cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Wolter von Plettenberg
Reformatsioon ja Saksa ordu edasise valitsemise küsimus
1526. aasta suvel, kui Plettenbergist oli tänu Volmari liidule saanud sisuliselt Liivimaa kõrgeim valitseja, püüdis ta oma positsioone ka aktiivsemalt kaitsta. Hertsog Albrechti juurde saatis ta sel ja järgnevatel aastatel saadikuks Kandava foogti Heinrich von Galeni, Poolasse-Leedusse ja hiljem ka Lääne-Euroopasse aga oma kantsleri Schnebergi, Kuramaa piiskopi Hermann Ronnebergi ja tema olulisimaks liitlaseks saanud Riia peapiiskopi Johann Blankenfeldi. Poolaga õnnestus tal suhteid siluda ning tänu Blankenfeldi osavusele ja kontaktidele toetas Plettenbergi ka paavst. Kuid peapiiskop asus taotlema Plettenbergile ka kõrgmeistri tiitlit, tehes seda oluliselt intensiivsemalt kui Plettenberg seda soovinuks. 1526. aasta lõpus oli Plettenberg küll seoses uue Saksa meistri Walter von Cronbergi agressiivse sihiga saada kõrgmeistriks väljendanud nördimust ja leidnud, et ehk oleks tema kõrgmeistriks siiski hoopis sobivam kandidaat, kuid oma instruktsioonides Blankenfeldile ei olnud ta kõrgmeistriks saamise ambitsiooni kordagi maininud, ka polnud tal ilmselt võimalik peapiiskopile anda piisavalt rahalisi ressursse, et tagada kõrgmeistriks kinnitamise õnnestumine. Seega sõltus kõrgmeistrikoha taotlemine ainuüksi peapiiskopi isikust ja kui Blankenfeld 1527. aasta sügisel ootamatult suri, suutis Cronberg oma tahtmise läbi suruda: sama aasta detsembris nimetas keiser Karl V ta kõrgmeistri kohusetäitjaks. Järgmise aasta alguses otsustas Plettenberg ordu ühtsuse huvides Cronbergi formaalset ülimuslikkust ka tunnustada, kuid lasi tal samas kinnitada ka Liivi ordu senised privileegid, mis jätsid selle endiselt sõltumatuks.
Puhtalt usulisest külje pealt jäi Plettenberg isiklikult truuks katoliiklusele, kuid ta sallis ka uue usu levikut, eestkätt küll seal, kus tal polnud reaalseid võimalusi selle levikut piirata, näiteks Tallinnas ja Riias. 1533. aastal nõustus Plettenberg lepingus Riia peapiiskopi koadjuutoriga protestantliku usu vaba levitamisega Liivimaal, kuid tegemist oli pigem poliitilise manöövriga, mis kuigivõrd reaalseid tagajärgi ei toonud. Luterluse positsioon jäi väljaspool Liivimaa suuremaid linnu ebaselgeks ka seetõttu, et see polnud veel ühtseks selgeks usulahuks organiseerunud.
Viimased aastad
pisi|Riia peapiiskopi koadjuutor ja hilisem peapiiskop Wilhelm
Oma viimastel eluaastatel koges Plettenberg keisri ja tema soosikute poolt küllaltki tugevat survet määrata oma koadjuutoriks mõni Saksa vürstliku suguvõsa liige, et ordu positsioone tugevdada ja seda kindlamalt keisririigiga siduda. Kõige aktiivsemalt tegutses selles osas Münsterbergi hertsog Karl, kes tahtis oma pojast Johannist kas Plettenbergi või mõne Liivimaa piiskopi koadjuutorit või hoopis Masoovia hertsogit teha. Liivi ordus kardeti aga, et vürstliku koadjuutori ametisseseadmine võiks kaasa tuua ordu sekulariseerimise, nagu see Preisimaal oligi juhtunud, või vähemalt sarnaseid segadusi, nagu oli põhjustanud markkrahv Wilhelmi saamine Riia koadjuutoriks. Seetõttu otsustas Plettenberg 1532. aastal oma järglaseks määrata pikka aega orduladvikus olnud maamarssali Hermann von Brüggenei. Brüggenei sai Saksa kuninga Ferdinand I kinnituse 1533. aastal ja sai koadjuutorina lõpliku heakskiidu Viljandi maapäeval 1534. aasta veebruaris.
Hinnangud
Traditsiooniliselt on nii baltisaksa kui ka eesti ajaloolased pidanud Plettenbergi üheks võimekamaks ja edukamaks ordumeistriks Liivimaal, esimesed on sageli teda nimetanud koguni suurimaks maameistriks ning rahvuskangelasekski. Peamine osa tema kuulsusest seisneb Vene vägede võitmisel Smolino lahingus, kuid sellega tekivad teatud probleemid. Mitmed ajaloolased on hilisemal ajal arvanud, et ründesõja pidamine tugeva Moskva suurvürstiriigi vastu oli peaaegu saatuslik viga ning et pigem oli tegemist ülimalt konservatiivse ja mitte kuigi ettenägeliku mehega. Siiski oli sõda Moskvaga tollel ajajärgul ilmselt peaaegu paratamatu või vähemalt arvati nõnda Liivimaal ning Plettenberg püüdis sellest olukorrast võtta maksimumi, sõlmides liidu toona ainsa võimaliku liitlase, Leeduga. Tema ebaõnneks algas Poolas aga troonivahetus ning järgnevas sõjas pidi Liivimaa võitlema ülekaaluka vastasega üksinda. Ent Plettenberg suutis raskest olukorrast välja tulla ning piirimuutusteta rahu sõlmida, pikendades seda hiljem mitmel korral sarnastel tingimustel. Ka reformatsiooni ajal õnnestus tal oma autoriteedile ning kogemustele tuginedes vältida Vana-Liivimaa kokkuvarisemist.
Mitmesugust
Plettenbergi elust on kirjutatud kaks romaani: ajalooliste faktidega äärmiselt vabalt ümber käiv Hans Friedrich Bluncki "Wolter von Plettenberg: Deutschordensmeister in Livland" (1938) ja asju reaalsuselähedasemalt kujutav Mia Munier-Wroblewski "Zeitenwende. Ein Deutschordensroman" (1939). Lisaks sellele on Plettenbergi tegelaskuju esinenud episoodilisena ka muudes ilukirjandusteostes.
Plettenbergist on loodud ka skulptuure ja maale. Esimestest tõenäoliselt kuulsaim asub Walhalla templis, üks puuskulptuur on Riias. Plettenbergi hauakivi asub Võnnus (Cēsises), selle fragmendid on riikliku kaitse all olev muinsusmälestis. Võnnu Jaani kirikus asub ka Wolterile aastal 1855 püstitatud mälestusmärk, mis on samuti riikliku kaitse all olev kunstimälestis.
2015. aastal andis Läti Pank välja Riia lossi ehitamise 500. aastapäevale pühendatud meenemündi, mille esiküljel on kujutatud lossi sisevärava kohal olevaid neitsi Maarja ja Wolter von Plettenbergi skulptuure.
Soovide puu
"Soovide puu" on musta komöödia sugemetega ühiskonnakriitiline draama kogenematu maatüdruku iseseisvumispüüdlustest tema jaoks suures linnas.
Green Eyed Soul
"Green Eyed Soul" on Sarah Connori esimene sooloalbum. See ilmus 26. novembril 2001.
17. oktoobri manifest
Manifesti elluviimise pidi tagama esmakordselt moodustatud valitsus eesotsas peaminister Sergei Wittega.
