cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hominiinid
Hominiinid on sõna, millega tähistatakse kaht esikloomaliste seltsi kuuluvat loomarühma:
Hominiinideks nimetatakse ka nendesse rühmadesse kuuluvaid isendeid.
Saksa mark
thumb|right|1 DEM kuldmünt 2001. aastast Saksa mark (saksa keeles Deutsche Mark) oli Saksamaa rahaühik, tähis olenevalt situatsioonist kas DM või DEM.
Saksa mark võeti riigimarga asemel kasutusele kolmes Lääne-Saksamaa (USA, Suurbritannia, Prantsusmaa) okupatsioonitsoonis 21. juunil 1948. Pärast majandus-, valuuta- ja sotsiaalliidu rakendumist Saksamaa Liitvabariigi ja Saksa Demokraatliku Vabariigi vahel 1. juulil 1990 sai Saksa mark seaduslikuks maksevahendiks Ida-Saksamaal, vahetades välja Saksa DV marga.
Euro võeti käibele 1. jaanuaril 1999 virtuaalselt ja 1. jaanuaril 2002 reaalselt kursiga 1 euro (€) = 1,95583 DEM.
1965. aastal oli Saksa mark maailmas neljas reservvaluuta (osatähtsus 0,17%) USA dollari, Suurbritannia naelsterlingi ja Prantsuse frangi järel. 1970. aastatel hakkas marga osatähtsus aga kiiresti kasvama ja euro kasutuselevõtu ajaks oli mark teine reservvaluuta (13,8%).
Kupüürid
Saksa marga paberraha toodeti kolmes seerias. Esimene seeria tuli käibele 1948. aastal ja pangatähed meenutasid USA dollarit. 1948. aastal võeti käibele paberrahad väärtustega 5 ja 10 penni ning 1/2, 1, 2, 5, 10, 20, 50 ja 100 marka. 1949. aastal vahetati välja 5- ja 10-pennised ning 1/2-margased paberrahad 5-,10- ja 50-penniste müntidega. 1950 vahetati välja ka 1- ja 2-margased kupüürid samaväärtuseliste müntidega. Viimastena kadusid seeria rahatähtedena käibelt 5- ja 10-margased 31. juulil 1966.
Teine seeria tuli käibele 1960–1965 ja pangatähtedel olid kujutatud saksa kunstnike maalid, peamiselt inimestest, lisandusid 500- ja 1000-margased rahatähed. Seeria muutus kehtetuks 30. juunil 1995.
Paralleelselt teise seeriaga trükiti aastatel 1963–1974 ka reservseeria, mis tuli käiku lasta juhul, kui idablokk peaks püüdma Lääne-Saksamaa majandust halvata massiliselt teise seeria rahatähti võltsides. Seeria koosnes 10-, 20-, 50- ja 100-margastest rahatähtedest, kokku trükiti 670 miljonit rahatähte koguväärtusega 25 miljardit marka, millest 15 miljardit hoiti Cochemis Rheinland-Pfalzis Deutsche Bundesbanki maa-aluses punkris, ülejäänud 10 miljardit oli Frankfurdis Bundesbanki varakambris. Lääne-Berliini jaoks trükiti eraldi reservseeria (115 miljonit rahatähte, 4 miljardit marka), millele lisandus ka 5-margane.
Kolmas seeria tuli käibele 1991–2000 ja pangatähtedel oli kujutatud kuulsaid sakslasi, lisandus 200-margane. 1970. aastatel said ringluses ülekaalu 5-margased mündid; sama väärtusega kupüürid säilisid, kuid olid eriti harva saadaval.
Kolmanda seeria rahatähed käibisid kaheksa kupüürina:
Mündid
Üks mark jagunes 100 penniks (Pfennig).
Münditähised
Saksamaa kasutab viit münditehast (rahapaja): A – Berliin (kuni 1990 Saksa Demokraatliku Vabariigi mündid), D – München, F – Stuttgart, G – Karlsruhe, J – Hamburg.
Mustanina
Mustanina on küla Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas. Asub Sillamäest 6 km lõuna pool.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vaivara valda.
Seal asub Vaivara metskonna keskus.
Karl Aun
Karl Aun (15. mai 1914 Vaimastvere vald – 21. märts 1995 Toronto) oli eesti õigusteadlane.
Elukäik
1932 lõpetas Hugo Treffneri Gümnaasiumi
Õppis aastatel 1936–1942 Tartu Ülikooli usu-, matemaatika-loodus- ja õigusteaduskonnas.
1937. aastal astus Eesti Üliõpilaste Seltsi. 1940. aastal oli Eesti Üliõpilaste Seltsi (EÜS) esimees. 1943. aastal peitis Nõukogude okupatsiooni eest EÜSi ajaloolise lipu oma kodutallu (Lääne-Mardi tallu) Vaimastvere lähedal.
1940–1944 oli Tartu linnavalitsuse ametnik.
1944. aastal põgenes ta Saksamaale. 1948 kaitses Hamburgi Ülikoolis doktorikraadi rahvusvahelise õiguse alal. 1946–49 oli Balti Ülikooli õppejõud.
Maetud Toronto Mount Pleasanti kalmistule.
Edgar Puusepp
Edgar Puusepp (11. september 1911 Tallinn – 19. detsember 1982 Tallinn) oli eesti maadleja, treener ja kohtunik.
Puusepp oli Euroopa meistrivõistluste hõbemedaliomanik 1939, NSV Liidu individuaalne meister 1944 ja 1947, hõbe 1947 ja pronks 1945, meeskondlik hõbe 1945, 1947 ja 1948 ning pronks 1946, 11-kordne Eesti meister, meistersportlane (1944), NSV Liidu teeneline meistersportlane (1951). Kui kaal ja maadlusviis on nimetamata, võistles ta Kreeka-Rooma maadluse kergekeskkaalus.
Klubi: Tallinna Sport, nõukogude ajal Tallinna Kalev.
Edgar Puusepa esimene treener oli Osvald Käpp.
1935
Puusepp arvati esimest korda Eesti koondisse III Turaani turniiril 15.–17. novembril Tallinnas. Selle võitis Eesti (18 punkti) Soome (14) ja Ungari (10) ees. Oma kaalu võitsid Voldemar Väli, Edgar Puusepp, Ago Neo, Olaf Luiga ja Kristjan Palusalu. Kärbeskaallane Evald Sikk tuli teiseks ja sulgkaallane Harald Miss kolmandaks.
Eesti meistrivõistlustel sai Puusepp medali, meistriks tuli Osvald Laan.
1936
Eesti meistriks mõlemas maadlusviisis tuli Osvald Laan.
Edgar Puusepa arvamine Eesti koondisse Berliini olümpiamängudeks võib tekitada küsimusi. Puusepp polnud veel kordagi Eesti meistriks tulnud. Enne ja pärast olümpiat valitses Eestis kergekeskkaalu Osvald Laan, kellele aga ikka ja jälle koondises Puuseppa eelistati. Laan jäeti vahel välja ka B-koondisest.
Olümpiamängudel osales kergekeskkaalus 14 meest. I ringis kaotas Puusepp Fritz Schäferile (Saksamaa) 1:2, seljatas siis Gyula Vincze (Ungari) ja Jean De Feu (Belgia) ning kaotas punktidega Rudolf Svedbergile (Rootsi). I Svedberg, II Schäfer, III Eino Virtanen (Soome), IV Puusepp.
Kristjan Palusalu sai olümpialt kaks kulda, Ago Neo hõbeda ja pronksi ning Voldemar Väli pronksi. Riikide arvestuses oli I Rootsi 20, II Soome 11, III Ungari, IV Eesti ja V Saksamaa 10 punktiga.
