cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Katik
Katikute eluiga
Kaamerat järelturult ostes on ülioluline kontrollida katiku seisukorda. Enamik tänapäevaseid kaameraid võimaldab kasutuskordade arvu tarkvaraliselt kontrollida. Siiski on mõned firmad nagu Sony, kelle kaamerate puhul pole mingit võimalust kaamera läbisõitu kontrollida.
Spitball
pisi|[[Burleigh Grimes oli viimane mängija Major League Baseballis, kes legaalselt spitball'i kasutas]] Spitball on pesapallis keelatud visketehnika, kus pesapalli pall määritakse enne viskamist kokku sülje, vaseliini või mõne muu ainega ning mille tulemusena muutub palli tuuletakistus ja raskuskese. Selle tõttu võib pall õhus ettearvamatult lendama hakata ning lööjal muutub palli tabamine raskemaks.
1920. aasta hooaja järel keelati MLB-s spitball'i kasutamise, kuid mitmete mängijate jaoks oli see olnud võtmetehnikaks. Selle tõttu kehtestas liiga erandi 17 mängijale, kel lubati spitball'i-tehnikat edasi praktiseerida. Viimasena kasutas seda tehnikas legaalselt 1934. aastal Burleigh Grimes. Siiski on teada, et spitball'i kasutati illegaalselt ka hiljem (vaseliin peideti näiteks nokkmütsi sisse või püksisäärde).
Santo Stefano Roero
Santo Stefano Roero on vald Itaalias Piemonte maakonnas Cuneo provintsis.
Santo Stefano Roero kõrgus merepinnast on 330 meetrit. Asustus­tihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Santo Stefano Roero piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Canale, Montà, Monteu Roero, Pralormo.
Tartu Indiefest
Tartu Indiefest oli iga-aastane muusikafestival, mis toimus Tartus aastatel 2013–2017 mai eelviimasel nädalal ning keskendus alternatiivmuusikale.
Tartu Indiefest 2017
Festival toimus 18.05 kuni 20.05 2017
Tartu Indiefest 2016
Festival toimus 19.05 kuni 21.05
Tartu Indiefest 2015
Festival toimus 21.05 kuni 23.05.
Tartu Indiefest 2014
Festival toimus 19.05 kuni 24.05.
Tartu Indiefest 2013
Festival toimus 21.05 kuni 25.05.
Balti turniir 2018
Balti turniir 2018 toimus 30. maist kuni 5. juunini 2018. Turniiri võitis Läti, teise koha sai Eesti ja kolmanda koha Leedu.
Lai (luulevorm)
Lai on keskaegne luule- ja muusikavorm, mis oli iseloomulik eriti 12. ja 13. sajandi põhjapoolse Prantsusmaa truvääriluulele ning jõudis nimetuse Leich all ka Saksamaa minnesingerite luulesse. Mõiste ja sõna päritolu on otsitud Provence'i trubaduurilüürikast ja oksitaani keelest.
Tekst
Keskaegne lai kujutas endast pikka luuletust, mille stroofid olid ebajärjekindla pikkusega. 4–8 silbist koosnevaid ridu võis stroofis olla 6–16 või isegi rohkem, igas salmis kordusid vaid üks või kaks riimi. Luuletuse tekst võis olla adresseeritud neitsi Maarjale või mõnele kõrgest soost daamile, kuid võis erandjuhtudel olla ka didaktilise sisuga.
Teatmeteosed kirjeldavad lai vormi sageli üheksarealise stroofina, milles iga kahe samariimilise rea järel kordub ühes reas teine riim (skeem aabaabaab, sarnasust on nähtud virelai'ga).
Muusika
Muusikavormina lähtus lai vaimuliku luule ühest vormist sekventsist, mida iseloomustas järjestikuste värsipaaride muster ja mille alguses ning lõpus oli üksik rida eraldi viisiga (skeem x aa bb cc dd ... y). Lai'des võidi erinevalt sekventsist korrata tekstist lähtudes mõnd fraasi ka kolm või neli korda ning mõni fraas võidi jätta kordamata; erandjuhul võidi korrata ka algus- või lõpurida. Igal värsipaaril oli erinev muusika.
Sekventsist lähtuvat põhivormi võidi mitmeti varieerida. Muusikalise ühtsuse saavutamiseks võidi mitut järjestikust värsipaari laulda sama viisiga; meloodia viimaseid noote võidi korduses varieerida, nii et tekkis Prantsusmaa keskaja muusikale väga iseloomulik avatud (ouvert) ja suletud (clos) lõpp (esineb ka estampiis ja ductia's). Lai lühike variant, mõnerealiste luuletuste jaoks, oli vormiga aabb, samuti esines salmilaulu tüüp, mille igas salmis kordus muusika skeemiga abbc.
Lai muusikavormi kasutab näiteks 14. sajandi algusest pärit allegooriline värssromaan "Roman de Fauvel", kus on neli lai'd, üles märgitud vanemas modaalrütmika notatsioonis.
Hilisem areng
Jutustava sisuga bretooni lee, mis ilmus 12. sajandi lõpul Marie de France'i loomingus, oli küll seotud vanema lai'ga ja sellest arvatavasti välja kasvanud, kuid sellel puudus vanema lai seos muusikaga. Erinevalt varasemast lüürilisest lai'st olid need keeruka jutustava süžeega, milles esinesid romantilised ja üleloomulikud motiivid.
Varasem lai muusika oli ühehäälne meloodia. Siiski kirjutas 14. sajandi luuletaja ja helilooja Guillaume de Machaut oma kaheksateistkümnest lai'st kahele polüfoonilise seade, kasutades seal kolmehäälset kaanonit unisoonis nii, et kolm häält imiteerisid üksteist täpselt samal helikõrgusel (chace). Machaut' lai'd koosnesid 12 salmist; esimese ja viimase salmi muusika ja luulevorm olid samad ning iga salm koosnes kahest või neljast värsireast.
Suriname lennujaamade ja lennuväljade loend
Siin loetletakse Surinames asuvaid lennujaamu ja lennuväljasid.
Robert Yerkes
Robert Mearns Yerkes (26. mai 1876 – 3. veebruar 1956) oli Ameerika Ühendriikide psühholoog, etoloog ja primatoloog. Tuntud on tema tööd intelligentsuse testimise ja võrdleva psühholoogia alal.
Aja möödudes hakkas Yerkes 1910. ja 1920. aastatel eugeenikat propageerima. Tänapäeva antropoloogid ja akadeemikud peavad tema töid suuresti vanamoeliste rassistlike teooriate poole kallutatuks.
Vahemikus 1921–1925 oli Yerkes ka teadusalade propageerimisega tegeleva mittetulundusühingu Science Service (tänapäeval Society for Science & the Public) haldusnõukogus.
Haridus ja karjääri algus
Robert Yerkes sündis Pennsylvania osariigis Breadysville'is. Kasvades üles ühes Pennsylvania maapiirkonnas asuvas farmis, soovis Yerkes loobuda taluniku raskest elust ning saada meedikuks. Oma onu rahalisel toel õppis Yerkes aastatel 1892–1897 koduosariigis asuvas kõrgkoolis Ursinus College. Pärast kooli lõpetamist sai ta Harvardi Ülikoolilt pakkumise jätkata õpinguid bioloogia alal. Valides Harvardi Ülikooli ja Philadelphias meditsiini õppimise vahel, otsustas ta esimese kasuks.
