cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Virtuaalkonsool
Wii
Neo Geo toetus lisati 18. septembril 2007 Jaapani virtuaalkonsoolile, olles esimeseks lisakonsooliks kuna TurboGrafx-16 lisati kaks päeva pärast USA virtuaalkonsooli käivitamist.
Monarhliblikas
Nad elavad Kesk- ja Põhja-Ameerikas.
Virtuaalkonsool
Wii
9. oktoobril 2007 teatas Nintendo, et 7 800 000 virtuaalkonsooli pealkirja oli alla laaditud, ja alates detsembrist 2007 ületas see number kümme miljonit.
Mängud mitmelt uuelt mineviku konsoolilt lisati aastal 2008: Sega Master System 26. veebruaril 2008 Jaapani virtuaalkonsoolile, teiste piirkondade ja Game Gear toetuse järgnedes Master System etiketti järgi praegu teadmata ajal; Commodore 64 toetus lisati 28. märtsil 2008 Euroopa virtuaalkonsoolile. ja MSX tugi on lisatud 27. mai 2008 Jaapani virtuaalkonsoolile.
23. veebruaril 2009 lisati esimesed 3 Commodore 64 nimetust (International Karate, The Last Ninja ja PitStop II) Põhja-Ameerika virtualalkonsoolile esmakordselt.
25. märtsil 2009, samaaegselt Nintendo Keynote Speechiga mängutootjate seminaari juures, käivitas Nintendo "Virtual Console Arcade", käivitades neli pealkirja, MAPPY, Tower of Druaga, Star Force ja Gaplus.
4. veebruaril 2011 teatas Sega, et virtuaalkonsooli versioon Puyo Puyost, vabastatakse Jaapanis kevadel 2011, mis on esimene virtuaalkonsooli funktsiooni WiFi tuge omav online multiplayer mäng. Wii Shop Channelil on funktsioon, mis võimaldab mänge ajakohastada. Seda on kasutatud siiani neli korda, et uuendada Military Madnessit, Star Fox 64/Lylat Warsi, Kirby 64: Crystal Shardsi (Põhja-Ameerikas ja Euroopas), ja Mario Kart 64ja (Euroopas ja Austraalias). Mitmeid NES ja SNES mänge mis väljastatud enne 30. märtsi 2007 on Euroopas ja Austraalias samuti uuendatud, et parandada varasemaid probleeme Wii komponentide kaablitega. Need uuendused on tasuta neile, kes on alla laadinud mängu eelmisi versioone.
Nintendo 3DS
Kui küsiti, kas Virtual Boy mängud, saavad olema saadaval allalaadimiseks virtuaalkonsoolilt Nintendo 3DSile, ütles Ameerika nintendo president Reggie Fils-Aime Kotakule, et ta ei oska vastata, sest ta ei olnud selle platvormiga tuttav. ""Tarbijana, on mul kogemus iga Nintendo platvormiga, ja ma arvan, et iga tarvikuga, sealhulgas ka Superscope, välja arvatud Virtual Boy ... seetõttu on mul raske väljendada oma seisukohta tagasi meie emafirma juurde[ Jaapanis] miks meil absoluutselt peab olema Virtual Boy pood""
- Reggie Fils-Aime
Tüki autor, Kotaku Stephen Totilo kutsus lugejaid „nõudma Virtual Boy poodi Nintendo 3DSile, kui saate." Vastuseks augustis 2011 Nintendo 3DS riistvara hinnalangusele teatas Nintendo plaanist anda varakult süsteemi omandajatele teatud arvu virtuaalkonsooli väljaandeid, näidates nii üles tänu nende toetuse eest.
Wii U
Juulis 2011 antud intervjuul, teatas Nintendo AmberMcCollum, et valitud NintendoGameCube pealkirjad on kättesaadavad allalaadimiseks tuleval Wii U konsoolil.
Kolmanda mängija tugi
Nimetud Nintendo töötajad on teadaolevalt spekuleerinud, et litsentsimise küsimus on domineeriv faktor otsustamaks, kas mäng on olemas virtuaalkonsoolile, andes näideteks GoldenEye 007 ja Tetris, mis võivad olla liiga kallite litsentsidega virtuaalkonsoolile. Tecmo on teatanud oma plaanidest "agressiivselt" toetada virtuaalkonsooli vabastades uuesti klassikalisi mänge. Kuigi Tecmo ei täpsustanud, milliseid pealkirju selle eesmärk on vabastada, ettevõte vastutab paljude retroklassikute üle, nagu Ninja Gaiden, Rygar ja Tecmo Bowl. Tecmo oli esimene kolmanda osapoole mängu arendaja, kes vabastas mängu virtuaalkonsoolile (Solomon’s Key NESile). Alates sellest ajast on teiste hulgas ka Capcom ja Konami andnud tiitleid välja.
Matt Casamassina IGNist teatas, et Rare pealkirjad, millelt puudub Nintendo omanditähis, nagu Banjo-Kazooie ja Perfect Dark on kättesaamatud kuna Microsoft omab Rarei; mõned need pealkirjad on nüüdseks lastud Xbox Live Arcadeile. SNK Playmore on teatanud kavatsusest vabastada Samurai Shodown seeria ja mõned muud mängud virtuaalkonsoolile, mis on toonud Neo Geo konsooliloetellu kättesaadavaks. Midway plaanis tuua klassikalise Mortal Kombati mängud virtuaalkonsoolile. Samas läks Midway pankrotti aastal 2009 ja müüs MortalKombat frantsiisi Warner Bros Interactive Entertainmentile. On teadmata, kas WBIE vabastab Mortal Kombati mängud virtuaalkonsoolile.
Mälu
Mänge, mis on virtuaalkonsooli kogust alla laaditud, saab hoida Wii sisseehitatud 512 MB välkmälus.
Suur Ignatsi Jaagu medal
Suur Ignatsi Jaagu medal on Forseliuse Seltsi poolt välja antav autasu.
Virtuaalkonsool
Mälu
Wii tarkvara versioonid 2.0 ja uuemad võimaldavad virtuaalkonsooli ja WiiWare mänge salvestada konsooli sisemälust SD-kaardile ja seejärel tagasi samasse konsooli. WiiMenu 4.0 lisas uue menüü, mis võimaldab käivitada kanaleid SD-kaardilt, kui on olemas piisavalt vaba ruumi salvestada üks registri koopia jaama sisemällu. Kui konsooli mälu saab otsa, pakub SD menüü liigutada teised kanalid SD-kaardile.
Suur Ignatsi Jaagu medal
Suure Ignatsi Jaagu medaliga autasustatakse Eesti või välismaa teadlasi eesti haridusloo uurimise eest. Pronksist medali on kujundanud 1987. aastal kunstnik Aime Jürjo.
Virtuaalkonsool
Mälu
Virtuaalkonsooli mängud on lukustatud Wiile, millele nad on ostetud – neid ei saa üle kanda teisele Wiile SD-kaardi kaudu, kuigi on võimalik osta mänge Wii Shop Channelis ja saata neid kingitustena inimestele Wii Sõbrad nimekirja kaudu. See meetod ei toimi eri piirkondade lõikes ja on teatatud, et ostes tiitleid ei saa neid saata kasutajatele teistest riikidest, isegi, kui nad on samas piirkonnas. Juhul kui Wii on kahjustatud ja virtuaalkonsooli mänge ei saa enam mängida siis Nintendo toetab oma kliente (kui seerianumber või konsooli emaili nime saab esitada).