1937
17. ja 18. märtsil Tallinnas võitis Eesti A-koondis Soome A 5:2 ja Eesti B Soome B 4:3. Eesti A-s võitis Puusepp Antti Mäe 3:0, Eesti B-s sai kergekeskkaalus A. Väärt Eino Virtaselt seljakaotuse ajaga 14.46. Ajakirjanduses tõsteti Puuseppa esile.
Euroopa meistrivõistlustel Pariisis jäi Puusepp avaringis vabaks ja siis seljatas E. Jenseni (Taani). Kolmandas ringis tegi aga Puusepp rumala vea: jäi kuulama kohtuniku manitsust. Kuna kohtunik ei andnud sinna juurde vilet, siis aeg tegelikult jooksis, vastane Fritz Schäfer tegi võtte ja viis Puusepa parterisse, kust eestlane alles suurte pingutustega pääses. Kuigi edaspidi käis Puusepp vastasele ägedalt peale ja väsitas ta täielikult, andsid kohtunikud ikkagi 3:0 võidu sakslasele. Neljandas kohtumises maadles Puusepp tujutult Jean Jourlini (Prantsusmaa) vastu ja kaotas 1:2, mistõttu mõlemad välja langesid. I Schäfer, II Karel Zvonař (Tšehhoslovakkia), III Walter Massop (Holland), IV Puusepp, V Jourlin.
Kristjan Palusalu tuli Euroopa meistriks, Ago Neo teiseks ja Voldemar Väli kolmandaks. 1. Rootsi 13, 2. Soome 9, 3. Saksamaa 9, 4. Eesti 6.
3. oktoobril võitis Eesti Riias Läti 4:3. Punkti tõid Väli, Puusepp, Neo ja Palusalu.
1938
Märtsi alguses peetud Eesti meistrivõistlustel Narvas võitis Puusepp Osvald Laane ja tuli esimest korda Eesti meistriks. Kuid Laan tuli Eesti meistriks vabamaadluses 10. ja 11. detsembril Tallinnas.
14. märtsil kaotas Eesti A Helsingis Soome A-le 2:5 (võitsid Voldemar Roolaan ja Kristjan Palusalu, kaotasid Johannes Looaru, Evald Sumil, Voldemar Väli, Edgar Puusepp ja Ago Neo) ning Eesti B Soome B-le samuti 2:5.
Euroopa meistrivõistlusi Tallinnas 24.–27. aprillil Estonia teatris alustas Puusepp töövõitudega Jozef Herda (Tšehhoslovakkia), A. Arikani (Türgi) ja E. Christenseni (Taani) üle, kuid kaotas siis taas Fritz Schäferile 0:3 ja langes välja. I Fritz Schäfer, II Rudolf Svedberg, III Antti Mäki, IV Puusepp.
Johannes Kotkas tuli Euroopa meistriks, Nikolai Karklin teiseks ja Voldemar Roolaan kolmandaks. Riikide arvestuses kogus Rootsi 15, Soome 10, Saksamaa 7, Eesti 6, Läti 2, Türgi ja Norra 1 punkti.
1939
pisi|Edgar Puusepp maadleb Berliinis Fritz Schäferiga (1939) 20. jaanuaril Berliinis kaotas Eesti Saksamaale revanšmatši 3:4. Kolmes kergemas kaalus said Martin Maiste, Hugo Veisman ja Aat Männis seljakaotuse, erapoolik kohtunik luges ka Voldemar Roolaanele seljakaotuse. Edgar Puusepp võitis lõpuks ometi Schäferi 2:1. Võitsid ka Ago Neo ja Johannes Kotkas.
28. veebruaril võitis Eesti Tallinnas Läti 6:1. Ainsa seljavõidu sai Maiste, sulgkaallane Sumil kaotas 0:3, punktidega võitsid Toots, Puusepp, Roolaan, Neo ja Kotkas.
Luul Jumalast
pisi| pisi|[[Richard Dawkins]]
"Luul Jumalast" (inglise keeles "The God Delusion") on Richard Dawkinsi anti-teistlik raamat. Raamat avaldati esmakordselt 2006. aastal kõvade kaantega, kuid tänu suurele populaarusele anti 2007. aastal välja raamatu teine trükk. Teine trükk on pehmete kaantega ja sisaldab lisamaterjali, mille Dawkins kirjutas vastukajana kriitikutele.
Dawkins väidab, et usk üleloomulikku loojasse on luul (delusion), mida ta defineerib kui kangekaelset valeusku vaatamata kaalukatele vastukäivatele tõenditele. Ta jagab Robert Pirsingi arvamust: "Kui üks inimene kannatab luulu all, on tegemist hullumeelsusega. Kui palju inimesi kannatab luulude all, on tegemist religiooniga" "The God Delusion" oli 2006. aastal nii Amazon.comi bestsellerite kui ka New York Timesi bestsellerite hulgas.
Edgar Puusepp
1939
25. ja 26. märtsil kaotas Puusepp maavõistlusel Soomega Eino Virtasele 1:2. B-koondiste kohtumises sai Laan T. Lempiselt seljakaotuse ajaga 11.54. Eesti A kaotas 3:4, Eesti B võitis 4:3. Eesti A-s võitsid Roolaan, Neo ja Kotkas, kaotasid neli kergemat meest: Maiste, Veisman, Väli ja Puusepp.
Euroopa meistrivõistlustel Oslos 25.–28. aprillil osales 12 maad 58 maadlejaga, kergekeskkaalus 7 meest. Kohe alguses tõi loos vastu Fritz Schäferi ja Puusepp kaotas 1:2. Kuid teises voorus õnn naeratas Puusepale: ta jäi vabaks. Kolmandas ringis keerles Puusepp nagu vurr tulevase türklasest olümpiavõitja (London 1948) Celal Atiki ümber, oli kogu matši jooksul aktiivsem ja võitis 3:0. Ja seekord rohkem polnudki tarvis maadelda: neljandas voorus jäi ta jälle vabaks. I Schäfer, II Puusepp, III Virtanen. Virtasel said kaotuspunktid täis ja hõbedakohtumine jäi ära.
Johannes Kotkas võitis, Ago Neo oli kolmas. Riikide arvestuses oli 1. Rootsi 13, 2. Soome 9, 3. Saksamaa 7, 4. Eesti 6, 5. Türgi 4, 6. Ungari 2, 7. Norra 1 punktiga.
19. novembril Riias võitis Eesti Läti 5:2. Sulgkaallane Artur Roos kaotas 35 sekundiga. Punktidega kaotas ka Voldemar Mägi keskkaalus. Võitsid Maiste, Väli, Puusepp, Roolaan ja Kotkas.
1940
Eesti meistrivõistlustel 2. ja 3. märtsil seljatas Puusepp kõik vastased peale Laane, keda võitis punktidega, ja tuli Eesti meistriks. Vabamaadluses tuli Laan aasta lõpul jällegi meistriks.
1941
Eesti (Mati Maiste, Evald Sumil, Voldemar Väli, Edgar Puusepp, Voldemar Mägi, Voldemar Roolaan, Johannes Kotkas) võitis märtsis Taga-Kaukaasia turneel Gruusia kaks korda 7:0. Aserbaidžaanile kaotati 3:4 (Puusepp kaotas NSV Liidu meistrivõistluste hõbedale Fedossovile, võitsid Maiste, Roolaan ja Kotkas). Moskva võideti 5:2 (Maiste ja Väli kaotasid). Riias võideti Läti 6:1.