Harvardis hakkas loomade käitumine talle sel määral huvi pakkuma, et ta otsustas võrdleva psühholoogia õppimise nimel meditsiiniõpinguid veelgi edasi lükata. Ta sai doktorikraadi aastal 1902 ülikooli psühholoogiaosakonnast.
Kasutusvaldus
Kasutusvaldus ehk vilikasutus (ladina ususfructus) on piiratud asjaõigus, mis koormab kinnisasja selliselt, et isik, kelle kasuks kasutusvaldus on seatud (kasutusvaldaja), on õigustatud kasutama kinnisasja ja omandama selle vilju.
Robert Yerkes
Haridus ja karjääri algus
Tema karjääri algust mõjutasid tugevalt võlad, mida ta oli koolis käimise eest maksmiseks olnud sunnitud võtma. Pärast Harvardi lõpetamist võttis ta vastu ülikooli pakkumise hakata seal tööle juhendaja ja võrdleva psühholoogia dotsendina. Mitme aasta jooksul pidi ta suviti oma sissetulekut täiendama psühholoogia õpetamisega Radcliffe'i Kolledžis. Veel üks osalise tööajaga töid, mida Yerkes vastu võttis, oli psühholoogiauuringute direktori ametikoht Bostoni Psühhiaatriahaiglas Massachusettsi osariigis.
1907. aastal ilmus Yerkesi esimene raamat "Tantsiv hiir" ("The Dancing Mouse"). Tema tolleaegsete sõprade hulka kuulus ka tulevane biheiviorist John Watson, kellega Yerkes mõtteid vahetas ning koostööd tegi. Yerkes oli ka ülikooli õppejõudude ühingu Wicht Club (1903–1911) liige.
Kasutusvaldus
Eesti asjaõigusseaduse kohaselt lõpeb füüsilise isiku kasuks seatud kasutusvaldus hiljemalt tema surmaga, kui kasutusvaldus ei lähe üle pärijale (§ 210), ning juriidilise isiku kasuks seatud kasutusvaldus hiljemalt juriidilise isiku lõppemisega või 100 aasta möödumisel kasutusvalduse tekkimisest (§ 211).
Robert Yerkes
Intelligentsuse testimine ja eugeenika
1917. aastal oli Yerkes Ameerika Psühholoogide Assotsiatsiooni (APA) president. Tema pealekäimisel alustas APA mitmeid Esimese maailmasõjaga seotud programme. Väeteenistusse võetute psühholoogilise hindamise komitee esimehena arendas ta armee jaoks välja esimesed mitteverbaalsed intelligentsuse grupitestid (alfa- ja beetatest), milles osales sõja ajal rohkem kui miljon Ameerika Ühendriikide sõdurit.
Psühholoog Carl Brighami teosele "A Study of American Intelligence" (mis aitas Ameerika Ühendriikides eugeenikat populariseerida) kirjutatud sissejuhatuses hoiatas Yerkes, et "ükski kodanik ei saa endale lubada rassi allakäigust tuleneva ohu ignoreerimist". Uurimus põhines mõlema psühholoogi järeldustel, mida nad tegid armee intelligentsustesti tulemuste põhjal: pea pooled (47,3%) väeteenistusse kutsutud valge rassi esindajatest olid nõrgamõistuslikud ning mustanahalised ja uuemate immigrantide gruppide esindajad said madalaimaid tulemusi.
Kuigi Yerkes väitis, et testid mõõtsid kaasasündinud intelligentsust, mitte haridust või kasvatust, on küsimusi endid vaadates sellest väitest keeruline kinni hoida. Näiteks leidus seal järgmine küsimus: "Velvet Joe esineb ... (hambapulbri) (kuivainete) (tubaka) (seebi) reklaamides". Testid ise olid justkui 20. sajandi alguse mälumäng.
Yerkes oli koos Edward Lee Thorndike'iga Vaimsete Tunnuste Pärilikkuse Komitee (Committee on Inheritance of Mental Traits) liige ja esimees. Komitee oli osa Yerkesi endise Harvardi õppejõu Charles Davenporti rajatud Eugeenikaarhiivist (Eugenics Record Office).
Riiklik Uuringute Nõukogu
Vahetult pärast sõja lõppu töötas Yerkes palgalise ametnikuna Riiklikus Uuringute Nõukogus (United States National Research Council) ning asus juhtima sealset sugueluga seotud probleemide komiteed (Committee for Research in Problems of Sex). Komitee aitas tal luua lähedasi suhteid Rockefelleri filantroopiliste sihtasutuste ametnikega. Need omakorda aitasid tal hiljem saada märkimisväärset toetust šimpansitega seotud projektidele.
Primatoloogia teerajaja
Yerkes oli pikka aega vaimustunud šimpansite uurimisest. 1920. aastate alguses viibis ta Kuubal Madame Abreu koloonias, kus ta neid loomi jälgis, ning reisilt naastes oli ta otsustanud ka ise šimpanseid kasvatama ja jälgima hakata. Ta alustas sellega, et ostis loomaaialt kaks šimpansi, pani neile nimeks Chim ja Panzee ning viis nad oma koju. Seal hakkasid nad elama magamistoas ning sõid miniatuurse laua ääres kahvliga. Chim valmistas talle eriti palju rõõmu ning suvi, mille šimpans ja psühholoog koos veetsid, on jäädvustatud 1924. aastal ilmunud raamatus "Peaaegu inimene" ("Almost Human").
Kui talt küsiti, kuidas tema perekonnanime hääldama peaks, vastas ta, et seda peaks hääldama kui YER-keez.
Kamilavka
thumb|Kreeka õigeusu preester kamilavkaga
Kamilavka (kreeka καλυμμαύχιον; vene камилавка) on õigeusu vaimulike silindrikujuline peakate. Kreeka ja vene traditsioonis on selle kuju veidi erinev, samuti on erinevad reeglid, kes võivad kamilavkat kanda.
Algselt tähendas sõna "kamelaukion" Bütsantsis, aga ka mujal Lähis-Idas levinud kaamelivillast mütsi. Kamelaukion oli keskajal ka Bütsantsi-pärane kroon, mis polnud mitte pärjakujuline, vaid meenutas kuppelja põhjaga mütsi.
Kreeka traditsioonis on kamilavka preestrite tavapärane peakate, alates 15. sajandist said selle kandmise õiguse ka ülemdiakonid. Kamilavka kandmise õigus omandatakse koos pühitsusega. Nii must vaimulikkond (mungad) kui ka valge vaimulikkond (abielus või tsölibaadis elavad vaimulikud, kes ei ole mungad) kannavad kreeka traditsioonis musta kamilavkat, mis kujutab endast ühtse läbimõõduga silindrit, mille tipus on silindrist laiem ketas (vaata fotot).
Vene traditsioonis võeti kamilavka diakonite ja preestrite peakattena kasutusele kreeka mõjutuste tulemusel 17. sajandi teisel poolel. Alates 1798. aastast kuulub see Vene Õigeusu Kirikus vaimulike autasude hulka, mida võib kanda vaid selleks eriõiguse saanud isik. Erandiks on munkdiakonid, kellel kamilavka kuulub alalise vaimuliku riietuse juurde.