Mängu salvestused ja salvestusandmed
Mängu salvestamine on funktsionaalne ja töötav virtuaalkonsooli kõigidel mängudel, millel oli algselt salvestamise funktsioon oma kassettil. Salvestatud mängud on salvestatud Wii Internal Memoryl ja funktsioneerivad täpselt nagu originaal kassetid seda tegid. Mäng, millel oma algse kasseti kujul ei olnud vormi salvestamise funktsiooni ei ole virtuaalkonsoolil mängu salvestamise võimalust.
Enamus esimese poole N64 mängud kasutavad sisemist kassett mälu mängude salvestamiseks ja seega salvestab korralikult virtuaalkonsoolil. Valitud mõned esimese poole ja peaaegu kõik ülejäänud N64 mängu kassettid kasutavad N64 Controller Paki extra mälu võimet. Virtuaalkonsool ei toeta salvestamist Controller Paki, nii et need mängud, mis kasutasid seda funktsiooni, ei salvesta korralikult virtuaalkonsoolil.
Äärmuslik näide sellest on "Mario Kart 64", kus mäng salvestatakse sisemisse kassettmällu. Seega igasugune edu on salvestatud korralikult (sest see oli salvestatud kassetile endale), kuid üks funktsioone "Mario Kart 64-s" (salvestada kummitusi hilisemaks sõiduks) ei toimi, kuna see iseärasus kasutas Controller Paki ja võimalus Controller Paki kopeerida ei tööta nendes mängudes.
Mängu peatamine
Sarnaselt teiste emuleerimistarkvaradega võimaldab Wii virtuaalkonsool kasutajal peatada mängu igal ajal. Selleks naaseb kasutaja lihtsalt tagasi Wii põhimenüüsse. Eranditeks on N64 ja Neo Geo, pealkirjad, mis ei toeta seda funktsiooni. N64 võimaldab mängu peatamist poole pealt ja naasta tagasi Wii menüüsse kuid nõuab, et mängu alustataks uuesti peaekraanilt. Pange tähele, et mängu peatamine võimaldab mängijal peatada mängu lõputult, kuid ei toimi nagu salvestamine.
Peatamise funktsioon ei ole saadaval, kui kasutaja kasutab Wii reset nuppu konsooli ees mängimise ajal. Veelgi enam, kui Wii kaotab voolu mängimise ajal, ei ole võimalik ilma salvestuseta oma viimati mängitud kohast jätkata. On ka mõned erandid. Namco Bandai välja antud arkaadmängudel on funktsioon, mis salvestab mängu enne resettimist.
Kontroll
Virtuaalkonsooli mänge saab mängida kasutades erinevaid kontrollereid.Wii Remotei (Wii Pult) ennast (pööratud küljele) saab kasutada NESi, Sega Master Systemi, TurboGrafx-16 ja teatud SegaMega Drive / Genesise ja Neo Geo mängude mängimiseks. Classic kontrolleri (eraldi müüdav konsoolile) originaal ja Pro versioone saab kasutada kõigi virtuaalkonsooli mängudega. Nintendo GameCube kontrollereid saab samuti kasutada virtuaalkonsooli kõikide mängudega, välja arvatud teatud TurboGrafx-16 mängudega. Selle tulemusena on traadita GameCube'i kontroller (WaveBird) näinud suurenenud populaarsust.
Kõik virtuaalkonsooli mängude nupud on kaardistatud vastavatele nuppudele kontrolleritel, aga erandjuhtudel saavad kasutajad kasutada Xi ja Yi asemel nuppe A ja B, kui esialgsel kontrolleril ei ole X ja Y nuppe (näiteks NES). Teatud nimetustel, nagu Nintendo 64 mängudel võivad olla Classic kontrollerile või GameCube kontrollerile olla kohandatud erikontrollid. Nintendo 64 pealkirjad, millel oli algselt N64 kontrollerile sisseehitatud jõu tagasiside Rumble Paki kaudu ei ole toetatud GameCube kontrolleril vaatamata selle võimest seda teha. Nuppude kaardistamine on muutunud probleemide põhjustajaks. Nuppu kaardistamine on paigas ja seda ei saa muuta. Selle tõttu on paljusi mänge raske mängida. Kõik NEO GEO võitlus mängud on GameCube kontrollerit kasutades väga ebamugavate kontrolliskeemidega ja tekivad tõrked. Nintendo on tunnistanud seda probleemi, kuid ei ole üritanud seda veel parandada. Pärast Bomberman '93 vabastamist selgus, et TurboGrafx-16 mängud toetavad koguni viie mängija mänge. Kuna aga ühele Wiile saab ühendada vaid neli kontrollida on vajalik kasutada kahe Wii kombinatsiooni, et mängida 5 mängijaga mänge.
MSX mängud toetavad ka USB-klaviatuure, kuna originaal süsteem omas nende sisendit. Samas Commodore 64 kasutab "virtuaalset" klaviatuuri, mida saab sisse ja välja lülitada, vajutades "1" nupule Wii Remoteil, ja alles siis alustada mängu (st mängu ajal sisestada ei saa).
Välislingid
Wii Wii Каналы Wii
Lateraani Paavstlik Ülikool
pisi|Logo pisi|Ülikooli peahoone Lateraani Paavstlik Ülikool (ladina keeles Pontificia Universitas Lateranensis) on ülikool Itaalias Roomas.
Ülikool asutati 1773.
Ülikoolis õpib üle 2500 üliõpilase (2004. aasta seisuga).
Vorbuse mõis
pisi|Vorbuse mõisasüda 2017. aastal pisi|Vorbuse mõisa kõrvalhoone Vorbuse mõis, varem Voore mõis (saksa keeles Forbushof, varem Worr ja Nonnertshof) oli rüütlimõis Tartumaal Tartu-Maarja kihelkonnas. Nüüdisajal jääb mõis Tartu maakonda Tartu linna territooriumile.
Vorbuse varasem ajalugu
pisi|120px|Lord Forbesi vapp Vorbuse (tollal Voore) kuulus piiskopivõimu päevil Kärkna kloostri valduste hulka. Mõisa (Hof Worr) on esmamainitud 1582. aastal. See kuulus siis Stephan Nonnertile. 1601. aastaks oli valduse omandanud perekond Anrep. See oli nende kätte läinud päriluse teel, sest nad olid Nonnertitega seotud abielusidemete kaudu. Sõjas Poolaga vallutas Rootsi kuningas Gustav II Adolf Liivimaa ja ka Vorbusest sai kuninga valdus. Ta läänistas selle aga juba 1625. aastal šoti päritolu sõjaväelasele kapten Mattias Forbes’ile (saksakeelses traditsioonis Matthias Fohrbuss) (suri 1641). Ooberstiks tõusnud mõisnik sai naturalisatsiooni korras Rootsi aadlikuks ja ta introdutseeriti 1638. aastal Rootsi rüütelkonda. Tema valdusõigust mõisale kinnitati 1634. aastal. 1627. aasta revisjonist selgub, et talle annetatud mõis asus Emajõe ääres ja sellele kuulus kaks veskikohta. Pärast tema surma jäi mõis tema pärijatele, kes said kuninganna Kristiinalt sellekohase kinnituse 1645. aastal. 1682. aastal kuulus mõis ooberst Fohrbussi lesele. Selleks oli Mattias Forbes’i poja Ernst Johannes Forbes´i (1624−1677) abikaasa Christina Boije af Gennäs (suri 1697). 1684. aastal langes mõis reduktsiooni alla ja see võeti Forbes’i suguvõsalt ära.
