cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tysfjordi vald
Majandus
Vanasti oli Tysfjorden kalarikas ja põhiliseks elatisallikaks kalapüük. Valla endise ala hajaasustusega fjordirandades on kalapüük endiselt tähtis. Enamik paate on väikesed. Püütakse turska ja teisi kalu. Kala käiakse püüdmas ka väljaspool Tysfjordi valda. On ka pisut kalatööstust.
Paremad põllumaad on lääne pool fjordi. Põlluharimise tähtsus on vähenenud. Piimatootmine on vähene. Mitmes kohas on oluline lambakasvatus.
Hellemobotnis tegeldakse pisut metsandusega.
Tööstus on väga oluline. Selles on keskne Norcem A/S-i tsemendivabrik Kjøpsvikis, mis põhineb kohalikul lubjakivil. Norcemil on Kjøpsvikis uus betoonist ehitusdetailide vabrik.
Tööstuses kasutatakse ka kohalikku kvartsi. Dragis on põldpao- ja kvartsimurd ning aknavabrik.
Indre Tysfjordenis on Sørfjordi elektrijaamad, mille koguvõimsus on 70 MW.
Transport
Maantee E6 läbib valla ala merepoolse osa ning näeb ette parvlaevaühenduse üle Tysfjordeni Bognesi ja Skarbergeti vahel.
E6-lt pöörab riksvei 827 Dragi, kust pääseb parvlaevaga Kjøpsviki ning sealt jälle E6-le endises Ballangeni vallas.
Kohalikud paadid viivad teedeta küladesse Tysfjordeni ja selle harude ääres.
Haridus
Vallas oli keskkool.
Kirik
Valla alal on Sør-Hålogalandi piiskopkonna Ofoteni praostkonna Tysfjordi kihelkonna Tysfjordi kogudus, Korsnesi kogudus ja Drag–Hellandi kogudus.
Ajalugu
Leiknesis Korsnesi lähedal on 55 nelja-viie tuhande aasta vanust kaljujoonist, mis kujutavad põtru, põhjapõtru, karusid, vaalu jm.
Kultuur
Dragis on Lule saamide rahvuslik kultuurikeskus Árran.
Turism ja vaatamisväärsused
Tysfjordi vallas käidi muu hulgas kauni looduse ja kalapüügivõimaluste pärast magevees ja meres.
Alates 1990-ndatest on hakatud turistidele näitama mõõkdelfiine, kes sügiseti kogunevad Tysfjordenisse heeringaid sööma.
Hellemobotnist lähevad Rootsini jalgrajad, millest paljud on märgistamata.
Stetindi mäel käiakse ronimas ja seda imetletakse tema kuju pärast.
Storjordis on turismikeskus. Dragis on võõrastemaja. Ulvikas on kämping.
Varina Howell
Varina Howell (7. mai 1826 – 16. oktoober 1905) oli ameerika kirjanik. pisi|vasakul|Varina Howell koos abikaasaga (1845)
Alates 1845. aastast oli Varina Howell abielus Jefferson Davisega.
360. aastad
360. aastad
360. aastad on aastad 360–369 pKr.
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Kümnendid: 310. aastad 320. aastad 330. aastad 340. aastad 350. aastad - 360. aastad - 370. aastad 380. aastad 390. aastad 400. aastad 410. aastad
Aastad: 360 361 362 363 364 365 366 367 368 369
Marko Albert
pisi|Marko Albert 2022. aasta Arvamusfestivalil thumb|125px|Marko Albert 2012. aasta Melbourne'i Ironmanil Marko Albert (sündinud 25. juunil 1979 Tallinnas) on Eesti triatleet.
2004
Ateena olümpiatriatlonis sai Marko Albert 21. koha, kaotades võitjale Uus-Meremaa sportlasele, 33-aastasele Hamish Carterile 4.19. 25-aastane eestlane alustas tublilt, tulles 1,5 km ujumise järel veest neljandana ja kuuludes pärast 40 km rattasõitu teise gruppi, kusjuures kaotust liidrile oli vaid 47 sekundit.
49 startija hulgas oli maailma edetabelis 84. kohal olevast Albertist tagapool vaid viis triatleeti. Eestlase paremust pidid tunnistama ka kolm eksmaailmameistrit.
Albert alustas särtsakalt, vedades ujujate rivi esimesel kolmandikul ja sai kuivale maale neljandana, kaotust aja 18.01 saanud ameeriklasele Andy Pottsile 12 sekundit. Eestlasest olid ees ka Paulo Myuashiro Brasiiliast ja venelane Igor Sõsojev. Vahetusalas tegutses aga Albert kiiresti ja pääses rattasõidule kolmandana, olles möödunud Sõsojevist.
Rattadistantsi teiseks 8 km ringiks oli formeerunud 15-liikmeline juhtgrupp, kuhu kuulus ka Marko. Kolmanda ringi tõusu järel pääsesid eest kuus meest, kes distantsi teise poolega suurendasid vahe enne jooksu jälitajatega enam kui 40 sekundile. Albert pedaalis vapralt teises 9-liikmelises grupis ja sai rattasõidu järel 15. vaheaja. Albert, kes oli enne olümpiat hädas jalavigastusega, saabus esimeselt jooksuringilt 18. kohaga, kaotust juhtijatele 2.02. Järgmisel ringil oli eestlane langenud kahe koha võrra ja vahe juhtijatega suurenenud veel minuti võrra.
2008
Pekingi olümpiamängudel sai Marko Albert 41. koha. Ta kaotas võitjale 5.20,30. Pärast ujumist oli ta 10. ning pärast rattasõitu 43. kohal.
2011
2011. aasta Hawaii Ironmanil sai Marko Albert ajaga 8:35:18 võistluse 13. koha. See oli eestlaste seni parim aeg antud võistlusel ja parima koha kordamine.
2012
2012. aasta Melbourne'i Ironmanil sai Marko Albert võistluse 9. koha koguajaga 8:18.04 (3,8 km ujumist 47:13 (3.), 180 km rattasõit 4:29.55 ja maratonijooks 2:57.35).
2012. aasta Ironman 70.3 Racine'il sai Marko Albert 1. koha ajaga 3:59:23.