Eestis on ajalooliselt kamilavka kandmisel järgitud vene traditsiooni ning see kehtib siiani Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kirikus. Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik on tänapäeval omaks võtnud kreeka traditsiooni ja stiili.
Disūq
pisi|Disūq Disūq on linn Egiptuses Kafr ash-Shaykhi kubernerkonnas.
Kunda savimaardla
Tootsa kihi paksus on keskmiselt 34,1 m ja geoloogiliselt on see Kambriumi ladestu Lontova kihistu savi. Maardla katendi paksus on maksimaalselt 3,7 m.
Maardla savist on valmistatud portlandtsemendiklinkrit.
Liivi-eesti-läti sõnaraamat
"Liivi-eesti-läti sõnaraamat" (liivi keeles "Līvõkīel-ēstikīel-lețkīel sõnārōntõz", läti keeles "Lībiešu-igauņu-latviešu vārdnīca") on 2012. aastal Tartu Ülikooli ja Läti Keele Agentuuri välja antud sõnaraamat, mille koostasid Tiit-Rein Viitso ja Valts Ernštreits. Raamat sisaldab umbes 13 000 märksõna artiklit. Raamatus on 415 lehekülge.
Hansle Parchment
Hansle Parchment (sündinud 17. juunil 1990 Port Morantis) on Jamaica kergejõustiklane, 110 m tõkkejooksu olümpiavõitja.
Ta õppis Lääne-India ülikoolis ning võitis 2011. aasta suveuniversiaadil Shenzhenis 110 meetri tõkkejooksus kuldmedali.
2012. aastal pääses ta Jamaica olümpiakoondisse ning võitis Londoni olümpiamängudel pronksmedali ameeriklaste Aries Merritti ja Jason Richardsoni järel.
2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis oli ta tulemusega 13.03 Sergei Šubenkovi järel teine.
2018. aastal võitis ta 110 meetri tõkkejooksu 2018. aasta Rahvaste Ühenduse mängudel Gold Coastis.
Patrick Hager
Patrick Hager (sündinud 8. septembril 1988 Stuttgardis) on Saksamaa jäähokimängija, kes mängib Saksamaa kõrgliiga klubis EHC München ründajana vasakäärel. Ta on klubi meeskonna kapten.
Hansle Parchment
Isiklikud rekordid
Allikas: World Athletics
Patrick Hager
Saksamaa kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2007–08 Krefeld Pinguine'i meeskonnas.
Aastatel 2012–2015 mängis ta Saksamaa kõrgliigas ERC Ingolstadti ja 2015–2017 Kölner Haie ridades. Alates hooajast 2017–18 on ta mänginud Münchenis.
2018. aasta taliolümpiamängudel võitis Hager Saksamaa jäähokikoondise koosseisus hõbemedali. Maailmameistrivõistlustel osales ta Saksamaa koondise koosseisus esmakordselt 2009. aastal.
Karl Hugo Akel
pisi|Veltveebel Karl Hugo Akel Vene 23.korpuse lennusalga fotograafina Esimese maailmasõja ajal. Karl Hugo Akel (27. oktoober (vkj 15. okt) 1878 Kavastu vald, Tartumaa – 25. detsember 1942 Tallinn ) oli eesti jalgpallur, sporditegelane ja spordifotograaf.
Karl Hugo Akel sai hariduse vallakoolis ning hiljem õppis Tallinnas omal käel fotograafiat.
Oli spordiosakonna esimees (1911–1914) ja jalgpallimeeskonna eestvedaja. Mängis jalgpalli Kalevi meeskonnas, oli seltsi eluaegne liige.
Oli jalgpalliliidu asutajaid (1921) ja juhatuse liige. Jalgpallikohtunikuna juhtis 1921 esimest Eesti-Rootsi maavõistlust Tallinnas. Alates 1912. aastast tegi fotograafina kaasa peaaegu kõigil Eesti tähtsamatel võistlustel, olnud ajalooliselt unikaalsete spordifotode autor.
Osales Esimeses maailmasõjas lennuväefotograafina ja Vabadussõjas Kalevlaste Malevas rindefotograafina.
Välislingid
pisi|left|Karl Akel pildistamas Vene 23. korpuse lennusalga fotograafina Esimese maailmasõja ajal.
Transilvaania sõjaväestatud piiriala
Transilvaania sõjaväestatud piiriala (rumeenia keeles Graniţa Militară Transilvăneană, saksa keeles Siebenbürgische Militärgrenze, ungari keeles Erdélyi határőrvidék) oli Habsburgide monarhia territoorium, mis asus ajaloolise Transilvaania ida- ning lõunaosas. Tänase Rumeenia territooriumil asunud piiriala moodustas osa Habsburgide riigi suuremast sõjaväestatud piirialast.
Ajalugu
Transilvaania sõjaväestatud piiriala moodustati aastal 1762 aladest, mis olid seni kuulunud Habsburgide Transilvaania vürstkonda. Pärast piiriala kaotamist liideti Transilvaania sõjaväestatud piiriala territoorium taas mainitud vürstkonnaga.
Rügemendid
Transilvaania sõjaväestatud piiriala koosnes kahest seekelite ja kahest rumeenlaste rügemendist.
Pahasoo peakraav
Pahasoo peakraav on kraav Läänemaal Lääne-Nigula vallas Kurevere, Kaare, Keskvere ja Putkaste külas.
Peakraavi pikkus on 4,2 km. Peakraav suubub vasakult Rägina peakraavi (3,4 km suudmest). Peakraavi valgla on 18,5 km². 1 km suudmest suubub sellesse paremalt Lõpe oja.
Pahasoo peakraav on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
El Salvadori lennujaamade ja lennuväljade loend
Siin loetletakse El Salvadoris asuvaid lennujaamu ja lennuvälju.
Kukeseenik
Kukeseenik (Hygrophoropsis) on puravikulaadsete seltsi kukeseenikuliste sugukonda kuuluv seeneperekond.
Vanavene laenud eesti keeles
Vanavene laenud on Pihkva ja Novgorodi riikide alal kõneldud vanavene keelest eesti keelde laenatud sõnad. 2012. aasta Eesti etümoloogiasõnaraamatu hinnangul kestis vanavene keelest laenamise periood 7.–14. sajandini, hõlmates suure tõenäosusega ühtlasi ka üldse esimesi slaavi laene. Teise arvamuse järgi ei saa vanavene laenudest siiski rääkida enne 988. aastal alanud nimetatud riikide ristiusustamist ning sellega kaasnenud keelekasutuse ühtlustumist ja nõnda tekkinud vanavene keele levikut. Varasemaid laene tuleks pidada vana- või algslaavi laenudeks. Samuti ei nõustuta väitega, et 7. sajandist varasemate slaavi laenude olemasolu on ebatõenäoline. Huno Rätsep liigitab slaavi päritolu laensõnad vene laenudeks alates 14. sajandist ning slaavi laenudeks kuni 13. sajandini.
