cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viirpea-pütt (perekond)
Viirpea-pütt (Poliocephalus) on Austraalias ja Uus-Meremaal levinud perekond pütlaste sugukonnas.
Siia kuulub kaks liiki:
Kummelin Jackpot
"Kummelin Jackpot" on 2006. aastal valminud soome komöödiafilm.
Obdurodon
Obdurodon on fossiilne perekond ürgimetajate alamklassi ainupiluliste seltsi nokkloomlaste sugukonnast.
Obdurodon 'i perekonnas on teada kolm liiki:
Roostevaba mõõk
"Roostevaba mõõk" on Eno Raua autobiograafiliste sugemetega jutustus, mis viib lugeja Teise maailmasõja eelse Tallinna äärelinna poiste mängudemaale.
Algselt 1957. aastal välja antud teosest on ilmunud ka mitu kordustrükki ning see on tõlgitud vene ja tšehhi keelde.
Sisu
Teose konflikt saab alguse uue poisi Jaani saabumisega Männilinna, kuna Jaan kogub enda ümber kamba Sõjaliste Mängude Komitee ehk SMK. Kamp tekitab rivaliteedi juba eksisteeriva indiaani mänge harrastava poistekambaga, mille eesotsas on lastekodulaps Roland Sahk ehk Rolts, hüüdnimega Must Surm. Kahe kamba poisid jõuavad pärast väiksemaid kokkupõrkeid otsustava lahinguni, millest väljub võitjana SMK.
Somain
Somain on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Sin-le-Noble'i kantonis. Linn oli tuntud ulatusliku kaevandustööstuse poolest.
Roostevaba mõõk
Sisu
Autor tegeleb teemadega nagu ustavus, andestamine ja reetmine. Teose kulminatsiooni, suure kampadevahelise lahingu järel, otsustab õppenõukogu Roltsi saata raskesti kasvatatavate laste kooli, kuna Roltsi kahtlustatakse kooli direktori kabineti akna lõhkumises (mida Roland aga pole teinud). Olukorda sekkub endine verivaenlane Jaan, kes süü enda peale võtab ja Roltsi sellest päästab. Poistest saavad head sõbrad. Selgub ka tegelik süüdlane – lastekodu juhataja poeg Uudu, kes lõhkus akna, tahtes Rolandile kätte maksta lõuahaagi eest, mille viimane talle andis.
Rolandi ja Jaani seiklused jätkuvad teoses "Sõjakirves on välja kaevatud".
Aardla raudteepeatus
Aardla raudteepeatus on raudteepeatus Tartumaal Tartus. Aardla raudteepeatuse (Tartu–Valga raudteeliin) kõrval asub ka Kirsi raudteepeatus (Tartu–Koidula raudteeliin). Peatuses asub üks pikk perroon.
Piletihinnalt kuulub peatus Tartu piirkonda.
Aastani 2008 järgnes sellele Variku raudteepeatus.
Sõjakirves on välja kaevatud
"Sõjakirves on välja kaevatud" on Eno Raua teos, kus autor jätkab juba "Roostevabas mõõgas" tuttavaks saanud poiste seikluste kujutamist.
Sisu
Käes on suvi ja vanemateta lastekodupoiss Roland Sahk ehk Rolts, hüüdnimega Must Surm, on saadetud suveks maale, sulaseks Lõuna-Eestis asuvasse Rabaranna tallu. Taluperemees aga ei anna Rolandile armu – töö on poisi jaoks harjumatu ning ebaõnnestumisi saadab varjamatult pahatahtlik suhtumine "linnamehesse". Roland saab linnasõpradelt, Jaanilt ja Antsult, kirja, et viimased on teel Lõuna-Eestisse jalgsimatkale ning kavatsevad teel külastada ka Rolandit.
Vahepeal on aga Rolandil tekkinud tüli turjaka külapoisi Rebase Arnoga ning pärast järjekordset sõnavahetust peremehega ütleb Roland talle koha üles. Ta lahkub talust koos Jaani ja Antsuga, kes vahepeal on saabunud.
Üheskoos minnakse külast eemale Mustmetsa, kus järve ääres seatakse üles tõeline "indiaanilaager". Sündmustik võtab pöörde, kui poisid ostavad läbisõidul olevatelt mustlastelt kana – mis nagu hiljem selgub, on varastatud Rebase-Arno talust. Arno esitab ultimaatumi – olgu kana õhtuks tagasi toodud, või tuleb verevalamine. Poisid otsustavad sõja vastu võtta.
Öine lahing lõpeb kummagi poole jaoks suurema võidu ja kaotuseta. Kana viiakse siiski õigele omanikule tagasi ning Roland leiab hiljem enesele uue teenistuskoha vaesemas, kuid sõbraliku suhtumisega talus.
Sergei Zubatov
Sergei Zubatov oli pärit politseiametniku perekonnast, kuid alustas riigiteenistust pärast gümnaasiumi lõpetamist 1884. aastal Moskva aadlihoolekandeteenistuse kantseleiametnikuna, 1886. aastast III klassi telegrafistina Moskva Kesktelegraafis.
Kaastöö ja töö Moskva ohrankaga (kaitsejaoskonnaga)
Nooruses osales Zubatov Narodnaja Volja ringides, 1883. aastal vahistati poliitilise tegevuse eest, kuid hiljem oma sõnade järgi pettus revolutsioonilises liikumises ning hakkas 1885. aastal ohranka agendiks ning hiljem kaastööliseks. 1886. aasta juunist oli Zubatov Moskva ohranka palgaline agent ning alates 1886. aastast olid ohrankal Zubatovi abiga teada kõigi Moskva põrandaaluste poliitiliste ringide liikmed ja nende plaanid ja trükikojad. Tema informatsiooni põhjal vahistati eri aegadel üle kahesaja nende ringide liikme.
Aastal 1888 Zubatov paljastati ning 1889. aastal alustas ta ametlikku teenistust. Aastatel 1889–1894 töötas Zubatov käsundusametnikuna Moskva Sandarmivalitsuse kaitsejaoskonnas ning 1894. aastal edutati ta juba Moskva kaitsejaoskonna ülema asetäitjaks ja aastatel 1894–1896 oli ohranka Moskva jaoskonna ülema abi.
Aastal 1896 sai ta Moskva kaitsejaoskonna ülemaks, ning 1902. aasta oktoobrikuust Peterburis asunud Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi Politseidepartemangu Eriosakonna ülemaks, kes vastutas poliitiliste operatsioonide eest. Aastal 1903 ta vallandati ning pärast seda ta riigiteenistusse ei naasnud.
Kui Zubatov sai teda Nikolai II troonist loobumisest 1917. aastal ja Venemaa monarhia likvideerimisest, sooritas ta enesetapu.
Zubaatovlus
Zubatov uuris kõikide sotsialismi teoreetikute töid ning möönis, et tööliste arvu kasv teeb nad suureks poliitiliseks jõuks. Kuigi Zubatov oli veendunud monarhist, uskus ta siiralt, et revolutsioonilist liikumist ei saa lämmatada repressioonide abil. Ta hakkas 1901. aastast looma politsei eestkoste all olevad tööliste ametiühingud, mis pidid suunama töölisliikumise revolutsiooniliselt teelt tööliste majanduslike huvide legaalse kaitsmise teele. Esimene niisugune ametiühing oli Moskva tööliste vastastikuse abistamise ühing mehaanikatööstuses (Общество взаимного вспомоществования рабочих в механическом производстве), mis loodi Moskva kindralkuberneri suurvürst Sergei Aleksandrovitši toetusel. Säärased ühingud loodi ka Odessas, Kiievis ja Minskis. Seda praktikat nimetati politseisotsialismiks. Revolutsionäärid hakkasid seda kutsuma zubaatovluseks (зубатовщина). Zubatovil ei õnnestunud aga veenda valitsust tööliste olukorda seadusandlikult parandama. Ka ettevõtjad ei olnud nende ametiühingutega rahul.