2013
2013. aasta Uus-Meremaa Ironmanil sai Marko Albert 2. koha koguajaga 8:25.30.
2014
2014. aastal võitis Marko Albert Ironman New Zealandi Cameron Browni ja Terenzo Bozzone'i eest koguajaga 8:17.33: 3,8 km ujumist 46:10 (kiireim aeg), 180 km rattasõit 4:36.42 (kiireim aeg) ja maratonijooks 2:50.05 (teine jooksuaeg).
Isiklikku
Tema isa Mati Albert on endine suusataja ning õde Maria Albert on endine ujuja.
Vegan (ajakiri)
Vegan on Eesti esimene veganlus teemaline elustiiliajakiri, mis ilmus esimest korda 2016. aasta talvel. Ajakiri on täisvärviline ja liimköites ning ilmub 11 korda aastas.
Ajakirja annab välja Ajakirjastus OÜ.
Die Biene
Die Biene (eesti keeles 'mesilane') oli Rakveres (Wesenberg) väljaantud saksakeelne mesinduse kuukiri. Ajakirja väljaandja ja toimetaja oli Harry Friedrichs.
Raivo J. Raave
Raivo Joosep Raave (15. märts 1950 – 12. jaanuar 2013) oli eesti teoloog ja sotsiaalteadlane.
Die Biene
Ajakirja Die Biene ilmus 1925. aastal üks number.
Raivo J. Raave
Elulugu
Sündis Kalev Raave perekonnas.
Ta läbis Tallinna Ülikooli riigiteaduste instituudi doktoriõppe aastatel 2005–2009, TLÜ sotsiaalteaduskonna filosoofia osakonna doktoriõppe 2002–2004. TLÜ sotsiaalteaduskonna teaduste magister MA 2002. TLÜ sotsiaalteaduskonna sotsiaaltöö BA 2000 ja EMK Teoloogilise Seminari teoloogia diplomiõppe 1994–1998, EELK Usuteaduste Instituut 1980–1984. On olnud Tallinna Tervishoiu Kõrgkooli lektor,Tallinna Pedagoogilise Seminari ja Tallinna Ülikooli õppejõud, vabakutseline ajakirjanik ja literaat.
Raave on nimetanud oma vaateid postmodernseks traditsionalismiks. Tugineb nn traditsionalistide René Guénoni, Julius Evola, Aleksandr Dugini jt loomingule ning neoplatonismile (Pico della Mirandola, Marsilio Ficino jt). Platonile toetudes leiab Raave, et poliitika ja filosoofia peaksid olema ühe mündi kaks külge.
Raave on uurinud Nikolai Berdjajevi ja Aleksandr Dugini filosoofiat ning vene idee arengut. Raave on tsentristliku maailmavaate toetaja. Usutunnistuselt kristlane.
Kultuur ja Elu
Kultuur ja Elu (kuni 1959. aastani Kultuuritöötaja) on Eesti ajakiri, mis ilmub aastast 1958.
Nõukogude Venemaa okupatsiooni ajal oli Kultuur ja Elu Eesti NSV Kultuuriministeeriumi ja Eesti NSV Ametiühingute Nõukogu 1958. aastal asutatud kuukiri, mis käsitleb kultuurielu ja -lugu, kultuuriasutuste ja tuntud näitlejate tegevust, avaldab mälestusi ning lugejate kirju. Kultuur ja Elu avaldas muu hulgas lühinäidendeid, ajakirjas ilmus pikka aega fotokunsti rubriik. Aastal 1971 oli ajakirja tiraaž 30 000. ,
1980. aastatel avaldas Kultuur ja Elu rahvusliku kallakuga kultuurikirjutisi (autoriteks Mart Laar, Sulev Valner, Kalle Muuli, Jüri Leesment jt) ja lisapoognatena KE Raamatukogu sarjas mitmeid kultuurilooliselt tähtsaid kordustrükke Teise maailmasõja eel Eesti Vabariigis ilmunud originaalteostest ja tõlgetest (mh Oswald Spengleri "Õhtumaa allakäik", Oskar Looritsa "Eestluse elujõud" ja Artur Adsoni "Lahkumine").
Eesti Vabariigi taastamisele eelnenud laulva revolutsiooni ajal hakkasid ajakirjas ilmuma ajakajalised poliitilised kirjutised ning varem keelatud mälestused Nõukogude režiimi toimepandud küüditamistest ja teistest inimsusvastastest kuritegudest.
Raivo J. Raave
Elulugu
"Konservatiivse revolutsiooni" asemel soovitab Raave rääkida "loovast konservatiivsusest" ning "sotsiaalse kapitali" asemel "sotsiaalsest energiast". Tema käsitluse järgi muudab sotsiaalsete nähtuste ümberdefineerimine energeetika terminitesse ka kapitalistlikku majanduskeelele keskendunud ühiskonda. Geopoliitikat on Raave nimetanud gnosiseks.
Raave korraldas loovuskoolitusi Anthony Robbinsi laadis, pealkirjadega "Reaalsuse muutmine" ja "Enese teostamine".
Kultuur ja Elu
Alates 1990. aastatest on Kultuur ja Elu rahvusliku suunitlusega ajakiri, mille põhiteemad on Nõukogude režiimi kuriteod ning Nõukogude-vastane vabadusvõitlus. Ajapikku on sisu põhirõhk nihkunud militaarajaloole, kitsamalt Teisele maailmasõjale ja eestlaste rollile Saksa sõjaväes, kajastades seda eelkõige vabaduse eest peetud võitlusena Nõukogude Liidu vastu.
2009. aasta seisuga annab ajakirja välja Markleis OÜ.
Matemaatiline pendel
paremal|pisi|359x359px|Matemaatilise pendli sumbuvuseta väikese amplituudiga võnkumine on lihtharmooniline Matemaatiline pendel on pendli idealiseeritud mudel. See koosneb venimatu ja massitu niidi otsa riputatud punktmassist ("kuulikesest"), mis liigub etteantud tasandis ja kus puuduvad summutavad jõud.
Raivo J. Raave
Elulugu
2008. aastast Keskerakonna liige, 2010. aastast Keskerakonna kultuurikogu esimees.