Eesti etümoloogiasõnaraamatu hinnangul on vanavene laene 43–55, Huno Rätsep paigutab sellega suuresti kattuvasse slaavi laenude kategooriasse 54–75 sõnatüve. Vanavene laenude seas on peamiselt põlluharimise, kaubanduse, käsitöö ja usuga seotud sõnavara. Vanavene laensõnad on nt aken, koonal, lusikas, nädal, raamat, rist, saabas, tuhkur, turg, vaba, vaen, võlu.
Triip-vesikiil
Triip-vesikiil (Libellula fulva) kiililiste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukas on Eestis haruldane.
Cardiffi kindlus
Cardiffi kindlus (kõmri keeles Castell Caerdydd) on keskaegne kindlus ja uusgooti stiilis loss Cardiffi kesklinnas.
Algse kindluse ehitasid 11. sajandil normannid 3. sajandist pärineva roomlaste kindlustuse kohale. Kindlustus- ja uuendustööd jätkusid 12. ja 13. sajandil.
Koski vald
Koski vald (ka Koski Tl) on vald Soomes Päris-Soome maakonnas.
Koski valla elanike arv 30. aprill 2018 oli 2353. Koski vald hõlmab 192,42 km² suuruse maa-ala.
Mount Gimie
Mount Gimie on Saint Lucia kõrgeim mägi kõrgusega 950 m.
Nicaragua lennujaamade ja lennuväljade loend
Siin loetletakse Nicaraguas asuvaid lennujaamu ja lennuväljasid.
Trakų Vokė mõis
pisi|Mõisahäärber
Guatemala lennujaamade ja lennuväljade loend
Siin loetletakse Guatemalas asuvaid lennujaamu ja lennuväljasid.
Trakų Vokė mõis
Trakų Vokė mõis (leedu keeles Trakų Vokės dvaras) on endine mõis Leedus Vilniuses. Mõisakompleks asub Paneriai vallas Trakų Vokė linnaosas aadressil Žalioji väljak 2A.
Ajalugu
Leedu suurvürst Vytautas asustas Vokė piirkonda Krimmist pagevaid tatarlasi. Sealsete alade esimene teadaolev omanik oligi tatarlane Atikiez Biezgimovič, kelle surma järel mõis läks Abrahimas Zavadskise valdusse. 16. sajandi alguses läks mõis ligi sajaks aastaks Sapiehade suguvõsa valdusse. Aastal 1773 kuulus mõis Dombrovskistele, ent aastal 1832 läksid sealsed maad riigi omandisse. Sealsed karjamõisaks kujunenud alad omandas eelmise omaniku poeg Liudvik Dambrovski. 19. sajandi keskpaiku sai sellest aga Tyszkiewiczite valdus.
Järgmine omanik oli Jan Józef Tyszkiewicz, intellektuaal, kes tellis arvukalt välismaist ajakirjandust ja pani aluse mõisa raamatukogule. Tema lasi rajada ka mõisa pargi. Samas veetis omanik mõisas väga vähe aega, kuna tema abikaasa põdes tuberkuloosi. Nii veetsid nad enamuse ajast lõunas, turgutades naise tervist. Ühel taolisel reisil suri Jan Józef apenditsiiti, mõisa päris tema vanim poeg Jan Michał Tyszkiewicz, kes oli toona seitsmeaastane. Esimesed kaks aastat veetis omanik koos emaga Davosis, ent ema surma järel naasis ta Trakų Vokėsse, sellal kui mõisa majandamise võttis üle tema vanaema Róża Raczyńska. Maailmasõja järel oli mõis töölisteta, sealsed masinad ja tööriistad olid laiali tassitud. Jan Michał oli sunnitud mõisa päästmiseks pangalaenu võtma, rajades tööliste tarbeks kümblusmaja, seades ka nende elamistesse sisse veevärgi. Hiljem rajas ta mõisa juurde paberivabriku, sellal kui teise vabriku rajas ta Pabradėsse. Aastal 1939 hukkus ta lennuõnnetuses pisi|left|Mõis aastal 1879
Küllatova savimaardla
Maardla savi saab kasutada nt telliste valmistamiseks.
Ehkki maardla mäetehnilised olud on head, siis maardlast ei kaevandata
Trakų Vokė mõis
Ajalugu
Mõis võõrandati aastal 1939 Leedu sõjaväe tarbeks. Jan Michałi lesk Anna Maria Janina oli juba varem Punaarmee lähenemist kartes läände pagenud. Teise maailmasõja ajal anti sealsed maad sakslastele ja Hollandist tulnud kolonistidele. Sõjajärgsetel aastatel oli mõisas Leedu Ministrite Nõukogu puhkekompleks, ent aastal 1950 rajati sinna Leedu Teaduste Akadeemia põllumajandusinstituudi katsebaas. Aastal 1952 kolis sinna Vilniusest ka Leedu Maaviljeluse ja mullauuringute instituut, mõisa häärberisse asutati laboratoorium. Aastal 1946 asutati Leedu Maaviljeluse Teadusliku Uurimise Instituut. Trakų Vokėst kujunes üks instituudi filiaale, seal asus ka instituudi katsemajand. Aastast 2002 on mõisakompleks Leedu aadlikke ühendava Leedu Parunite Kuningliku Ühenduse omandis.
Omal ajal rajati mõisast Vilniusse, sealsesse Tyszkiewiczite residentsi, esimene Leedu alade telefoniliin.
HBO kasutas sealseid rajatisi Vene keisrinna Katariina II elust rääkiva teleseriaali "Katariina Suur" filmimisel kui Katariina residentsi.
Mõisakompleks
Mõisakompleksist on säilinud häärber, köök-pesuköök, kontorihoone, torn, teenijate maja, mõisavalitseja maja, sepikoda, jääkelder, park, laut, tall, küün, kabel-mausoleum, ait, piirdemüür, põhjavärava varemed, lõunaväravad ja sealne vahimajake, lääneväravad ning sealne vahimajake, ja saun-pesuköök. Mõisasüdame territooriumilt võib leida veel vana tootmishoone, lauda, kasvuhoone, aedniku maja, lehtla ja kahe elumaja jäänuseid. pisi|Kontorihoone
Kompleksi läänepoolsemas osas asusid majapidamishooned. Peamised sissepääsud olid lõuna- ja läänevärav. millelt viisid teed peahoone ees oleva parterini. Põhja- ja idapoolsemas osas asub park, kus asuvad varasemate hoonete varemed. Kompleksi läänepiiriks on Vokė jõgi, mille poole laskuvatele terrassidele on mõisakompleks ka rajatud. Nii majapidamishoonete vahel asunud teed kui ka endise edelaväravani viinud tee on munakivisillutisega.
Ehitised
Häärberi projekteeris Leonard Marconi. Hoone on kahekorruseline, keskel asuva belvederega ehitis. Põhja- ja lõunatiivad on ühekorruselised atikaga osad. Kogu maja kohal on pööning, all aga kelder. Põhjaosa alt algab maa-alune käik, mis ühendab seda köögiga. Belvederet piirab betoonist balustraad, tiibade otstes asuvad rinnatised. Ruumid paiknevad kahel pool keskset koridori, esimesel korrusel osalt ka anfilaadina. Kuni teise maailmasõjani asus hoone fassaadil kaheksa skulptuuri. Hoone idaküljel asuvad sammastest piiratud terrass ja nelinurkne ning poolringikujuline kasvuhoone. Keskselt terrassilt viivad mõlema kasvuhooneni balustraadid. Lääneküljel asub kahe sambaga portikus. Lääneküljel asuvad ka metallist piirdega rõdud, samuti asuvad seal portikusega sümmeetriliselt balustraadiga piiratud alad, üks selline asub ka hoone põhjaküljel. Portikuse juures paikneb kolm reljeefset kompositsiooni. Suur osa hoone vanast interjöörist, nikerdatud ustest ja metallist kaunistustest on säilinud.