Vorbuse mõis 1684−1733
pisi|vasakul|120px|Hagemeisteri suguvõsa aadlivapp 1686. aastal anti mõis elupäevade lõpuni kasutada Magdalena Eleonore von Wentzlaule (sündinud von Höweln) (suri pärast 1688). See oli tema valduses veel aastal 1688. Eluajaks kasutada antud mõisana (Livdags god) esineb Vorbuse mõisate nimistus ka 1699. aastal. 1702. aastal oli mõis endiselt Wentzlau pärijate valduses. Nende nimel pantis- ja rentis Gerhard von Palmstrauch selle Joachim von Hagemeisterile (1655−1714), kelle rendileping pidi kehtima 1714. aastani. Viimase käes oli mõis 1713. aastal. Pärast tema surma päris selle lesk Anna Katharina von Wesseling (suri pärast 1731), kellele see kuulus 1721. ja 1731. aastal. 1733. aastal kuulutati Vorbuse riigimõisaks.
Vorbuse riigimõis 1733−1799
Ehkki mõis kuulus nüüd riigile, jäi see esialgu Hagemeisterite perekonna kätte edasi. Joachim von Hagemeisteri poeg Liivimaa õuekohtu assessor Friedrich von Hagemeister (suri 1761) oli mõisa rendivaldaja 1738. ja 1758. aastal. 1765. aastal oli mõis rendil Albedyllide käes. Edasised rendivaldajad ei ole teada.
Vorbuse eramõis ja Hübnerid 1799−1848
1799. aastal doneeris keiser Paul I mõisa pikaajalise truu teenistuse eest tuntud muusiku pojale Andreas von Hübnerile (1733−1799) päriseks. Vorbuse oli seega Prangli kõrval üks viimaseid kroonumõisaid Tartumaal, mis kingituse kaudu eravaldusse läks. Kuna õuenõunik von Hübner suri juba kaks nädalat pärast mõisa omandamist, päris selle 1800. aastal tema lesk Marie Margaretha (sündinud von Matthias) (1751−1822). Tema valduses oli see 1805. ja 1811. aastal. 1834. aastal on valdajana nimetatud Liivimaa maanõunikku vabahärra Karl Axel Christer von Bruiningki (1782−1848), kes oli abielus Andreas von Hübneri tütre Marie Margarethaga (1787−1862). Vabaproua von Bruiningk müüs mõisa 1848. aastal.
pisi|120px|vasakul|Zur Mühleni suguvõsa aadlivapp
Hoyningen-Huene, Rosée ja zur Mühlen 1848−1902
Uueks omanikuks sai õuenõunik Friedrich Georg von Hoyningen-Huene (1805−1856). Juba 1853. aastal pantis ta selle kolmeks aastaks kindralmajor Friedrich Konstantin von Rosée´le (1798−1868). Pärast pandilepingu lõppemist müüsid surnud Friedrich Georgi pärijad − lesk Johanna Henriette (sündinud von Stackelberg) (1804−1868) ja poeg Johannes Bernhard Samuel von Hoyningen-Huene (1846−1906) − mõisa 1856. aastal senisele pandivaldajale von Rosée´le. Pärast kindrali surma pärandus mõis tema tütardele Julie Alexandra Elisabeth von zur Mühlenile (1833−1904) ja Elisabeth Ljubow Christine (Lilly) von Rosée´le (1840−1910). 1868. aastal kinnistati see nende ühisomandiks. Nad valdasid seda üheskoos veel 1892. aastal. Õdedest vanem kinkis mõisa 1898. aastal oma pojale Karl Alfred von zur Mühlenile (1865−1945), kes majandas mõisa juba alates 1893. aastast.
pisi|125px|Pistohlkorsi suguvõsa aadlivapp
Viimased Vorbuse omanikud 1902−1919
Zur Mühlenitelt ostis mõisa 1902. aastal filosoofiadoktor Heinrich (Harry) Nikolai Alexander von Pistohlkors (1870−1947) Rutikverest. Ta laiendas mõisa oluliselt ja korraldas selle põhjalikult ümber. Selle tulemusel suutis ta mõisa tulusid märkimisväärselt tõsta. 1916. aastal sai mõis aga Vene sõjaväelaste tõttu tõsiselt kahjustada ja ta müüs selle juba samal aastal ära. Vorbuse viimaseks mõisnikuks sai Volmari linna kodanik Eugen Leopold Eduard Kartenbeck (1864−1940), kellelt võõrandati mõis 1919. aastal.
Mõis pärast võõrandamist
Pärast riigistamist oli kaalumisel mitu kava, kuidas mõisa kasutada. 1920. aastal taotles seda endale Tartu linn, et sinna rajada vaeste varjupaik. Samal ajal oli mõisast huvitatud ka Vangimajade Peavalitsus.
Lõpuks anti see siiski Eesti Vabariigi sõjaväe valdusse, kes kasutas seda hobusekasvatusena Sõjaministeeriumi halduses. 1920. aastate keskel oli see 2. diviisi käsutuses. 1933. aastal otsustas põllutööminister võtta 400-hektarilise mõisa planeerimisele ja selle asunduskruntidena maasaajatele välja anda. Pärast Nõukogude võimu taaskehtestamist 1944. aastal moodustati Tähtvere sovhoos, mille koosseisu kuulus Vorbuse osakond, kus tegeleti loomakasvatusega. Hiljem oli Vorbuse Tartu näidissovhoosi osakond.
Vanaaseme karjamõis
Vorbuse mõisale kuulus üks karjamõis: Vanaaseme (Friedrichsberg). See rajati 1907. aastal. Seda on nimetatud veel 1909. aastal.
Vorbuse mõisa kõrtsid
Mõisale kuulus kaks kõrtsi. Jänese kõrts (Hasenkrug) on märgitud 1796. aastal Mellini atlases (Jennisi-Krug) ja 1839. aastal Rückeri kaardil (Jennese-Krug). 1900. aastal oli kõrtsmikuks Johann Rosenberg, 1909. aastal Aleksander Ader. 1912. aastal langes kõrts tuleroaks. 1926. aastal põles see taas ning järgmisel aastal taotles varemeid ja kõrtsikohta endale Kaitseliit. Teine mõisale kuulunud kõrts oli Tuule (Tule-Krug), mille kõrtsmik oli 1900. aastal Jaan Klaos.
Mõisa suurus
1909. aastal arvestati mõisa suuruseks 784 tiinu (856 hektarit), millega mõis liigitus väikeste mõisate hulka (kuni 1000 tiinu). Enne talumaa ja osa kvoodimaa müümist oli Vorbuse olnud keskmise suurusega (kuni 2500 tiinu) mõisavaldus, mille suurus oli 1629 tiinu (1780 hekatrit).
Mõisamajandus 1909. aastal
Vorbuse lähedal töötas tuuleveski. Samuti tegeleti mõisas aiasaaduste kasvatamisega.
Mõisa nimest
Vorbuse mõisa kohta on esimest korda kasutatud nimekuju Worr 1582. aastal, 1601. aastal esineb see ka allikas "Forescher Hoff". Veel 1627. aastal on juttu Fohre Moysast. Seega oli Vorbuse varasemal ajal tuntud Voore nime all. 1638. aasta revisjonis on aga nime Fohr kõrval kasutatud varianti Nunnarts Hoff, mis tulenes Poola-aegse mõisniku Nonnerti nimest. Nunnenhofi nimi oli käibel veel 1782. aastalgi. Praeguse nime Vorbuse sai mõis Matthias Fohrbussi (Forbes) järgi.
