riikide täidesaatva võimu institutsioonidel, eelkõige seetõttu, et komisjonil puudub kontroll Euroopa Liidu ühise välis- ja julgeolekupoliitika üle. See võim kuulub Euroopa Ülemkogule, mida mõned analüütikud on kirjeldanud Euroopa Liidu teise täitevvõimu organina.
Kui võtta arvesse, et Lissaboni lepingu kohaselt on Euroopa Ülemkogust saanud ametlik institutsioon, mis määrab komisjoni liikmekandidaadid, siis võib küll öelda, et mõlemad organid teostavad Euroopa Liidus täidesaatvat võimu. Selle võimu igapäevane teostamine on praegu siiski peaasjalikult Euroopa Komisjoni ülesanne. Komisjoni kui valitsuse volitused on nii suured, et näiteks Belgia endine peaminister Guy Verhofstadt on teinud ettepaneku nimetada organ ümber "Euroopa valitsuseks" ja leidnud, et selle komisjoniks nimetamine on "naeruväärne".
Seadusloome algataja
Euroopa Komisjon erineb teistest Euroopa Liidu institutsioonidest selle poolest, et tal on ainsana Euroopa Liidu tasandil seaduste algatamise õigus. Euroopa Liidu seadusandlikel organitel see õigus puudub. Ainsana ei saa Euroopa Komisjon Lissaboni lepingu kohaselt algatada Euroopa Liidu ühist välis- ja julgeolekupoliitikat puudutavaid õigusakte. Muudes valdkondades võivad Euroopa Liidu Nõukogu ja Euroopa Parlament õigusaktide algatamiseks komisjoni poole pöörduda, enamasti tuleb aga initsiatiiv komisjonilt endalt. Selle monopoolse õiguse eesmärk on kindlustada Euroopa Liidu õiguse koordineeritud ja järjekindel kujundamine. Mõned on seda monopoolset seisundit kritiseerinud ja nõudnud ka Euroopa Parlamendile seadusloome algatamise õigust, eriti võttes arvesse seda, et riiklikul tasandil on parlamentidel teatud ulatuses vastav õigus olemas. Nõukogu ja Euroopa Parlamendi ettepanekule õigusaktide algatamiseks võib komisjon soovi korral ka eitavalt vastata, nii nagu komisjon tegi 2008. aastal riigiüleste kollektiivlepingute küsimustes. Lissaboni lepingu kohaselt on Euroopa Liidu kodanikel samuti õigus pöörduda komisjoni poole palvega ühte või teist valdkonda õiguslikult reguleerida, esitades vähemalt ühe miljoni allkirjaga petitsiooni, kuid see kohustus pole komisjonile siduv.
Komisjon on seadusloome algatamise õigust kasutanud peamiselt majanduse alal ja esitanud suure hulga ettevaatuspõhimõttele tuginevaid eelnõusid. See tähendab ennetavat seaduslikku regulatsiooni valdkondades, kus keskkonnale või inimeste tervisele võib esineda tõsine oht – näiteks kliimamuutusega võitlemisel või geenmuundatud organismide leviku piiramisel. Eelnõude puhul ei kaalu komisjon seetõttu alati nende mõju majandusele ja esitab tihti riikide valitsustest rangemaid seaduseelnõusid. Euroopa turu suuruse ja tähtsuse tõttu on see andnud Euroopa Liidu seadusandlusele olulise kaalu ülemaailmses majanduses.
Viimastel aastatel on Euroopa Komisjon astunud samme Euroopa Liidu kriminaalõiguse loomiseks. 2006. aastal Elevandiluurannikul Euroopa laevalt Probo Koala alguse saanud reostus mõjutas komisjoni võtma päevakorda mürgiseid jäätmeid puudutava seadusandluse. Mõne Euroopa riigi õiguse järgi ei olnud mürgiste jäätmete transport isegi mitte kuritegu, mis omakorda inspireeris volinik Franco Frattinit ja Stavros Dimast välja pakkuma "ökoloogiliste kuritegude" mõistet. Nende volitused teha ettepanekuid kriminaalõiguse alal vaidlustati Euroopa Kohtus, kuid kohus andis neile õiguse.