Manifesti tulemusena tekkisid Venemaal tekkis hulgaliselt eri suunaga parteisid. Näiteks
Vaatamata 1905. aasta detsembris avaldatud valimisseaduse põhjal toimunud 1906. aasta märtsis-aprillis Riigiduuma valimistele, võeti peagi vastu uusi seadusi, et takistada Riigiduuma muutumist Asutavaks Koguks. Riigiduuma, parlamendi alamkoda, valiti piiratud valimisõigusega rahva poolt. Ülemkoda ehk Riiginõukogu koosnes tsaari nimetatud liikmetest ning kohalike omavalitsuste, aadlikogude, kiriku, ülikoolide jms asutuste valitud esindajatest. Mõlemad kojad pidid seaduseelnõude arutamisel jõudma ühisele seisukohale, kuid lõpliku kinnituse andis tsaar. Tsaarile jäi ka õigus seadusi välja anda, minnes seejuures Riigiduumast mööda ning vajaduse korral duuma hoopis laiali saata. Veel muidki piiranguid oli duuma suhtes jõus. Niisiis oli tsaarile jäetud ka piiramatu isevalitsejalik võim, mida ta teostas ministrite kaudu. Neid nimetas ta ise ametisse ja vajaduse korral vallandas. Välispoliitilised küsimused nagu sõja ja rahu küsimus, lepingute sõlmimine välisriikidega jms. kuulus samuti tsaari kompetentsi. Tsaar oli ka sõjavägede ülemjuhataja.
Eestimaal tekkinud poliitilised liikumised
Pärast Nikolai II kodanikuõigusi lubava manifesti avaldamist 17. oktoobril 1905 asutati Eestis esimesed legaalsed erakonnad: rahvuslik-liberaalne Eesti Rahvameelne Eduerakond, sotsiaaldemokraatide-föderalistide Eesti Sotsiaaldemokraatlik Tööliste Ühisus ning baltisaksa konservatiivne Balti Konstitutsioonipartei. Samal ajal loodi esimesed ametiühingud ja valiti Tallinna Tööliste Saadikute Nõukogu. Sisuliselt olid peaaegu kõik eesti erakonnastunud või erakonnastumata poliitilised voolud ja liikumised valitsusega opositsioonis. Taotleti demokraatiat ja kodanikuõigusi, enamasti ka rahvuslikku enesemääramisõigust, autonoomiat ja omavalitsust – kogu poliitilise spektri ulatuses apelleeriti rahva nõudmistele.
Saarjärv
Saarjärv on mitme Eesti järve põhinimi:
Saarjärv on mitme Eesti järve nimevariant:
1796
1796. aasta (MDCCXCVI) oli 18. sajandi 96. aasta.
Uruguay
Uruguay Idavabariik on riik Lõuna-Ameerika kaguosas Atlandi ookeani rannikul. Põhjas piirneb riik Brasiiliaga, läänes Argentinaga, idas ja lõunas on Atlandi ookean. Maismaapiiri pikkus on 1564 km, rannajoone pikkus on 660 km.
Riik on nime saanud asukoha järgi Uruguay jõest idas. Edelas piirneb riik La Plata lahe ja lõunas Atlandi ookeaniga.
Uruguaylasi kutsutakse ajalooliselt "idamaalasteks" (hispaania keeles "orientales") tulenevalt riigi asukohast Uruguay jõe idakaldal. Uruguay maa-ala kunagine nimetus oli "Ida Alad" (hispaania keeles "Banda Oriental").
Ajakiri The Economist valis Uruguay 2013. aasta kõige tähelepanuväärsemaks riigiks – aasta riigiks.
Uruguay riigikeel on hispaania keel. Riigi omakeelne (hispaaniakeelne) nimi on República Oriental del Uruguay.
Riigilipp
Uruguay lipp sarnaneb Río de la Plata Ühinenud Provintside lipuga. Lipul on üheksa ühelaiust horisontaalset riba, mis vahelduvad tumesinise ja valgega. Need tähistavad Uruguay iseseisvusjärgseid algseid üheksat departemangu. Üleval vasakus nurgas olev maipäike tähistab 1810. aasta mairevolutsiooni. Ajaloolase Diego Abad de Santilláni sõnul on maipäike sümbol, mis tähistab inkade usu päikesejumalat Inti. Samuti esineb see Argentina lipul ja Boliivia vapil. Lipu autor on Joaquín Suárez.
Riigivapp
Uruguay vapp võeti kasutusele 19. märtsil 1829. Vapi kavandas Juan Manuel Besnes Irigoyen. Vapi keskel on ovaalne kilp, mis on jagatud neljaks võrdseks osaks, ning seda kroonib tõusev kuldne päike (maipäike). Vasakpoolses ülemises veerandis taevasinisel taustal on kujutatud kaalud, mis on võrdõiguslikkuse ja õigluse sümbol. Paremas ülemises nurgas hõbedasel taustal on roheline Montevideo mägi, mille ülaosas on kindlus ja jalamil viis taevasinist lainet, see sümboliseerib tugevust. Vasakus alumises veerandis on hõbedasel taustal must hobune kui vabaduse sümbol. Parempoolses alumises veerandis on kuldne härg sinisel põllul, mis sümboliseerib küllust. Ovaali ümbritseb vasakul pool loorberioks ja paremal oliivipuuoks, need tähistavad au ja rahu.
Haldusjaotus
Uruguay jaguneb 19 departemanguks:
400px|pisi|Uruguay departemangud
Rahvastik
pisi|[[Murga La Corre y Vuela igaaastasel Uruguay murgas festivalil.]] Uruguay rahvaarv on 3 485 061 inimest, kellest 1 682 384 on mehed (48,3%) ning 1 802 677 naised (51,7%).
Uruguaylased on valdavalt Euroopa päritolu – 2011. aasta rahvaloendusel väitis 87,7% elanikkonnast, et on Euroopa päritolu. Enamik Euroopa päritolu uruguaylasi on 19. ja 20. sajandi sisserändajate järeltulijad Hispaaniast ja Itaaliast ning vähemal määral ka Prantsusmaalt, Saksamaalt ja Ühendkuningriigist. Varem rändasid elanikud sisse ka Argentinast. Aafrika päritolu elanikud moodustavad koguarvust samuti väikese osa.
Aastatel 1963–1985 emigreerus hinnanguliselt 320 000 uruguaylast. Uruguay emigrantide populaarsemad sihtkohad olid Argentina, USA, Austraalia, Kanada, Hispaania, Itaalia ning Prantsusmaa. 2009. aastal nägi riik esimest korda 44 aasta jooksul positiivset rahvaarvu muutust, kui võrrelda omavahel sisserännet ja emigratsiooni. 2009. aastal saadi 3825 elamisluba (1216 elamisluba 2005. aastal). 50% uutest seadusjärgsetest elanikest on pärit Argentinast või Brasiiliast. 2008. aastal vastu võetud rändeseadus annab sisserändajatele samad õigused ja võimalused, mis on riigi kodanikel, kui sisserändaja suudab tõestada, et tema kuusissetulek ületab 650 dollarit.
Uruguay rahvaarvu kasvutempo on oluliselt aeglasem kui teistes Ladina-Ameerika riikides. Riigi elanike keskmine vanus on maailma keskmisest kõrgem väikese sündimuse, kõrge eluea ja ka noorte suhteliselt suure väljarände tõttu. Veerand elanikkonnast on alla 15-aastased ja umbes üks kuuendik on 60-aastased või vanemad.