Alfred Jodl
Surm
Alfred Jodl oli olnud Hitleri üks lähimaid sõjalisi nõuandjaid, mistõttu otsustasid Nürnbergi kohtunikud, et ta peab surema. Jodl poodi üles 16. oktoobril 1946. aastal. Hukkamisel viibinud Ameerika Ühendriikide ajakirjanik Howard K. Smith kirjeldas sündmust nii: "Surmaprotsessioonis üheksas oli Alfred Jodl. Tema Wehrmachti mundris krae turritas, nagu oleks ta selle kiirustades selga pannud, ja ta astus märkimisväärselt närviliselt surmamajja. Ta niisutas pidevalt oma huuli ja tema nägu oli mõtteis ja piinatud, kui ta läks astmeist üles võllapuu juurde märksa vähem kindlamate sammudega kui Keitel. Tema hääl oli rahulik, kui ta sõnus oma viis viimast sõna maailmale: "Ma tervitan sind, minu Saksamaa." Kell 02.34 langes Jodl tapalava musta auku."
Seitse aastat peale hukkamist muutis Saksa kohus surmaotsust, sest leiti, et Jodl nõustas Adolf Hitlerit siiski kõigest operatiivasjades.
Isiklikku
Tema vend Ferdinand Jodl oli Wehrmachti ohvitser.
Łošnica
Asulas on keskkool, kunstikool ja muusikakool, seal asuvad ka raamatukogu, kino ja kultuurimaja. Łošnica asub Moskva ja Minski vahelise maantee ääres, seal on mitmed teelisi teenindavad ettevõtted. Lisaks asub seal suur seafarm 108 000 seaga.
Ajalugu
Łošnica asulat on mainitud esimest korda aastal 1563. Toona oli see Viciebski vojevoodkonda kuuluv alev. Juba siis asus alev tähtsa Minskist itta viiva tee peal, seega on seal peatunud paljud kroonitud pead. Aastal 1627 sai Łošnica Zygmunt III Wazalt õiguse pidada igal laupäeval laata. Vastavalt on Orša maakonda kuulunud alev ka korduvalt rüüsteretkede all kannatanud, aga Uputuse ajal hävis see peaaegu täielikult. Łošnica jäi siiski kuni aastani 1776 aleviks, kuigi selle endine suurus ei taastunud.
Kuigi vana alevi kohta pole kuigi palju materjale, on välja kaevatud leidude põhjal siiski võimalik järeldada, et enne hävingut paiknes Łošnica praeguse asula lääneservas, ümber künka, kuhu hiljem ehitati küla veski.
Poola jagamisel hakkas Łošnica aastal 1793 kuuluma Venemaa Keisririigi koosseisu. Küla hakkas kuuluma Minski kubermangu. Selle juurde rajati postijaam.
1812. aasta sõjakäigu ajal peatus Łošnicas Napoleon I. Selle asemel, et Vene vägede poolt hõivatud Barysaŭ poole edasi minna, pööras ta seal aga suurest teest põhja poole, ületades Biarezina jõe insenerväeosade poolt rajatud sildade abil. Väidetavalt olla ta Łošnica lähedal asuvasse järve jätnud enamiku oma väeosade kotkamärgid, et need vaenlase kätte ei langeks. Kindel on see, et külast edasi need ei jõudnud, nende täpne saatus on teadmata.
Łošnica hakkas taas kasvama XIX sajandi lõpus ja XX sajandi alguses. Aastaks 1919 oli seal juba 2597 elanikku. Sajandi keskel langes aga repressioonide tõttu elanike arv, nii elas seal aastal 1960 vaid 1776 elanikku. Teise maailmasõja ajal langes 53, Saksamaale küüditati aga 49 küla elanikku.
Württembergi kuurvürstkond
Württembergi kuurvürstkond (saksa Kurfürstentum Württemberg) oli Saksa-Rooma riigi osariik Reini paremkaldal. Aastal 1803 ülendas Napoleon hertsogkonna Saksa-Rooma riigi Württembergi kuurvürstkonnaks, kuid siis, kui ta aastal 1806 keisririigi kaotas, ülendati kuurvürstkond Württembergi kuningriigiks.
Ajalugu
Friedrich II, vürst, kelle eeskujuks oli Friedrich Suur, võttis osa sõjast Prantsuse esimese vabariigi vastu, trotsides oma rahva soove. Kui prantslased taas kord tungisid riiki ja rüüstasid maa, põgenes ta Erlangenisse, kuhu ta jäi kuni Lunéville'i rahu sõlmimiseni aastal 1801. Järgnenud Saksamaa mediatisatsiooni käigus Prantsusmaaga märtsis 1802 sõlmitud lepingu kohaselt loovutas ta oma valdusi Reini vasakkaldal, saades vastutasuks 9 vaba riigilinna, nende seas Reutlingen ja Heilbronn, ning muid territooriume, kokku umbes 2200 km2 ja umbes 124 000 asukat.
Aastal 1803 võttis ta Napoleonilt vastu kuurvürsti tiitli. Need uued ringkonnad olid eraldi ja mitte Württembergi hertsogkonnaga liidetud. Neid tunti kui Uus-Württemberg ja neid valitseti ilma Maapäevata.
Aastal 1805 haaras Württemberg relvad Prantsuse esimese keisririigi poolel ja Pressburgi rahuga detsembris 1805 sai kuurvürst erinevaid Ees-Austria valdusi Švaabi ringkonnas ja teisi naabermaid. 1. jaanuaril 1806 omandas Friedrich tiitli Württembergi kuningas. Friedrich tühistas põhiseaduse ning ühendas vana ja uue Württembergi. Seejärel võttis ta kiriku vara riigi kontrolli alla. Ta ühines ka Reini Liiduga ja sai veel territooriumi.
Kristjan Torop
Kristjan Torop (5. märts 1934 – 28. november 1994) oli eesti lavastaja, rahvatantsupedagoog ja folklorist.
Aastal 1969 asutas ta folklooriansambli Leigarid, mida juhtis aastani 1990. Samuti on ta juhtinud rahvatantsuansamblit Tarbatu.
Konnakotkad
Konnakotkad on rühm kotkaid.
Pärast lahutamist perekonnast Aquila moodustab see rühm eraldi perekonna Clanga.
Sellesse rühma kuuluvad
Wilhelm Ostwaldi tänav
pisi|Füsikokeemik Wilhelm Ostwald, kelle auks on tänav nimetatud Wilhelm Ostwaldi tänav asub Tartus Maarjamõisa linnaosas Tartu Ülikooli linnakus.
Tänav algab Ravila tänavalt ja lõpeb Sanatooriumi tänaval.
Tänav sai nime Friedrich Wilhelm Ostwaldi järgi, kes on füüsikalise keemia üks rajajaid ning ainus Eestis töötanud teadlane, kes on pälvinud Nobeli auhinna (küll mitte Tartu Ülikoolis viibimise ajal).
Otsuse Wilhelm Ostwaldi tänavale nimepanekuks langetas Tartu linnavolikogu 21. jaanuaril 2016. Ettepaneku tegi Tartu Ülikool, teise nimevalikuna oli kaalumisel Teaduse tänav. Varem kandsid W. Ostwaldi tänava äärsed krundid numbreid Ravila tänava järgi.
Tänaval asub Tartu Ülikooli füüsikahoone Physicum.