1942
Enamik Eesti maadlusparemikust oli Nõukogude tagalas. Eesti Laskurkorpuse koondis kaotas sügisel Moskvas Moskvale 2:5, Puusepp ja Kotkas võitsid. See võistlus oli mõeldud kuulujuttude kummutamiseks, et eesti maadlejad olevat vangilaagrisse saadetud.
1944
Edgar Puusepp sai 20.–22. mail NSV Liidu meistrivõistlustel (8 meest ringsüsteemis) 1 seljavõidu, 5 punktivõitu ja ühe küsitava punktikaotuse ning tuli NSV Liidu meistriks. Ka Johannes Kaubi pidanuks võitma, kuid kohtunikud jätsid ta kolmandaks. Johannes Kotkas tuli meistriks.
Puusepp sai meistersportlaseks.
Puusepp astus NLKP liikmeks.
1945
Nõukogude Liidu võistkondlikel meistrivõistlustel võitis Eesti I ringis kodus Läti 6:1. Võitsid Kaubi, Sumil, Toots, Puusepp, Roolaan ja Kotkas, ainult August Kukk kaotas keskkaalus. II ringis võideti Sverdlovsk võõrsil 6:1 ja jõuti finaalturniirile Moskvasse. Seal võideti Tbilisi 5:2 ja Kiiev 4:3, kuid Moskva võitis Kiievi 4:3 ja Tbilisi 6:1. Pronksikohtumises võitis Kiiev Tbilisi 5:2. Kullakohtumises võitsid Kaubi, Roolaan ja Kotkas, kuid kaotasid Juhan Looaru, Adalbert Toots, Edgar Puusepp (NSV Liidu meistrivõistlustel viimaseks jäänud S. Maruškinile seljaga) ja Edgar Rohtmets. Kokku 3:4 ja hõbemedalid.
Puusepp tuli ka Eesti meistriks.
Puusepp hakkas Kalevis tööle treenerina. Esialgu oli ta Kalevi ainus maadlustreener, 1946 lisandus Boris Sülluste.
1946
Puusepp tuli Haapsalus Eesti meistriks keskkaalus.
Nõukogude Liidu meeskondlikud meistrivõistlused peeti Riias. Osalesid 10 liiduvabariiki, Moskva ja Leningrad. Eesti võitis Armeenia 6:1 ja Aserbaidžaani 5:2, kuid kaotas poolfinaalis Moskvale 2:5. Võitsid Juhan Looaru ja Edgar Puusepp (V. Kožarskit), punktikaotuse said Boris Sülluste ja Voldemar Roolaan. Seljakaotuse said Elmar Runge, August Väät ja Sergo Koosler. Ukraina koosseisus oli küll 5 NSV Liidu meistrit, kuid siiski suutis Eesti võita pronksmedali, sest raskekaalus polnud neil meest väljas. Võitsid Looaru, üllatuslikult ka Väät ja otsustavas kohtumises Roolaan. Kaotasid Sülluste, Runge ja Puusepp (V. Trubtšaninovile). Moskva võitis finaalis Vene NFSV 6:1.
Individuaalselt oleks Puusepp võinud saada medali, kuid ta diskvalifitseeriti, sest ei olnud rahul kohtunike tegevusega. Kotkas võitis, Kaubi tuli teiseks. Vabamaadluses tuli Kotkas teiseks.
1947
Puusepp tuli Eesti meistriks.
Puusepp võitis NSV Liidu meistrivõistlustel Kreeka-Rooma maadluses oma peakonkurendid V. Kolomiitsevi, V. Košarski ja S. Maruškini ning tuli teist korda NSV Liidu meistriks. Elmar Runge võitis pronksmedali.
NSV Liidu meistrivõistlused vabamaadluses peeti Tallinnas Kadrioru tennisehallis ning täismaja ees esinesid eestlased hiilgavalt: Juhan Looaru ja Johannes Kotkas tulid meistriks, Edgar Puusepp ja Elmar Runge teiseks ning Johannes Kaubi kolmandaks.
NSV Liidu võistkondlikke meistrivõistlusi ei peetud enam liiduvabariikide, vaid spordiühingute vahel. Edgar Puusepp, Elmar Runge ja Boris Sülluste tulid ametiühingute koondises hõbemedalile. Dünamo koondises võitis Johannes Kotkas, Spartaki koondises oli Boris Meos kolmas.
1948
Puusepp tuli mõlemas maadlusviisis Eesti meistriks.
Baltimaade esimesel spartakiaadil Riias jäi Eesti kehva ettevalmistuse tõttu teiseks (Läti 36, Eesti 35 p.)
NSV Liidu meistrivõistlustel oli Puusepp Kreeka-Rooma maadluses 8. ja vabamaadluses 5. Johannes Kotkas võitis Kreeka-Rooma maadluses kulla ja vabamaadluses hõbeda. Lisaks sai vabamaadluses Juhan Looaru kulla ja Boris Meos pronksi.
1949
Esimese eestlasena sai Puusepp üleliidulise kategooria maadluskohtunikuks.
NSV Liidu meistrivõistlustel oli Puusepp Kreeka-Rooma maadluses 6. Johannes Kotkas võitis hõbeda. Vabamaadluses tuli August Englas NSV Liidu meistriks ja Juhan Looaru kolmandaks.
Puusepp tuli Kreeka-Rooma maadluses Eesti meistriks.
1950
Maadlusaeg lühenes 20 minutilt 15-le.
Puusepp tuli Kreeka-Rooma maadluse keskkaalus Eesti meistriks.
NSV Liidu meistrivõistlustel Kreeka-Rooma maadluses oli Puusepp väga heas vormis, aga otsustavate kohtumiste eel vigastas kätt ja jäi neljandaks. Kotkas tuli NSV Liidu meistriks.
Baltimaade II spartakiaadil Vilniuses võitis Eesti Leedu 8:0 ja Läti 6:2.
1951
Puusepp tuli mõlemas maadlusviisis keskkaalus Eesti meistriks.
NSV Liidu meistrivõistlustel saavutas Puusepp 9. koha. Meistriteks tulid Kotkas ja Englas, Helmut Puur võitis pronksmedali.
Puusepp määrati Vabariikliku Spordikomitee Maadlussektsiooni aseesimeheks (esimees oli Johannes Kotkas).
1951–1957 oli Puusepp NSV Liidu maadluskoondise treener.
Puusepp sai NSV Liidu teeneliseks meistersportlaseks (teistel andmetel 1949 ).
1952
Edgar Puusepp sai esimese (ja kuni 1973 ainsa) eestlasena rahvusvahelise kategooria maadluskohtunikuks. Ta osales kohtunikuna ka Helsingi olümpiamängudel.
Baltimaade III spartakiaadil Tallinnas võitis Eesti nii Leedu kui Läti 8:0. Maadlesid Sergei Kaškin, V. Aasaots, Johannes Kaubi, Helmut Puur, Elmar Runge, Edgar Puusepp keskkaalus, August Englas ja Johannes Kotkas.
1956
Puusepp sai NSV Liidu teeneliseks treeneriks. Eestist on maadluses selleni jõudnud veel ainult Boris Meos (1965).
Puusepp oli Melbourne’i olümpiamängudel kohtunik.
1964
Puusepp sai NSV Liidu aukohtunikuks. Eestist on maadluses selleni jõudnud veel ainult Erich Byström (1961).
Pulga oja raudteesild
thumb|Pulga oja raudteesild Pulga oja raudteesild (ka Pöksi raudteesild) on raudbetoonsild Tartu–Valga raudteel, Elva ja Uderna vahelisel lõigul üle Pulga oja. Omapärane on sild selle poolest, et see on ühtlasi viaduktiks ka üle sõidutee, sest sellel lõigul jookseb oja ühtlasi üle sõidutee.