Kontorihoone asub aadressil Žalioji väljak 6. Tegemist on ruudukujulise põhiplaaniga keldri ja pööninguga hoonega. Majal on mansardkatus. Sissepääsu juures on neljale puidust sambale toetuv puidust piirdega katusealune. Hoone asub põletatud tellistest vundamendil, seda ehib profileeritud puidust karniis. pisi|Köök-pesuköök
Köök-pesuköök asub aadressil Žalioji väljak 8. Tegemist on ühekorruselise pööningu ja keldriga ehitisega. Selle lõunakülje keskosa on kahekorruseline. Samal küljel asub ka nelinurkse põhiplaaniga eeshoone. Hoone seinu dekoreerib rustika. Katuse all on profileeritud karniis. Sokli põhjaküljel asuvad tugipiilarid. Hoonet ühendab häärberiga maa-alune käik.pisi|left|Saun-pesuköök
Saun-pesuköök asub aadressil Žalioji väljak 7. See on nelinurkse põhiplaaniga hoone, mis on osaliselt ühe, osaliselt aga kahekorruseline. Sellel on mansardkorrus. Ida- ja läänefassaade liigendavad mezzanino 'd. Põhjaküljel on 21. sajandil rajatud eeskoda. Idakülje mezzanino 'l on nelinurkne nišš, analoogne moodustis lääneküljel on aga tõenäoliselt jäänuk endisest kinnimüüritud rõdule viinud uksest. Nii ida- kui ka läänefassaadil asuvad profileeritud karniisid ja frontoonid. Hoone on tellistest, ülemine osa on aga rajatud puitkarkassile. Soklit liigendavad profileeritud betoonplokid.
Mõisavalitseja maja asub aadressil Žalioji väljak 9. Tegemist on ühekorruselise nelinurkse põhiplaaniga hoonega, millel on poolkelpkatus. Katuse all asub pööning. Lõunaküljele jääb nelja puidust samba ja kolmnurkse frontooniga veranda. Lääneküljel asub tellistest tugipostidega sissepääs. Ida- ja lääneküljel asuvad profileeritud puidust karniisid. Puidust hoone asub maakivist soklil.
Kabel-mausoleum asub aadressil Eduardo Andrė tänav 19. Arvatakse, et selle nagu häärberigi projekteeris Leonard Marconi. Selle väliskülg restaureeriti Alfonsas Lagunavičiuse, interjöör aga Valentinas Vileikise projekti järgi. Tegemist on nelinurkse ühekorruselise hoonega, mille all on kelder. Lõunaküljel asub poolringikujuline apsiid. Seinu liigendavad sambad ja nišid. Põhjaküljel on teravkaarsed nišid ka välisseintel. Sellele küljele jääb ka tellistest eeskoda, ka on põhjakülje nurkades kaheksanurksed sambad. Ukse kohal on kõrgem portaal. Sammaste tipus on neli skulptuuri, mis kujutavad Ristija Johannest, Peetrust, Paulust ja Joosepit. Ka lõunaküljel on eeskojaga sissepääs ja kaheksanurksed sambad, ent seal asuvad sissepääsu juures sammaste tipus dekoratiivsed vaasid Põhjaküljel on sissepääs kabelisse, lõunaküljel kabeli all asuvasse krüpti.. Mõlemal küljel asuva metallist ornamendiga ristid. Kabelis asub metallist filigraanne orelirõdu. Orelirõdu metallsambad imiteerivad puitu, ent orelirõdu põrand ja sealne karniis on tõepoolest puidust. Seintel on dekoratiivsed inglipead. Kabel on Tyszkiewiczite suguvõsa matmispaik: seal on kaks metallist sarkofaagi ja kümme hauaplaati. pisi|Aidahoone
Mõisa tall asub aadressil Žalioji väljak 3. Hoone on kasutusel Paneriai valla vallamajana. Hoone restaureeriti ja ehitati selleks otstarbeks ümber Irma Barauskaitė projekti kohaselt. Hoone on H-kujulise põhiplaaniga. Selle keskosa moodustab ühekorruseline mansardkorrusega osa, ühekorruselised mansardkorrustega ehitised on ka selle mõlemas otsas, ent neil on ka lõuna- ja põhjaküljel risaliidid, lisaks veel kahekorruselised kesksed risaliidid. Mansardkorrusel on ovaalsed voluudiga aknaavad. Kesksel risaliidil on ka korstnad ja kolmnurkse pealisega voluudiga aknaavad. Korstnad ja sarnased aknaavad on ka otsmistel risaliitidel, ent sinna on need lisatud nõukogude perioodil. Hoone sokkel on maakividest ja kollastest tellistest, seinad aga kollastest tellistest. Fassaadi kaunistab profileeritud puidust karniis.
Aadressil Žalioji väljak 11 asub mõisa ait. Tegemist on nelinurkse põhiplaaniga kahekorruselise hoonega, millel on pööning ja idaosa all ka kelder. Hoonet katab poolkelpkatus. Teisel korrusel on idaküljel teravkaarsed aknad. Samal küljel on ka keraamilistest tellistest ukseava, mis viib keldrisse. Lääneküljel on esimese korrusega ühel tasemel asuv juurdeehitis, ka asub seal ümaraken. Lõunaküljel on puidust kahekorruseline aidaesine, mida toestavad puitsambad. Kohati on sel ka puidust piirded. pisi|left|Laut ja torn
Cerro Azul
Nime Cerro Azul kannavad:
Trakų Vokė mõis
Ehitised
Aadressil Žalioji väljak 14A asub mõisa laut. Algselt oli see nelinurkse põhiplaaniga ühekorruseline hoone, mille kohal oli pööning. Põhjaküljel asub suur silikaattellistest eeskoda, mis lisati hoonele aastal 1875. Aastal 1911 koostatud plaanil on näha ka põhjaküljel asunud juurdeehitist, mis oli tõenäoliselt karjaaed, ent juba 20. sajandi teisel poolel olid sellest märgatavad vaid üksikud müürijupid. Aadressil Eduardo Andrė tänav 29 asub mõisa küün. Nelinurkse põhiplaaniga tellistest hoone frontoonidel on ümaraknad. Sepikoda on ühekorruselina maakividest pööninguga hoone, mille lõunaküljel on uuemad juurdeehitised. Sepikoja uksepiidad on rajatud tellistest, kirdeküljel asub kontraforss.
Piirdemüür ja väravad
pisi|Lõunavärav Mõisakompleksi ümbritseb piirdemüür, milles varem oli neli väravat. Müür on korrapärastest tellistest tulpadest, mille päisteks on kolmnurksed frontoonid. Tulpasid ühendab alumises osas maakividest, üleval metallist aed. Müür pole säilinud terves ulatuses. Algsel kujul on säilinud lõuna- ja läänevärav. Põhjavärav on säilinud üksikute müürijuppide vahel, ka on see pooleldi lagunenud. Sellest on säilinud väravakaar ja osaliselt ka frontoon. Heas korras on frontooni talastik, nähtavad on ka tellistest pilastrid ja nende kapiteelid. Metallist väravad ise pole säilinud, küll on aga alles nende kohal olnud metallist pitsiline struktuur.