Atlassvaksik
Eesti liigid
Eestis elab kaks sellesse perekonda kuuluvat liiki:
691
691. aasta
Sajandid: 6. sajand - 7. sajand - 8. sajand
Kümnendid: 640. aastad 650. aastad 660. aastad 670. aastad 680. aastad - 690. aastad - 700. aastad 710. aastad 720. aastad 730. aastad 740. aastad
Aastad: 686 687 688 689 690 - 691 - 692 693 694 695 696
Kolmkümmend türanni (Rooma)
pisi|Keiser Gallienuse marmorbüst Kolmkümmend türanni (lad.k:Tyranni Triginta) olid Rooma keisririigis 3. sajandi kriisi ajal keiser Gallienuse valitsusajal (253–268) üles tõusnud ning end keisriks kuulutanud usurpaatorid ja sõdurkeisrid. Usurpaatorite nimekirja koostas Historia Augusta autor.
Historia Augusta autor plaanis algselt kirjutada ilmselt kahekümnest usurpaatorist, kuid hiljem suurendas nimekirja kolmekümneni, et tuua paraleele Ateenas valitsenud kolmekümne türanniga. Lõpuks toob autor raamatus välja kolmkümmend kaks nime, kuid tunnistab, et viimased kaks valitsesid keisrite Maximinus I ja Claudius II ajal. Mõned kolmekümnest nimekirjas esinevast usurpaatorist on välja mõeldud ning mõned tegutsesid hoopis teiste keisrite valitsusaegadel. pisi|Trebellianus, üks väidetavatest kolmekümnest türannist pisi|Ingenuus, tõeline usurpaator keiser Gallienuse ajal ning üks kolmekümnest türannist Historia Augusta-s välja toodud usurpaatorite arvu on peetud üle liialdatuks ning nimekirja vaid viisiks Gallienuse isiksust ja valitsusaega mustata.
Milano ülikool
Ülikool asutati 1924.
Ülikoolis õpib üle 66 000 üliõpilase.
Robert Reich
pisi|Robert Reich Robert Bernard Reich (sündinud 24. juunil 1946 USA Pennsylvania osariigis Scrantonis) on Ameerika Ühendriikide poliitökonomist, professor ja poliitikakommentaator. Ta tegutses Gerald Fordi ja Jimmy Carteri administratsioonis ning oli aastatel 1993–1997 Bill Clintoni administratsioonis tööminister.
La Comté
pisi|Vaade La Comtéle
La Comté on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Ultrahelipuhastus
Puhastamist vajav detail pannakse vanni, milles olev puhastusvedelik pannakse ultrahelisagedusega võnkuma (tavaliselt sagedusega 30 kHz – 90 kHz). Selle käigus tekib mikroskoopilisi väikseid mulle, mis plahvatavad jõuliselt sissepoole põhjustades kavitatsiooni, mis tekitab tugeva hõõruva liikumise puhastatava eseme pinnal. Mullid on piisavalt väikesed, et tungida ka läbi mikroskoopiliselt väikeste pragude puhastades need põhjalikult ja ühtlaselt. Ultrahelipuhastus on kuni 30 korda tavalisest puhastusviisidest efektiivsem ja annab väga puhta pinna. Ultraheli puhastusseadmed töötavad vaikselt ja kiiresti ning neile võib leida lihtsalt koha ka väikesel töölaual. Ultrahelipuhastust rakendatakse näiteks täppisaparaatide, optikaseadmete ja tööriistade väikeste ja keeruka kujuga osade puhastamiseks õlist, värvist, abrasiivpasta jääkidest, tolmust, tahmast, higist, sõrmejälgedest jne. Ultrahelipuhastus on eriti tõhus eemaldamaks sellist kinnistunud mustust, mis muul juhul nõuaks väsitavat ja rasket käsitsi küürimist.
La Comté
Põllumajandus- ja kergetööstusküla asub 29 km Arrasist loodes, teede D86 ja D86E ristumiskoha ümbruses, Lawe jõe orus.
pisi|tühi|
Robert Reich
2006. aastast on Reich California Ülikooli Berkeleys asuva avaliku halduse kooli (Goldman School of Public Policy) avaliku halduse professor. Varem on ta olnud professor ka Harvardi Ülikoolis (John F. Kennedy School of Government) ja Brandeisi Ülikoolis (Heller School for Social Policy and Management). Ta on teinud ka kaastööd järgmistele väljaannetele: The New Republic, The American Prospect, Harvard Business Review, The Atlantic, The New York Times ja Wall Street Journal.
2008. aastal valis ajakiri Time Reichi valitsuseliikmete seast üheks sajandi parimaks. Wall Street Journal paigutas Reichi oma kõige olulisemate ärimõtlejate nimekirjas kuuendale kohale. Reichi ja filmirežissööri Jacob Kornbluthi dokumentaalfilm "Inequality for All", mis käsitleb majandusliku ebavõrdsuse kasvu, võitis 2013. aasta Sundance’i filmifestivalil auhinna.
Robert Reich on kirjutanud 14 raamatut, millest on bestselleriks saanud järgmised: "The Work of Nations", "Reason", "Supercapitalism", "Aftershock: The Next Economy and America's Future" ja "Beyond Outrage" (e-raamat). Ta on Ameerika Ühendriigi lobigrupi Common Cause juhatuse esimees, mis tegeleb poliitiliste institutsioonide läbipaistvusega. Reich kommenteerib sageli poliitikat telesaadetes ja kirjutab poliitilise ökonoomia teemadel oma blogis (robertreich.org).
Elulugu ja varasem karjäär
Rober Reich sündis Scrantonis Pennsylvanias, kus ta isal oli naistele mõeldud rõivapood. Lapsena kiusati Reichi, mistõttu otsis ta vanematelt poistelt kiusamise eest kaitset. Üks tema kaitsjatest oli Michael Schwerner, kelle Ku Klux Klan 1964. aastal afroameeriklastest valijate registreerimise tõttu tappis. Reichi inspireeris see sündmus kiusajate vastu võitlema, nõrgemaid kaitsma ja tagama, et hääleta inimesed saaksid hääle.
Reich lõpetas 1968. aastal Dartmouth College'i summa cum laude. Ta sai Rhodesi stipendiumi ning asus Oxfordi Ülikoolis filosoofiat, poliitikat ja majandust õppima. Reich sai doktorikraadi Yale'ist (Yale Law School), kus tema kursusekaaslaste hulgas olid järgnevad tuntud inimesed: Bill Clinton, Hillary Clinton, Clarence Thomas, Michael Medved, Richard Blumenthal. Bill Clintoniga kohtus Reich esimest korda näiteks siis, kui mõlemad olid Oxfordis Rhodesi stipendiaadid.
1977. aastal määras tollane Ameerika Ühendriikide president Jimmy Carter Reichi Föderaalse Kaubanduskomisjoni poliitika planeerimise töötajate juhiks.
1980–1992 õpetas Reich Harvardis. Sel ajal kirjutas ta ridamisi mõjukaid raamatuid ja artikleid, nende hulgas "The Next American Frontier" ja "The Work of Nations". Raamatus "The Next American Frontier" kirjeldas ta, kuidas nõrgas majanduskasvus oli süüdi "ettevõtlikkus paberil" ("paper entrepreneurialism") ehk finantsmängurluse ja seadustega sekeldamise mõju majandusele, mistõttu ei jagunud piisavalt ressursse paremate toodete ja teenuste jaoks. Raamatus "The Work of Nations" (eesti keeles "Piirideta maailm: valmistumine 21. sajandi kapitalismiks") kirjutas Reich, et riigi konkurentsivõime sõltub selles elavate inimeste haridusest, oskustest ja taristust, mis inimesi teineteisega ühendab. Vähem oluline tegur on see, kui kasumlikud on ettevõtted, millel on riigis peakorter. Reichi sõnul liigub erakapital üha enam üle maailma, samas kui riigi elanikud, kes kuuluvad riigi inimkapitali alla, on ainus ressurss, millest rahva tulevased elamistingimused sõltuvad. Ta soovitas poliitiliste otsuste tegijatel muuta avalikud investeeringud majanduspoliitika nurgakiviks.