Rahvastiku jaotus rassi järgi: 88% on valgeid (neist 1/2 on hispaanlased ja baskid, 1/4 on itaallased). Mulatid moodustavad 4% elanikkonnast.
Uruguay rahvastikupüramiid
alt=Uruguay rahvastikupüramiid|443x443px|Uruguaypop
Asustustihedus
pisi|300px|Uruguay rahvastiku paiknemise kaart, 2000 Uruguays on suurema asustusega piirkonnad need, kus on kõige soodsamad elutingimused – suuremates linnades ning mere ja veekogude läheduses. Piirkonnad, kus looduslikud olud on elutingimusi raskendanud, on hõredamalt asustatud.
Uruguay rahvastiku paiknemise kaart:
Turism ja selle võimalused
Turism on Uruguay majanduse jaoks väga olulisel kohal, nimelt on see riigi peamine sissetulekuallikas.
Uruguay tähtsamad turistide sihtkohad on Punta del Este, Piriápolis, Montevideo, Colonia del Sacramento, Salto, Lavalleja, Rocha, Artigas ja Rivera.
Ajalugu
pisi|Uruguay põliselanike charrúade monument Uruguay dokumenteeritud elanikud enne piirkonna koloniseerimist eurooplaste poolt olid väike hõim – charrúad. Hinnanguliselt elas tol ajal piirkonnas umbes 9000 charrúat. Uruguay esimene president Fructuoso Rivera korraldas charrúadele genotsiidi.
Koloniseerimine
Portugallased olid esimesed eurooplased, kes asustasid tänapäeva Uruguay ala 1512. aastal. Hispaanlased saabusid tänapäeva Uruguay aladele 1516. aastal. Põlisrahvaste raevukas vastupanu vallutamisele piiras nende asustust riigis kuni 17. sajandini. Seejärel sai Uruguay vaidluste tsooniks Hispaania ja Portugali impeeriumide vahel. Esimene Hispaania püsiasustus tekkis 1624. aastal Soriano ääres. Aastail 1669–1671 ehitasid portugallased linnuse Colonia del Sacramento juurde.
Hispaanlased asutasid Montevideo 18. sajandi alguses sõjaväeliseks kindluseks. Selle looduslik sadam kujunes peagi kaubanduspiirkonnaks, mis konkureeris Río de la Plata pealinna Buenos Airesega. Uruguay 19. sajandi ajaloo kujundasid jätkuvad võitlused Briti, Hispaania, Portugali ja teiste koloniaaljõudude vahel domineerimise üle Platina alal. 1806. ja 1807. aastal üritas Briti armee Napoleoni sõdadega haarata Buenos Airese ja Montevideo. Briti vägi okupeeriski Montevideo 1807. aastal.
Iseseisvumine
1811. aastal algatas Uruguay rahvuskangelaseks saanud José Gervasio Artigas Hispaania võimude vastu eduka mässu, võites neid 18. mail Las Piedrase lahingus.
Aastal 1813 kutsus Buenos Airese uus valitsus kokku asutava kogu, kus Artigas tõusis föderalismi meistriks, nõudes poliitilist ja majanduslikku autonoomiat igale piirkonnale, eriti Banda Orientalile. Assamblee keeldus Banda Orientalist pärit delegaatidele kohti andmast ja Buenos Aires kehtestas ühtsel tsentralismil põhineva süsteemi.
Selle tulemusel purunes Artigase liit Buenos Airesega ja piirati Montevideo, vallutades linna 1815. aasta alguses. Pärast Buenos Airese vägede väljaviimist määras Banda Oriental oma esimese autonoomse valitsuse. Artigas korraldas oma kaitse all Föderaalse Liiga, mis koosnes kuuest provintsist, millest neli said hiljem Argentina osaks.
Aastal 1816 tungis 10 000 Portugali sõjaväelast Banda Orientali. Nad okupeerisid Montevideo 1817. aasta jaanuaris. Pärast peaaegu neli aastat kestnud võitlust nimetas Brasiilia kuningriik Banda Orientali provintsiks nimega "Cisplatina". Brasiilia impeerium sai iseseisvaks 1822. aastal. 33 idamaalast, eesotsas Juan Antonio Lavallejaga, kuulutasid 25. augustil 1825 iseseisvuse, mida toetasid Río de la Plata Ühinenud Provintsid (praeguse Argentina eelkäia). See viis 500-päevase tsisplatiinisõjani. Kumbki pool ei saavutanud võimu ja 1828. aastal tegi Uruguay iseseisva riigina Montevideo lepingu, mida Ühendkuningriik toetas Lord John Ponsonby diplomaatiliste jõupingutustega.
25. augustit tähistatakse iseseisvuspäevana, mis on rahvuspüha. Riigiesimene põhiseadus võeti vastu 18. juulil 1830. pisi|Kolmekümne kolme idamaalase vanne 1825. aastal enne tsisplatiinisõja algust, milles Uruguay saavutas iseseisvuse.
Uruguay poliitikas on domineerinud kaks parteid: paremtsentristlik Rahvapartei (Partido Nacional), mida tuntakse kui "Valgetena" (Blancos) ja liberaalne Punane Partei (Colorados). Coloradod on Uruguay ajaloos olnud pikka aega domineeriv partei, kõik presidendid aastatel 1865-1958 olid selle partei liikmed. President José Batlle (valitses 1903-1907 ja 1911-1915) alustas heaoluriigi loomist, Uruguay elustandard kasvas Euroopa tööstusmaade sarnaseks. Mõlema maailmasõja ajal kutsuti Uruguayd "Lõuna-Ameerika Šveitsiks" riigi neutraalsuse tõttu ja et riigi majanduses oli tähtsaim põllumajandustoodangu eksport.
Reaalsus
Reaalsuseks ehk realiteediks ehk tõeluseks nimetatakse omadust päriselt olemas olla ja kõige päriselt olemasoleva kogusummat. See, mis on reaalne, on olemas päriselt, mitte näiliselt, mitte mängult, mitte välja mõelduna, mitte ainult vaimus (mõtetes, kujutlustes, unistustes, luuludes, meelepetetes, unenägudes).
Uruguay
Iseseisvumine
Toiduainete hinna langus maailmaturul teise maailmasõja järel tõi kaasa Uruguay põllumajandustoodete ekspordi vähenemise, mistõttu langes uruguaylaste elustandard tunduvalt. See viis kaasa 1960. aastate lõpus vasakpoolse Tupamaro geriljaliikumise tekkeni. 1968. aastal kuulutas president Jorge Pacheco välja eriolukorra, millega 1972. aastal piirati tunduvalt isikuvabadusi. 1973. aastal tegi president Juan María Bordaberry sõjaväe toel riigipöörde, tühistas põhiseaduse ja saatis laiali parteid ja parlamendi. 1976. aastal tekkis tal lahkarvamus sõjaväega ja ta sunniti erru minema, tema asendajaks nimetati Blanco parteist endine tervishoiuminister, Aparicio Méndez. Sõjaväediktatuuri ajal toimusid rängad repressioonid, arvati, et ligi 200 uruguaylast tapeti või jäi kadunuks. Uruguays oli omal ajal ühe inimese kohta kõige rohkem poliitvange.