Lõunaväravate vahimajake asub aadressil Eduardo Andrė tänav 19. See on nelinurkse põhiplaaniga ühekorruseline hoone, mille kohal on pööning. Idaosa all on kelder. Põhja- ja lõunaküljel on mezzanino 'd. Lõunaküljel on nelinurkne nišš, põhja- ja lõunakülje frontoonidel on nišid, kus asuvad perekonnavapiga kartušid. Sokkel on idaosas tellistest, lääneosas betoonist. Hoone ise on punastest tellistest, välja arvatud läänefrontoon, mis on puidust. Katuse serva palistab enamikul frontoonidest puitpits. Vahimajakese juures asuvad lõunaväravad. Need restaureeriti aastal 1970 Alfonsas Lagunavičiuse projekti järgi. Väravate keskset osa piiravad kaheksanurksed krooniga tulbad, selle mõlemal küljel on müüris kaarjad jalgväravad. Keskne värav on kahe poolega ja metallist, külgväravad on asuursest separauast ja ühe poolega. pisi|Läänevärav
Lääneväravate vahimajake koosneb kahest nelinurkse põhiplaaniga osast, millest lõunapoolsem on madalam, põhjapoolsem aga kõrgem. Hoone all on kelder. Põhjapoolsel küljel on tellistest rinnatis, seda liigendab ka karniis. Hoone on tellistest, välja arvatud põhjakülje trepp, mis on betoonist. Säilinud on lääneväravani viiv pärnaallee. Läänevärav koosneb kesksest kahe kõrge nelinurkse tulbaga piiratud kesksest osast. Selle kahel küljel on kaarjad jalgväravad. Väraval on profileeritud karniis. Kogu väravakompleksi kujundamisel on kasutatud rustikat. Keskne värav on kahe poolega, jalgväravad ühe poolega. Kõik nad on sepistatud sõrestikulisest rauast. Põhjapoolse jalgvärava kohal on metallist väljaulatuv osa, millel rippus varem kell.
Park
Park on taastatud Alfonsas Lagunavičiuse projekti kohaselt. Selle läänepoolsem tasane osa on sümmeetrilise planeeringuga, põhja- ja idapoolsem osa on rajatud orunõlvale ja on vabakujundusega. Parki on loodud mitmeid loodust meenutavaid elemente: grotid, kaskaadid, kiviste basseinidega tehislikud allikad. Sealsetest rahnudest on osad looduslikud, osad on sinna aga pargi rajamisel paigaldatud. Pargi keskosas on erinevaid terrasse eraldamas kivist tulpadega balustraad. Ka on pargi keskosas kaheksanurkne marmorist kaardilaud. Parterit piiravad seitse kivist tulpa. Ka on parteril kaks postamendil asuvat vaasi. Pargis on tellistest purskkaev, millel on betoonist bassein. Läänepoolsed teed ja lõunapoolse sissesõidutee ümbrus on kujundatud pärnaalleedena. Idapoolsed rajad on valdavalt kruusatatud, endise edelaväravani viiv tee munakivisillutisega. Puud on valdavalt kohalikud: pärnad, kuused, männid, saared, tammed, kased, vahtrad, hõberemmelgad. võõrliikidest kasvavad seal torkav kuusk, harilik hobukastan ja babüloni remmelgas.
Ago Viljari
Ago Viljari (enne eestistamist Franz Krillo) (7. detsember 1910 Karula – 26. juuli 1989 Elva) oli Eesti teoloog ja vaimulik, Uue Testamendi teadlane.
Viljari lõpetas 1929. aastal Valga Poeglaste Gümnaasiumi. Seejärel õppis Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas, ent katkestas peagi ja jätkas 1932. aastal õpinguid Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Usuteadusliku stuudiumi lõpetas Viljari 1941. aastal. Magistriväitekirja teoloogias kaitses ta 1943. aastal. Prooviaastal oli ta Ülikooli ja Tartu Maarja koguduses. Õpetajaks ordineeriti ta 10. detsembril 1944.
Viljari teenis 1945–1971 Vastseliina Katariina kogudust, 1979–1986 Elva kogudust. 1967–1983 oli ta EELK konsistooriumi assessor (kirikuvalitsuse liige), 1946. aastast alates EELK Usuteaduse Instituudi (Usuteaduse Kõrgema Katsekomisjoni) õppejõud. Ta oli ka Uue Testamendi ja kreeka keele professor ning 1967–1983 Usuteaduse Instituudi dekaan.
Ta on maetud Elva surnuaiale.
Ekstravertsus ja introvertsus
Ekstravertsus ja introvertsus on Isiksusepsühholoogia ühed olulisemad mõisted. Terminid introvertsus ja ekstravertsus said tuntuks tänu Carl Jungile, kuigi nende tavaelus kasutamine võib erineda psühholoogias kasutatavast.
Ekstravertse inimese iseloomujooned on jutukus ja energiline käitumine, introvertne inimene on pigem reserveeritud ja eelistab üksindaolekut. Enamik isikumudelitega tegelevaid teooriad kasutab neid mõisteid erinevates vormides. Näiteks Suure viisiku mudel, MMPI, Karl Leonhardi tüpoloogia, Jungi analüütiline psühholoogia, Hans Eysencki kolme teguri mudel, Raymond Cattelli 16 isiksuse tegurid.
Suure viisiku mudel
Suure viisiku mudeli järgi on ekstraverdile olulisem tegevuste suurem hulk kui nende sügavus, nad saavad energiat pigem välistest tegevustest ja olukordadest. Ekstraverdid on rohkem seotud välise maailmaga, neile meeldib inimestega suhelda ja nad saavad sellest energiat. Nad on entusiastlikud, tegevusele orienteeritud isikud. Nad paistavad seltskonnas silma, armastavad rääkida.
Introvertidel on väiksem sotsiaalne aktiivsus ja energiatase kui ekstravertidel. Nad paistavad välja vaiksemad, kaalutlevamad ja vähem suhtlemisele orienteeritud. Nende väiksem sotsiaalne aktiivsus ei tähenda alati häbelikkust või depressiooni, pigem on nad suhtlemisest vähem sõltuvad kui ekstraverdid. Nad vajavad rohkem üksiolemist kui ekstraverdid. See ei tähenda, et nad oleksid ebasõbralikud või antisotsiaalsed, nad on pigem suhtlemises reserveeritud.
