Eetika_ja_filosoofia_piirid
5. Eetikateooria stiilid
John Rawlsi kontraktualistlik teooria lähtub ideest, et õiglane korraldus on selline, milles osalised saavad kokku leppida, teadmata, mis kasu nad isiklikult sellest saavad. Seda näitlikustatakse kujutletava algpositsiooniga, milles inimesed valivad ühiskonna printsiibid "teadmatuse loori" taga, st teadmata oma sotsiaalset staatust ning oma maitset ja huvisid. Nad saavad kasutada näiteks sotsiaalteaduste tulemusi, kuid mitte sellist infot, mis võimaldaks neil iseenda kasuks erapoolik olla. (Williamsi meelest järeldub siit ebausutav tees, et ajaloo tundmine ei ole sotsiaalteadustele vajalik, kui just ei eeldata veel ebausutavamalt, et ajalugu on võimalik teada, teadmata oma kohta selles. Nii et on oluline, et teooria on ebaajalooline.) Osalejatel tuleb sellistes tingimustes valida ühiskonnakorraldus omakasust lähtudes. Nad ei lähtu heasoovlikest ega altruistlikest printsiipidest. See modelleerib mitteomakasupüüdlikku moraalset valikut tavalises tunnetussituatsioonis. Algpositsioonis jõuavad osalised kahe alusprintsiibini: 1) igal inimesel peab olema võrdne õigus kõige suuremale vabadusele, mis on ühitatav sarnase vabadusega teiste jaoks, 2) sotsiaalne ja majanduslik ebavõrdsus tuleb korraldada nii, a) et need on kõige väiksemate eelistega inimestele kõige rohkem kasuks ja b) seotud ametite ja positsioonidega, mis on avatud kõigile õiglase võimaluste võrdsuse tingimustel. Teine printsiip põhineb ideel, et osalised kasutavad miinimumi maksimeerimise reeglit, mis seab alternatiivid ritta kõige halvemate võimalike tagajärgede järgi. See on Rawlsi teooria eripära. See tuleb valiku eripärast: osalised ei tea tõenäosusi; neil pole väga suurt huvi saada hüvesid, mis ületavad miinimumi; halvimad võimalikud tagajärjed on tõsiselt soovimatud. See väljendab ideed, et näiteks orjandus on mitteaktsepteeritav, ükskõik milliseid hüvesid see ka ei tooks. See aga ei järeldu loomulikul moel ratsionaalse valiku teooriast teadmatuse puhul. Raske on näha, kuidas tõenäosusi saab ignoreerida või miks orjaks osutumise väikese tõenäosuse korral on ratsionaalne orjust vältida, kuigi see toob suurt kasu. Seda Rawlsi teooria komponenti on palju kritiseeritud. Oluline on ka see, milliseid hüvesid arvesse võetakse. Ratsionaalse valiku teooria arvestab tavaliselt kasu või indiviidi heaolu, mis olenevad subjekti eelistustest ja maitsest. Kuid Rawlsi mudelis pole osalistel teadaolevaid eelistusi ega maitset. Nad võtavad arvesse alghüvesid, nagu vabadus ja võimalused, sissetulek ja jõukus ning enesest lugupidamine. See on Rawlsi sõnul õhuke hüveteooria, mis arvab hüvedeks need asjad, mida soovib igaüks, kes üldse midagi soovib. Siiski ei ole ükski neist peale vabaduse tarvilik, et üldse millegi poole püüelda. Kuidas saavad kokkuleppe osalised ignoreerida seda, et näiteks raha tähtsuse määr oleneb sellest, millise ühiskonnaga on tegu? Miks ei võiks eelistada üht ühiskonnakorraldust teisele ilma ette teada olevate eelistusteta? Miks nad ei võiks maksimeerida seda, et nad saavad seda, mida nad juhtuvad eelistama? Richard Hare'i utilitarism seda teebki. Rawls ei tee seda sellepärast, et ei loe ainult see, mida konkreetses olukorras eelistataks, sest võib-olla ma pean mingis olukorras aktsepteeritavaks seda, mis ei ole aktsepteeritav, nagu võib-olla orjad aktsepteerivad orjust. Alghüvesid on võib-olla parem näha fundamentaalse eetilise inimesekäsituse kaudu, ja Rawls ongi selles suunas liikunud.