Bill Clinton kasutas Reichi mõtteid oma 1992. aasta kampaania platvormis "Inimesed esikohale" ("Putting People First"). Presidendiks valituna kutsuti Reichi juhtima meeskonda, mis tegeles majanduse üleminekuga administratsioonide vahetumisel. Reich oli Clintoni esimese administratsiooni tööminister. Muu hulgas rakendas ta seaduse, mis reguleeris töötajate tervislikest või perekondlikest põhjustest tingitud vabu päevi, saavutas miinimumpalga tõusu ja algatas mitmeid tööväljaõppe programme. Samuti rõhutas ta, et Ameerika töötajail tuleb uue majandusega kohaneda. Ta pooldas seda, et riik pakuks töötajaile rohkem võimalusi tehnoloogiaid kasutama õppida.
Pärast ministriametist lahkumist
1996. aastal pärast Clintoni tagasivalimist, otsustas Reich tööministri ameti maha panna, kuna tahtis sel ajal oma teismeliste poegadega rohkem aega koos veeta. Ta suundus tööle Brandeisi Ülikooli ja kirjutas oma tööst Clintoni-aegses valitsuses raamatu "Locked in the Cabinet".
2002. aastal kandideeris ta Massachusettsi osariigi kuberneriks ja avaldas kampaaniaga seoses raamatu "I’ll Be Short". Reich oli esimene demokraat, kes olulisele poliitilisele kohale kandideerides toetas samasooliste abielu. Ta pooldas ka abordiõigust ja mõistis hukka surmanuhtluse. Tema kampaaniat korraldasid suures osas ta üliõpilased Brandeisist. Reich jäi demokraatide hulgas siiski napilt teisele kohale.
2003. aastal sai ta Václav Haveli sihtasutuselt oma majanduse- ja poliitikateemaliste kirjutiste eest prestiižse VIZE 97 auhinna.
2004. aastal avaldas ta raamatu "Reason: Why Liberals Will Win the Battle for America", milles kirjutas, kuidas liberaalid saaksid oma seisukohti veenvalt esitada maal, kus üha enam annavad tooni radikaalsed konservatiivid. Ameerikas on ka liberalismil teine tähendus kui Euroopas: see tähistab ühiskondlikult tolerantsemat maailmavaadet, mitte niivõrd majandusvabadust.
2006. aastal hakkas Reich õpetama Berkeleys, näiteks populaarset kursust "Wealth and Poverty"(eesti keeles "Jõukus ja vaesus").
2007. aastal ilmus Reichilt raamat "Supercapitalism: The Transformation of Business Democracy, and Everyday Life", milles ta väidab, et korporatsioonidevaheline konkurents, mida toidavad tarbijad ja investorid, kes üle maailma parimaid tehinguid otsivad, tekitab tõsiseid sotsiaalseid probleeme. Valitsused aga ei suuda neid probleeme lahendada, kuna suured korporatsioonid ja börsiettevõtted üritavad ka poliitika kaudu konkurentsieeliseid saada. Selle käigus tõrjutakse kõrvale tavaliste inimeste hääled. Reichi jaoks on lahenduseks see, kui korporatsioonid keskenduvad paremate toodete ja teenuste pakkumisele ning hoiavad ennast poliitikast eemal.
2010. aastal ilmus Reichilt raamat "Aftershock: The Next Economy and America's Future", milles ta selgitas, kuidas USA suurenev ebavõrdsus süvendab majanduskriisi ja teeb majanduse taastumise keeruliseks, kuna vähendab keskklassi ostujõudu.
2012. aasta aprillis tuli välja e-raamat "Beyond Outrage", milles Reich vaatles järgmisi aspekte:
2015. aastal ilmus raamat "Saving Capitalism: For the Many, Not the Few", milles Reich lahkas taas ebavõrdsust:
Reich on aktiivne sotsiaalmeedia kasutaja. Tema vaateid saab jälgida Tumblris, Blogspotis ja Facebookis.
Poliitilised ja filosoofilised seisukohad
Intervjuus The New York Timesile ütles Reich: "Ma ei usu jõukuse ümberjagamisse ümberjagamise pärast. Aga mind paneb muretsema, kuidas me saame maksta selle eest, mida me riigina peame tegema… [Maksud peaksid tasuma] selle eest, mida me vajame, et meil oleks turvaline ja me saaksime olla produktiivsed. Nagu Oliver Wendell Holmes kord kirjutas: "Maksud on hind, mida me maksame tsiviliseeritud ühiskonna eest".".
Reich on enda ametiühingu poolehoidu väljendanud nõnda: "Ametiühingutesse kuulumine ei ole hea mitte ainult töötajaile, kes ametiühingutesse kuuluvad, vaid see on väga-väga oluline kogu majandusele ja sellest tõuseks USA-le laiapõhjalist kasu."
Raamatud
Eesti keelde on tõlgitud järgmised raamatud.
Gražiškiai
left|thumb|Gražiškiai Gražiškiai on alev Leedus Vilkaviškise rajoonis, Gražiškiai valla halduskeskus. Alev asub Širvinta jõe kaldal.
Alevis on keskkool, kultuurimaja ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastal 1881 valminud katoliku kirik; ka etendatakse seal kahel päeval aastas valge hobuse tantsu.
Ajalugu
Asula tekkis XVI sajandi teisel poolel. Küla on esimest korda mainitud aastal 1598. Esimesed teadaolevad omanikud olid Gintatutased, kellele kuulus ka küla juures olev mõis. Jonas Naruševičiuse initsiatiivil ehitati sinna aastal 1600 esimene kirik. Aastal 1623 mainitakse kiriku juures tegutsenud kihelkonnakooli. Hiljem põles kirik maha, aastal 1745 ehitati selle asemele uus. Järgmisel aastal sai Gražiškiai omale turuplatsi, ka hakati seal neli korda aastas pidama laata. Aastal 1781 avati taas kihelkonnakool.
Aastail 1877–1881 ehitati alevisse praegune kirikuhoone. Nõukogude võimu ajal oli Gražiškiai kohaliku kolhoosi keskasula.
Jaak Tepandi
Jaak Tepandi (sündinud 4. veebruaril 1946 Tallinnas) on eesti matemaatik ja informaatik, Tallinna Tehnikaülikooli emeriitprofessor.
Haridus
Ta on lõpetanud aastal 1963 Tallinna 2. Keskkooli kuldmedaliga, Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonna matemaatika erialal 1969; õppinud TPI majandusteaduskonna kaugõppeaspirantuuris 1979–1982. Täiendusõpe: TPI kõrgkoolipedagoogika kursused 1982/83; Eesti NSV TA Küberneetika Instituudi ja TPI suve- ning talvekoolid; Rahvusvaheline Tehisintellekti Laboratoorium Tšehhoslovakkia TA juures (Bratislava) 1988–89; Soome (VKT); Umeå Ülikool (Rootsi); Wrocławi Tehnikaülikool (Poola); Magdeburgi Tehnikaülikool (Saksamaa) 1984–1992; Savoie Ülikool (Prantsusmaa) 1993; Saarbrückeni Ülikool (Saksamaa) 1994; Austrias 1996; Soomes 1997.
Tehnikateaduste kandidaat 1982 (kinnitus 1983); dotsent 1987, professor 1992.