Aamse
Aamse (varem ka Aamsi) on küla Lääne maakonnas Haapsalu linnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Ridala valda.
2000. aastal oli elanike arv 7.
Obercunnersdorfi vald
Obercunnersdorf on vallaosa ja endine vald Saksamaal Saksimaa Görlitzi kreisis.
1. jaanuaril 2013 liideti see koos Niedercunnersdorfi ja Eibau vallaga uueks Kottmari vallaks.
Vallaosad
Peale Obercunnersdorfi kuulub aastast 1999 valda Kottmarsdorf.
Löökpillid
pisi|Löökpill ja [[uud araabia pillipoes]] pisi|[[Bambus|Bambusest löökpillidega musitseerimine Indias, Keralas 2012. aastal]] Löökpillid on muusikainstrumendid, mille heli tekitatakse löögi abil. Heli tekitatakse lüües spetsiaalse nuia, pulga või muu vahendiga. Heli võib tekitada ka sõrmede, käe, rusika või jalaga lüües või koputades, kuid ka raputades, kõigutades, nöörist tõmmates, kraapides, hõõrudes, puhudes jne. Tehniliselt keerulisemate löökpillide puhul kasutatakse heli tekitamise juhtimiseks klaviatuuri.
Eestikeelne nimetus
Sõna "löökpill" tõi tõlkelaenuna (saksa Schlaginstrument) eesti keelde heliloojast keeleteadlane Karl August Hermann, kes on tublisti üle saja tänapäevani vastu pidanud sõna autor. Sõna "löökpill" võttis Hermann kasutusele 1886. aastal, kuid aastate jooksul tutvustas ta oma muusikaalastes kirjutistes veel selliseidki uudissõnu nagu "helilooja", "heliredel", "üksiklaul", "kirikulaul", "keelpill", "avamäng", "metsasarv", "tiibklaver" jm.
Marc Chagall
Marc Zakharovich Chagall (sünninimi Мовша Хацкелевич Шагал Movša Hatskelevitš Šagal; 7. juuli 1887 Lozna – 28. märts 1985) oli Vene-Prantsuse kunstnik. Chagall oli fovismi ja kubismi mõjutustega modernistlik kunstnik. Chagalli loomingusse kuulusid maalid, raamatuillustratsioonid (Nikolai Gogoli "Surnud hingede" illustraator), vitraažid, lavakujundus, keraamika, seinavaibad ja kunstiväljaanded. Tema kunstiteosed olid tihedalt seotud tema juudi päritoluga.
Lapsepõlv
Marc Chagall sündis juudi perekonnas 1887. aastal Lozna alevis Vitebski oblastis Valgevenes, mis oli sel ajal osa Venemaa Keisririigist. Chagalli sündimise ajal olid Vitebski rahvastikust pooled juudid. Marc Chagall sündis üheksalapselise pere lastest vanimana. Pere oli vaene. Chagalli isa Zahhar Šagal töötas laomehena heeringasoolamise ettevõttes ja ema Feiga-Ita pidas väikest vürtspoodi. Chagalli vanaisa oli olnud sünagoogis laste usuõpetaja. Hoolimata vaesusest oli Chagallil õnnelik lapsepõlv. Lapsepõlves veetis ta aega koduloomadega: koera, kanade, kitse ja eesliga, keda ta tulevikus maalidel kujutama hakkas.
Haridus
Venemaal ei lubatud juudi rahvusest lastel käia vene koolides, seepärast sai Marc Chagall alghariduse kohalikus juudi koolis, kus ta õppis heebrea keelt ja vana testamenti. Emal olid tema suhtes suured lootused ning kui poiss oli 13-aastane, sokutas ta heasse vene kooli, kuhu tavaliselt juute ei lubatud. Marc Chagall hakkas kunstist huvituma, kui nägi oma koolikaaslast joonistamas. Chagall hakkas sõbra eeskujul raamatust pilte maha joonistama ning temas tärkas soov saada kunstnikuks. Kunstiharidust alustas ta 1906. aastal väikeses Vitebski kunstikoolis, mida juhtis kunstnik Yehuda Pen. Marc Chagalli pere rahaline seis ei võimaldanud küll sealse hariduse eest maksta, kuid Pen nõustus teda tasuta õpetama.
Venemaa (1906–1910)
1906. aastal läks Chagall elama Peterburi, mis oli sel ajal Venemaa pealinn ja kunstikeskus. Seal õppis ta kaks aastat mainekas kunstikoolis (Императорское общество поощрения художеств). 1907. aastaks oli Chagall alustanud autoportreede ja maastikumaalidega. Aastatel 1908–1910 õppis Chagall Zvatseva kunstikoolis Leon Baksti käe all. Peterburis avastas Chagall enda jaoks teatri ja kunstnik Paul Gauguini. Chagall jäi Peterburi kuni 1910. aastani. Ta külastas tihti Vitebskit, kus tutvus Bella Rosenfeldiga.
Prantsusmaa (1910–1914)
1910. aastal kolis Chagall Pariisi. Tal oli algul kohanemisega raskusi, ta tundis ennast üksildasena ning ei osanud prantsuse keelt. Chagall mõtles isegi Venemaale tagasi minna. Vaatamata kohanemisraskustele hakkas ta peagi Pariisi jumaldama, olles vaimustunud kõigest, mida ta seal nägi. Pariisis lõi ta sõprussuhteid Guillaume Apollinaire'i, Robert Delaunay ja Fernand Légeriga. Chagall õppis Pariisis La Palette'i kunstikoolis, kus teda õpetasid Jean Metzinger, Andre Dunoyer de Segonzac ja Henri Le Fauconnier. Chagall külastas Pariisis galeriisid ja salonge, eriti Louvre'i muuseumi. Tema imetletud kunstnikud olid Rembrandt, vennad Le Nainid, Chardin, van Gogh, Renoir, Pissarro, Matisse, Gauguin, Courbet, Millet, Manet, Monet, Delacroix. Pariisis õppis ta guaššmaalitehnikat, mida kasutas Valgevene stseenide maalimisel. (Jacob Baal-Teshuva (2008). Marc Chagall. Taschen). 1911. aastal valmis teos "Mina ja küla", mis ühendab fovistlikku ja kubistlikku stiili. Seda peetakse tänapäeval Chagalli üheks tähtsamaks teoseks. Maalil on kujutatud vene maakohta, mis on rikastatud mänguliste dekoratsioonide ja pastoraalsete motiividega, muutes olustiku paradiislikuks. Tegemist on varajase näitega meetodist, kus kunstnik ühendas modernse ja figuratiivse, kasutades heledaid ebatavalisi toone. Teosel on kujutatud unelmat lüpsjatest unistavatest lehmadest ning põllul askeldavast mehest ja naisest.
Venemaa ja Nõukogude Valgevene (1914–1922)
Kuna igatsus oma kihlatu Bella Rosenfeldi vastu, kes elas Vitebskis, oli suur, plaanis Chagall minna naise juurde Valgevenesse, abielluda ning siis juba koos tagasi Pariisi kolida. Mõni nädal pärast Chagalli saabumist Valgevenesse algas aga Esimene maailmasõda ning Venemaa sulges riigipiirid. Seetõttu jäi Chagall plaanitust kauemaks kodumaale. Ta abiellus Bellaga aasta hiljem ning nad said esimese lapse, Ida. Naise vanemad ei aktsepteerinud algul Chagalli, sest kartsid, et vaesest perest pärit kunstnik ei suuda peret üleval pidada. 1915. aastal hakkas Chagall oma teoseid eksponeerima Moskvas ja 1916. aastal Peterburis.