Deukalion ja Pyrrha
Deukalion oli Prometheuse ja Kelaino poeg. Tema abikaasa oli Pyrrha, Prometheuse venna Epimetheuse ja Pandora tütar.
Raivo J. Raave
Isiklikku
Ta oli abielus Heli Vahingu ja Ülle Raavega. Raivo J. Raavel on seitse last: Henrik, Laura, Joosua, Susanna, Doris Kristina, Brigita-Maria, Carl Joosep.
Deukalion ja Pyrrha
Inimsoo nurjatused vihastasid Zeusi ja ta otsustas selle hävitada. Ta laskis sadada vihmal, mis kattis kogu maa peale Olümpose ja Parnassose. Kui sadanud oli juba 9 ööpäeva, triivis Parnassosele puust kirst või laev, mille Deukalion ja Pyrrha olid Prometheuse käsul ehitanud, sinna toitu varunud ja sinna varjule läinud. Teiste allikate järgi peatus nende paat Etna või Athose mäel või Tessaalias asuval Othryse mäel. Erinevalt teistest veeuputusmüütidest ei päästnud Deukalion ja Pyrrha loomi. Kuna Prometheus ja Pyrrha olid korralikud inimesed, halastas Zeus neile ja laskis veel alaneda.
Raivo J. Raave
Isiklikku
Tema vend on Riho Raave ning õed Rita Raave ja Anneli Raave-Sepp.
Kultuur ja Elu
Kriitika
Meediakriitikas on Kultuuri ja Elu süüdistatud natsismilembuses.
Matemaatiline pendel
Matemaatilise pendli võnkumine
Matemaatilise pendli võnkumisel väikese amplituudiga võib pendli liikumist lugeda lähedaseks lihtharmoonilise võnkumisega. Matemaatilise pendli võnkumist kirjeldab järgnev diferentsiaalvõrrand:
Vene Suurvürstiriik
1432. aastal sai Žygimantas Leedu suurvürstiks. Kaks aastat hiljem andis ta välja nn. Žygimantase privileegi, mis tagas Leedu õigeusulistele aadlikele nende katoliiklastest seisusekaaslastega võrdsed isiklikud ja varalised õigused. Selle eesmärk oli võita enda poole senised Švitrigaila toetajad Leedu suurvürstiriigi idaosas. Žygimantasel õnnestus võim tasakaalustada, see saavutatud, alustas ka tema Poola suhtes Leedu õiguste eest seismist.
Deukalion ja Pyrrha
Prometheus ja Pyrrha tulid mäe otsast alla ning nägid mudast ja pisut lagunenud templit. Nad tänasid seal jumalaid oma pääsemise eest, kuid kurtsid, et on nüüd ainsad inimesed maailmas. Selle peale käskis hääl (mõne allika järgi Zeus, mõne järgi Themis) neil oma ema luid üle õla selja taha visata. Deukalion ja Pyrrha pidasid seda kõlvatuks ja ega neil ema käepärast olnudki, kuid siis taipasid, et Maa on kõigi ühine ema ja tema kondid on kivid. Nad loopisid kive üle õla. Deukalioni visatutest said mehed ja Pyrrha visatutest naised.
Nii tekkis tugev ja vastupidav inimtõug, keda nimetati kivi-inimesteks. Kiviinimeste tõug valitses maa peal kuni Trooja sõjani, mil paljud neist hukkusid. Kiviinimeste järeltulijad on tänapäeva inimesed.
Deukalioni ja Pyrrha poeg oli Hellen, kõigi kreeklaste esiisa. Nende lasteks on nimetatud ka tütart Protogenead ja poega Amphiktyoni.
Matemaatiline pendel
Matemaatilise pendli võnkumine
kus
Vene Suurvürstiriik
1. septembril 1435 toimunud otsustavas Pabaiskase lahingus sai Švitrigaila lüüa, tema liitlane Liivi ordu maameister (1434–1435) Frank Kirskorf langes. Palju ordurüütleid langes vangi. See kaotus oli Liivi ordule peaaegu sama ränk kui Grünwaldi lahing 1410 oli olnud Saksa ordule. 31. detsembril 1435 kirjutati alla rahuleping, millega Liivi ja Saksa ordu kohustusid mitte sekkuma Poola-Leedu riigi siseasjadesse. Rahuleping ei muutnud Melno rahuga 1422 kindlaks määratud piire.
Hyperoartia
thumb|[[Merisutt]] Hyperoartia on lõuatute rühm, kuhu kuuluvad silmulised ning fossiilsed perekonnad Jamoytius (Jamoytius kerwoodi), Endeiolepis ja Euphanerops, kes arvatakse tavaliselt hoopis kilbitute ehk anaspiidide (Anaspida) klassi.
Vene Suurvürstiriik
Švitrigaila jätkas lootusetut vastupanu Žygimantasele. Litviinide silmis oli Švitrigaila patrioot, kuna ta püüdis taastada Leedu riigi ühtsust. Kuid algul oli poolavastane ka Žygimantas (oli lausa Švitrigaila poolel), kuid Poola aadlikud kallutasid ta peatselt poolt vahetama. Nii loobus Žygimantas Vytautase poolt välja võideldud Leedu suveräänsuse tagatistest Poola kasuks.
Konstantin Pätsi aegsete Kotkaristi teenetemärgi kavaleride loend
24. veebruaril 1938
...
Hyperoartia
Hüpotserkaalse sabaga Endeiolepis ja Euphanerops elasid Hilis-Devonis. Mõned paleontoloogid arvavad neid endiselt ostrakodermide hulka.
Matemaatiline pendel
Matemaatilise pendli võnkumine
Pikkusega l pendli võnkeperioodi annab valem:
Valemist on näha, et pendli võnkeperiood ei sõltu võnkeamplituudist ega pendli massist. Võnkeperiood sõltub raskuskiirendusest g ja pendli pikkusest, mistõttu sama pikkusega pendlil on Kuul pikem võnkeperiood kui Maal, kuna raskuskiirendus Kuul on väiksem. Kuna raskuskiirenduse g väärtus on Maa eri paigus erineb, on sama pikkusega pendli võnkeperiood samuti erinev. Seetõttu kasutatakse pendli võnkeperioodi mõõtmisi ka rauamaagi, nafta, gaasi ja muude maavarade potentsiaalsete asukohtade määramiseks.