Augustis 1977 tutvustas sõjavägi plaani Uruguay demokraatia taastamiseks. Plaan oleks ette näinud ainult kahe traditsioonilise partei - Blancode ja Coloradode eksisteerimise, presidendiks oleks tulnud valida üks eelnevalt heakskiidetud kandidaat. 30. novembril 1980 peetud rahvahääletusel hääletati see maha 57.2-42.8. 1. septembril 1981 sai presidendiks endine sõjaväe ülemjuhataja, kindral Gregorio Álvarez, kes alustas tsiviilpoliitikutega läbirääkimisi. 7. juunil 1982 legaliseeriti Blancod ja Coloradod, kuid vasakpoolsed parteid jäid keelatuks. 1. mail 1983 lubati töölistel ja ametiühingutel pidada meeleavaldusi, 27. novembril 1983 toimus Montevideos ligi 500 000 inimesega meeleavaldus. 13. jaanuaril 1984 toimus esimene 24-tunnine üldstreik alates 1973. aastast. 3. augustil 1984 taastati 1967. aasta põhiseadus, sõjavägi sai inimõiguste rikkumise eest üldamnestia. 25. novembril 1984 toimusid valimised, presidendiks valiti Coloradodest Julio María Sanguinetti, kes astus ametisse 1. märtsil 1985, alustades majanduslike reformidega ja demokraatia tugevdamisega. Jätkus Blancode ja Coloradode tegevus, lisaks kasvas kolmandaks parteiks vasakpoolne Lai Rinne (Frente Amplio).
Reaalsus
Aristoteles, Platon, Gottlob Frege, Ludwig Wittgenstein ja Bertrand Russell on teinud vahet reaalsusele vastaval mõttel (thought corresponding to reality), koherentsel abstraktsioonil (coherent abstraction) ehk mõtetel asjadest, mis on ettekujutatavad, aga mitte reaalsed (thoughts of things that are imaginable but not real), ning sellel, mida pole võimalik isegi ratsionaalselt mõelda (which cannot even be rationally thought). Seevastu olemasolu all mõistavad nad ainult füüsilist olemasolu või seda, mis otseselt põhineb füüsilisel olemisel, nagu näiteks ajus sündivad mõtted.
Uruguay
Iseseisvumine
Pärast majanduslangust 2000. aastate alguses sai 2004. aastal Uruguay esimest korda vasakpoolse presidendi – Tabaré Vázqueze Laiast Rindest. Kuna president peab põhiseaduse kohaselt pärast ametiaja lõppu ühe aasta ametist eemal olema, ei saanud ta tagasi kandideerida ja 2009. aastal valiti presidendiks endine Tupamarode geriljavõitleja José Mujica. Tema ametiajal legaliseeriti Uruguays abort (2012), järgmisel aastal samasooliste abielu ja kanep. 2014. aastal valiti presidendiks tagasi Vázquez, 2019. aastal Blanco Luis Alberto Lacalle Pou.
Reaalsus
Reaalsust võidakse vastandada ka abstraktsioonile. Samal ajal mängib abstraheerimine rolli nii igapäevaelus kui ka näiteks akadeemilises uurimuses. Näiteks keeruliselt määratletavaid abstraktseid mõisteid (concept) nagu 'kausaalsus' (causality), 'voorus' (virtue), 'elu' (life) ning 'õiglus' (distributive justice) on harva peetud puhasteks ettekujutusteks (delusion). Abstraktsioonide puhul käib vaidlus kahe leeri vahel: ühed leiavad, et abstraktsioonid on vaid sõnad ning teised suhtuvad neisse kui kõrgematesse tõdedesse, mitte kui abstraktsetesse mõistetesse. See vastuolu on ka üks universaalide probleemi (problem of universals) põhjuseid.
Uruguay
Kultuur
Uruguay kultuur on tugevalt euroopalik. Eriti tugevalt on seda mõjutanud Lõuna-Euroopa.
Reaalsus
Üldiselt ollakse ühel meelel, et tõde (truth) vastab sellele, mis on reaalne, ning väär (falsity) sellele, mis ei ole reaalne.
Uruguay
Muusika
Uruguay rahva- ja levimuusikal pole mitte ainult oma gaucho juured Argentinaga, vaid ka tangoga. Ühe kuulsaima tango, "La cumparsita" (1917), kirjutas Uruguay helilooja Gerardo Matos Rodríguez. Candombe on rahvatants, mida etendab Uruguay karneval, peamiselt Aafrika esivanemate uruguaylased. Eelistatud muusikainstrumendiks on kitarr.
Reaalsus
Laiemas mõttes tähendab reaalsus kõike (everything), mis on olemas ja on olemas olnud (is and has been). Veelgi laiemas tähenduses on reaalsus kõik (everything), mis on olnud olemas, on olemas või saab olemas olema (has existed, exists, or will exist). Selles mõttes on ka meie ettekujutused, eelarvamused ja ekslikult tajutud kogemus reaalsus, sest midagi reaalset toimub meie ajus, kehas, mille tagajärjeks meie (n-ö mittereaalsed) ettekujutused on.
Uruguay
Muusika
Kuulsamad kitarrimängijad ja lauljad on Alfredo Zitarrosa, José Carbajal "El Sabalero", Daniel Viglietti, Los Olimareños ja Numa Moraes.
Arvukad raadiojaamad ja muusikasündmused kajastavad rokkmuusika ja Kariibi mere žanrite populaarsust, mida nimetatakse música troopiliseks ("troopiline muusika"). Varane klassikaline muusika Uruguays näitas tugevat Hispaania ja Itaalia mõju, kuid alates 20. sajandist on mitmed klassikalise muusika heliloojad, sealhulgas Eduardo Fabini, Vicente Ascone [es] ja Héctor Tosar, kasutanud Ladina-Ameerika muusikalisi motiive.
Tango on mõjutanud ka Uruguay kultuuri, eriti 20. sajandi jooksul ning Uruguay lauljaid, näiteks Julio Sosaga Las Piedrasest.
Rock and roll jõudis Uruguay publikuni esimest korda The Beatlesi ja teiste Briti bändide saabumisega 1960. aastate alguses. Montevideos ilmus ansamblite laine, sealhulgas Los Shakers, Los Mockers, Los Iracundos, Los Moonlights ja Los Malditos, kellest said Argentina niinimetatud Uruguay sissetungi peategelased. Uruguay populaarsed ansamblid laulsid inglise keeles.
Populaarsete Uruguay rokkbändide hulka kuuluvad La Vela Puerca, No Te Va Gustar, El Cuarteto de Nos, Once Tiros, La Trampa, Chalamadre, Snake, Buitres ja Cursi. 2004. aastal võitis Uruguay muusik ja näitleja Jorge Drexler akadeemia auhinna filmi "Mootorratta päevikud" loo "Al otro lado del río" komponeerimise eest, mis jutustas Che Guevara elust. Teised Uruguay kuulsad laulukirjutajad on Jaime Roos, Eduardo Mateo, Rubén Rada, Pablo Sciuto, Daniel Viglietti.
Viktor Päts
Viktor Päts (18. aprill 1906 Pärnu – 4. märts 1952 Butõrka vangla, Moskva ) oli Eesti poliitik, jurist.
Uruguay
Kirjandus
pisi|José Enrique Rodó Uruguay kõige olulisemaks kirjandustegelaseks peetakse José Enrique Rodót (1871–1917). Tema raamat "Ariel" (1900) käsitleb vajadust säilitada vaimseid väärtusi. Lisaks vaimsete väärtuste hoidmise olulisusele rõhutatakse ka Euroopa ja Ameerika Ühendriikide kultuurilise domineerimise vastu seismist. Raamat mõjutab jätkuvalt noori kirjanikke. Ladina-Ameerika näitekirjanike seas on tähelepanuväärne Florencio Sánchez (1875–1910), kes kirjutas oma kaasaja ühiskondlikest probleemidest näidendeid, mida tänapäevanigi veel lavastatakse.