Mitmed jõukad kunstikogujad ostsid tema maale ning Chagall sai kunstnikuna tuntuks. 1917. aastal maalis ta portree "Bella valge kraega" oma esimesest abikaasast. Kujutatud tagasihoidlik nägu ja figuur seisab vohava roheluse keskel elusuurusest suuremana ning on oletatavasti inspireeritud neitsi Maarjast. Bella jalutsis on näha kahte figuuri, millest üks on Chagall ja teine nende tütar Ida. Kuigi samal aastal alanud Oktoobrirevolutsioon tõi kaasa suuri raskusi, oli Chagall selleks ajaks kujunenud üheks Venemaa silmapaistvaimaks kunstnikuks ning ta asutas Vitebskis kunstikolledži, mis osutus parimaks kunstikooliks Nõukogude Venemaal. Hiljem sai ta Moskvas tööd lavakunstnikuna.
Prantsusmaa (1923–1941)
1923. aastal naasis Chagall Pariisi. Seal lõi ta ärisuhte kunstikaupmees Ambroise Vollardiga. 1926. aastal toimus Chagalli esimene näitus Ameerika Ühendriikides New Yorgis. Näitusele läks 100 Chagalli teost. 1927. aastal sai ta lõpuks kunstnikuna tuntuks ka Prantsusmaa kunstimaailmas, kui kunstikriitik Maurice Raynal tutvustas teda oma raamatus "Modernsed Prantsusmaa kunstnikud". Chagall reisis Prantsusmaal Côte d'Azuris, maalides maastikke, värvikirevat taimestikku ja sinist Vahemerd. Chagall reisis ka väljaspool Prantsusmaad, külastades Hollandit, Hispaaniat, Itaaliat, Egiptust, Palestiinat. Lõunas nägi ta rohelust, mille sarnast polnud kunagi varem näinud.
Ameerika Ühendriigid (1941–1948)
Teise maailmasõja tõttu põgenes Chagall perega Ameerika Ühendriikidesse. See sai võimalikuks tänu päästeoperatsioonile, millega said Euroopas olevad kunstnikud ja intellektuaalid võltsitud viisadega Ameerika Ühendriikidesse. Ameerikasse jõudnud, avastas Chagall, et ta oli saavutanud rahvusvahelise tuntuse. Ta asus elama New Yorki, mis oli täis kirjanikke, maalikunstnikke ja heliloojaid, kes olid samuti Euroopast põgenenud. Chagall veetis aega, külastades galeriisid ja muuseume ning sõbrunes selliste kunstnikega nagu Piet Mondrian ja André Breton. 1944. aastal suri Chagalli abikaasa Bella.
Prantsusmaa (1948–1985)
1948. aastal pöördus Chagall tagasi Prantsusmaale ning asus elama Côte d'Azuri, mis oli kujunenud kunstikeskuseks. Ta reisis palju Euroopas. 1952. aastal tutvus Chagall Valentina Brodskyga, kellest sai tema teine abikaasa. Marc Chagall suri 1985. aastal.
Looming
Chagalli loomingus olid värvid elavad ning lahutamatu osa pildist, need väljendasid liikumist ja rütmi. Chagall oli võimeline looma imelisi kunstiteoseid, kasutades vaid kahte-kolme värvi. Peamiselt võttis ta inspiratsiooni oma juurtest ja kodumaast, kuid seda läbi emotsionaalse ja poeetilise tõlgendamise, mis jättis loogika printsiibid tagaplaanile. Chagalli stiil jäi kogu elu jooksul samaks. Tema peamisteks kujutatud objektideks said suured lillebuketid, melanhoolsed klounid, taevas hõljuvad armunud paarid, fantastilised loomad, piibli allegooriad ja viiuldajad katusel. Chagalli looming tegi temast 20. sajandi ühe olulisema kunstiedasiviija Pariisis. Ta ei üritanud kunagi maalida tegelikkust, vaid õhkkonda, mille ta oli loonud oma fantaasia kaudu.
Masashi Kishimoto
Masashi Kishimoto (岸本 斉史 Kishimoto Masashi; sündinud 8. novembril 1974) on Jaapani mangakunstnik, kelle tuntuimaks teoseks on joonissari "Naruto".
Teosed
Masashi Kishimoto esimene teos mangakunstnikuna oli "Karakuri", mille ta 1996. aastal Shueisha kirjastusse viis. 1999. aastal hakkas ühes Jaapani vanimas mangaajakirjas Shonen Jump ilmuma "Naruto" joonissari, mille eest sai autor ajakirja igakuiselt väljaantava noore kunstniku preemia Hot Step Award. Praeguseks on ilmunud juba 696 "Naruto" manga osa ja seiklus hakkab lõpule jõudma. Oma suurimaks mõjutajaks peab noor kunstnik Akira Toriyamat, kes on loonud sellised kuulsad mangasarjad nagu "Dr. Slump" ja "Dragon Ball".
Mangad
"Naruto" pilootosa (avaldatud ajakirjas Akamaru Jump)
"Naruto" (avaldatud ajakirjas Weekly Shonen Jump)
"Mechanism" (avaldatud ajakirjas Akamaru Jump)
Lehtussi
Lehtussi (soome Lehtoinkylä) on küla Venemaal Leningradi oblastis Vsevoložski rajoonis.
Lehtussis asub (Военный инженерно-космический университет им. А. Ф. Можайского) õppekeskus, radarijaam "Voronež", Venemaa kosmosevägede üksus ning nende juurde kuuluv sõjaväelinnak.
Vaskjala–Ülemiste kanal
pisi|Vaskjala–Ülemiste kanal Rae külas pisi|Vaskjala–Ülemiste kanal Rae külas
Kanali pikkus on 10,8 km, valgala pindala on 28,6 km².
Ajalugu
Veepuuduse leevendamiseks võeti aastal 1922 kasutusele Pirita jõe vesi 10,5 km pikkuse Pirita-Ülemiste kanali ja Pirita jõe ääres paiknenud pumbamaja abil. Pärast kanali rekonstrueerimist ja Vaskjala hüdrosõlme (pais-regulaatori) rajamist aastal 1970 oli võimalik vee isevoolne suunamine Ülemiste järve kuni 6 m³/s.
Samuel Weymouth Tapley Seaton
Samuel Weymouth Tapley Seaton (28. juuli 1950 – 30. juuni 2023) oli Saint Kittsi ja Nevise advokaat, kes oli alates 19. maist 2015 kuni 31. jaanuarini 2023 Saint Kittsi ja Nevise kindralkuberner.
Ta sai kindralkuberneri kohusetäitjaks 19. mail 2015, kui Edmund Lawrence tagasi astus. Elizabeth II nimetas ta 1. septembril 2015 peaminister Timothy Harrise ettepanekul ametlikult riigi kindralkuberneriks.
Euroopa keeleõppe raamdokument
Õppija taseme jaotusi on kolm üldist ja kuus alajaotust. Kõigil on täpsemad lugemise, kuulamise, kõnelemise ja kirjutamise osaoskuste kirjeldused.
Tasemekirjeldusi kasutatakse kõigi Euroopa keelte tarbeks. Kirjeldused on paljudesse keeltesse tõlgitud (eesti keeles "Euroopa keeleõppe raamdokumendis määratletud keeleoskustasemete kasutuselevõtust tulenevalt keeleseaduse ja teiste seaduste muutmise seadus" ).
Ameerika Akustika Ühing
Ameerika Akustika Ühing (inglise keeles Acoustical Society of America, lühend ASA) on aastal 1929 asutatud rahvusvaheline teaduslik ühing, mille eesmärk on akustika alaste uute teadmiste ja nende teadmiste rakenduste edendamine ja levitamine. Ühing on peamiselt vabatahtlik, omades umbes 7500 liiget ja kaasates paljude asjatundjate huvi, pühendumust ja kaastööd.