Jüri Leppik
Jüri Leppik (sündinud 5. juulil 1964) on eesti vandeadvokaat, Advokaadibüroo Leppik ja Partnerid asutaja ja partner.
Kultuur ja Elu
Kriitika
Kritiseerides Teises maailmasõjas kaotajate poolel sõdinud eestlaste kirjeldamist positiivses valguses ja sõja võitjate sooritatud sõjakuritegude käsitlemist ajakirjas, väidab luuletaja Veiko Märka: "Leian ise, et kuigi eestlased said sõja ajal valida ainult kahe poolhullu diktaatori ja Eesti iseseisvuse surmavaenlase vahel, oli arukam poolevalik siiski Punaarmee. Esiteks on juhul, kui mõlemad võimalused tähendavad nagunii kodumaa reetmist, kasulikum sõdida võitja poolel, sest see toob sõdijale kaasa isiklikke hüvesid. (Ja enamasti tõigi.) Teiseks oli sõja ajal selge, et ainsad tõsiseltvõetavad Eesti iseseisvuse kaitsjad on USA ja Inglismaa. Nende liitlase koosseisus sõdides pidi olema vähemalt moraalselt kergem. Ja kuigi ameeriklastest ega brittidest aastakümneid reaalset kasu polnud, siis sedasama rahva moraali nad jõudumööda raadio ja muu propaganda abil ju ikka hoida aitasid." Kultuuri ja Elu hoiakuid illustreerib Märka näidetega nagu "Kõige naljakam on Wehrmachti nimetamine vabastajateks.", "Hitleri nime sünonüümina kasutab Kultuur ja Elu läbivalt hellitusväljendit Juht (lk 19 neljal korral), mis teeb lugemise eriti lõbusaks.", "Ajakirja suhtumise Hitleri-Saksamaasse Teise maailmasõja päevil võtab hästi kokku ühe seda teeninud eestlase lause: „Edukas algus, väärikas lõpp”." ja "Kultuur ja Elu aga kirjutab (lk 5): „Kogu Teise maailmasõja niiditõmbaja oli Inglismaa – Inglismaa mängis ameeriklastega kokku ja nii Hitler kui Stalin olid kistud konflikti." .
Konstantin Pätsi aegsete Kotkaristi teenetemärgi kavaleride loend
Raudrist
...
Vene Suurvürstiriik
Oma võidu tähistamiseks Pabaiskase lahinguks laskis Žygimantas ehitada kiriku. Hiljem kerkis selle ümber Pabaiskase küla.
Kultuur ja Elu
Kriitika
Keeleteadlase Urmas Sutropi hinnangul ründab Kultuur ja Elu liberaalseid ja demokraatlikke väärtusi, väites, et "eesti rahvas ei kanna mingit süükoormat siin toime pandud natsikuritegude eest" ning illustreerides ka neutraalseid ajalooartikleid peamiselt fotodega natsisümboolikast ülistavate allkirjadega nagu "Ärganud rahvuse teravik".
Vene Suurvürstiriik
Žygimantase tapsid 1440. aastal Trakai lossis Leedu suuraadlikud, kellele tema tsentralisatsiooni- ja poolavaenulik poliitika ei meeldinud. Tema surma järel sai Poolas võimule Kazimierz IV.
Jüri Leppik
Ta lõpetas 1983. aastal Tihemetsa Sovhoostehnikumi ja 1991. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
Alates veebruarist 1992 on ta Eesti Advokatuuri liige, detsembrist 1994 vandeadvokaat. 1991 oli ta Tallinna II Õigusnõuandla stažöör, 1991–1995 Vanalinna Advokaadibüroo advokaat, 1995–1997 vandeadvokaat Advokaadibüroos Aivar Pilv. 1997. aasta augustis asutas Jüri Leppik advokaadibüroo Leppik ja Partnerid.
Jüri Leppik on olnud tihedalt seotud Eesti Advokatuuri tegevuse ja juhtimisega. Eesti Advokatuuri juhatuse liige on ta olnud alates 2004. aastast. Ta on kolmandat ametiaega Eesti Advokatuuri juhatuse liige.
Jüri Leppik tegeleb peamiselt tsiviilasjadega ja majandusõigusega seotud kriminaalasjadega. Muu hulgas on ta osalenud kaitsjana paljudes avalikkuse kõrgendatud huvi pälvinud kohtuasjades.
Ta on esindanud näiteks Karoly Kirberit, Tarmo Pedjasaart, Tõnis Haavelit jt.
Peep Lassmann
Peep Lassmann (19. märts 1948 Tartu) on eesti pianist ja muusikapedagoog, aastatel 1992–2017 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia rektor.
Elulugu
Peep Lassmann on üles kasvanud Tallinnas. Lassmann alustas muusikaõpinguid Tallinna Lastemuusikakoolis, seejärel õppis Tallinna Muusikakeskkoolis professor Heljo Sepa juures, kes jäi tema juhendajaks ka Tallinna Konservatooriumis. Pärast konservatooriumi lõpetamist 1971. aastal täiendas Peep Lassmann end Moskva konservatooriumis pianist Emil Gilelsi juures.
Tööle asus Peep Lassmann Tallinna Konservatooriumi, olles õppejõud, 1987. aastast klaverikateedri juhataja ja 1992. aastast Eesti Muusikaakadeemia rektor.
Poliitiline tegevus
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel erakond Isamaa nimekirjas Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 2 (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosad) 86 häält ning ei osutunud valituks.
Isiklikku
Peep Lassmann on kirglik linnuhuviline, üks enim erinevaid linnuliike vaadelnud eestlasi.
Hans Trass on Peep Lassmanni onu.
Peep Lassmanni poeg Sten Lassmann on samuti pianist.
Hyperoartia
Tänapäevastest loomadest kuuluvad sellesse rühma ainult silmulised. On avastatud ka Hilis-Devoni fossiilne silmuline ''Priscomyzon.
Arvatakse, et rühm Hyperoartia lahknes teistest selgroogsetest juba varajases Paleosoikumis või varemgi, nii et ta ei põlvne ostrakodermidest.