Järelevalvefunktsioon
Kui õigusakt on Euroopa Liidu Nõukogus ja Euroopa Parlamendis vastu võetud, siis on Euroopa Komisjoni kohustus tagada selle ellurakendamine. Komisjon teeb seda liikmesriikide vahendusel või kasutades selleks Euroopa Liidu ameteid. Vajalike tehniliste meetmete kasutuselevõtmisel nõustavad komisjoni liikmesriikide esindajatest ning avaliku ja erasektori lobistidest koosnevad komiteed (slängis nimetatakse seda protsessi komitoloogiaks). Lisaks vastutab komisjon ka Euroopa Liidu eelarve rakendamise eest, tagades koostöös Euroopa Kontrollikojaga, et eelarvelisi vahendeid kasutataks korrektselt.
Volinike kolleegium
Euroopa Komisjoni 27-liikmelisse volinike kolleegiumi kuuluvad ka komisjoni president ja asepresidendid. Igal riigil on komisjonis üks esindaja. Kuigi liikmed nimetavad riikide valitsused, ei esinda nad komisjonis oma riike (tegelikult kipuvad nad siiski vahel edendama rahvuslikke ja riiklikke huvisid). Kui kandidaadid on esitatud, jagab ametisseastuv president nende vahel portfellid. Voliniku mõjukus sõltub talle antud portfellist, kuid samas võib portfelli tähtsus ajas muutuda. Enne kui komisjoni koosseis saab ametisse astuda, peab selle tervikuna heaks kiitma Euroopa Parlament. Volinikku toetab töös tema isiklik kabinet, kes annab talle poliitilist nõu, ja Euroopa Komisjoni avalik teenistus, mis tegeleb tehniliste küsimuste ettevalmistamisega.
Edvard Bužinskij
thumb|Edvard Bužinskij 2007. aastal Edvard Bužinskij (poola keeles Edward Burzyński; sündinud 8. oktoobril 1957 Vilniuses) on poola rahvusest Leedu kabetaja; rahvusvaheline suurmeister. Ta on tegev ka kabetreenerina ja mitme kaberaamatu autor.
Euroopa Komisjon
Ametisse nimetamine
right|pisi|püsti|Euroopa Komisjoni istungite ruum Berlaymonti hoone 13. korrusel
Edvard Bužinskij
Tema 50. sünnipäeva puhul (2007) ilmus Poola kirjastusel Warcpol tema kohta raamat "Edik" (ISBN 978-83-924787-2-0). Samal aastal võitis ta Euroopa veteranide meistrivõistlused.
Euroopa Komisjon
Ametisse nimetamine
Euroopa Komisjoni presidendi kandidatuuri esitab Euroopa Ülemkogu, võttes arvesse Euroopa Parlamendi valimiste tulemusi. Seejärel võib Euroopa Parlament ta ametisse valida või kandidatuuri tagasi lükata. Kui kandidaati ametisse ei valita, on Euroopa Ülemkogu kohustatud ühe kuu jooksul esitama uue kandidaadi. Kandidaadid on sageli olnud riiklikul tasandil silma paistnud poliitikud, kuid see pole ametlik kriteerium.
Edvard Bužinskij
2008. aastal pälvis ta Euroopa meistrivõistlustel pronksmedali. Kolmel korral on ta tulnud Euroopa meistrivõistlustel ka neljandaks (1995, 1999, 2010).
Euroopa Komisjon
Ametisse nimetamine
Kandidaadi valikut mõjutavad veel muud kriteeriumid: millisest Euroopa piirkonnast ta pärineb; kandidaadi poliitiline mõjuvõim (kas ta on usaldusväärne ega hakka samas teiste volinike üle domineerima); keeleoskus (Prantsusmaa peab vajalikuks presidendi prantsuse keele oskust); tema riigi eurointegratsiooni aste (riik peaks olema ühinenud nii euroala kui ka Schengeni lepinguga). 2004. aastal leiti mitu nendele kriteeriumidele vastavat kandidaati ja mõned Euroopa Parlamendi liikmed kritiseerisid seda protsessi: pärast pikaleveninud valimisi nimetas ALDE juht Graham Watson kogu protsessi "Justus Lipsiuse vaibaturuks", mille tulemusena leitakse "vähim ühiskordne"; Roheliste / Euroopa Vabaliidu kaasesimees Daniel Cohn-Bendit küsis aga Barrosolt pärast tema esimest kõnet: "Kui te olete parim kandidaat, siis miks te ei olnud esimene kandidaat?"