Näited: Ma olen peo hing Mulle meeldib olla tähelepanu keskpunktis ma tunnen end seltskonnas mugavalt Ma alustan vestlust Ma vestlen peol paljude erinevate inimestega Ma ei räägi palju (introvert) Ma mõtlen enne kui ütlen või tegutsen (introvert) Mulle ei meeldi endale tähelepanu tõmmata (introvert) Ma olen võõraste seltskonnas vaikne (introvert) Ma ei soovi suures seltskonnas rääkida (introvert)
Jungi psühholoogilised tüübid
Jungi raamat "Psychologische Typen" kirjeldab inimesi kui ekstraverte ja introverte, kes jagunevad veel selle järgi, kas neil on ülekaalus sensoorika või intuitsioon, loogika või eetika, ratsionaalsus ja irratsionaalsus Ekstravertsus on Jungi järgi seotud laienemisega ja introvertsus stabiliseerimisega. Kui inimesel on tugev ekstravertne funktsioon, siis ta püüab teha rohkem ja rohkem, tegemist on laienemisega. Ta mõtleb: "Mida ma unustasin teha?" Kui inimene on introvert siis ta püüdleb ta stabiilsuse poole. Introvert pigem püüab teha nii, et kõik oleks selge ja korras, et mitte teha midagi üleliigset, et mitte ära rikkuda juba väljakujunenud harmooniat, suhteid, korda, loogikat jne.
Sensoorne ekstravert soovib saada materiaalseid stiimuleid. Asju, mis näitaks staatust, prestiiži. Sensoorne ekstravert katsetab end ekstreemsetel spordialadel, sõjaväeteenistuses või leiab end kõrgel juhtival töökohal, seal kus on suurem raha.
Sensoorne introvert loob hubasuse oma kodus. Ka töökohal on näha, kui seal töötab sensoorne introvert, siis on ka tagatud mugavus. Sensoorne introvert ei taotle raha, pigem peab sissetulek olema stabiilne. Siiski, vaatamata oma rahulikkusele, sensoorne introvert oskab võidelda, kui tema huvid ja territoorium on ohus. Enamasti sensoorne introvert on rahulik, heatahtlik ning mitte eriti algatusvõimeline. Sarnane laienemise ja stabiliseerimise printsiip kehtib ka loogika ja eetika puhul. Hiljem ta jõudis järeldusele, et tunnused võivad ka üksteisega ühtida. Ehk kui inimesel kõige tugevamaks funktsiooniks on sensoorika siis, teisest küljest, on tal olemas veel mingi sekundaarne funktsioon, kas loogika või eetika. See pole tal nii tugevalt esindatud nagu esimene, kuid siiski. Ning vastupidi – kui inimesel on kõige tugevamaks funktsiooniks loogika, siis on olemas ka sekundaarne funktsioon, üks kahest, kas sensoorika või intuitsioon.
Eysencki mudel
Inglise psühholoog H.J. Eysenck leidis, et ekstravertsus on seotud ajukoore aktiivususega: "Introvertidel on pidevalt kõrgem ajukoore aktiivsus kui ekstravertidel." Tundub ebaloomulik arvata, et introverdid on "rohkem erutunud" kui ekstraverdid, kuid see avaldab käitumisele mõju nii, et introvert otsib madalama tasemega stimulatsiooni. Kuid ekstravert, vastupidi, soovib ajukoore aktiivsust tõsta tasemeni, mis oleks meeldivam (vastavalt Yerkesi-Dodsoni seadusele) ja kasutab selleks intensiivsemat tegevust, sotsiaalset suhtlemist ja teisi stimulatsiooni soodustavaid käitumisi.
Suuremate pingete korral hakkavad ekstraverdid end välja elama. Näiteks lastest ekstravertide puhul ilmnevad käitumisprobleemid – hakatakse õpetajatele vastu, kiputakse kaaslastega kaklema jne. Introvertidel võivad tugevate pingete korral pinged kuhjuda ja ladestuda, seetõttu on neile ka alaväärsuskomplekside ja depressiooni tekkimine sagedasem.
Totaalsus
Totaalsus on mingi ainulise eelduse, aluse, normi või tõe allutamine kõikehõlmavusele. Ainutõekeskse (totaliseeriva) mõtlemise vastu oli Emmanuel Levinas. Hitlerism ja stalinism olid tema arvates jõhkrad just ainutõe põhimõtte järgimise tõttu. Jacques Derrida ja Michel Foucault eitasid teisesuse filosoofias totaalset mõtlemist.
Scarnafigi
Scarnafigi on vald Itaalias Piemonte maakonnas Cuneo provintsis.
Ezio Vanoni
Ezio Vanoni (3. august 1903 Morbegno – 16. veebruar 1956 Rooma) oli Itaalia majandusteadlane ja poliitik; ta kuulus Kristlik-Demokraatlikku Erakonda. Ta oli 24. maist 1948 kuni 18. jaanuarini 1954 Itaalia rahandusminister. 18. jaanuarist 1954 kuni surmani oli ta Itaalia eelarveminister (Ministri del bilancio e della programmazione economica della Repubblica Italiana).
Scarnafigi
Scarnafigi kõrgus merepinnast on 296 meetrit. Asustus­tihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Ezio Vanoni
Ta sündis aastal 1903 Morbegnos Sondrio provintsis.
Scarnafigi
Scarnafigi piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Lagnasco, Monasterolo di Savigliano, Ruffia, Saluzzo, Savigliano, Torre San Giorgio, Villanova Solaro.
Ezio Vanoni
24. maist 1948 kuni 18. jaanuarini 1954 oli ta Itaalia rahandusminister. 18. jaanuarist 1954 kuni surmani oli ta Itaalia eelarveminister (Ministri del bilancio e della programmazione economica della Repubblica Italiana).
Andaja
Andaja on Leedu folkrokiansambel. Ansambel asutati 2002 Varėna linnas.
Ansambel teeb koostööd plaadifirmaga Dangus.
Planeetidegi vahel kehtib raskus
"Planeetidegi vahel kehtib raskus" on ansambli Sõpruse Puiestee 2011. aastal ilmunud album, millega tähistati 10 aasta möödumist ansambli tegevuse algusest. Albumil on 16 lugu, millest pooled on valik ansambli varasemast loomingust.
Tšiili Ülikool
pisi|100px|Ülikooli vapp pisi|Peahoone Tšiili Ülikool (hispaania keeles Universidad de Chile) on riiklik ülikool Tšiili pealinnas Santiagos.
See asutati 19. novembril 1842 ja on sellega riigi vanim ülikool.
Ülikoolil on viis linnakut ja seal õpib rohkem kui 38 000 inimest, akadeemilisi töötajaid on üle 3000. Ülikoolil on 14 teaduskonda ja 4 interdistsiplinaarset instituuti.
Eesti regionaalarengu strateegia
pisi|300px|Eesti maakonnad Eesti regionaalarengu strateegia määrab regionaalarengu tulevikuvisiooni, regionaalarengu strateegilised eesmärgid ning regionaalpoliitika põhimõtted. Strateegia eesmärk on kujundada regionaalpoliitika, mis võimaldaks kõigi piirkondade jätkusuutlikku arengut.
Regionaalpoliitika esimene dokument oli regionaalpoliitika kontseptsioon aastal 1994. Sellele järgnes 1999. aastal heaks kiidetud regionaalarengu strateegia, mis aitas Eesti regionaalpoliitikat paremini ellu viia ning aastal 2005 valmis uus Eesti regionaalarengu strateegia, mis kehtis kuni 2015. aastani.