Kalev Arro
Kalev Arro (11. juuli 1915 Valgjärve vald – 2. juuni 1974) oli eesti metsavend.
Sündinud 17. juunil
''Siin loetletakse 17. juunil sündinud tuntud inimesi.
Helar Osila
Helar Osila (sündinud 5. juulil 1970 Haapsalus) on eesti spordiajakirjanik.
Ta lõpetas 1985. aastal Mäetaguse 8-klassilise Kooli, 1988. aastal Iisaku Keskkooli ning õppis aastatel 1989–1993 Tartu Ülikooli ajakirjandusosakonnas.
Alates 1993. aastast töötab Helar Osila Eesti Televisiooni sporditoimetuses reporteri ja toimetajana.
Isiklikku
Tema ema on luuletaja ja näitekirjanik Virve Osila.
Hondurase jalgpallikoondis
Hondurase jalgpallikoondis on Hondurase rahvuskoondis jalgpallis.
Hondurase koondis on kolmel korral kvalifitseerinud FIFA MM-i finaalturniirile (1982, 2010, 2014).
380. aastad
380. aastad
380. aastad on aastad 380–389 pKr.
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Kümnendid: 330. aastad 340. aastad 350. aastad 360. aastad 370. aastad - 380. aastad - 390. aastad 400. aastad 410. aastad 420. aastad 430. aastad
Aastad: 380 381 382 383 384 385 386 387 388 389
Tallinna ühistranspordiliinid
Tallinna ühistranspordiliinid on Tallinna-sisesed ja kohati Tallinna lähiümbrust läbivad bussi-, trolli-, trammi- ja rongiliinid.
Bussiliinid
pisi|17. liini buss Hauka peatuses thumb|[[Ikarus tüüpi autobuss liinil 17A sõitmas mööda Estonia puiesteed 1996. aasta mais. Viimati olid Ikarused Tallinna Autobussikoondises kasutusel 2003. aasta veebruaris. MRP Liinide kaks Ikarus 415.20 tüüpi bussi sõitsid kuni aastani 2007.]] pisi|Buss nr 18 [[Viru Keskus|Viru keskuse juures]] pisi|Buss sõitmas liinil 20A [[Möldre teel]] pisi|Liin nr 21A Sõba peatuses, [[Rannamõisa tee]] pisi|23 liini buss [[Kristiine linnaosas]] alt=|pisi|229x229px|Buss sõitmas liinil 25 [[Möldre teel]] alt=-|pisi|Liin nr 30 saabumas Priisle peatusesse pisi| pisi| pisi|Keskturg peatusel pisi|Buss liinil 49 pisi|Mustakivi peatuses pisi|Sõit lõpp-peatuse parklast Ussimäe teele pisi|Madala põrandaga MAN A40 pisi|[[Rahumäe tee ja Tervise tn ristmik]] thumb|Buss 65 [[Linnamäe tee|Linnamäe – Mustakivi tee ristmikul]] pisi|Priisle pisi|Buss nr 67 [[Laagna teel enne Paesilla peatust.]] pisi|Reis bussiga 67 pisi|Seli puhkepeatus pisi|Estonia→Seli suunal pisi|Paesilla peatuses thumb|Trolliliini lõpp-peatus. [[Balti jaam, Toompuiesteel.]] pisi|5 Balti Jaam, [[Kaja bussipeatuse juures, Vilde tee]] pisi|Troll nr 7 Balti jaamas, august 1999 thumb|Tallinna ühistranspordi lõppjaam Koplis. Taamal Tallinna Tehnikaülikooli hoone. pisi| Tallinnas on 2023. aasta 1. august seisuga 72 bussiliini, millest:
Endised bussiliinid
Marsruudina on toodud viimane marsruut enne liini sulgemist. ! Liin ! Marsruut ! Vedaja ! Puhkepeatus ! Märkmed
suunati 33A marsruudile (seni oli käigus puhkepäeviti)
Kommertsbussiliinid
Marsruudina on toodud viimane marsruut enne liini sulgemist. ! Liin ! Marsruut ! Vedaja ! Puhkepeatus ! Märkmed
Trammiliinid
! Liin ! Marsruut ! Märkmed
Kasutatav veerem
! Tüüp ! Kasutuses ! Märkused
Trolliliinid
! Liin ! Marsruut ! Märkmed
Väino Luup
Väino Luup (5. juuli 1936 – 4. veebruar 2022) oli eesti nukunäitleja ja lavastaja.
Ta lõpetas 1955. aastal Tallinna Ühisgümnaasiumi.
Aastatel 1956–1958 töötas ta Nukuteatris autojuhi ja lavameistrina, 1958–1973 näitlejana, 1973–1992 heliinsenerina, 1992–1995 lavastajana ja 1995–2001 vaneminsenerina.
Ta on mänginud telelavastustes "Kessu ja Tripp", "Tammetõru seiklused" ja "Väike nõid".
390. aastad
390. aastad on aastad 390–399 pKr.
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Kümnendid: 340. aastad 350. aastad 360. aastad 370. aastad 380. aastad - 390. aastad - 400. aastad 410. aastad 420. aastad 430. aastad 440. aastad
Aastad: 390 391 392 393 394 395 396 397 398 399
Tšuvašid
Tšuvašid (endanimetus чӑвашсем) on turgi rahvas Euroopas Volga keskjooksul. Nad räägivad tšuvaši keelt.
Peamisteks tšuvaššide asualadeks on Tšuvaššia, Tatarstan ja Baškortostan. 1989. aastal oli tšuvašše Venemaal 1 773 645. Neist vaid 906 922 elas Tšuvaššias. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 1 435 872 tšuvašši, neist Tšuvaššias 814 750.
Tšuvaššide Kaasani khaaniriigi asualad liideti Moskva tsaaririigiga 1552. aastal. Tšuvašid olid paganausulised, kuid nende hulgas oli teataval määral levinud ka islam. 17. sajandil algas tšuvaššide ristimine vene õigeusku, 18. sajandil muutus see massiliseks ja vägivaldseks. Suur osa tšuvašše rändas välja mujale Volgamaile ja Siberisse, et vene õigeusku astumist vältida. Samal põhjusel asus 19. sajandi lõpul Türki ümber umbes 100 000 islamiusulist tšuvašši.