Töökäik
TTÜs 1969–…: arvutuskeskuse insener, projektijuht, masinaülem, insener-programmeerija 1969–1982; matemaatika kateedri tunnitasuline õppejõud 1973–1978; informatsiooni töötlemise/infotöötluse kateedri vanemõpetaja 1982–1984, dotsent 1984–1990, dotsent (0,5 koormusega) 1990–1991, vanemteadur, juhtivteadur 1990–1992; informaatikainstituudi rakendusliku tehisintellekti professor 1992, teadmussüsteemide professor ja õppetooli juhataja 1997–2016; infotehnoloogia teaduskonna tarkvarateaduse instituudi professor 2017-2020; TTÜ tarkvarateaduse instituudi emeriitprofessor, ekspert 2021 - ; OÜ Tepinfo juhatuse esimees 1995-.
Teadustöö
Usaldusväärsete teenus-orienteeritud infosüsteemide arendus; konfliktide dünaamika agendisüsteemides; tehisintellektisüsteemide testimine ja verifitseerimine. Avaldanud infosüsteemide verifitseerimise, testimise, auditi, töökindluse ja arhitektuuri alaseid artikleid, sealhulgas digitaalallkirja ja e-hääletamise infoturbe küsimustes. Loonud uue metoodika tarkvarasüsteemide testimiseks, mis töötlevad ebakindlaid teadmisi. Selgitanud eneseteadvuse tekke mehhanisme tehiselu süsteemides. Avaldanud üle saja teaduspublikatsiooni. Tema juhendamisel on kaitstud 3 doktori- ja 90 magistritööd.
Infotehnoloogia standardimise tehnilise komitee esimees (septembrist 1997 - jaanuarini 2020); Euroopa Võrgu- ja Infoturbe Agentuuri (ENISA) nõukogu Eesti-poolne asendusliige (2004–2013); eDimensiooni liikmesriikide esindajate töögrupi (Senior Officials for the Information Society in the CBSS Countries) liige 2002–06, esimees 2004; Tallinna linna IT nõukogu liige (2001 - 2006), “Tallinna infotehnoloogia strateegia 2001–03” koostamise projektijuht; Örebro Ülikooli (Rootsi) elektronkaubanduse ja logistika uurimis- ja arendusprogrammi nõukogu liige 2001–04. Avaldanud arvustusi ajakirjades ACM Computing Reviews ja IEEE Expert. Võtnud osa rakendusliku tehisintellekti-alasest TEMPUS-projektist koostöös Prantsusmaa, Saksamaa ja Suurbritannia ülikoolide ja tööstusettevõtetega, SOCRATES/ERASMUS-projektist MOCURIS (Modern curriculum in Information Systems at Master Level) jm. Andmete ühekordse küsimise põhimõtte projekti (TOOP) vastutavaid täitjaid. Korraldanud infosüsteemide auditeid Eesti asutustes 1996–...; Infosüsteemide Auditi ja Juhtimise Assotsiatsiooni (ISACA, Information Systems Audit and Control Association) liige, Eesti Infosüsteemide Audiitorite Ühingu liige, juhatuse esimees 1996–1998 ja aseesimees 1998–...; ITU (International Telecommunication Union) globaalse küberturbe agenda (Global Cybersecurity Agenda) küberturvalisuse-alase ekspertgrupi tehniliste ja protseduursete meetmete valdkonna juht 2007–2008.
Asso Prii
Asso Prii (sündinud 18. aprillil 1986 ) on eesti ühiskonnategelane.
Jaak Tepandi
Isiklikku
Tema isa oli majandusteadlane ja Eesti NSV toiduainete tööstuse minister Jaan Tepandi, vend on näitleja, laulja ja poliitik Tõnu Tepandi.
Asso Prii
Ta oli ühingu Korruptsioonivaba Eesti tegevjuht.
Jaak Tepandi
Harrastused
Suusatamine, muusika, reisimine.
Mikitamäe külanõukogu
Mikitamäe külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s. Külanõukogu halduskeskus asus algselt Koksina külas, hiljem Mikitamäel.
Svedberg
pisi|Sedimentatsioonil ehk sadestamisel kasutatav ultratsentrifuug Svedberg (sümbol S, mõnikord Sv) on ühik, mis ei kuulu SI-süsteemi ja millega antakse sedimentatsiooni koefitsient ehk sadestumiskoefitsient, mis näitab, kui kiiresti mingi osake settib ehk sadestub ja mis annab ka ettekujutuse osakese suurusest. Tavaliselt kasutatakse seda iseloomustamaks kui kiiresti mingi teatud molekul liigub tsentrifuugis tsentrifugaaljõu toimel katseklaasi põhja. Svedbergi ühikut võib käsitleda ka ajavahemikuna – üks svedbergi ühik vastab täpselt 10−13 sekundile (100 fs).
Svedbergi ühikuga (S) saab osakesete settimiskiiruste põhjal suurte g-väärtuste juures iseloomustada settivate osakeste suurust, kuna erineva suurusega osakesed liiguvad tsentrifuugis katseklaasi põhja erineva kiirusega.
Mikitamäe külanõukogu
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. märtsi 1966 seadlusega liideti Mikitamäe külanõukoguga 7,5 km² suurune osa (190 elanikuga) Alaküla külanõukogu maadest, millel asus Räpina sovhoosi maakasutus.
Svedberg
Svedbergi ühikuga nimetuse ja tähistuse poolest sarnased ja kergesti segiaetavad, kuid hoopis teistsuguseid asju iseloomustavad ühikud on siivert ja sverdrup.
Mikitamäe külanõukogu
1959. aasta seisuga oli külanõukogus Võõpsu alevik, Kahkva, Lepiku ja Rainova asundus ning Audjassaare, Beresje, Igrise, Järvepää, Karisilla, Kito, Kotelnika, Käre, Laossina, Lüübnitsa, Mikitamäe, Mäessa, Niitsiku, Pedajaaluste, Plotina, Pluitsa, Puugnitsa, Rõsna-Metsa, Rõsna-Palo, Rõsna-Saare, Rõsna-Vanaküla, Räsolaane, Sadora, Selise, Sikamäe, Soelaane, Tegova, Toomasmäe, Tsolgo, Töganitsa, Usinitsa, Varesmäe ja Varsaoja küla.
Svedberg
Nimetus
Ühik on nimetatud Rootsi keemiku Theodor Svedbergi (1884–1971) järgi, kes sai oma töö eest kolloididega ja ultratsentrifuugi leiutamise eest 1926. aasta Nobeli keemiaauhinna.
Mikitamäe külanõukogu
Pärast väikekülade liitmisi 1977. aastal kuulusid Mikitamäe külanõukokku Audjassaare, Beresje, Igrise, Järvepää, Kahkva, Karisilla, Laossina, Lüübnitsa, Mikitamäe, Niitsiku, Puugnitsa, Rõsna, Rääsolaane, Selise, Toomasmäe, Usinitsa, Varesmäe ja Võõpsu küla.
Mikitamäe külanõukogu territooriumi pindala 1978. aasta seisuga oli 111 km². Külanõukogu territooriumil tegutses Võhandu sovhoos.
Made in Estonia maraton
made in estonia maraton on etenduskunstide festival (kestus umbes 6 tundi), mida korraldab Kanuti Gildi SAAL.
Mikitamäe külanõukogu
Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega 4. juunist 1992 kinnitati Mikitamäe valla omavalitsuslik staatus, millega seoses Mikitamäe külanõukogu likvideeriti.