Pärast streikide seeriat augustis 1903 vallandas siseminister Vjatšeslav von Plehwe Zubatovi ning tema loodud ametiühingud saadeti laiali. Zubatov saadeti Peterburist välja ning vallandati 17. november 1903. aastal riigiteenistustest, koos keeluga osaleda poliitilises tegevuses.
Pärast Plehwe mõrvamist juulis 1904 keeldus Zubatov riigiteenistusse naasmast, ehkki ennistati ja taastati tema teenistusõigustes 30. novembril 1904.
Üks põhjusi oli see, et ta kartis oma poja elu pärast, mille kallale revolutsionäärid tema arvates võisid kippuda. Ta tõmbus tagasi ning elas riiklikust pensionist.
Zubatov on tuntud ka selle poolest, et ta lõi süsteemi informaatorite ja provokaatorite sokutamiseks kõikidesse revolutsioonilistesse organisatsioonidesse. Lääne-Euroopa eeskujul kasutas ta erariides detektiive (филёры; varjatud jälgimist) ja salajasi kaastöölisi (секретные сотрудники; agentuuri). Zubtov õpetas kaisejaoskonna töötajaid sandarmikorpuse ohvitsere, suhtuma oma salajastesse kaastöötajatesse:
Ta oli radikaalsete aktivistide oskuslik ülekuulaja, kes suutis mõnikord neid veenda selles, et Venemaa keisririik suudab vaeste heaks rohkem ära teha kui terroristid ja agitaatorid, kes kutsuvad välja riigi karmi reaktsiooni, mille tulemusena suutis ka kaasata revolutsiooniliselt meelestatud isikud kaastata salajasele kaastööle.
Tilloy-lez-Marchiennes
Tilloy-lez-Marchiennes on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Sin-le-Noble'i kantonis.
Wilhelm Ostwald
Wilhelm Friedrich Ostwald (kutsutud lihtsalt Wilhelm Ostwald, läti: Vilhelms Ostvalds) (2. september (vkj 21. august) 1853 Riia – 4. aprill 1932 Grossbothen Leipzigi lähedal) oli baltisaksa keemik, füüsik ja filosoof, füüsikalise keemia rajajaid.
Ta pälvis 1909. aastal Nobeli keemiaauhinna tema töö eest keemilise tasakaalu ja reaktsioonikineetika vallas.
Ta lõpetas 1877 Tartu Ülikooli ning töötas 1877–1881 seal eradotsendina, seejärel oli 1881–1887 Riia Polütehnikumi ja 1887–1906 Leipzigi ülikooli professor. Aastast 1906 Großbothenis vabakutseline teadlane.
Elulugu
Wilhelm Friedrich Ostwald oli Saksamaalt välja rännanud õpetaja ja hilisema apteekri poeg.
Haridus ja töö
Lõpetas Riia reaalgümnaasiumi, õppis 1872–1875 Tartu Ülikooli keemiaosakonnas, lõpetas ülikooli professor C. Schmidti ja assistent J. Lembergi õpilasena keemiakandidaadi kraadiga.
Oli 1875–1880 Tartu Ülikooli füüsikakabineti assistent. Füüsikaprofessor A. v. Oettingeni mõjul huvitus eriti füüsika ja keemia piirialade probleemidest. Kaitses 1877 Tartu Ülikoolis keemiamagistri väitekirja "Volumchemische Studien über Affinität", misjärel jätkas töötamist Tartu Ülikooli keemiaosakonna eradotsendina, pidades loenguid stöhhiomeetriast ja termokeemiast. 1878 kaitses doktoriväitekirja "Volumchemische und optisch-chemische Studien". 1880–1881 töötas Tartu Ülikooli keemiakabinetis ning oli ühtlasi matemaatika ja loodusteaduse õpetaja Tartu Reaalkoolis. 1881 valiti Riia PI keemiakateedri juhataja ja professori kohale, kellena töötas 1882. aasta algusest 1887. aastani.
1887–1906 oli Leipzigi Ülikooli professor ja füüsikalise keemia kateedri juhataja. Arendas seal ulatuslikku teaduslikku ja organiseerivat tegevust, võitmaks füüsikalisele keemiale kui uuele teadusharule eluõigust. Asutas 1898 Leipzigi Ülikooli juurde spetsiaalse füüsikalise keemia instituudi, oli selle esimene direktor. Suurest töökoormusest tulenevate tervisehäirete tõttu lõpetas 1906 teenistuse ülikoolis ja instituudis. Edaspidi elas peamiselt Grossbothenis oma villas Energia, kus töötas vabakutselise teadlasena, samuti tegeles maalimisega ning korraldas maalinäitusi.
Teadustegevus
Ostwaldi karjäär teadlasena kujunes väga edukaks, selles etendas olulist osa Tartu Ülikoolis saadud hea haridus ning perspektiivse, palju võimalusi andva füüsikalise keemia uurimissuuna valik. Tartus tehtud tööde peasisuks oli hapete ja aluste keemilise afiinsuse (reaktsioonivõime) kvantitatiivne uurimine, millel oli erakordselt suur tähtsus teoreetilise keemia arengus 19. sajandil. Magistritöös uuris Ostwald happe ja soola vahelist reaktsiooni dilatomeetrilisel meetodil, doktoritöös rakendas ka optilisi (murdumisnäitajatega) mõõtmisi ning laiendas uuringuid orgaanilistele hapetele. Tema määratud afiinsuskoefitsiendid võimaldasid reastada happeid nende tugevuse (happeliste omaduste) järgi. Väitekirjades ja Tartu perioodil avaldatud, peamiselt afiinsuse mõõtmisele pühendatud 12 artiklis tehtud järeldused iseloomustasid autorit julge ja iseseisva mõtlemisviisiga teadlasena. Ammendava tõlgenduse mõõdetud afiinsuskoefitsientidele andis ta hiljem elektrolüütilise dissotsiatsiooni teooria põhjal. Tartu perioodi kuulub ka uut mõtteviisi propageeriva üldise (st füüsikalise) keemia õpiku kavandamine ja kirjutamise alustamine.