Publikatsioonid
Ameerika Akustika Ühing avaldab mitmeid väljaandeid, milles jagatakse teadmisi akustika rakendamisest füüsikas, tehnikas, arhitektuuris, müra-uuringutes, okeanograafias, bioloogias, kõne ja kuulmise uuringutes, psühholoogias ja muusikas. Ühing annab välja järgmisi ajakirjuː
Bomfunk MC's
Bomfunk MC's oli Soome hiphopiansambel, mis asutati 1997. aastal. Ansambel oli aktiivne kuni 2005. aastani.
Nad said kuulsaks 2000. aastal, kui nende singel "Freestyler" tõusis mitme riigi edetabelite tippu.
Philip Seymour Hoffman
thumb|Philip Seymour Hoffman Philip Seymour Hoffman (23. juuli 1967 Fairport, New Yorgi osariik – 2. veebruar 2014, Manhattan, New York) oli USA näitleja. Ta kogus tuntust eelkõige näitlejana filmides "Keeristorm" (1996), "Boogie ööd" (1997), "Kuulsuse jahil" (2000), "Magnoolia" (1999), "Suur Lebowski" (1998), "Capote" (2005), "Võimatu missioon III" (2006) ja "Näljamängud: Pilapasknäär – 1. osa".
Zoosemiootika
Zoosemiootika on biosemiootika haru, mis uurib loomade omailma ja kommunikatsiooni, rakendades semiootilist lähenemist.
See teadusharu tegeleb loomade keskkonnasuhte ja kommunikatsiooni märgiliste aspektidega, inimkeele ja inimkultuuri bioloogiliste eeldustega ning loomade kujutamisega kultuuris. Zoosemiootika uurib ka inimese ja loomade vahelisi suhteid, sealhulgas hübriidseid nähtusi ja keskkondi (nt loomaaiad), kus on võimatu kultuurilist ja bioloogilist tahku lahutada.
Zoosemiootika lähtub Jakob von Uexkülli omailmateooriast ja Thomas Sebeoki kommunikatsioonikäsitlusest (neist viimane on zoosemiootika termini autor). Zoosemiootika jaoks on olulised zoobioloog Heini Hedigeri, ornitoloogi ja kommunikatsiooniuurija Peter Marleri ja bioloogiateoreetik Günter Tembrocki tööd. Tänapäeval kuuluvad tuntumate zoosemiootikute sekka Dario Martinelli Soomest, Dominique Lestel Prantsusmaalt ja Almo Farina Itaaliast. Eestis tegelevad zoosemiootikaga Timo Maran, Aleksei Turovski, Kalevi Kull jt.
Loomade suhtlus
Loomade suhtlemine puudutab peaaegu kõiki etoloogia küsimusi. Loomade käitumist saab paremini seletada, kui võtta arvesse, kuidas ühe looma käitumine mõjutab märgisuhete kaasabil olevikus või tulevikus teise looma käitumist. Zoosemiootika on mänginud etoloogia, sotsiobioloogia ja loomade tunnetuse uuringute arengus suurt rolli.
Loomade suhtluse uurimine on kiiresti kasvav tööpõld. See puudutab probleeme, mis on seotud loomade vastastikuse äratundmisega, loomade emotsioonidega, loomade osaga inimkultuuris, loomade kodustamisega.
Seadetakisti
pisi|100px|Seadetakisti tingmärk (kolmpunktühendus) pisi|100px|Seadetakisti tingmärk (kakspunktühendus) pisi|150px|Seadetakistid Seadetakisti on muuttakisti, mida kasutatakse elektriahela või elektroonikalülituse esmasel väljareguleerimisel soovitud parameetrite saamiseks.
Seadetakistid on enamasti pööratava liuguriga kihttakistid, mille liugur on sujuvalt pööratav takistuskehal. Seadetakisti ühendatakse lülitusse kas kolmes punktis või kahes punktis (liuguri kontakt ühendatud ühe otskontaktiga).
Kirjandus
Potentiometer
Kalifornia harakas
Kalifornia harakas (Pica nuttalli) on vareslaste sugukonda haraka perekonda kuuluv linnuliik.
Levila
Kalifornia harakas elab USA-s Californias Sacramento ja San Joaquini orus.
Välimus
Kalifornia haraka üldpikkus on 38–45 cm. Ta on väiksem ja saledam kui harakas. Tema nokk, silmaümbruse sulgedeta ala ja varvaste tallad on erekollased.
Eluviis
Kalifornia harakas asustab kõrgete puutukkade ja istandikega kultuurmaastikku, eelistades veekogude lähedust. Sageli elab ta asulate lähedal.
Kalifornia harakatel on täheldatud matusesarnast käitumist juhul, kui keegi nende parve liikmetest on surnud.
Kalifornia harakad on vastuvõtlikud lääneniiluse viirusele. Aastail 2004–2006 surid selle viiruse tekitatud haigusse umbes pooled kalifornia harakad.
Kuna nad kalduvad ööbima vee lähedal, siis võivad neid kahjustada ka moskiitod.
Toitumine
Kalifornia harakas on kõigesööja. Toitu otsib ta peamiselt maapinnal. Ta sööb palju putukaid, eriti ritsikaid. Ta sööb ka raibet. Sügisel ja talvel sööb ta ka tõrusid ja puuvilju. Ta võib roomajaid ja närilisi jahtida ning prügimägedelt toitu otsida.
Pesitsemine
Kalifornia harakas moodustab eluaegseid paare. Ta pesitseb väikeste hajusate seltsingutena kõrgetel puudel. Kurnas on 5–8 muna. Emaslind haub mune umbes 18 päeva. Noorlinde toidetakse pärast pesast lahkumist veel umbes 7 nädalat.
Seisund
Rahvusvaheline Looduskaitseliit peab kalifornia harakat soodsas seisundis linnuks, aga USA heategevuslik keskkonnakaitseorganisatsioon The Nature Conservancy peab teda ohustatud liigiks. Lisaks lääneniiluse viirusele ohustavad teda elupaikade kadu ja rotimürk. Tema levila ei ole kuigi suur, ehkki kõikjal levilas on ta laialt levinud ja mõnel pool isegi tavaline.
Johannes Lippus
Johannes Lippus VR II/3 (31. detsember 1891 Adavere, Viljandimaa – 15. august 1948 Taišetlag, Taišet, Irkutski oblast) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Skouts Üksiku Jalaväepataljoni, alates 20. novembrist 1939 Lahingukooli ülem.
Programmiline muusika
Programmiline muusika on instrumentaalmuusika, millele helilooja on lisanud sõnalise selgituse (pealkirja, kommentaari, pühenduse, viite kirjandusteosele vms) heliteose sisu paremaks mõistmiseks.
Programmilist muusikat hakati laialdasemalt viljelema romantismiajal. See oli reaktsiooniks klassitsismiajastu elitaarsele, "puhtale" ehk absoluutsele muusikale, kus instrumentaalteoste pealkirjad piirdusid vaid teose järjekorranumbri ja/või helistiku märkimisega. Programm ehk sõnaline selgitus pidi aitama lähendada kuulajat heliloojale, võimaldama kuulajatel paremini mõista helilooja mõtteid ja taotlusi. Programmilisusele vihjas ka romantismiajal tekkinud uus muusikaline žanr "sümfooniline poeem".