Pärast presidendi valimist ning välis- ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja nimetamist Euroopa Ülemkogu poolt esitab iga liikmesriik Euroopa Komisjoni presidendiga peetud konsultatsioonide järel oma volinikukandidaadi (välja arvatud need riigid, kust pärinevad juba president ja kõrge esindaja). Presidendil on siiski väga vähe võimalusi liikmesriiki kandidaadi esitamisel mõjutada ja esitatud kandidaati väljavahetamiseks. Mida võimekam on kandidaat, seda suurema tõenäosusega annab president talle mõjuvõimsama portfelli; portfellide jagamise üle otsustab ta ainuisikuliselt. Seejärel läheb president koos volinikukandidaatidega Euroopa Parlamendi ette. Euroopa Parlamendi liikmed küsitlevad kandidaate ja hääletavad siis korraga nende kõigi ametisse sobivuse üle. Kui kolleegiumi koosseisuga rahul ei olda, peab president portfellid ümber jagama, paluma konkreetsel liikmesriigil esitada uus kandidaat või riskeerima võimalusega, et kogu volinike kolleegiumi koosseis hääletatakse maha. Kuna Euroopa Parlament ei saa volinikukandidaate eraldi hääletusele panna, jõutakse enamasti kompromissini, mille tulemusel vahetatakse halvimad kandidaadid välja, kuid väikestest puudustest vaadatakse mööda, et komisjonil oleks võimalik ametisse astuda. Kui Euroopa Parlament on kolleegiumi heaks kiitnud, nimetab selle ametlikult ametisse Euroopa Ülemkogu.
Ametisse nimetamise järel määrab president volinike seast komisjoni asepresidendid. Ühise välis- ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja on asepresident juba vastavalt oma ametikohale. Reaalselt annab asepresidendi amet volinikele vähe võimu juurde, välja arvatud esimesele asepresidendile, kes täidab komisjoni presidendi äraolekul tema kohuseid.
Struktuur
Euroopa Komisjon asub suuremas osas Brüsselis. Presidendi kabinet ja komisjoni koosolekute ruum paiknevad Berlaymonti hoone 13. korrusel. Komisjoni kasutuses on veel mitmed hooned nii Brüsselis kui ka Luxembourgis. Kui Euroopa Parlamendi istungid toimuvad parasjagu Strasbourgis, siis peab Euroopa Komisjon oma koosolekuid sealses Winston Churchilli hoones, et neil oleks võimalik osaleda ka Euroopa Parlamendis toimuvatel aruteludel.
Komisjon on jagatud osakondadeks, mida nimetatakse peadirektoraatideks ja mida võib võrrelda ministeeriumidega. Igaüks neist vastutab kas konkreetse poliitikavaldkonna eest (näiteks põllumajandus, õigus, kodanike õigused) või siis komisjoni mõne sisetöövaldkonna eest (näiteks personaliküsimused, tõlkimine). Iga peadirektoraati juhib peadirektor, kes allub vastava valdkonna volinikule. Ühe voliniku portfelli kuulub tavaliselt mitu peadirektoraati, mis koostavad volinikule õigusaktide ettepanekuid; volinike kolleegiumi enamuse toetuse pälvinud ettepanekud lähevad edasi arutamisele Euroopa Parlamenti ja Euroopa Liidu Nõukogusse. Komisjoni on palju kritiseeritud seetõttu, et killustatud peadirektoraatide struktuur kulutab ülemääraselt aega struktuuriüksustevahelisele võitlusele, sest nii volinikud kui ka peadirektoraadid kipuvad omavahel konkureerima. Pahaks on pandud ka seda, et peadirektoraatidel võib olla voliniku üle märkimisväärne võim, sest volinikul ei ole piisavalt aega kõiki valdkondi süvitsi tundma õppida ja kõigi arvukate üksuste üle täielikku kontrolli saavutada.