Viktor Päts
Viktor Päts õppis Tallinnas Gustav Adolfi Gümnaasiumi, mille lõpetas 1924. aastal, seejärel lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduskonna ja tegutses advokaadina.
Uruguay
Kirjandus
Umbes samast perioodist saabus romantiline luule Juan Zorrilla de San Martínist (1855–1931), kes kirjutas eepilisi luuletusi Uruguay ajaloost. Märkimisväärsed on ka Juana de Ibarbourou (1895–1979), Delmira Agustini (1866–1914), Idea Vilariño (1920–2009) ning Horacio Quiroga ja Juan José Morosoli (1899–1959) novellid.
Viktor Päts
Viktor Päts oli 1931. aastal pärast Dvigateli pankrotti moodustatud AS Eesti Dvigatel nõukogu esimees, AS Järvakandi Tehased, AS Tartu Pärmivabriku, Kindlustus-aktsiaselts Eesti-Lloyd ja 1939. aastal asutatud Kirjastus-OÜ Kultuurkoondis juhatuse liige.
Uruguay
Kirjandus
Uruguay tuntuim tänapäevane kirjanik on Eduardo Galeano, "Las Venas abiertas de América Latina" (1971; "Ladina-Ameerika lahtised veenid") ja triloogia "Memoria del fuego" (1982–1987; "Tulekahju mälu") autor [22]. Teiste kaasaegsete Uruguay kirjanikud on Juan Carlos Onetti, Mario Benedetti, Mario Levrero, Sylvia Lago, Jorge Majfud ja Jesús Moraes.
Viktor Päts
Viktor Päts oli Rahvuskogu Esimese Koja liige 1937. aastast ja 36. valimisringkonnast valitud I Riigivolikogu liige 1938. aastast.
Viktor Päts küüditati 1940. aasta 30. juulil koos isa Konstantin Pätsi ja perekonnaga ning saadeti Baškiiri ANSV-sse Ufaasse, arreteeriti 1941. aastal ja viibis seejärel mitmes vanglas ja suri 1952. aastal Moskvas Butõrka vanglas.
Isiklikku
Viktor Päts oli Konstantin Pätsi ja Helma Wilhelmine Pätsi (sünd. Peedi) (1879–1910) poeg ja Leo Pätsi (1902–1988) vend.
Viktor Päts abiellus 20. juulil 1932 vaimuliku ja kirjaniku Jaan Lattiku tütre Helgi Alice Pätsiga (sünd. Lattik) (1911–1988), nende ühised pojad on Matti Päts (1933–) ja Henn Päts (1936–1944).
Ruila järv
Ruila järv (ka Ruiljärv, Kernu Mädajärv) on järv Harju maakonnas Saue vallas Mõnuste külas.
Järv asub Põhja-Eesti lavamaal. Järve veepinda on korduvalt alandatud, mistõttu on kiirendatud järve soostumisprotsessi.
Taimestik on liigivaene: esineb 11 liiki makrofüüte.
Kaladest leidub ahvenat, hauge, kokre, särge; püütud on ka linaskit.
Anatoli Pristavkin
Anatoli Ignatjevitš Pristavkin (vene Анатолий Игнатьевич Приставкин; 17. oktoober 1931 Ljubertsõ (Moskva oblast) – 11. juuli 2008 Moskva) oli vene kirjanik ja ühiskonnategelane.
1959. aastal lõpetas ta Maksim Gorki nimelise Kirjandusinstituudi.
Eleanor Parker
Eleanor Parker on olnud kolm korda nomineeritud parima naisnäitleja Oscarile ja ühe korra Emmyle. Tal on täht Hollywoodi kuulsuste alleel.
Filmis "Helisev muusika" kehastas ta parunessi.
Vana-Rooma sõjaväelised autasud ja karistused
thumb|250px|right| Rinnaplaadid phalerae. Vana-Rooma sõjaväelised autasud ja karistused olid sõjaväe (leegioni) moraali tõstmiseks ning distsipliini säilitamiseks rakendatavad meetmed.
Juba Vana-Kreekas hakati sõjaväljal silmapaistnud sõjamehi autasustama ka eriliste autasudega (kr. phalera), milleks olid rinnal kantavad ümmargused või poolkuu kujulised väärismetallist plaadid, mis olid sageli kaunistatud jumalate kujudega. Neid autasusid kutsuti phalera, millest tuleneb aumärkide uurimisega tegeleva teaduse nimi faleristika. Vana-Kreekast pärineb ka tänaseni püsinud aumärkide kolme klassi jagamise süsteem. Siiski Vana-Kreeka demokraatlik riigikorraldus ei soodustanud kindla autasude määramise korra kehtestamist.
Sõjalised autasud Vanas-Roomas
Vana-Rooma riigis töötati välja täiuslik aumärkide annetamise kord nii üksikisikute kui ka väeosade sõjaliste teenete esiletõstmiseks. Kõigil aumärkidel oli täpne statuut, välimus, annetamise tseremoonia ja kaasnevate privileegide loetelu. Väeosadele annetatud aumärgid kinnitati vastava väeosa sümbolile.
Vana-Rooma autasude loend
Pärjad olid kõrgemad aumärgid.
Pärgadele järgnesid tähtsuselt kaelavõrud DORQUES, käevõrud ARMILLAE ja rinnaplaadid PHALERAE.
Haiba mõis
Haiba mõis oli rüütlimõis Harjumaal Hageri kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisaansambel Harju maakonna Saue valla Haiba küla maadele.
Vana-Rooma sõjaväelised autasud ja karistused
Vana-Rooma autasude loend
Autasudega koos tõsteti palka, suurendati toidunormi ja kingiti trofeerelvi. Autasustati ka aunimetuste ehk auastmetega.
Haiba mõis
Esimesed teated Haiba mõisast (saksa keeles Haiba) on meieni jõudnud 1672. aastast, kui ta oli Ruila mõisa osa. 17. sajandi teisel poolel on Haiba mõisa mainitud, kui Ruila kõrvalmõisa. Ruila mõisaga olid Haiba mõisal ühised omanikud kuni 1814. aastani, siis pärandus mõis Johann von Ulrichi tütrele Gustava Eleanora von Staalile. 1861. aastast kuulus mõis Mohrenschildtide. Aastatel 1899–1907 oli mõis Igelströmide valduses.
Vana-Rooma sõjaväelised autasud ja karistused
Vana-Rooma sõjaväelised karistused
Rooma sõjaväes rakendati karistusi kuritegude ja mittemeheliku käitumise eest.
Haiba mõis
Alates 1908. aastast oli mõis aga Doni Talurahvapanga valduses, kes mõisamaad taludeks müüs. Viimane omanik, aastail 1916–1919, oli Konstantin Jürgens.
Vana-Rooma sõjaväelised autasud ja karistused
Vana-Rooma sõjaväelised karistused
Kui Rooma sõdur astus teenistusse, siis vandus ta truudust sacramentum senatile ja Rooma rahvale, hiljem kindralile ja keisrile. Sacramentumi järgi vandus sõdur, et täidab oma kohust kuni surmani, vastasel juhul saab talle osaks karistus. Rooma armees oli äärmiselt range distsipliin, nii et kindralil oli õigus käsku mitte täitev sõdur kohe hukata.
Haiba mõis
Mõisaansambel
Mõisahoone pärineb 18. sajandi lõpupoolelt ning on kõrgel soklil asetsev ühekorruseline L kujuline kivihoone. Hoonele ehitati 19. sajandi teisel pooleljuurde kaks historitsistlikku puitnikerdustega verandat.