Tšuvašid jagunevad kolme etnograafilise rühma vahel:
Materiaalne kultuur
Materiaalses kultuuris ja eriti ornamentikas on tšuvaššidel palju ühisjooni soome-ugri rahvastega, arvataksegi, et tšuvašid on turgi keelele üle läinud soomeugrilased.
Üldiselt peetakse tšuvašše koos bulgaarlastega bulgaaride järeltulijaiks.
Tšuvašid Eestis
Eestis elas 2021. aasta rahvaloenduse andmetel 334 tšuvašši, 2011. aasta rahvaloenduse andmetel aga 373 tšuvašši. Eestis tegutseb kaks tšuvaši kultuuriseltsi: Narvas on 2003. aastal asutatud selts Narspi ja Tallinnas 1990. aastal asutatud Tšuvaši Kultuuriselts. Mõlemal seltsil on oma pärimusmuusika kollektiiv: Narspi ja Palan. Tallinnas tegutseb ka tšuvaši folk-pop-ansambel Tarai (Тарай).
Tšuvaši päritolu on laulja Elina Netšajeva ja oli näitleja Angelina Semjonova. Samuti ka vehkleja, olümpiavõitja Svetlana Tširkova.
Ringsagedus
Ringsagedus ehk nurksagedus (tähis ω, ühik s–1) on perioodiliselt võnkuva süsteemi võngete arv 2π sekundi jooksul. Nii nagu sagedus f, väljendab ka ringsagedus ω seda, kui kiiresti võnkumine toimub. Erinevalt sagedusest, mis näitab võnkeperioodide T arvu sekundis, väljendab ringsagedus võnkumisel sekundis läbitud faasinurk. Kuna ühele võnkeperioodile (täisringile) vastab faasi nurk 2 \pi, siis ringsagedus Ringsagedust eelistatakse sageli sageduse asemel, sest võimaldab kompaktsemat esitust, eriti trigonomeetriliste funktsioonidega avaldistes, näiteks, selle asemel et kirjutada.
Heron
Aleksandria Heron (Ἥρων ὁ Ἀλεξανδρεύς) oli 1. sajandil elanud kreeka insener, mehaanik ja matemaatik.
Elulugu
Aleksandria Heroni noorusest pole palju teada, kuid ta ei pärine Aleksandriast. Kindlalt pole teada ka tema sünni- ja surmadaatumid, paljude ajaloolaste arvates jäävad need 1. sajandisse pKr. Tema töödest on meieni jõudnud üksikud füüsika- ja matemaatikatraktaadid. Paljud tema tekstid on säilinud ladina ja araabiakeelsetes. ürikutes. Sajandite jooksul tehtud rohkete ümberkirjutuste autentsus on seatud vahel kahtluse alla.
Tööd
thumb|Heroni aeolipile illustratsioon Matemaatikas omistatakse Aleksandria Heronile mitmeid valemeid, millest tuntuim on Heroni valem.
Optikas käsitles Heron teoses "Catoptrica" valgust ja selle peegeldumist, sõnastades valguse optilise peegeldumise printsiibid.
Dariga Nazarbajeva
pisi|Dariga Nazarbajeva Dariga Nazarbajeva (kasahhi Дариға Нұрсұлтанқызы Назарбаева; sündinud 7. mail 1963 Temirtaus) on Kasahstani jurist ja poliitik, riigi esimese presidendi Nursultan Nazarbajevi tütar.
Alates 20. märtsist 2019 2. maini 2020 oli ta Kasahstani parlamendi senati esimees.
Elulugu
Dariga sündis aastal 1963 tänapäeva Kasahstani alal Temirtaus. Tema isa on president Nursultan Nazarbajev. Ta õppis Moskva ülikoolis ja Kasahstani Riiklikus Ülikoolis.
3. aprillil 2014 sai temast parlamendi alamkoja Mazhilise aseesimees.
11. septembril 2015 sai temast peaministri asetäitja.
Dariga oli abielus endise asevälisministri Rahhat Älijeviga, kes hiljem pages riigist. Aastal 2007 nad lahutati. Älijevi väitel lahutati nad Nursultan Nazarbajevi käsul ja ilma tema nõusolekuta. Neil sündis kaks poega – Nurali ja Aisoultan – ning tütar Venera. Aastal 2003 sai temast vanaema, kui Nuralil sündis tütar Laura.
Dariga on ka harrastuslaulja. Ta soovis konservatooriumis laulmist õppida, ent isa käsul jättis need õpingud pooleli.
Pastrėvys
Pastrėvys on küla Leedus Elektrėnai omavalitsuses, Pastrėvysi valla halduskeskus. Küla asub Strėva jõe ääres, Elektrėnai veehoidla lõunakaldal. Pastrėvysis on põhikool, postkontor ja raamatukogu.
Elanikkond
pisi|tühi|Koolimaja
Ruth Jürjo
Ruth Jürjo (sündinud 5. juulil 1969) on eesti luuletaja ja toimetaja. Luuletajana kasutab pseudonüümi Ruth Jyrjo.
Ta debüteeris 1990. aastal luulekoguga "Mänguraamat", mis kuulus kogumikku "Luulekassett '90".
Jürjo on toimetanud näiteks E. J. Lowe "Sissejuhatuse vaimufilosoofiasse" (tõlkinud Tiiu Hallap, 2008) ja Leonid Stolovitši mälestusteraamatu "Kohtumised elu radadel" (tõlkinud Aive Pevkur, 2008).
Ungari valitsejate loend
Ungari valitsejate loend loetleb Ungari monarhe (Ungari vürste ja kuningaid) 9. sajandist 1918. aastani.
420. aastad
420. aastad
420. aastad on aastad 420–429 pKr.
Sajandid: 4. sajand - 5. sajand - 6. sajand
Kümnendid: 370. aastad 380. aastad 390. aastad 400. aastad 410. aastad - 420. aastad - 430. aastad 440. aastad 450. aastad 460. aastad 470. aastad
Aastad: 420 421 422 423 424 425 426 427 428 429
Saskia Kasemaa
Saskia Kasemaa (12. veebruar 1945 Tartu – 8. august 2019 Tartu) oli eesti maalikunstnik.