Svedberg
Sadestumiskoefitsiendi väärtust mõjutavad tegurid
Svedbergi koefitsiendi ehk sadestumiskoefitsiendi (S) väärtus sõltub osakeste massist, tihedusest ja kujust. Selle koefitsiendi väärtus sõltub ka osakeste liikumist mõjutavast hõõrdetegurist, mis on seotud lisaks osakeste kujule ka osakeste suuruse ehk üldpindalaga. Olulised on ka temperatuuri mõju ja osakesi sisaldava keskkonna (suspensiooni) omadused. Sadestumiskoefitsient arvutatakse sedimentatsioonikiiruse ja tsentrifugaaljõu suhtest. Kus dr/dt on osakese liikumise kiirus ehk sedimentatsioonikiirus ja rω2 tsentrifugaalkiirendus (r on radiaalne kaugus pöörlemisteljest ja ω nurkkiirus radiaanides sekundi kohta) Sadestumiskoefitsient näitab põhimõtteliselt osakeste liikumise kiirust mingi teatud raskuskiirenduse juures. Näiteks suspensioon, milles olevate osakeste sadestumiskoefitsient on 26S (26×10−13 s), liiguvad osakesed raskuskiirendusel miljon g-d (107 m/s2) kiirusega 26 mikromeetrit sekundis (26×10−6 m/s), ehk 26×10−13s × 107 m/s2 = 26×10−6 m/s Suuremad osakesed settivad kiiremini ja seetõttu on neil suuremad svedbergi väärtused (bakterirakkudel ja mitokondritel näiteks vahemikus 10 000 – 50 000 S). Svedbergi ühikutega pole otseselt võimalik teha näiteks liitmistehteid (bakterite 70S rRNA koosneb 30S ja 50S alamüksustest, 30S+50S≠70S), kuna sedimentatsiooni koefitsient on seotud osakeste kujuga ning kahe osakese liitumisel on tekkinud osakese kuju teistsugune, on selle tõttu ka hõõrdetegur erinev ning sadenemine toimub teisel kiirusel kui liitmistehe võiks näidata.
Leendi
Leendi on eesti perekonnanimi.
Svedberg
Kasutamine
Svedbergi ühikuid kasutatakse näiteks ribosoomi alamühikute ehk subüksuste eristamisel. Ribosoomid koosnevad üldjoontes kahest keerukast alamüksusest, mis sisaldavad nii rRNA-d kui ka valke. Prokarüootide (bakterite) ribosomaalseid alamühikuid nimetatakse vastavalt nende "suuruse" järgi svedbergi ühikutes 30S-alamüksuseks ja 50S-alamüksuseks. Need alamüksused koosnevad kolme sorti rRNA-st: 16S, 23S ja 5S. Bakteriaalsete ribosoomide ultratsentrifuugimise tulemusel on võimalik sadestada välja nii terveid 70S ribosoome kui ka eraldiolevaid ribosomaalseid alamühikuid ehk alamüksusi – suurt 50S-alamüksust ja väikest 30S-alamüksust. Rakkude sees on ribosoomide alamühikud tavaliselt samaaegselt nii liitunud kui ka eraldiolevate alamühikutena. Ultratsentrifuugimisel sadenevad suurimad osakesed (terved ribosoomid) rohkem tuubi põhja poole, samas kui väiksemad osakesed (eraldiolevad 50S ja 30S alamühikud) jäävad tuubi ülemisse fraktsiooni.
Made in Estonia maraton
Esimest korda toimus festival 2006. aastal. Festival toimub tavaliselt märtsi kolmandal laupäeval.
Tauern Autobahn
thumb|
Leendi
Nimede eestistamisel määrati Leendi uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Lenin (Kose vallas 1937. aastal).
Made in Estonia maraton
Osalevaid kunstnikke ja rühmitusi on tavaliselt 30 ringis. Kõik kunstnike etteasted mahuvad 5–10 minuti sisse ja Kanuti Gildi SAALi lavale.
Leendi
1. jaanuaril 2017 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Tauern Autobahn
Tauern Autobahn (A 10) on autobahn (kiirtee) Austrias. See algab Salzburgi ristumiskohast West Autobahniga (A1), kulgeb lõunasuunas, ületab Tauerni mäestiku Alpide peaahelikus ning viib Süd Autobahnile (A2) ja Karawanken Autobahnile (A11) Villachis Kärnteni liidumaal.
Tauern Autobahn on osa Euroopa teest E55 Rootsist Kreekasse, selle lõunapoolne lõik on ka osa Euroopa teest E66 Itaaliast (Lõuna-Tirool) Ungarisse.
Kulg
thumb|left|A 10, Flachau ristmik
West Autobahni ristmikult Salzburgi eeslinnas Wals-Siezenheimis Saksamaa piiri lähedal kulgeb kiirtee lõunasuunas läbi Salzachi oru Berchtesgadeni Alpide vahele, kus Untersbergi massiiv on läänes ja Salzkammerguti mäed idas. Esimene tunnel on Gollingis Tennengau lõunaosas, kus Salzach murrab läbi Tenneni mägede. Tee möödub Hohenwerfeni lossist ja jõuab Bischofshofenisse Pongau piirkonnas, pöördub siis piki Salzburgi Kiltkivialpe idasuunas Ebenisse ja taas lõunasuunas Altenmarkti Ennsi orus.
Flachaust ronib kiirtee Madal-Tauerni mäestiku põhjanõlvale koos 6,4 km pikkuse Tauerni tunneliga 1340 m kõrgusel ja kulgeb läbi Salzburgi Lungau piirkonna teemaksu platsile Sankt Michaelis. Siit jõuab see läbi 5,9 km pika Katschbergi tunneli Rennwegi Kärntenis, mis viib Kõrg-Tauerni mäestikust alla Spittalisse Drava orus. Tauern Autobahni lõunapoolne lõik kulgeb piki Dravat Gurktali ja Gailtali Alpide vahel kagusuunas Villachi ristmikuni.
Erinevalt Austria kiirteedel üldiselt kehtivast kiiruspiirangust 130 km/h kehtib Tauern Autobahnil ajavahemikus 22.00–5.00 spetsiaalne keskkonnaalane kiiruspiirang 110 km/h.
Ajalugu
thumb|left|Kokkuvarisenud sild, 1975. aasta juuni
Sajandeid sai 120 km pikka Kõrg-Tauerni mäestikku Brenneri mäekurust ida pool ületada vaid järskude ja kitsaste muularadade kaudu. Esimene samm piirkonna avamiseks tehti Tauerni raudtee ehitamisega kuni 1909. aastani, millele järgnes Grossglockneri kõrgalpi maantee avamine 1935. aastal. Idas suutsid sõidukid Madal-Tauerni mäestiku ületada Radstadti Tauerni kuru ja Katschbergi kuru kaudu teel, mis oli olnud kasutusel vähemalt Rooma aegadest saati.
Pärast Austria anšlussi Natsi-Saksamaasse koostas Organisation Todt Reichsautobahni võrgustiku osana kiirtee ehitamise kava Salzburgist Kärnteni pealinna Klagenfurti. Esialgsed lõigud hilisema West Autobahni ristmiku lähedal Salzburgi lõunapoolsetes eeslinnades ja tunnel Spittal an der Drau juures olid juba ehitamisel, kui 1942. aastal Teise maailmasõja tõttu töö lõpetati. Ehitust jätkati alles 1968. aastal pärast Austria Rahvuskogu 1966. aasta otsust, pidades silmas kasvavat massiturismi Saksamaalt Aadria mere rannikule ning pendelrändurite liiklust Balkanile ja Türgisse.