Nõukogude ajal paiknes hoones Haiba sovhoosi kontor, 1993. aastast on seal Kernu vallamaja.
Magnus Aidalukk
Sai peale oma venna Valdemar Birgerssoni kukutamist taanlaste abiga troonile. Tugevdas rüütliväele, alam- ja keskfeodaalidele ning kirikule toetudes kuningavõimu Rootsis.
Jan Neruda
Neruda luuletused on mitmekesise temaatikaga, ta kirjutas nii filosoofisi luuletusi kui ka isamaalisi hümne. Lisaks luuletustele kirjutas ta ka proosat ja näidendeid. Oma satiirilises luules pilkab ta Praha kõrgklassi.
1871. aastal saadeti ta riigist välja ning järgnenud aastatel reisis ta Saksamaal, Prantsusmaal, Itaalias, Ungaris, Kreekas ja Egiptuses.
Ta oli alkohoolik ja elas kogu oma elu viletsuses.
Tšiili nobelist Pablo Neruda võttis oma pseudonüümi Jan Neruda auks.
Leevi lahing
Leevi lahingud toimusid 1944. aasta augustis taanduvate Saksa ja ründavate Nõukogude Liidu vägede vahel.
Mitmepäevased lahingud toimusid mitmes Leevi küla metsas ja Panga järve ääres. Lahingutest võttis osa Nõukogude poolel 88. laskurdiviisi 330. polk. Sakslaste üksus on teadmata. Lahingus kandsid mõlemad osapooled raskeid kaotusi. Langenud sõjamehed maeti lahingupaika ja Leevi kalmistule. Hiljem kaevati Saksa poole sõdurid haudadest välja ja maeti ümber.
1970. aastal avati Leevi lahingus langenud punaarmeelastele mälestuskivi.
2004. aastal oli kobras langetanud puu otse elektriliinile ja selle tõttu plahvatas miin, mille käigus põles suur osa metsast.
Kiirendatud graafikaport
Kiirendatud graafikaport tagab otseühenduse videokaardi ja mälu vahel. Emaplaadil on ainult üks AGP pesa. AGP tuli aeglasema PCI-põhise adapteri asemele ja ühtlasi vabastas ühe PCI pesa, mida saab nüüd kasutada mõne muu välisseadme ühendamiseks. Pruuni värvi AGP pesa on veidi lühem kui valget värvi PCI pesa ja algab mõni sentimeetri võrra kaugemal emaplaadi servast.
Windows toetab AGP-d alates 1997. aastast: Windows 95 alates versioonist 4.00.950B ja Windows NT alates versiooni Windows 4.0 3. uuenduspaketist. Linuxile lisati AGP toetus alles 1999.
Alates 2004 hakkas AGP siini välja vahetama PCI Expressi siin. 2009. aasta seisuga toodetakse AGP toetusega emaplaate endiselt, aga turgu domineerib juba PCI Express.
Eelised PCI ees
Kuna arvutid muutusid üha rohkem graafikale orienteerituks, hakkasid järgmise põlvkonna graafika adapterid PCI piire laiendama. See tõi kaasa "siinile" orienteeritud graafika adapteri AGP väljaarendamise.
Tekstuuri laadimisel peab PCI videokaart kopeerima tekstuurid süsteemi RAM-ist videokaardi kaadripuhvrisse, samas AGP kaart on võimeline lugema tekstuurid otse RAM-ist, kasutades Graphics Address Remapping Table'it (GART). GART jaotab põhimälu osadeks nii, nagu seda on vaja tekstuuride salvestamiseks, võimaldades graafikakaardil pöörduda nende poole otse. Maksimaalne AGP-le kättesaadav süsteemimälu on kindlaks määratud kui "AGP apertuur".
Kaks peamist põhjust, miks ikka toodetakse graafikakaarte PCI liidesega, on esiteks see, et neid saab kasutada peaaegu kõikides personaalarvutites, sest kuigi mõnedel sisseehitatud graafikaadapteritega emaplaatidel puudub AGP pesa, leidub vaid vähesid lauaarvuteid, kui üldse, millel puudub PCI pesa. Teiseks, kasutajale sobiv operatsioonisüsteem on võimeline kasutama mitut PCI videokaarti (või mitut PCI graafikakaarti koos ühe AGP kaardiga) samaaegselt selleks, et anda palju videoväljundeid (mitme ekraani kasutamine). See on peaaegu võimatu AGP 1.0 ja AGP 2.0 kaartidega, sest need ei toeta rohkem kui ühte AGP Masterit (videokaart) koos ühe AGP Targetiga (kiibistiku liides). AGP 3.0 ei toeta rohkem kui ühte AGP Masterit AGP Targeti kohta, kuid siiski on mõned personaalarvuti emaplaadid varustatud rohkem kui ühe AGP pesaga. Mõned server-klassi arvutid toetavad mitut AGP pesa ühes süsteemis: HP AlphaServer GS1280 kuni 6 AGP pesa, AlphaServer ES80 kuni 4 AGP pesa ja AlphaServer ES47 kuni 2 AGP pesa.
Ajalugu
Esimene AGP pesa ilmus x86-ga ühilduvale emaplaadile ja põhines Socket 7 Intel P5 Pentium ja Slot 1 P6 Pentium II protsessoritel. Intel tutvustas AGP toetust i440LX Slot 1 kiibistikul 26. augustil 1997 ja kohe järgnesid ka tooted teistelt suurematelt emaplaatide tootjatelt.
Esimesed AGP toega Socket 7 kiibistikud olid VIA Apollo VP3, SIS 5591/5592 ja ALI Aladdin V. Intel ei andnud kunagi välja AGP toega varustatud Socket 7 kiibistikku. FIC näitas novembris esimest Socket 7 AGP emaplaati, milleks oli 1997 FIC PA 2012, mis põhines VIA Apollo VP3 kiibistikul. Sellele järgnes väga kiiresti EPOX P55-VP3, mis samuti põhineb VIA VP3 kiibistikul, mis oli esimene turul. Varajased AGP toega videokiibistikud olid Rendition Vérité V2200, 3DFX Voodoo Banshee Nvidia RIVA 128, 3Dlabs PERMEDIA 2, Intel i740, ATI Rage seeria, Matrox Millennium II ja S3 Virge GX / 2. Mõned varased AGP emaplaadid kasutasid PCI-le ümber ehitatud graafikaprotsessoreid ja olid lihtsasti ühendatavad AGP-ga. Seega said kaardid vähe kasu uuest siinist, mille ainsateks uuendusteks olid 66 MHz taktsagedus, mille tulemusena kahekordistus ribalaius PCI-ga võrreldes, ja siini ainuõigus. Selliste kaartide näideteks on Voodoo Banshee, Vérité V2200, Millennium II ja S3 Virge GX / 2. Inteli i740 kavandati nii, et see kasutaks ära uusi AGP funktsioone. See disainiti nii, et tekstuure hoiti ainult AGP mälus, muutes PCI emaplaadid raskesti kasutatavaks (kohaliku emaplaadi muutmälu pidi emuleerima AGP mälu).
AGP versioonid
Inteli esimene, 1997 välja tulnud AGP versioon 1.0 sisaldas kiirusi 1x ja 2x. AGP 2.0 lisas kiiruse 4x ja 3.0 kiiruse 8x.
AGP kasutab 32-bitist siini ja töötab sagedusel 66 MHz.