Riia perioodil võitis Ostwald teadlasena laialdase tunnustuse. Jätkates seal hapete ja aluste omaduste (eriti elektrijuhtivuse) uurimist, esitas 1888 (tema nime saanud) üldistava lahjendusseaduse, lõi aluselis-happelise katalüüsi teooria ja leiutas mitmesuguseid laboriinstrumente (nt Ostwaldi viskosimeeter). Riias avaldus ka Ostwaldi organisaatoritalent, siin tekkis tal viljakas koostöö teiste teadlastega (S. Arrhenius). Asunud Riia PI-s keemiaprofessori kohale, hakkas Ostwald energiliselt ümber korraldama õppetööd, rajas suure keemialabori, seadis sisse keemia-alased uurimuslikud diplomitööd, tugevdas keemialoengute teaduslikku sisukust,
1885–1887 ilmus (Leipzigis) Tartus alustatud kaheköitelise õpiku "Lehrbuch der allgemainen Chemie" esmatrükk. Füüsikalise keemia alal tehtavate tööde avaldamiseks asutas ajakirja Zeitschrift für physikalische Chemie (ilmub aastast 1887 tänaseni), oli koos hollandi keemiku J. H. van't Hoffiga selle esimesi toimetajaid. Leipzigis jätkusid lahuste füüsikalise teooria uuringud. 1890. aastatel kujunes Ostwaldi ja tema koolkonna uurimistöö peasuunaks katalüüsi olemus, auto- ja biokatalüüsi seaduspärasused. Erilist tähelepanu väärib ammoniaagi sünteesi ja katalüütilise oksüdatsiooni uurimine (koos E. Braueriga), millel põhineb lämmastikhappe, -väetiste ja lõhkeainete tootmine.
1909 pälvis Ostwald katalüüsialaste tööde, samuti keemilise tasakaalu ja reaktsiooni kiiruse põhiliste regulatsiooniprintsiipide uurimise eest Nobeli auhinna.
1910 algas Saksamaal nitraatide tootmine Ostwaldi-Braueri meetodil.
Aastast 1915 huvitus Ostwald peamiselt värvide ja värvuste probleemist, uurides värvide keemilist koostist, nende valiku ja kombineerimise põhimõtteid, värvuste mõõtmist, süstematiseerimist ja normeerimist ning harmooniat. Ostwald ise pidas värviõpetust oluliseks saavutuseks oma loomingus, kuid mitmed tema vaated ei leidnud teadusringkondades tunnustamist. Ühtlasi oli Ostwald teenekas teadusloolane ja teadusajaloolane, käsitledes teaduse arengu üldisi probleeme, teadusliku loomingu mehhanismi, geniaalsete isikute ja organisaatorite osa teaduses, noorte talentide avastamist ja harimist, konflikte teaduse arenguloos jms, rõhutades ajaloolise lähenemise vajalikkust teaduslike probleemide analüüsimisel.
1909 avaldas Ostwald kuue suure keemiku ja füüsiku loometeed käsitleva teose "Grosse Männer". 1889. aastast hakkasid klassikute tööd ilmuma Ostwaldi initsiatiivil loodud sarjas "Ostwald's Klassiker der exakten Wissenschaften", mille toimetaja Ostwald oli aastani 1893 (seejärel sai toimetajaks tema endine õpetaja Tartu Ülikoolist A. v. Oettingen, pärast viimase surma jätkas sarja väljaandmist Ostwaldi poeg Wolfgang Ostwald). 1889–1932 ilmus sarjas 232 köidet väljapaistvate teadlaste töid. Ostwald oli väga viljakas ja mitmekülgne teadlane, kellelt ilmus u 500 teadustööd, tuhandeid referaate ja retsensioone. 77 eraldi raamatuna ilmunud töö hulgas on õpikuid koolidele ja ülikoolidele, uurimistöid keemia, füüsika, filosoofia, ajaloo jt aladelt, suurte teadlaste elulugusid, mälestusi ja elukogemusi jäädvustavaid raamatuid. Natuurfilosoofina oli Ostwald energetismi kontseptsiooni looja ja propageerija (1902 asutas teadusajakirja Annalen der Naturphilosophie). Ostwaldi tegevuse tulemusena tekkis Lepizigis maailma suurim füsikokeemikute koolkond, kuhu kuulus üle 60 professori, nende seas hiljem Nobeli keemiaauhinna saanud S. Arrhenius, J. H. van't Hoff ja W. F. G. Nernst. Ostwaldi juures õppis ja täiendas end mitusada keemikut (sh hiljem Tartus töötanud L. Pissarževski), tema lähimate kaastööliste hulka kuulus Tartu Ülikooli kasvandik R. Luther, kellest 1901 sai Ostwaldi abi instituudi direktor kohal.
Ostwaldi käe all kujunesid teadlasteks tema poeg Wolfgang Ostwald (tuntud kolloidkeemik) ja väimees E. Brauer.
Ostwald viibis korduvalt välismaa kõrgkoolides ja teadusasutustes, sh 1905–1906 esimese saksa professorina USA-s (Harvardi Ülikoolis, Bostoni Tehnikaülikoolis jm) õppe- ja teadustööl. Oli mitme akadeemia liige, paljude teadusseltside liige, esimees ja auliige ning aastast 1911 Keemiaseltside Rahvusvahelise Ühenduse president, Halle, Yale'i, Princetoni, Harvardi, Toronto, Genfi jt ülikoolide audoktor. Nobeli auhind (1909), Faraday medal jm.
Mälestuse jäädvustamine
Tartus nimetati tema järgi 2016. aastal Wilhelm Ostwaldi tänav.
Əbülfəz Elçibəy
Əbülfəz Elçibəy [äbülf'äzz eltšib'äi] (24. juuni 1938 Kələki küla, Nahhitševan – 22. august 2000 Ankara) oli Aserbaidžaani poliitikategelane.
Tema tegelik nimi oli Əbülfəz Qədirqulu oğlu Əliyev, kuid ta muutis oma nime 1990. aastal, kui asus Aserbaidžaani Rahvarinde etteotsa. Ta ei ole Heydər Əliyevi sugulane: Əliyev on Aserbaidžaanis sageduselt teine perekonnanimi Maqomedovi (Magomedov) järel.
Nõukogude-aegsest dissidendist Elçibəyst sai Aserbaidžaani rahvarinde juht ning ta valiti 7. juunil 1992 esimeseks Aserbaidžaani mittekommunistlikuks presidendiks. Tollaseid presidendivalimisi peetakse seni ainsateks demokraatlike normidele vastavateks valimisteks Aserbaidžaanis.
Ametisse astus ta 16. juunil. Tema valitsus langes riigi sügava kriisi ajale. Paljud tema valitsuse töötajad osutusid korrumpeerunuteks ja ebakompetentseteks; sõjas Mägi-Karabahhi pärast saatis Aserbaidžaani ebaedu; rublatsoonis oli väga suur inflatsioon. Elçibəy tegevus põhjustas meelehärmi ka Venemaal. Tema valitsemisajal võeti kurss SRÜ-st eemaldumisele ning hakati lähenema Türgile, võeti kirillitsa asemel kasutusele ladina tähestik ja rubla asemel Aserbaidžaani manat (sõna manat tähistas varem ka rublat). 1993. aasta juunis oli Aserbaidžaan alla kirjutamas olulist lepet Lääne naftatootjate konsortsiumiga.
Enne kui nimetatud leping teoks sai, võttis isehakanud kolonel Suret Hüseynov (Venemaa jõustruktuuridesse kuuluvate isikute oletataval mahitusel) ette riigipöördekatse. Gəncə linnas toimunud relvavõitluses hukkus üle 60 inimese. Elçibəy kuulutas, et ei soovi Bakuud muuta "teiseks Tbilisiks" ja hoidus täiendavast verevalamisest. Türgi valitsuse soovitusel kutsus ta Bakuusse endise Aserbaidžaani Kommunistliku Partei juhi (1969–1982), NLKP Keskkomitee Poliitbüroo liikme (1982–1987) ja Nõukogude riigitegelase (1982–1987) Heydər Əliyevi, kes suurest poliitikast pagendatuna oli end sisse seadnud Nahhitševani Autonoomse Vabariigi eesotsas. Əliyev valiti seadusi rikkudes erakorraliselt Rahvusassamblee (Milli Məclis) liikmeks ja (tagasiastumisest teada andnud İsa Qəmbəri asemel) esimeheks.