Ta lõpetas Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi 1971. aastal. Oli aastatel 1974–1985 Tartu Kunstikooli ning aastast 1988 Tartu Ülikooli maaliosakonna õppejõud ja aastatel 1996–1997 juhataja.
Isiklikku
Saskia Kasemaa oli Elmar Kitse ja Linda Kits-Mäe tütar. Ta oli abielus Andrus Kasemaaga, nende pojad on kunstnik Markus Kasemaa, tõlkija Martin Kasemaa ja mööblirestauraator Mattias Kasemaa. Flötist Margus Kits on tema vend.
410. aastad
410. aastad
410. aastad on aastad 410–419 pKr.
Sajandid: 4. sajand - 5. sajand - 6. sajand
Kümnendid: 360. aastad 370. aastad 380. aastad 390. aastad 400. aastad - 410. aastad - 420. aastad 430. aastad 440. aastad 450. aastad 460. aastad
Aastad: 410 411 412 413 414 415 416 417 418 419
10. aastad eKr
10. aastad eKr olid aastad 19 eKr kuni 10 eKr.
Imeulme
Imeulme ehk võluvik (ka fantaasiakirjandus ingliskeelse fantasy eeskujul või muinasulme) on ulme alamžanr.
Nagu ulme üldse, käsitleb ka imeulme maailma sellisena, nagu see ei ole (olnud). Erinevalt teadusulmest seletub fantastiline komponent selgelt teadusliku maailmapildi väliste nähtustega: maagia, nõiduse või muu imepärasega (nagu ka imemuinasjutus). Erinevalt õudusulmest ei ole teose eesmärgiks mõjuda õudselt.
Üldiselt peetakse imeulme oluliseks tunnuseks maagia kujutamist. Imeulme hulka paigutatakse tavaliselt teosed, kus esinevad pöialpoisid, lohed, ükssarvikud ja muud mütoloogilised olendid (välja arvatud juhul, kui nende anatoomiat ja füsioloogiat põhjalikult käsitletakse – see muudab teose teadusulmeks). Harilikult kuuluvad imeulme alla ka need teosed, mille tegelaste seas on Jumal, Kurat või Jõuluvana.
Imeulme tegevustik toimub keskajas märksa sagedamini kui teadusulme puhul ja peaaegu mitte kunagi tulevikus. Sageli toimub teadusulme kõrgtehnoloogilises keskkonnas ja imeulme madaltehnoloogilises keskkonnas, kuid see ei ole reegel, mille järgi neid eristada saaks.
Mitmed imeulmeautorid mõtlevad välja maailma, milles toimub terve romaani- või filmisari. Tuntud on Terry Pratchetti, Roger Zelazny ja J. R. R. Tolkieni maailmad.
Ajalugu
Žanri tekkest võib hakata kõnelema seoses 19. ja 20. sajandi vahetusel ilmunud William Morrise ja Lord Dunsany raamatutega. Imeulme seikluslikuma suuna (sword and sorcery) pioneeriks oli Robert E. Howard. Esialgu avaldati imeulmet samades ajakirjades kui ulmet ning seda kirjutasid ka samad autorid (nt Fritz Leiber ja L. Sprague de Camp). Imeulme (ja eriti selle eepilisema suuna (epic fantasy)) teetähiseks on J. R. R. Tolkieni "Sõrmuste isanda" triloogia. Triloogia 1965. aasta pehmes köites väljaanne saavutas USA ülikoolides kultusliku staatuse. Teos leidis rohkelt jäljendamist ja aitas kaasa ka vähemeepilise imeulme levikule. 1990ndatel saavutas populaarsuse varasemast eepilisest fantaasiakirjandusest tumedam suund (grimdark).
Piiritlemine
Imeulme ja selle paljude alamžanride tunnused annavad austajatele aluse pikkadeks vaidlusteks imeulme piiritlemise üle.
Ühelt poolt on imeulme areng võrdlemisi selgelt ajalooliselt jälgitav. Valdav enamik autoreid järgib eelnevate autorite (vastavalt alamžanrile eriti Tolkieni või R.E. Howardi) kasutatud karaktereid, süžee-elemente ja faabulat. Siin on mõjukaks Joseph Campbelli monomüüdi käsitlus. Kirjastajad ja raamatukaupmehed kasutavad žanri suhtelist ühetaolisust ka oma toodete positsioneerimisel: imeulmeteosed on tavaliselt hõlpsasti tuvastatavad kaanekujunduse ja kaanemärgete kaudu, raamatupoodides paigutatakse imeulmeteosed ulmekirjanduse riiulitesse.
Mõõga ja maagia lood (sword and sorcery)
Mõõga ja maagia lood on seikluslikud lood, mille konflikt on piiratum, kui eepilisel fantaasiakirjandusel. Nende lugude kangelane on enamasti füüsiliselt tugev, maagiat kasutavad peamiselt negatiivsed tegelased ja tegevustik paigutub meie maailma eelajalukku.
Eepiline fantaasia (epic fantasy)
Eepiline fantaasiakirjanduse alla kuuluvad eepilise haardega lood, mis tavaliselt leiavad aset minevikus. Tunnusteks on maagilised olendid, imevõimed, mis ilmnevad loos algusest peale, hea ja kurjas võitlus ning selgelt eristuvad traditsioonilised karakterid.
Eepiline fantaasia on laiahaardelisem kui kõrgfantaasia, teose sündmustik puudutab tervet maailma või universumi. Kõik eepilised fantaasiad on ühtlasi ka kõrgfantaasiad. Eepilised fantaasiad esinevad tavaliselt triloogia või sarjana. Tegevus toimub pika ajaperioodi jooksul ja leiab aset autori loodud ainulaadses maailmas või universumis.
Ajalooliselt on eepiline fantaasia välja arenenud eepostest; sõna epic inglise keeles tähendab nii „eepost“ (suur jutustav värssteos) kui „eepilist“ (jutustav). Paljud eeposed on tänapäeval levinud fantaasiažanri alustekstid. Žanr sai eriti populaarseks, kui 2000. aastatel valmis Tolkien’i sarja „Sõrmuste isand“ ainetel telesari. Enim rolli eepilise fantaasia žanri kujunemisel ongi mänginud J. R. R. Tolkien’i sari „Sõrmuste isand“.