Regionaalpoliitika kontseptsioon 1994
Esimene Eesti regionaalpoliitika alusdokument oli regionaalpoliitika kontseptsioon, mille Vabariigi Valitsus kiitis heaks 1994. aastal. Kontseptsioon oli koostatud ajal, mil riigi võimalused regionaalpoliitikat rahastada olid väga piiratud, Eesti regionaalpoliitika visioon ei olnud üheselt välja kujunenud ning liitumine Euroopa Liiduga ei olnud veel päevakorras.
Eesmärgid
Regionaalarengu kontseptsioonis määrati nii regionaalpoliitika peamised ülesanded kui ka Eesti riikliku regionaalpoliitika eesmärgid:
Regionaalarengu programmid
1996. aastat võib pidada aktiivse regionaalpoliitika algusaastaks, kuna määrati kindlaks konkreetsed sihtalad ning algatati regionaalpoliitilised programmid. Vabariigi Valitsus kiitis heaks kuus regionaalpoliitilist programmi:
1997. aastal lisandus olemasolevatele Eesti regionaalprogrammidele Setomaa programm.
1998. aastal tehti Eesti regionaalpoliitikas mitmeid ümberkorraldusi. Käivitus uus regionaalse arengu programm, milleks oli Kagu-Eesti programm. Programmi eesmärk oli toetada arendusprojekte kolmes Kagu-Eesti maakonnas (Valga-, Võru- ja Põlvamaa).
Hinnang regionaalpoliitikale 1998. aastaks
Negatiivsed küljed:
Positiivsed küljed:
Eesti regionaalarengu strateegia 1998
Vabariigi Valitsuse korraldusel moodustati 1998. aasta alguses asjatundjate komisjon, et koostada Eesti regionaalse arengu strateegia eesmärgiga viia Eestis regionaalpoliitikat sihipärasemalt ellu. 1999. aastal kiideti heaks Eesti regionaalarengu strateegia, arendades edasi põhiseisukohti, mis olid varem esitatud kontseptsioonis. Strateegiaga sooviti taotleda nii eelnevate probleemide lahendamist kui ka arendada edasi kontseptsiooni positiivseid külgi.
Regionaalse arengu strateegia koostamisel arvestati asjaoluga, et Eesti ühineb Euroopa Liiduga. Strateegias muudeti ka varasemaid põhimõtteid, eelkõige regionaalpoliitika korralduse osas, sätestades selle tuginemise eelkõige Euroopa Liidu regionaalpoliitika alustele.
Eesmärgid
1999. aasta strateegia eesmärk oli tagada inimestele turvaline ja hea elukvaliteet. Strateegia oodatavaks tulemuseks oli regionaalarengu tasakaalustatus aastaks 2003 nii, et üheski maakonnas ei oleks elatustase madalam kui 75% (1997. aastal oli madalaim maakondlik näitaja 68%), tööpuudus ei ületaks 35% (1998. aasta seisuga oli suurim maakondlik näitaja 49% suurem Eesti keskmisest) ning kohalike omavalitsuste maksutulude laekumine ei oleks madalam kui 75% Eesti keskmisest, millest on välja arvatud Tallinn (1998. aasta madalaim maakondlik näitaja oli 72%).
Regionaalarengu programmid
Vastavalt strateegiale alustasid ning jätkasid 2000. aastal tegevust seitse regionaalarengu programmi:
Eesti regionaalarengu strateegia 2005–2015
2005. aastal valmis Eesti regionaalarengu strateegia kuni 2015. aastani. Strateegiaga seadis Vabariigi Valitsus eesmärgi kujundada kõigist Eesti regioonidest atraktiivsed paigad nii elamiseks kui ka töötamiseks. Euroopa Liiduga liitumine tõi Eesti regionaalpoliitikasse uusi nõudeid. Tekkisid võimalused kaasata Eesti regionaalarengusse Euroopa Liidu struktuurifondide vahendeid.
Eesmärgid
Üldeesmärk 2015. aastaks on tagada kõigi piirkondade kestlik areng, tuginedes piirkondade arengueeldustele ja eripäradele ning pealinnaregiooni ja teiste linnapiirkondade konkurentsivõime kvalitatiivsele arendamisele.
Alaeesmärgid
Strateegia elluviimiseks plaanitud tegevused
Strateegia elluviimiseks on plaanis järgmised tegevused:
Visioon
Eesti regionaalse arengu strateegia visiooni põhijooned aastaks 2015:
Eesti kui Euroopa Liidu liikmesriik
Võrreldes teiste Euroopa Liidu regioonidega, on Eestis tagasihoidlikud transpordiühendused ja riik on hõredalt asustatud (ligikaudu neli korda vähem inimesi ruutkilomeetri kohta kui Euroopa Liidus keskmiselt). Eesti majandus on väikese mastaabiga ning vähe arenenud – SKP elaniku kohta umbes 40% Euroopa Liidu keskmisest. Suhteliselt madal on ka tööhõive määr. Suur pluss Eesti riigis võrreldes teiste Euroopa Liidu riikidega on puutumatu looduskeskkond, äritegevuseks soodne makromajanduslik keskkond ning täiendavaid ärivõimalusi pakkuv suurte avanevate turgude lähedus.
Kampol
pisi|Abietiinhappe struktuur, põhikomponent kampolis Kampol (ladina keeles pix græca) ehk kolofoonium on tahke mass, mis saadakse männi ja mõne muu taime (peamiselt paljasseemnetaimede) vaigust. Värsket vedelat vaiku kuumutatakse, et eemaldada lenduvad vedelad koostisosad: terpeenid (tärpentin) ja vesi. Kampol on helekollane kuni mustjas lõhnatu klaasjas tahke aine, mis lahustub alkoholis, tärpentinis, mitmetes õlides ja benseenis. Toatemperatuuril on kampol habras, kuid sulab kõrgematel temperatuuridel. See koosneb peamiselt abietiinhappest ja teistest vaikhapetest.
Kasutamine
pisi|Eri tüüpi kampol viiulite, vioolade ja tšellode jaoks Kampol on komponendiks printeri tindis, koopiapaberis ja laserprinteri paberis, lakkides, sideainetes (liimid), paberi kruntimises, karastusjookides, jooteräbustis ja kinnitusvahades. Kampolit saab kasutada glaseerainena meditsiinis ja närimiskummis. Seda tähistatakse E-numbriga E915. Sellist glütseroolestrit (E445) võib kasutada emulgaatorina karastusjookides. Farmaatsias on kampol koostisaine mitmetes plaastrites ja salvides. Tööstuses kasutatakse kampolit räbustina jootmises. Laialt elektroonikas kasutatud plii-tina jootetinas on umbes 1% kampolit räbusti tuumana. See aitab kaasa sulametalli voolule ja parema sideme moodustamisele, redutseerides tulekindlat tahkeoksiidset kihti, mis moodustub metalli pinnal. Seda on tihti näha ümber värskel jootmisel kui põlenud või selget jääki. Segust, mis koosneb pigist ja kampolist, valmistatakse pind, millega hõõrudes poleeritakse optiliste komponentide (näiteks optilised läätsed) valmistamisel klaasi. Kui kampolit segada vahade ja õlidega, saame "müstilise suitsu" (inglise keeles mystic smoke). See on kumm, mis hõõrudes ja järsult tõmmates näib tekitavat sõrmeotstest suitsupahvakaid. Kampolit kasutatakse laialdaselt tema hõõrdumist parandava võime pärast mitmes valdkonnas.