1995. aastal süüdistati Elçibəyd kavatsuses kukutada president, Rahvarinne keelustati mõneks kuuks.
1997. aastal sai Elçibəy Əliyevilt loa Bakuusse naasta. Ta valiti opositsioonilise alliansi juhiks.
1998. aasta presidendivalimistel osalemisest Elçibəy protestiks protseduuri ebademokraatlikkuse vastu loobus.
Vred
Vred on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Sin-le-Noble'i kantonis.
Dainis Kūla
Dainis Kūla (sündinud 28. aprillil 1959 Tukumsis) on Läti endine odaviskaja, olümpiavõitja.
Ta võitis 1980. aasta suveolümpiamängudel Moskvas tulemusega 91.20. 1983. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Helsingis võitis ta pronksmedali.
Kantoni köök
thumb|Magushapu sealiha thumb thumb
Kantoni ehk Lõuna-Hiina köögi kuulsus on levinud terves maailmas. See, mida pakutakse Chinatowni restoranides Londonis, New Yorgis, San Franciscos, Los Angeleses, Hongkongis ja Sydneys, on pärit Hiina lõunarannikult, pärlijõe Zhu Jiangi niiskelt ja kuumalt suudmealalt ning Guangzhou (Kanton) linnast. See, mida oleme läänes tundma õppinud kui Hiina kööki, on enamasti nende kolme miljoni väljarändaja kulinaarne pärand, kes Gangzhou sadamalinnast suundusid laia maailma õnne otsima. Lääs on hiina kokakunsti naudingute eest tänu võlgu just nende inimeste ärivaistule ja püsimatule ettevõtlikkusele.
Kantoni kokakunsti võidukäik maailmas põhineb mereandide, köögi- ja puuviljade sõnulseletamatul mitmekesisusel, mida Hiina kahe suurima saare, Taiwani ja Hainaniga piirneva kuuesaja kilomeetri pikkuse rannikuala subtroopiline kliima pakub. Piki sopistatud rannajoont kasvab ja areneb kõik. Arvukates lahtedes tõmbavad kalamehed öösiti paatidel veest välja mahlakaid krevette. Kivisel kaldal korjavad hiinlannad suurtelt merest ümbritsetud kaljudelt vähilisi, pruukides selleks õigupoolest ainult kummarduda.
Toidusedelis on ülekaalus arvukad mereannid, mille valmistamisel ilmneb kantoni köögikunsti tõeline meisterlikkus. Kuna merehõrgutiste valmistamisel on tingimatuks eelduseks ja kõrgeimaks käsuks püügivärskus, võibki ka Guangzhou kõige väiksemas ja vähenõudlikumas restoranis näha elusaid vee-elukaid palides, akvaariumides või ämbrites ujumas ja ringi roomamas. Gurmaanidele on maiuspalaks Guangzhous aurutatud või praetud kala, koorikloomad, merekurgid, tindikalad, kalamari ja teised veest pärinevad saadused. Kõigi roogade puhul on olulisim toiduainete värskus ja kvaliteet. Vürtse tarvitavad kantonlased vähesel määral. Vaevutuntavast ingverist, näputäiest soolast ja porrulaugust piisab, et tuua esile värskete ja ehedate ainete peen maitse.
Kõrgeim kulinaarne traditsioon on iam cha, mandariini keeles ne cha, mis tähendab tõlkes teejoomist. Siiski ei piirdu asi lõuna pool teejoomisega. Teemajja, näiteks Panxi Guangzhous, minnakse dim-sum ' i (maiustus) pärast. Dim-sum tähistab väikesi magusaid või soolaseid täidetud tainataskukesi. Tegelikult võib neid leida igalt poolt Hiinas, kuid kusagil mujal ei valmistata niivõrd kvaliteetseid taskukesi nagu Guangzhous. 23 sorti kapsa-, nisu-, kartuli- või tarojahust, kõrvitsast või kookosest valmistatud imepisikeste hõrgutiste loomisel on sealsed kokad ületamatud meistrid.
Populaarseimate Panxi dim-sum ' ide hulka kuuluvad nn jänkud rohus, kus hoole ja armastusega dekoreeritud õhukesed krabitäidisega tainataskukesed, singitükikesed silmadeks, kükitavad väikestel petersellipõõsastel.
Teemajades valitseb sundimatu õhkkond. Rohke dim-sum ' i valikuga käru lükatakse tihedate tooliridade vahel. Kes soovib uut sorti proovida, peab sellest valjuhäälse hüüdega märku andma. Muidu võib tundmatut ja tõenäoliselt oivalist maitseelamust asjatult ootama jäädagi.
Czesław Bessaga
Czesław Marian Bessaga (26. veebruar 1932 Lwów – 20. september 2021 Varssavi) oli Poola matemaatik.
1959. aastal kaitses ta matemaatikakandidaadi kraadi Stanisław Mazuri juhendamisel. Aastatel 1965−1998 oli ta Varssavi ülikooli matemaatika instituudi funktsionaalanalüüsi kateedri (hiljem osakonna) juhataja, aastatel 1970−1975 ka matemaatika instituudi direktori asetäitja, 1980. aastast professor. Aastatel 1984−1987 Varssavi ülikooli matemaatika, informaatika ja mehaanika teaduskonna dekaan. Ta oli ajakirja Studia Mathematica kaastoimetaja. Tema juhendamisel on kaitstud neli doktoritööd.
Tema uurimisvaldkonnad olid funktsionaalanalüüs ja lõpmatumõõtmeline topoloogia. Ta tõestas Banachi püsipunkti teoreemi pöördteoreemi, mida nimetatakse Bessaga teoreemiks. Koos Aleksander Pełczyńskiga kirjeldas ta isomorfisme pidevate funktsioonide Banachi ruumi ja nullmõõtmelise kompaktse meetrilise ruumi vahel, samuti niinimetatud Bessaga-Pełczyński valikuprintsiipi.
Nõkodõm Zubrõtskõi
Ta tegi puu- ja metallgravüüre raamatuillustratsioonideks. Ta töötas Lvivi, Kiievi, Tšernigivi ja Potšajevi trükikodadele.
Temalt telliti puuklišeed Siinai mäe Katariina kloostri suurtele maastikumaalidele, mis olid mõeldud palveränduritele.
Ropka raudteejaam
Ropka raudteejaam on raudteejaam Tartumaal Kambja vallas Külitse ja Laane küla piiril.
Raudteejaam avati 1923. aastal. Toona jäi see Ropka valda. Läbi Ropka kulgeb 1887. aastast alates laiarööpmeline Tartu–Valga raudtee. Piletihinnalt kuulub jaam Tartu piirkonda, peatusest edasi Valga suunas kehtivad peatusepõhised piletihinnad.
Aastani 2008 eelnes Ropkale Variku raudteepeatus ja järgnes Aiamaa raudteepeatus. 2010. aastal avati Ropkal uus 550 mm kõrgune pikk teedevaheline perroon.
Zubova Poljana
Zubova Poljana on alev Venemaal Mordva Vabariigis, Zubova Poljana rajooni halduskeskus.