Programmilist muusikat on loodud ka enne romantismiaega. Näiteina olgu nimetatud barokiajastust pärinevad Antonio Vivaldi concerto grosso "Neli aastaaega", Johann Sebastian Bachi "Kapritšo armsa venna lahkumise puhul" jt. Klassitsismiajast on programmilist muusikat vähe teada. Üks varasemaid (eelromantilisi) näiteid on Beethoveni sümfoonia nr 6, F-duur, tuntud ka pealkirjaga "Pastoraalne sümfoonia"; samuti Beethoveni klaverisonaat op. 81a, "Les Adieux" ("Hüvastijätt").
Romantismiajast alguse saanud programmilise muusika hästituntud näiteiks on Modest Mussorgski klaveripalade tsükkel "Pildid näituselt"; Hector Berliozi "Fantastiline sümfoonia"; Camille Saint-Saënsi "Loomade karneval"; Paul Dukas' "Nõia õpilane"; Richard Straussi sümfooniline poeem "Also sprach Zarathustra" ("Nõnda kõneles Zarathustra") jpt.
Mullutu laht
Mullutu laht on laht, mis asub Saaremaal Kaarma ja Kärla vallas, Mullutu, Mändjala, Kogula ja Vennati küla ning Nasva aleviku juures. Mullutu moodustab Vägara ehk Väike Mullutu lahe (ka Kiisajärv) ja Kellamäe lahe ehk Suurlahega koos Mullutu-Suurlahe.
Mullutu laht on enam liigestunud kaldajoonega kui Suurlaht. Põhjaosas on viis väikest laidu, millest suurimat, nn Rombirahu, kasutatakse heinamaana. Ida poolt ulatub järve suur poolsaar Hidre nukk. Mullutu laht on väga madal. Eriti madal on lahe põhjaosa, mis on kõigest 0,2–0,3 meetrit sügav. Ainult Nasva jõe suudmest loodes on sügavus ligikaudu 1,7 meetrit. Mullutu lahe kaldad on madalad ning roogu kasvanud. Lahe lõunaosas lasub viirsavil umbes 1,7 meetri paksune liivakiht, mudakiht aga on õhuke, ligikaudu 0,4 m. Ainult lahe lääneosas on mudakihi paksus üle meetri.
Mullutu lahe pindala on 412,7 ha, kaldajoone pikkus on 19 530 meetrit ja suurim sügavus on 1,7 m.
Elustik
Taimestik on lahestikus rohke, eriti lahe põhjaosas. 1954. aastal leiti sealt 15 liiki makrofüüte. Mullutule on omapärane rohke pilliroog, mis kasvab tihedalt koos ja mida võib näha Kurgu ümbruses suurte kõrgusteni ulatumas. Linaskite maimud panustavad taimestiku vohangule, sest hävitavad taimedest toituvaid putukaid, kes muidu hoiaksid floorat kontrolli all.
Rahareform
Rahareform on uue rahasüsteemi kehtestamine või ümberkorraldus rahasüsteemis.
207
207. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastad: 202 203 204 205 206 - 207 - 208 209 210 211 212
Ian Hacking
pisi|Ian Hacking (2009)
Ian MacDougall Hacking (18. veebruar 1936 Vancouver – 10. mai 2023) oli Kanada filosoof ja teadusajaloolane, Balzani auhinna laureaat.
Hacking on toonud teadusfilosoofiasse ajaloolist lähenemist ning on olnud koos John Dupré, Nancy Cartwrighti ja Peter Galisoniga üks reduktsionistlikku ühtsustatud teaduse ideaali vastustava Stanfordi koolkonna tähtsamaid esindajaid.
Meelis Mandel
pisi|Meelis Mandel 2022. aasta Arvamusfestivalil saate "Rahvateenrid" salvestusel pisi|Meelis Mandel (2014). Meelis Mandel (sündinud 13. aprillil 1971) on eesti ajakirjanik.
Mandel on õppinud Tallinna Tehnikaülikoolis ja Estonian Business Schoolis.
1993. aastal asus ta tööle Õhtulehes reporterina, 1994. aastal siirdus ajalehte Äripäev. Seal töötas Mandel alul reporteri, seejärel arvamustoimetaja ning 1996. aastast uudistetoimetajana. 2005. aastal sai temast uudistetoimetuse juht ning septembrist 2007 Äripäeva peatoimetaja sellel kohal 1992. aastast olnud Igor Rõtovi asemel.
Meelis Mandel on aastate vältel esinenud nii Äripäevas kui ka teistes meediakanalites ajakirjanduse, majanduse, poliitika jt teemadel. Muuhulgas on ta toetanud ettevõtete läbipaistvust ja aastaaruannete tõhusamat avalikustamist, kaitsnud Eesti ajakirjandust korruptsioonisüüdistuste eest ja vastustanud sookvoote.
Ian Hacking
Entiteedirealism
Entiteedirealism soovitab realismi küpsetes teadustes postuleeritud entiteetide suhtes, kuid on skeptiline teaduses postuleeritud seaduste suhtes. Hacking vastandab oma entiteedirealismi klassikalisele realismile kui teooriarealismile. Erinevalt teooriate reaalsuse küsimusest ei ole entiteetide reaalsuse küsimus mitte tõesuse või vääruse küsimus, vaid olemasoluküsimus.
Meelis Mandel
Mandel on Eesti Ajalehtede Liidu nõukogu liige.
Ian Hacking
Entiteedirealism
Hacking eitas Norwood Russell Hansoni, Thomas Kuhni, Paul Feyerabendi ja teiste relativistide vastuväidet, et igasugune kogemus on teooriaga koormatud. Teooriat on tarvis küll füüsikaliste instrumentide valmistamiseks, kuid vaade mikroskoopi on teooriast vaba. Et kasutada mikroskoopi, ei vaja bioloog füüsiku ega inseneri teadmisi, nii nagu võhik ei vaja televiisori vaatamiseks mingeid teadmisi televiisori ehitusest.
Meelis Mandel
Isiklikku
Meelis Mandelil on kolm last.
Ian Hacking
Entiteedirealism
Mikroskoobiga vaadeldava objekti reaalsuse tekitab asjaolu, et sama objekti saab vaadelda ka teistsuguse ehitusega mikroskoobiga. Elektronmikroskoobiga trombotsüütides vaadeldavate väikeste punktide artefaktilisuse välistab asjaolu, et needsamad punktid on nähtavad ka valgusmikroskoobi abil. Vaatluse reaalsuse kahtluse alla panemine nõuaks suure kokkusattumuse eeldamist.
Nagu Nancy Cartwright ning erinevalt traditsioonilise realismi esindajatest omistas Hacking seletustele kõrvalise tähtsuse. Ülalmainitud punktide olemasolu tõestamine ei seleta neid. Samuti ei nõua see olemasolutõestus teooria osalust.
Psühhopatoloogia
Alates 1990ndatest aastatest nihkus tema huvi osalt Michel Foucault' mõjul füüsikalt psühholoogiale. Foucault mõjutas ka juba Hackingi 1975. aasta raamatut "The Emergence of Probability", milles väidetakse, et tänapäevane vahetegemine subjektiivse tõenäosuse ning sagedusest lähtuvalt tõlgendatud tõenäosuse vahel sai alguse varauusajal epistemoloogilise lõhena kahe  määramatuse ja juhuse kahe ühitamatu mudeli vahel. Foucault' lähenemine teadmissüsteemidele ja võimule annab tunda Hackingi töödes psühhiaatriliste häirete sotsiaalse konstrueerimise ning statistilise mõtlemise institutsiooniliste rollide kohta 19. sajandil.