64-bitine AGP
64-bitine kanal oli välja pakutud valikuline standard AGP 3.0 dokumentide eelnõudes, kuid oli välja jäetud viimases versioonis. Standard võimaldab 64-bitist andmevahetust AGP8X-i lugemisel, kirjutamisel ja kiirel kirjutamisel ning 32-bitist andmevahetust PCI operatsioonide korral.
Ühilduvus
pisi|Ühilduvus, üleval AGP-graafikakaart (vastavate keydega) ja all AGP-kaardipesad
AGP-kaardid on piiratud tagasi- ja edasiühilduvusega. Kaardid, mille pinge on 1,5 V, ei sobi pessa, mille pinge on 3,3 V, ja vastupidi. Samas on olemas ka "universaalsed" pesad, millesse sobivad mõlemat tüüpi kaardid. AGP Pro kaardid ei sobi standardsetesse pesadesse, kuid standardsed AGP kaardid töötavad Pro pesades. Mõned kaardid, nagu Nvidia GeForce 6 seeria (välja arvatud 6200) või ATI Radeon X800 seeria kaardid, on ehitatud nii, et neid ei saa paigaldada vanematele emaplaatidele, millel puudub toetus kaartidele pingega 1,5 V. Mõned uuemad kaasaegsed kaardid, millel oli 3,3 V toetus, olid Nvidia GeForce FX seeria (FX 5200, FX 5500, FX 5700, osad FX 5800, FX 5900 ja osad FX 5950) ja ATI Radeon 9500/9700/9800 (R350) (välja arvatud 9600/9800 (R360)). Mõned GeForce 6200 kaardid töötavad AGP 1.0 (3,3 V) pesades.
Oluline on kontrollida, et kaardi ja emaplaadi pinged oleksid vastavuses, sest mõnel kaardil on valed keyd ja mõnel emaplaadil on valesti täielikult avatud pesa, mille korral küll kaart ja pesa sobivad omavahel, aga ei funktsioneeri. Samuti on mõnedel halvasti disainitud vanadel 3,3 V kaartidel 1,5 V pesad. Kaardi sisestamine pessa, mis ei toeta õiget signaalpinget, võib põhjustada rikkeid.
Ei ole olemas emaplaate, millel on nii 3,3 V kui ka 1,5 V pesad.
On olemas erandeid sellest reeglist. Näiteks Apple Power Macintosh arvutitel koos Apple Display Connectoriga (ADC) on lisapesa, mis toidab ka külge ühendatud monitori. Lisaks ei tasu liigutada kaarte arvutite vahel, sest erinevate keskprotsessorite arhitektuuride tõttu ei pruugi need töötada püsivara probleemide tõttu.
Tänapäeva kasutus
Aastal 2011 on vähesed uued emaplaadid varustatud AGP pesadega. Ükski uus emaplaadi kiibistik pole varustatud AGP toega, kuid jätkuvalt toodetakse vanemate kiibistikega emaplaate, millel on olemas AGP tugi. PCI-Express võimaldab suuremat andmeedastuskiirust koos jõulisema täisduplekstoetusega ja samas toetab ka teisi seadmeid. Kõik uued graafikaprotsessorid on tehtud PCI-Expressi jaoks. Et toota AGP videokaarte on vaja lisada nendele kiipidele lisaks sillakiip PCI-Expressi ja AGP vahele, et teisendada PCI-Expressi signaale AGP signaalideks ja vastupidi. See tekitab lisakulusid emaplaatide tootmisel, sest on vaja lisada täiendavaid sillakiipe ja eraldi AGP jaoks kavandatud trükkplaat. Erinevad graafikakaarditootjad jätkavad AGP graafikakaartide tootmist pidevalt vähenevale AGP kasutajate kogukonnale. Esimesed sillatud graafikakaardid olid GeForce 6600 ja ATI Radeon X800 XL plaadid, toodetud 2004–5.
Eckerö vald
Eckerö on vald Soomes Ahvenamaa maakonnas. Eckerö naabervald on Hammarlandi vald. Valla keskus on Storby küla. Valla elanikest 95% on rootsi keele kõnelejad. Eckerö vald on Soome ja Ahvenamaa kõige läänepoolseim omavalitsus.
Külad
Björnhuvud, Kyrkoby, Marby, Storby, Torp ja Överby
pisi|tühi|[[Eckerö kirik]]
3 Doors Down
3 Doors Down on Ameerika Ühendriikide rokkmuusika ansambel.
Bänd alustas tegevust 1996. aastal Escatawpas Mississippis. Juba järgmisel aastal pälvisid nad oma demodega plaadifirmade tähelepanu ning sõlmisid lepingu Universal Recordsiga.
3 Doors Down suurendas oma populaarsust ülitiheda esinemisgraafikuga (keskmiselt 300 kontserti aastas) ning nende albumid on saavutanud USA-s suhteliselt suurt edu.
Kihnu väin
Kihnu väin on väin Eesti edelaosas Kihnu saare ja Mandri-Eesti vahel. Väina laius on umbes 12 km.
Kihnu väin on rahvusvahelise tähtsusega linnuala, kus on kohatud Eesti punasesse raamatusse kantud 43 linnuliiki. See on üleeuroopalise tähtsusega lindude koondumispaik ja Euroopas ohustatud lindude pesitsusala.
Ööpäevane õhutemperatuuri amplituud
Ööpäevane õhutemperatuuri amplituud on kõrgeima ja madalaima õhutemperatuuri vahe ööpäeva jooksul.
Ööpäevane õhutemperatuuri amplituud on kõige suurem kõrbealadel. See võib ulatuda 30...50 °C. Näiteks Mojave kõrbes on keskpäeval tavaliseks õhutemperatuuriks +40 °C, aga öösel vaid +1...+2 °C. Kõige väiksemad päevased õhutemperatuuri amplituudid esinevad ookeanide kohal – vaid 1...1,5 °C.
Polaarkoordinaadid
thumb|Polaarkoordinaadistikus on punkti asukoht määratud kaugusega poolusest O ja polaartelje ning nurgaga polaarteljest OL Polaarkoordinaadid on kahemõõtmeline koordinaatide süsteem, kus iga tasandi punkt on määratud kaugusega fikseeritud punktist ning nurgaga fikseeritud suunast.
Ulrich Junghanns
pisi|Ulrich Junghannsi valimisplakat Brandenburgis (2004) Ulrich Junghanns (sündinud 25. mail 1956 Geras) on Saksamaa poliitik.
Polaarkoordinaadid
Punkti, mille suhtes kaugusi mõõdetakse, nimetatakse pooluseks. Poolusest väljuvat kiirt, mis fikseerib suuna, nimetatakse 'polaarteljeks. Kaugust poolusest r nimetatakse radiaalkoordinaadiks ehk polaarraadiuseks. Nurka θ kohavektori ja polaartelje vahel nimetatakse nurgakoordinaadiks ehk polaarnurgaks ehk asimuudiks.
Koordinaaditeisendused rist- ja polaarkoordinaatide vahel
Seos polaarkoordinaatide r ja θ ristkoordinaatide x ja y vahel on antud trigonomeetriliste funktsioonidega:
Ulrich Junghanns
Ta oli 1990–1998 Bundestagi liige ja oli alates 2002. aasta novembrist kuni 2009. aasta novembrini Brandenburgi majandusminister.
Polaarkoordinaadid
Koordinaaditeisendused rist- ja polaarkoordinaatide vahel
Polaarnurga mõneti kohmakas avaldis arvestab sellega, millises tasandi veerandis punkti asub.