Alev asub Partsa jõe ääres 201 km Saranskist läänes.
Asulat on esmamainitud 1679. aastal.
Sihtnumber on 431110, suunakood 83458.
Klitteni vald
Klitten on endine vald Saksamaal Saksimaa Alam-Sileesia Oberlausitzi kreisis praeguse Boxbergi valla territooriumil.
Portugali riigipeade loend
Portugali riigipeade loend loetleb Portugali riigipead sõltumata nende ametinimetusest.
Klitteni vald
Vallaosad
Dürrbach (Dyrbach), Jahmen (Jamno), Jasua, Kaschel (Košla), Klein-Radisch (Radšowk), Klein-Oelsa (Wolešnica), Klitten (Klětno), Tauer (Turjo) ja Zimpel (Cympl).
Vadsø
Vadsø sai linnaõigused 1833. aastal.
Vadsøs peatuvad Hurtigruteni laevad.
pisi|tühi|püsti|Vadsø kirik
Kordeballett (film)
Filmi stsenaariumi kirjutas Arnold Schulman, lavastas Richard Attenborough.
Peaosi mängivad Michael Douglas ja Alyson Reed, teiste osatäitjate seas on Michael Belvis, Yamil Borges, Jan Gan Boyd ja Sharon Brown.
Avaliku elu tegelane
Avaliku elu tegelane on õigusteaduse mõistes inimene, kes on kas avaliku võimu teostaja või suudab mõjutada poliitikat, äri või ühiskondlikke valikuid. Avaliku elu tegelase tegevus on avalik, kuid seda üksipäini avaliku elu tegelasena. Näiteks kui inimene avab võimuesindajana teed, silda või kooli, siis sellisena näitab ta end tahtlikult avalikkusele, aga kui ta metsas seeni korjab, siis ta ei ole avalikus rollis. Ka tema pereliikmed ei esinda teda tema igapäevatöös.
Avaliku elu tegelane võib olla kuulsus (inglise keeles celebrity), prominent või staar, kuid ei pea seda olema. Iga kuulus inimene ei ole automaatselt avaliku elu tegelane juriidilises mõttes.
Andmete avaldamine
Kõikide inimeste, kaasa arvatud avaliku elu tegelaste isikuandmete töötlemisel ja avaldamisel tuleb lähtuda isikuandmete kaitse seadusest. Isikuandmed loetakse avalikustatuks juhul, kui nende põhjal on võimalik isik tuvastada; selle täpsemad tingimused võivad sõltuda juhtumist. . Kui keegi on avalikustanud inimese isiklikke andmeid, siis isikuandmete kaitse seadus lubab igal inimesel nõuda oma andmete avalikustamise lõpetamist ilma edasise põhjenduseta. Inimesel on õigus oma andmeid ise avaldada ja samuti õigus nõuda avalikustamise lõpetamist, välja arvatud juhul, kui avalikustamist põhjendab ajakirjanduse õigus käsitleda teemat seoses avaliku huviga või kui mõni haldusorgan avaldab kellegi nime seadusega ettenähtud korras.
Euroopa inimõiguste konventsiooni artiklis 10 tagatud ajakirjandusvabadus tähendab, et ajakirjandus peab saama avaldada infot, mis aitab kaasa debatile demokraatlikus ühiskonnas, näiteks kui see puudutab poliitikute ülesannete täitmist. Kui info puudutab üksnes avalikkuse uudishimu rahuldamist kellegi eraelu detailide suhtes, mis ei ole seotud tema avalike ülesannete täitmisega, ei aita see kaasa ühiskondlikule debatile. Sel juhul on teabe avaldamise taga majandushuvid, mis ei kaalu üles inimese huvi eraelu puutumatusele.
Avaliku teabe seadus reguleerib teabekandjale jäädvustatud ja dokumenteeritud teavet, mis on saadud või loodud seaduses või selle alusel antud õigusaktides sätestatud avalikke ülesandeid täites, ning selle käsitlemist riigiasutustes. Eesti Vabariigi põhiseaduse § 26 ütleb, et igaühel on õigus perekonna- ja eraelu puutumatusele. Riigiasutused, kohalikud omavalitsused ja nende ametiisikud ei tohi kellegi perekonna- ega eraellu sekkuda muidu kui seaduses sätestatud juhtudel ja korras tervise, kõlbluse, avaliku korra või teiste inimeste õiguste ja vabaduste kaitseks, kuriteo tõkestamiseks või kurjategija tabamiseks.
Vöötnokk-pütt (perekond)
Üks liik, atitláni pütt (Podilymbus gigas), on välja surnud.
Laialt on levinud vöötnokk-pütt (Podilymbus podiceps).
Uputus (Poola)
Uputuseks nimetatakse sündmusi Poola (Rzeczpospolita) ajaloos, mis leidsid aset aastatel 1648–1667.
Segadusteaja algus
pisi|Jan II Kazimierz Waza pisi|Karl X Gustav
1648. aastal, kui suri Poola kuningas Władysław IV, ei suudetud Poolas kohe uut monarhi valida ning riiki vapustas Ukraina kasakate ülestõus hetman Bogdan Hmelnõtskõi juhtimisel. Et viimastel aastatel oli Poola Seim ajanud äärmiselt rahumeelset poliitikat, et piirata võimalikult palju kuningavõimu, siis oli Poola sõjavägi allapoole igasugust arvestust ning Hmelnõtskõi ülekaalukad väed purustasid juba samal aastal väikese püsiarmee. Aasta lõpul valiti uueks kuningaks eelmise monarhi vend Jan II Kazimierz, kes oli kogenud väejuht ja haritud mees. Ta suutiski kasakad ajutiselt tagasi lüüa, kuid seimi tegevus piiras tugevalt ta tegutsemisvabadust, nii et tal ei läinud korda korralikku armeed koguda. Kasakate võimu all oli sisuliselt kogu Ukraina ning seim, kuningas ja väejuhid vaidlesid üpris tulutult selle üle, mida ette võtta.
Kulminatsioon
Ka 1654. aastaks polnud suudetud kasakate mässu maha suruda ning see julgustas Moskva tsaaririiki Poola vastu sõtta astuma. Algas Kolmeteistkümneaastane sõda. Venelaste ülekaalukad väed sisenesid kokkuleppel Hmelnõtskõiga Ukrainasse ja Leedu Suurvürstiriiki. Poola olulisim piirikindlus Smolensk langes peagi vene vägede kätte ning nende väed rüüstasid tugevalt Leedut. Poola oli võimetu selle vastu midagi otsustavat ette võtma, ehkki viimaks oli hakatud moodustama suuremaid väeüksusi.
Rootsi invasioon
Vene vägede kiire edu jahmatas aga Rootsit, kes kartis, et Poola täieliku kokkuvarisemise korral haarab Venemaa Läänemere idarannikul kiirelt ülemvõimu. Et seda takistada, otsustas kuningas Karl X enne ise kogu läänepoolse Poola vallutada. Rootsi väed liikusid 1655. aastal Ees-Pommerist ja Liivimaalt Rzeczpospolita aladele ning vallutasid kiiresti enamiku Moskva vägedest alistamata jäänud aladest (nn Teine Põhjasõda). Karl kuulutas end ka (Radziwillide toetusel) Leedu suurvürstiks. Aasta lõpuks olid poolakate kätte tähtsamatest linnadest jäänud vaid Lviv ja Danzig (Gdańsk). Jan Kazimierz läks pagendusse Sileesiasse ja Poolat valmistuti juba laiali jagama (kuningatrooni pakuti seejuures Habsburgidele).