Mõtlemisstiilid
Hacking on välja arendanud teadusliku mõtlemise stiilide teooria, mis jätkab ja modifitseerib A. C. Crombie teadusliku mõtlemise stiilide teooriat Euroopa traditsioonis. Igal mõtlemisstiilil on oma arutlusstiil ja oma objektid.
Tsitaate raamatust "Representing and Intervening"
"Eksperimenteerimine mingi entiteediga ei kohusta uskuma, et ta on olemas. Seda nõuab üksnes manipuleerimine mingi entiteediga selleks, et eksperimenteerida millegi muuga." (263)
"Elektronid ei ole enam meie mõtete organiseerimise ega vaadeldud nähtuste päästmise viisid. Nad on mingis muus looduse valdkonnas nähtuste loomise viisid. Elektronid on tööriistad." (263)
"Õppetund on see: mõtle praktikast, mitte teooriast." (274)
Günter Verheugen
thumb|Günter Verheugen Günter Verheugen (sündinud 28. aprillil 1944 Bad Kreuznachis) on Saksamaa ja Euroopa Liidu poliitik.
Verheugen õppis Kölni ja Bonni ülikoolis ajalugu, politoloogiat ja sotsioloogiat.
1982. aastani kuulus ta Vabasse Demokraatlikku Parteisse, olles alates 1978 selle peasekretär. Kui VDP lahkus Helmut Schmidti valitsusest, astus ta koos mõttekaaslastega VDP-st välja ja astus samal aastal Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse.
1983–1999 oli ta Bundestagi liige ja kuulus selle väliskomisjoni. 1994–1997 oli ta SDP parlamendifraktsiooni aseesimees ja 1998–1999 välisminister.
Aastatel 1999–2004 oli ta Euroopa Komisjoni laienemisvolinik. 2004–2010 oli ta Euroopa Komisjoni ettevõtlus- ja tööstusvolinik ning üks komisjoni viiest asepresidendist.
Laienemisvolinikuna külastas ta korduvalt Eestit ja oli üks Eesti Euroopa Liiduga ühinemiseks valmisolekut käsitlevate eduaruannete koostajaid.
Isiklikku
Günter Verheugen on abielus. Tal on tütar.
867
867. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Aastakümned: 810. aastad 820. aastad 830. aastad 840. aastad 850. aastad - 860. aastad - 870. aastad 880. aastad 890. aastad 900. aastad 910. aastad
Aastad: 862 863 864 865 866 - 867 - 868 869 870 871 872
Juhan Ross
pisi|Prof. Juhan Ross Juhan Ross (14. august 1925 Aburi – 21. juuni 2002 Tartu) oli eesti atmosfäärifüüsik ja ökoloog, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 1993).
Elukäik
Sündis 14. augustil 1925 Virumaal Aburi külas kooliõpetajate peres. Õppis Rakvere Gümnaasiumis kuni mobilisatsioonini 1943. aasta novembris. Teenis soomepoisina jalaväerügemendis JR 200. 1945 lõpetas ta hõbemedaliga Rakvere I Keskkooli ning 1951 Tartu Ülikooli teoreetilise füüsika erialal. 1956. aastal kaitses kandidaadiväitekirja aktinomeetria alal "Maapinna lühilainelise kiirguse mõõtmise probleemid" Leningradis Geofüüsika Peaobservatooriumis. 1971. aastal Tartu Ülikoolis kaitstud doktoritöö "Taimkatte optiliste omaduste seos selle geomeetrilise struktuuri ja fotosünteesiga" kuulus uue areneva teadusharu – geofüüsika valdkonda. Professorikutse anti Juhan Rossile 1978. aastal.
1951 suunati tööle Tartu Aktinomeetriajaama nooremteaduriks, mille kujundas 1958. aastal Füüsika ja Astronoomia Instituudi atmosfäärifüüsika sektoriks. Oli atmosfäärifüüsika sektori ja selle järelkäijate juhataja aastani 2000. Siis andis Tartu Observatooriumi atmosfäärifüüsika osakonna juhtimise üle Tiit Nilsonile, ise jätkas samas aluspinna energeetika töörühma juhatajana kuni surmani 21. juunil 2002.
1993. aastal valiti Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks biogeofüüsika alal. Kuulus akadeemia bioloogia, geoloogia ja keemia osakonda.
Oli Eesti Kongressi liige.
Juhan Ross on maetud Väike-Maarja vanale kalmistule.
2005. aastast alates annab Tartu Observatoorium välja Juhan Rossi nimelist stipendiumi.
Teadustöö
Erialad:
J. Ross modelleeris taimkatet kui sumedat optilist keskkonda ja rakendas kiirgusrežiimi teoreetiliseks kirjeldamiseks taimkattes astronoomiast, atmosfäärifüüsikast ja neutronite füüsikast tuntud kiirguslevivõrrandit. J. Rossi monograafia taimkatte kiirgusrežiimist, mis anti venekeelsena välja 1975. aastal Leningradis (Radiatsionnõi režim i arhitektonika rastitel'nogo pokrova, Gidrometeoizdat) ja ingliskeelsena 1981. aastal Hollandis (The Radiation Regime and Architecture of Plant Stands, Dr. W. Junk Publishers), on kujunenud taimkatte kiirguslevi tunnustatud käsiraamatuks ja õppematerjaliks kogu maailmas.
Taimkatte kiirguslevi temaatikast on välja arenenud ka praegu Tartu Observatooriumis viljeldav taimkatte kaugseire ja energiametsade uurimine, mis oli Juhan Rossi viimaste aastate
peamiseks uurimisteemaks.
J. Ross on kuue teadusliku monograafia ja tublisti enam kui saja teadusliku artikli autor või kaasautor. (Täielik bibliograafia: vt Välislingid.)
J. Ross oli tuntud ja tunnustatud teadlane ja teaduse organiseerija nii kodu- kui ka välismaal. Ta oli algatajaks unikaalsetele fütoaktinomeetria ekspeditsioonidele nii Eestis, Moldaavias kui ka Tadžikistanis 1960. aastatel, algatajaks Soome ja Nõukogude Liidu koostööprojektile männimetsade produktiivsuse uurimiseks (1980–1990) ning populaarsele üleliidulisele seminarile PUM (pogoda, urožai, matematika). Oli ajakirjade Photosynthetica ja Agricultural and Forest Meteorology toimetuskolleegiumi liige. Tartu biogeofüüsikute koolkonda tuntakse just selle rajaja Juhan Rossi järgi.
Laelatu
Laelatu on koht Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Virtsu lähedal ida pool Risti–Virtsu maanteed.
Vangerdus
Vangerdus on kuninga ja vankri samaaegne käik males.
Laelatu
Kohta läbis 1931–1968 Rapla–Virtsu raudtee.
Vangerdus
Vangerdusel käib kuningas algseisust kahe välja võrra vasakule või paremale ja vanker tõstetakse üle kuninga naaberväljale. Alati alustatakse vangerdust kuningaga, sest vankriga alustamist võidakse lugeda lihtsalt vankrikäiguna.
Laelatu
Laelatut ümbritsevad lahed – Rame laht, Mõisa laht, Kasselaht ja Heinlaht. Seal paikneb erakordselt kõrge liigirikkusega puisniit (Laelatu puisniit). Ala kuulub Puhtu-Laelatu looduskaitseala koosseisu. Sealse ökosüsteemi uurimiseks on rajatud Laelatu bioloogiajaam.
Vangerdus
Vangerdus on võimalik, kui:
Vangerdus liputiivale on pikk vangerdus (märgitakse 0–0–0), sest vanker nihkub 3 välja võrra, vangerdus kuningatiivale on aga lühike vangerdus (märgitakse 0–0), sest vanker nihkub 2 välja võrra.