Seos silindriliste ja sfääriliste koordinaatidega
Polaarkoordinaadite vasteks kolmemõõtmelises ruumis võib pidada nii silindrilisi kui ka sfäärilisi koordinaate.
Enelin Meiusi
pisi|Enelin Meiusi Viljandi Missi valimisel 1992. aastal Enelin Meiusi (24. mai 1955 – 15. veebruar 2011 Moskva ) oli eesti ettevõtja.
Ta töötas Tallinnas Kuku klubis algul kokana, hiljem klubi juhatajana. 1980ndate lõpus alustas ta moeäri, luues koos ärimeestest partneritega modelliagentuuri Andrey Models.
Enelin Meiusi lahkus 1995. aastal Eestist, liikudes edasi Venemaale, jättes endast maha ligi 15 miljoni krooni suuruse võla. Teistel andmetel oli võlgade kogumaht 23 miljonit krooni.
2009. aasta märtsis plaanis ta Saarepeedi vallas söögikoha avamist.
Isiklikku
Tema ema on Maimu Kass.
2010. aasta jaanuariks olid tal amputeeritud mõlemad jalad.
Pakri vald
Pakri vald oli vald Pakri saartel Harjumaal aastail 1939–1947. Vallamaja asus tänapäeva Paldiski linna territooriumil, Väike-Pakri saarel Suurkülas. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad Pakri vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Pakri valla piires.
1939. aastal oli vallas 329 elanikku, territooriumi suurus oli 2547,72 ha.
Esimene vallavanem oli Erik Rosenborg.
Vald kuulus Riigivolikogu 13. valimisringkonda, kust valiti Julius Voolaid.
30. detsembril 1947 Pakri vald likvideeriti seoses elanike väikse arvuga. Valla koosseisu kuulunud Suur-Pakri ja Väike-Pakri saar allutati administratiiv-territoriaalselt Paldiski Linna Töörahva Saadikute Nõukogule.
Leonid Rešetnikov
Leonid Petrovitš Rešetnikov (vene keeles Леонид Петрович Решетников; sündinud 6. veebruaril 1947 Potsdamis) on Venemaa Föderatsiooni Välisluureteenistuse (SVR) kindralleitnant, ajalooprofessor, aastatel 2009–2017 Venemaa Strateegiliste Uuringute Instituudi direktor.
Elulugu
Sündis Saksamaal Potsdamis Nõukogude okupatsioonitsoonis Nõukogude ohvitseri perekonnas. 1970 lõpetas Harkovi Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna, keskendudes Bulgaaria ajaloole olles sealse bulgaristika koolkonna rajaja professor Georgi Popovi õpilane. 1971-1974 õppis Bulgaarias Sofia ülikooli juures aspirantuuris, kus 1974. aastal kaitses ajalookandidaadi väitekirja teemal "Bulgaaria poliitiliste emigrantide osalemine sotsialismi ülesehitamisel Nõukogude Liidus (1921–1941)."
1974-1976 töötas NSV Liidu Teaduste Akadeemia Sotsialistliku Maailma Majandussüsteemi Instituudis.
Aprillist 1976 tööl NSV Liidu Riikliku Julgeolekukomitee (KGB) esimeses peavalitsuses (välisluure). Töötas eeskätt Balkani riikidega, 1979-1984 tööl Jugoslaavias. Nõukogude perioodi lõpuks oli teabe- ja analüütilise juhtimise valitsuse juhataja, polkovnik. Detsembrist 1995 kindralmajor. Detsembrist 1991 aprillini 2009 Venemaa Föderatsiooni Välisluureteenistuses (SVR), lõpetades oma teenistuse analüüsi- ja informatsiooniosakonna juhatajana kindralleitnandi auastmes, 2001-2004 teenis Kreekas. Aprillis 2009 saadeti ta vanuse tõttu erru.
29. aprillist 2009 kuni 4. jaanuarini 2017 Venemaa Strateegiliste Uuringute Instituudi direktor. Sellel ametipostil olles sekkus ta USA andmetel USA 2016. aasta presidendivalimistesse.
2016. aasta novembris algatas ta Venemaa ajaloo-alase hariduse arendamiseks mõeldud monarhistlik-patriootliku haridusühingu "Kahepealine Kotkas" loomise ning on nüüd ühingu aseesimees. Ta on Vene välisministri juures tegutseva teadusnõukogu, Vene Föderatsiooni Julgeolekunõukogu juures tegutseva teadusnõukogu ja Vene Föderatsiooni kaitseministeeriumi juures tegutseva avaliku nõukogu liige.
Mittetulundusühingu "Muinsuskaitse" ("Русский Лемнос") president. Jaanuarist 2017 konservatiiv-monarhistliku telekanali "Tsargrad" nõukogu esimees.
Ajakirja "Rodina" toimetuskolleegiumi liige.
Sanktsioonid
Detsembrist 2016 on ta USA sanktsioonide nimekirjas, kui Süüria Bashar al-Assadi režiimi toetava Tempbanki nõukogu liige. 10. septembril 2019 keelas Bulgaaria talle kümneks aastaks riiki sisenemise süüdistades tema juhitud Venemaa Strateegiliste Uuringute Instiuuti ja haridusühingut "Kahepealine Kotkas" spionaažis.
Euroopa sektsioon (FCI)
Euroopa sektsioon (FCI) (inglise keeles European section (FCI)) on erinevalt teistest sektsioonidest FCI poolt tunnustatud ja Belgias 2001. aastal registreeritud oma põhikirjaga juriidiline isik.
Eesmärgid
Loomise põhjuseid oli mitu. Esiteks, Euroopa Liidu laienemine ning selle poliitiline tugevnemine tingis vajaduse koerandusega seotud inimeste ühiste huvide esindamise, et seadusandjad ei lähtuks vaid loomakaitsjate ja veterinaaride huvidest. Tuletame meelde kõrvade-sabade lõikamise keelu ning ohtlike tõugude nimekirja.
Teiseks, Euroopa sektsioon on FCI-s suurim ja tõhusaim. Iga-aastased koosolekud ja lühikesed vahemaad võimaldavad ning tihedad inimestevahelised kontaktid lubavad tal paremini koordineerides oma tegevust ja seeläbi olla suunanäitajaks FCI arengus.
Kolmandaks saab ta kiiremini lahendada Euroopa siseseid koerandusprobleeme, olgu need siis liikmesriikide vahelised poliitilised suhted (Hispaania ja Gibraltar) või tõu kodumaa määramine, kui sellele pretendeerivad mitmed riigid (istria hagijas).
Liikmesus
'''Tabel 1. FCI Euroopa Sektsiooni rahvuslikud kennelorganisatsioonid (2007)''' Allikas : FCI Europe Statistics 2002-2007
(valge täisliikmed, roheline assotsieerunud liikmed, sinine lepingulised partnerid; CAC näit. – rahvuslikud näitused, CACIB näit. – rahvusvahelised näitused) * 2006. aasta andmed
** 2005. aasta andmed
Näitused
Euroopa sektsioon korraldab üks kord aastas Euroopa võitja näituse ("FCI Euro Winners Dog Show ").
2010 – Celje, Sloveenia 30.09–3.10.2010 2009 – Dublin, Iirimaa 30.05–1.06.2009 '''2008 – Budapest, Ungari 3.–5. oktoober'''. FCI European Dog Show, Club Shows, World Meetings, Special Shows’ program. Hungexpo – Kincsem Park full area.
Sulgudes näitusele registreerunud koerte arv.