Lõpp
Kasakate ühisrinne oli vahepeal Hmelnõtskõi surma ning tsaaririigi despootlikkuse tõttu lagunenud ja see tegi pärast 1660. aastal sõlmitud Oliwa rahu Poolale võimalikuks asuda edukalt sõtta ka Ukraina ja teiste idaalade tagasivõitmise nimel. Moskva väed tõrjuti Poola idapiiri juurde, kuid otsustavat edu ei õnnestunud saavutada. 1667. aastal sõlmisid sõjast kurnatud pooled Andrussovo rahu, millega Vasakkalda-Ukraina ja Kiievi linn ning Smolensk läksid Moskva tsaaririigi kätte. Uputus oli lõppenud ning Poola sellest suhteliselt õnnelikult pääsenud. Kuid sellest ei võetud õppust ning seetõttu muutus Rzeczpospolita peagi mängukanniks tema tugevamate naabrite käes.
Permikomi ringkond
thumb|right|250px|Permikomi ringkonna asukoht Permi krais Permikomi ringkond on omaette, eristaatusega haldusüksus Permi krais.
Hõlmab endise Permikomi autonoomse ringkonna ala.
Välislingid
Коми-Пермяк автономлă округě
Pant
Pant ehk pandiõigus on piiratud asjaõigus, mille alusel isikul, kelle kasuks pant on seatud, on õigus pandiga tagatud nõude rahuldamisele panditud vara arvel, kui nõuet ei ole kohaselt täidetud. Eesti õiguses reguleerib pandiõigust asjaõigusseaduse 8. peatükk.
Pandiõigus jaguneb:
Pantida saab ka õigusi. Sellisel juhul kohaldatakse pandile käsipandi sätteid.
Vadsø vald
Vadsø vald (saami Čáhcesuolu gielda, kveeni Vesisaaren komuuni) on vald Norras Troms og Finnmargi maakonnas. Ta asub Varangeri poolsaarel.
Valla suuremad asulad on vallakeskus Vadsø (5000 elanikku) ja Vestre Jakobselv (520). Vadsø lennujaam asub 3 km Vadsøst ida pool Kibys.
Vallas ilmub päevaleht Finnmarken.
2019. aastani kuulus vald Finnmargi maakonda.
Sihtasutus Õpilasmalev
Sihtasutus Õpilasmalev on Tallinna linnavolikogu 20. veebruari 2003. aasta otsusega loodud sihtasutus, mis jätkab 2001. aastal taaselustatud Tallinna õpilasmaleva traditsiooni ja korraldab õpilasmaleva tööd ning mille eesmärk on toetada noorte arengut mitteformaalse õppe ja töökasvatusega, et hõlbustada nende ühiskonda lõimumist, luua noortele head töövõimalused ning hoida ja arendada õpilasmalevat kui noorstootöö vormi.
Sihtasutuse tööd korraldab juhatus, mille üle teostab järelevalevet sihtasutuse nõukogu.
Sihtasutus Õpilasmalev pakub iga aasta tööd ja malevakohta ligi 1000 Tallinna noorele. 2015. aastal töötas õpilasmalevas umbes 1000 noort, kellest pooled töötasid Tallinna linnas ja pooled Tallinnast väljas. Üle Eesti töötas 2015. aastal malevas ligikaudu 4500 noort.
Ajalugu
Eesti Õpilasmaleva tegevuse soikumisega 1990. aastate alguses kadus üleriigiline õpilaste töörühmade korraldamine peaaegu täielikult. Uuel aastatuhandel hakati siiski taas korraldama malevaprojekte. Aastatel 2001–2002 jagati toetusi organisatsioonidele, mis korraldasid noorte suvist malevategevust. Alates 2003. aastast tegutsevad õpilasmalevad täie hooga.
Vajadus üle-eestilise koostöö järele innustas 20 Eesti omavalitsust 15. detsembril 2004 Tallinna raekojas allkirjastama ühiste kavatsuste protokolli, mis on aluseks üleriigilise õpilasmaleva taasloomisele. Ühtlasi moodustati malevajuhtide nõukogu, kus on esindatud kõik maakonnad.
Eesti Õpilasmaleva tegevusega on liitunud:
Aktiiv
Aktiiv on SA Õpilasmaleva staabi juures tegutsev 16 malevlasest koosnev nõuandev organ, mille koosseis muutub igal sügisel, mil toimub uue aktiivi valimine. Aktiivi saab kandideerida iga malevas käinud noor, täites vastava ankeedi malevasuve lõpus. Aktiivil on ka oma kindel töökord.
Aktiivi tööülesanne on muu hulgas iga-aastase õpilasmaleva lauluvõistluse ja jõulupeo korraldamine.
Malevasuvi
Malevasse saab eelregistreerimisega. Tallinna kodanikele avatakse registreerimisankeet ja rühmade nimekiri SA Õpilasmaleva kodulehel aprilli lõpus. Mujal elavad noored peavad pöörduma kohalikku linna- või vallavalitsusse.
Õpilasmalevate suvi avatakse tavaliselt juuni lõpus (erandina mõnel aastal laulu- ja tantsupeo tõttu ka juuli alguses) Tallinna Raekoja platsil rongkäigu ja kõnedega.
Rühmad
Üks malevarühma vahetus kestab enamasti kolm nädalat ja suve jooksul on tavaliselt kaks, mõnel linnasisesel rühmal koguni neli vahetust. Rühmas kehtivad ka malevareeglid, mida kutsutakse malevakorraks.
Linnasisesed rühmad on mõeldud 13–16-aastastele noortele. Päeval töötatakse neli tundi, süüakse lõunat, osaletakse rühmajuhi korraldatavates mängudes ja üritustel. Linnamaleval ööbimist pole, st pärast tööd ja üritusi minnakse koju.
Linnavälised rühmad on mõeldud 15–18-aastastele. Kolm nädalat elatakse terve rühmaga koos, tööd tehakse kuus tundi päevas ja süüa saab kolm korda päevas – hommikul, lõunal ja õhtul. Pärast tööd korraldavad rühmajuhid noortele erisuguseid mänge, võistlusi, üritusi ja igasugust isetegevust.
Malevatööd
Malevas on võimalik teha mitmesuguseid töid:
Rühmajuht
Rühmajuht on vastava tunnistusega laagrikasvataja, kes vastutab malevaperioodi jooksul otseselt rühma ja selle iga liikme eest ning tagab malevlastele turvaliselt ja organiseeritult veedetud aja. Rühmajuht suhtleb tööandjate ja lapsevanematega, on vahendaja nende ja malevakorraldajate vahel, korraldab rühmale üritusi, mänge, kokkusaamisi teiste rühmadega.
Komandör
Komandöril on vähemalt kolme malevasuve linnavälise malevarühma juhtimise kogemus. Ta on iseseisvalt korraldanud õpilasmaleva tegevust mitmekesistava ürituse ja sooritanud laagrijuhataja eksami.
Õpilasmalevate kokkutulek
Iga aasta augustis, kui malevarühmad on oma tegevuse lõpetanud, toimub kolmepäevane kokkutulek. Seal esitab iga rühm varem ette valmistatud etluskava, mille teema on igal aastal erinev. Samuti näidatakse ette oma rühmalipp ja esitletakse rühmalaulu. Rühmad võistlevad parima rühma tiitli nimel võrkpallis, köieveos ja teatevõistluses. Kokkutuleku lõpus kuulutatakse välja suve parim rühm ja laul.