Euroopa Komisjoni avaldatud andmetel töötas komisjoni palgal 1. jaanuari 2023 seisuga 32 262 inimest. Suurim struktuuriüksus on rahvusvahelise partnerluse peadirektoraat (DG INTPA), mille palgal oli 2936 (9,1%) töötajat. Teisel ja kolmandal kohal on töötajate arvu poolest teadusuuringute ühiskeskus (JRC) 2673 (8,3%) töötajaga ja kirjaliku tõlke peadirektoraat (DGT) 2014 (6,2%) töötajaga. Päritolult on kõige enam töötajaid Belgiast – 4495 inimest ehk 13,9%, mis on ilmselt seotud sellega, et enamik komisjoni asutusi paikneb Belgia territooriumil. Teisel ja kolmandal kohal on vastavalt Itaaliast (4359 inimest, 13,5%) ja Prantsusmaalt (3271 inimest, 10,1%) pärit ametnikud. Euroopa Komisjoni avalik teenistus allub Euroopa Komisjoni peasekretärile, kes on 2023. aasta seisuga Ilze Juhansone.
Suhtekorraldus
pisi|Berlaymonti pressikonverentside saal
Euroopa Komisjoni avalikke suhteid korraldab teabevahetuse peadirektoraat (DG COMM), mida juhib Pia Ahrenkilde Hansen.
Üks uurija on märkinud, et Euroopa Komisjoni pressiteated on ainulaadsed ka oma politiseerituse astmelt. Pressiteated läbivad sageli mitmeastmelise koostamise protsessi ning neid kasutatakse enamasti komisjoni rolli rõhutamiseks ja Euroopa Liidu olemasolu õigustamiseks, mis muudab nad sageli pikaks ja keeruliseks. Kui pressiteate väljastamisega on seotud mitu struktuuriüksust, võib protsessi veelgi raskendada komisjonisisene konkurents. Kõik see tingib ka ülimalt suure pressiteadete arvu, kuigi viimastel aastatel on pressiteadete arv hakanud vähenema: 2010. aastal avaldati 1768, 2011. aastal 1589 pressiteadet.
Liikmesriikides on komisjoni esindused, mille ülesanne on vahendada Euroopa Komisjoni tegevust kohalikele elanikele.
Legitiimsus
Mõned (teiste seas ka Euroopa Parlamendi endine saadik Indrek Tarand) väidavad, et Euroopa Komisjoni ametisse nimetamise viis kasvatab demokraatia defitsiiti Euroopa Liidus. Komisjon on täidesaatva võimu organ, mille liikmekandidaadid valitakse 27 riigi valitsuste poolt; nii ei ole võimalik ühtegi komisjoni liiget, kaasa arvatud presidenti, valimiskasti juures ametisse ega ametist maha hääletada. Komisjonile annab legitiimsuse Euroopa Parlamendi heakskiit, kusjuures Euroopa Parlamendil on ka võim komisjon ennetähtaegselt ametist vabastada. Siin nähakse aga probleemi Euroopa Parlamendi enda väheses legitiimsuses, sest alates 1999. aastast on keskmine valimisaktiivsus Euroopa Parlamendi valimistel jäänud alla 50%. Kuigi see osalusprotsent võib ületada valimisaktiivsust nii mõnegi riigi parlamendivalimistel, siis asjaolu, et isegi Euroopa Komisjoni presidenti ei saa otse ametisse valida, heidab mõnede silmis kahtlust selle ametikoha ja laiemalt kogu komisjoni legitiimsusele. Kuna komisjon mõjutab otseselt Euroopa Liidu seadusandluse kujunemist ja sisu (olgugi et ta teeb seda nõustavate erikomiteede järelevalve all), annab see veelgi enam põhjust komisjoni demokraatliku legitiimsuse pärast muretseda.