Mõlemal õhtul on ka mõne tuntud artisti või ansambli kontsert, misjärel toimub vabaõhudisko hiliste õhtutundideni. Näiteks on kokkutulekul esinemas käinud Tanel Padar & The Sun, Chalice jpt.
Siiani on kokkutulekud toimunud Jõelähtmel, Kunda Lammasmäel, Pilistveres ja Toosikannus.
Sümboolika
Aastate jooksul on kujunenud välja teatud malevasümboolika: malevajakk, embleemid, laul ja lipp.
Malevajakk
Õpilasmaleva rühmajuhtide/komandöride malevajakid on punased, malevlastel tumesinised.
Aastaembleemid
Malevasuve aastaarvuga embleem, mille annab Sihtasutus Õpilasmalev, õmmeldakse vasakule varrukale õlaõmblusest 5 cm allapoole 2 cm vahedega. Ühele varrukale võib õmmelda kuni 3 embleemi. Kui vasak varrukas saab täis, siis jätkatakse paremal varrukal sama reeglistikuga. Hea tava kohaselt näitavad aastaembleemid malevaga seotud aastaid.
Rühmaembleem
Rühmaembleemi loob iga rühm enda rühma identiteediks. See õmmeldakse:
Rühmajuhtidel ja komandöridel on parema rinnatasku kohal rinnasildid – rühmajuhi täisnimi ja selle kohal ametinimetus. Sildid peavad olema servapidi koos ja nimesildi alumine äär on vastu tasku serva. Tikandid malevapluusil on tumesinised.
Rühmajuhtidel/komandöridel on vasaku rinnatasku kohal on tikitud tumesinise niidiga piirkonna märk, malevlastel punase niidiga.
"Maasika Klaarika"
Malevahümn "Maasika Klaarika" sündis 2003. aasta hilissügisel. Sõnade autorid on Tiit Terik ja Ivar Kaldam.
''Suvi käes ja linnast tahan ära sõita ma,
tahan sinna, kus on maasikad.
Pikad põllud, vaod metsa taha jooksevad,
vao lõpus ootab mind kubjas Klaarika.
Linna jäid mul ema-isa, väike koerake,
ega ma neid taga igatse.
Kotti pakitud on särgid, püksid, sokid, põlvikud,
naljaviluks maisitõlvikud.
Kaasa võetud vanaisa vana fotokas,
et saaks mõned pildid tehtud.
Mina olin kõige rohkem ühe pildi peal,
teiste peal mind polnud nähtud.
Ja kui aasta pärast jälle kokku saame,
rühmaülemaga sõbralikult ulatame käed.
me ÕM-is kvaliteetse töö tagame.''
Raamat
2008. aastal ilmus raamat "Viisaastak Õpilasmalevas", mis võtab kokku aastate 2003–2007 malevasündmused. Lisaks statistikale ja faktidele on raamatus palju malevaelu kajastavaid pilte, killukesi seletuskirjadest ja rühmapäevikutest.
Nõo raudteejaam
Nõo raudteejaam (saksa keeles Niggen) on raudteejaam Tartumaal Nõo vallas Nõo alevikus.
Jaamas peatuvad Elroni reisirongid liinil Tartu–Valga. Nõo jaamas asub üks 100 m pikkune raudteedevaheline perroon.
Ajalugu
Raudteejaam avati 1898. aastal. Toona jäi see Nõo kihelkonda Vastse-Nõo mõisa ja Nõo kirikumõisa maade piirile. Läbi Nõo kulgeb 1887. aastal valminud laiarööpmeline Tartu–Valga raudtee.
Raudteejaama aadress on Aleksander Lätte tänav 2.
Juhan Laas on Nõo raudteejaama kohta rääkinud:
Kuni aastani 2008 eelnes Nõole Tartu suunalt Aiamaa raudteepeatus ja oli eraldi käigus ka Tartu–Elva rongiliin.
Fredericia
pisi|Fredericias asuv kuju "Jalaväelane" ("Landsoldaten"), mille autor on [[Herman Wilhelm Bissen]] Fredericia on Taanis Jüüti poolsaare idaosas Fredericia vallas asuv linn, mis kuulub ka kuuest vallast koosnevasse regiooni nimega "Kolmnurk" (Trekanten). Linna rajas aastal 1650 Taani kuningas Frederik III, kelle järgi linn ka nime sai.
Linnas elas 2014. aasta jaanuari seisuga 39 922 inimest ja kogu Fredericia vallas elas 2014. aastal 50 324 inimest.
Ajalugu
Pärast suuresti kindlustamata Jüütimaal Kolmekümneaastase sõja käigus aset leidnud laastamist mõistis kuningas Christian IV Jüütimaale tugeva kindluse ehitamise vajadust ja otsustas selle projekti ühendada Jüütimaale suure linna ehitamise plaanidega.
vasakul|pisi|256px|Fredericia plaan (1900) vasakul|pisi|256px|Fredericia (keskel vasakul) asub Taanis Jüüti poolsaarel [[Koldingist idas ja Vejlest kagus]] 15. detsembril 1650 allkirjastas kuningas dokumendi, millega anti linnale selle esimesed õigused ja töö uute kindlustuste kallal võis alata. Aastal 1651 anti linnale kuninga järgi nimeks Frederiksodde ("Frederiki neem") ja 1664. aasta 22. aprillil sai linn uue ladinapärase nime Fredericia.
Iga aasta 6. juulil peetakse Fredericia linnas 1849. aastal toimunud Fredericia lahingu mälestuseks pidustusi. Lahing toimus Esimese Schleswigi sõja ajal ja lahingus võitsid Taani väed linna piiranud Schleswig-Holsteini mässajaid. Fredericia oluline sümbol, kuju Landsoldaten, avati 1858. aasta 6. juulil.
Tänapäev
Fredericia on osa 1,2 miljoni elanikuga Ida-Jüütimaa linnaregioonist ja seal käib koos Fredericia vallavolikogu.
Linn on üks Taani suuremaid transpordikeskusi ja seal asub Taani sõjaväe signaalrügement (Telegrafregimentet), mille kasutuses on kaks kasarmut: Ryes Kaserne ja Bülows Kaserne.
Sipsik (raamat)
"Sipsik" on Eno Raua lasteraamat, mille on illustreerinud Edgar Valter.
Teost on välja antud ka inglise, komi, leedu, läti, poola, saksa, soome, tadžiki, udmurdi, ukraina, valgevene ja vene keeles.
Sisu
Sipsik on rääkiv, mõtlev ja võrdlemisi isepäiselt tegutsev kaltsunukk, mille Mart õmbles sünnipäevaks oma pisemale õele Anule. Kaltsunukk on nagu väike laps – rõõmus, uudishimulik, kohati hulljulge, vahel mõtlik ja nukkergi. Sipsik satub koos Anuga kaasahaaravatesse seiklustesse; koos käiakse katusel ja ujumas, õpitakse sukeldumist, sõidetakse taksos, ollakse üksi kodus jm. Kirjanik tabab hästi väikse lapse mõtte- ja tundemaailma erisugustes situatsioonides.
Kui peamiselt on jutukestes just Anu see, kes seletab Sipsikule "elutõdesid", n-ö kasvatab teda, siis viimane peatükk toob muutuse. Sipsik tabab end mõttelt, et kui Anu suuremaks sirgub, ei tahagi ta enam temaga mängida. Ta palub Anu, et see ei unustaks teda, vaid paneks ta mõnda tühja kingakarpi, kust Anu ta vahel, kasvõi juba suure tüdrukuna, vahel välja võtaks ja meenutaks nende ühiseid seiklusi – sedasama katuselkäiku, ujumist jne.
Kirjanik Eno Raua isa nimi oli Mart ja ta õde on Anu Raud. Teoses on huvitav tähele panna, et samu nimesid kannavad ka raamatu peategelased.
Koigi mõis
thumb|Kunagise Koigi mõisa peahoone [[2008. aasta jaanuaris]] pisi|Koigi mõis 09.02.2021 Koigi mõis (saksa keeles Koik) oli rüütlimõis Peetri kihelkonnas Järvamaal. Tänapäeval kuuluvad kunagise Koigi mõisa alad Järva valda Järva maakonnas.
Ajalugu
1758. aastal eraldas Adam Friedrich von Stackelberg oma väimehele Johann Adam von Grünewaldtile osa Mäo mõisale kuulunud maa-alasid, millest moodustus Koigi mõis. Johann Adam von Grünewaldt hakkas 18. sajandi lõpul mõisakompleksi rajama. 1771 valmis mõisa peahoone. Pärast tema surma 1792. aastal päris mõisa tema poeg Johann Georg von Grünewaldt, kelle valitsemise ajal toimus suur mõisahäärberi ümberehitus. 1817–1823 kuulus mõis Johann Georgi lesele Anna Christinele ning pärast seda nende pojale Otto Magnus von Grünewaldtile.
1836–1846 tegutses Grünewaldtide mõisas kodukool, kus õppisid mitmed tolleaegsete nimekate isikute lapsed. 1890–1901 kuulus mõis Johann Georg Ernst von Grünewaldtile ning aastast 1902 kuni riigistamiseni aastal 1919 kuulus mõis Otto Johann Werner von Grünewaldtile.
Mõisakompleks
Varaklassitsistlikus stiilis ühekorruseline peahoone valmis 1771. aastal. Hoonet kaunistavad kaarjad külgrisaliitide frontoonid ja keskel asub sammastele toetuv portikus. Hoonel on säilinud ka klassitsistlikud välisuksed. pisi|Koigi mõisa meierei 09.02.2021 Pärast võõrandamist asus mõisahoonesse kool, mis tegutseb seal praegugi. Kooli tarbeks oma mõisa peahoonele lisatud mahukas juurdeehitis.
20. juuli
20. juuli on Gregoriuse kalendri 201. (liigaastal 202.) päev. Juliuse kalendri järgi 7. juuli (1901–2099).
Lassen Peak
Lassen Peak on tegevvulkaan Põhja-Ameerikas Kaskaadides.
Vulkaani kõrgus on 3187 meetrit.
Kõrboja peremees (film)
Filmi "Kõrboja peremehe" võtted toimusid Kõrvemaal Paukjärve lähistel.
Demokraatliku Valiku Ühendus
pisi|Deklaratsiooniga ühinenud riigid Demokraatliku Valiku Ühendus (vene Сообщество демократического выбора) on valitsusi ja valitsusväliseid organisatsioone ühendav koostööfoorum, mille eesmärgiks on dialoog demokraatia arenguks ning kindlustamiseks Lääne-, Musta ja Kaspia mere piirkonnas.
James Cook
James Cook [džeimz kukk] (27. oktoober 1728 Yorkshire, Marton – 14. veebruar 1779 Hawaii) oli Briti meresõitja, kartograaf ja maadeavastaja.
James Cooki tuntus põhineb kolmel ümbermaailmareisil, mille ta sooritas aastail 1768–1779. Cook uuris eeskätt Vaikse ookeani saari (Hawaii, Uus-Meremaa ja paljusid teisi Polüneesia saari), Põhja-Ameerika rannikut, Austraalia idarannikut jne. Ta üritas avastada ka lõunamandrit ehk Antarktist, kuid see tal ei õnnestunud.
Cook erineb enamikust tolleaegseist meresõitjaist väidetava inimlikuma iseloomu pärast. Ta ei olnud konkistadoor. Pärismaalaste vastu kasutas ta vägivalda vaid siis, kui muud võimalust ei olnud. Ta püüdnud õpetada Polüneesia pärismaalasile kartulite ja sigade kasvatamist, et võõrutada neid kannibalismist.
Cookist on loodud palju legende ja tema nimele kirjutatakse tihti avastusi, mis ei ole tema tehtud. Kuulsaim näide on Hawaii saared, mille on avastanud eurooplaste jaoks hoopis hispaanlased. Legendidele Cookist lisab loomulikult värvi tema traagiline surm Hawaii saartel 1779. aastal.
Enne ümbermaailmareise
Oletatavasti nägi tulevane meresõitja merd esimest korda u 15-aastaselt, ehkki ta sünnikodu oli merest kõigest kümmekonna kilomeetri kaugusel.
Cookil ei olnud juhendajaid, ta oli iseõppija. Tal olid head teadmised astronoomiast, topograafiast, hüdrograafiast, navigatsioonist jms. Tema teadmised ei olnud arvatavasti väga põhjalikud, sest teoreetilist haridust mõnes mereväeakadeemias vms õppeasutuses polnud ta kunagi saanud. Tema haridustee piirdus mõne aastaga külakoolis. See-eest olid ta teadmised praktikule omaselt kindlad ja hästi omandatud. Cooki töid iseloomustab erakordne täpsus ja hoolikus. Tema koostatud kaarte Newfoundlandi ranniku kohta kasutati isegi 20. sajandi alguseni.
Tavaliselt tuuakse Cooki merelemineku peapõhjusena välja tema armastust mere vastu. See võib muidugi tõsi olla, kuid tõenäolisem on see, et tal ei jäänud teist valikut. Nimelt oli ta tõsiselt tülli läinud oma tööandjaga. Cook töötas 1746. aastal Staithesi-nimelises kalurikülas poesellina. Tekkinud olukorrast ei näinud ta muud väljapääsu, kui pani end kirja laevapoisina Whitby-nimelises sadamalinnas. Seega algas Cooki meremehestaaž 17-aastaselt.
Süsihape
Süsihape on anorgaaniline ühend molekulivalemiga H2CO3. See on nõrk hape.
Ta saadakse oma happeanhüdriidi süsinikdioksiidi ehk süsihappegaasi (CO2) reageerimisel veega.
Süsihape on kaheprootoniline hape, mille soolasid nimetatakse karbonaatideks ja vesinikkarbonaatideks.
Tehniline tähtsus on süsihappe polüestritel, mida nimetatakse polükarbonaatideks.
Süsihappeks nimetatakse mõnikord ka süsinikdioksiidi vesilahust, mis sisaldab väheses koguses süsihapet. Süsihappegaasi lahustumisel vees tekib tasakaalureaktsioon:
Niisugune saamisviis on andnud alust arvata, et süsihapet võiks leiduda kosmoses, kus vee ja süsihappegaasi molekulid pole liiga haruldased. Kosmoses on temperatuurid valdavalt väga madalad ja mitmesugune kosmiline kiirgus on võrdlemisi levinud.