Tuntuimad eepilise fantaasia teosed on Christopher Paolini sari „Pärand“, C. S. Lewis’ sari „Narnia kroonikad“ ja J. R. R. Tolkien’i sari „Sõrmuste isand“. On vaidlusi, kuhu George R. R. Martini „Jää ja tule laul“ liigitub, sest kuigi tal on mitmeid eepilise fantaasia tunnuseid, on sealt puudu näiteks kangelane ja vaenlane ning hea ja kurja võitlus. „Jää ja tule laulu“ on kirjeldatud ka kui eepilise fantaasia ülesena.
Kõrgfantaasia (high fantasy)
Kõrgfantaasia mõiste võttis kasutusele Lloyd Alexander 1971. aastal oma essees. Kõrgfantaasia tegevus toimub teisestes, väljamõeldud maailmades, mitte tegelikus maailmas või universumis. Maailmad on autorite enda loodud, seal kehtivad omad reeglid. Tavaliselt esinevad kõrgfantaasia trioloogia või sarjana ning tegevus toimub pika ajaperioodi jooksul. Žanrile on omased detailsed maagiasüsteemid, üleloomulikud võimed, tegelaste arvukus ja laiahaardeline maailm.
Kõrgfantaasia erinevus eepilisest fantaasiast seisneb selles, et kõrgfantaasia keskendub pigem karakterite arengule. Kõrgfantaasia ei pea olema eepiline, kuid kõik eepilised fantaasiad on ühtlasi ka kõrgfantaasiad.
Tuntuimad kõrgfantaasiad on J. R. R. Tolkien’i triloogia „Sõrmuste isand“, Brandon Sandersoni „Stromlight Archive“ ja George R. R. Martini „Jää ja tule laul“. Martini menusarja saab lugeda kõrgfantaasia alla, sest kuigi maagiaelemente on pigem vähe, ei puudu need täielikult ja tegevus toimub autori loodud maailmas.
Madalfantaasia (low fantasy)
Madalfantaasia on tihedalt seotud kõrgfantaasiaga. Seda žanrit iseloomustavad üleloomulikud tegevus ja sündmused, mis toimuvad tavamaailmas. Suurim erinevus madal- ja kõrgfantaasia vahel on tegevuskoht. Madalfantaasia leiab aset planeedil Maa ning maailm allub realistlikele füüsikaseadustele.
Tuntuimad teosed on Neil Gaimani „Ameerika jumalad“, Diana Gabaldoni „Võõramaalane“ ja J. K. Rowlingu sari „Harry Potter“. Viimane loetakse madalfantaasiaks, kuna tegevus toimub tänapäeva maailmale sarnases, mitte täiesti uues väljamõeldud maailmas.
Linnafantaasia (urban fantasy)
Tänapäeva linnakeskkonnas toimuvad lood. Žanrinime kasutatakse mõnikord ka tänapäeval toimuvate lugude kohta sõltumata nende toimumise keskkonnast.
Koomiline fantaasiakirjandus (comic fantasy)
Teosed, mille eesmärgiks on lugeja naerma ajada. Enamasti toimuvad sekundaarsetes maailmades ja parodeerivad erinevaid imeulme alamžanre.
Grimdark
1990. aastatest alates kirjutatud süngetooniline imeulme. Kuigi žanri teetähiseks on George R. R. Martini eepiline "Jää ja tule laul", kuuluvad žanrisse ka süngematoonilised imeulmeteosed väljaspool eepilist fantaasiakirjandust. Eestikeelne termin puudub.
Paasilinna
Paasilinna on soomepärane perekonnanimi, mille tuntud kandjate seas on:
Wake'i saar
pisi|[[USGS Landsat 7 ETM+ Wake'i atolli satelliidipilt]] Wake ehk Wake'i atoll on Ameerika Ühendriikidele kuuluv saar Vaikse ookeani põhjaosas. Korallsaare pindala on 6,5 k² ja rannajoone pikkus 19,3 km. Kõrgus kuni 6 m. Atolli moodustavad Wake'i saar ning väiksemad saared Wilkes ja Peale. pisi|Wake'i atoll
Ajalugu
1941. aasta lõpus vallutas saare Jaapani sõjavägi. Saarele asus Jaapani garnison, mille ülem oli Shigematsu Sakaibara. Sõja lõpus katkes saare varustamine ja seal asunud inimesed jäid nälga. Sõdurid toitusid endeemsest wake'i ruigast (Hypotaenidia wakensis), kelle asurkond viimseni tapeti. 1943. aastal hukati kõik vangistatud Ameerika Ühendriikide tsiviilisikud. Jaapani garnison alistus 4. septembril 1945.
Mars Express
Mars Express on Euroopa Kosmoseagentuuri (ESA) kosmosesond, mille eesmärgiks on uurida Marssi ja see on ESA esimene planeetidevaheline missioon. "Express" viitas algselt kiirusele ja efektiivsusele, millega sond ehitati, kuid hiljem lisandus sellele ka aeg, millega sond jõudis Maalt Marsi orbiidile. Sondi reisi Marsile lühendas tunduvalt asjaolu, et see startis ajal, kui Marsi ja Maa vaheline kaugus oli viimase 60 000 aasta väikseim.
Kosmosesond Mars Express koosneb kahest osast: satelliidist Mars Express ja maandurist Beagle 2, mis laskus Marsi pinnale detsembris 2003. Maandur ei hakanud Marsi pinnal tööle, kuid satelliit on funktsioneerinud 2004. aasta algusest. Mars Express kaardistab Marsi pinda ja mineraale ning Marsi atmosfääri ringlust ja koostist.
430. aastad
430. aastad
430. aastad on aastad 430–439 pKr.
Sajandid: 4. sajand - 5. sajand - 6. sajand
Kümnendid: 380. aastad 390. aastad 400. aastad 410. aastad 420. aastad - 430. aastad - 440. aastad 450. aastad 460. aastad 470. aastad 480. aastad
Aastad: 430 431 432 433 434 435 436 437 438 439
Evaristo Carvalho
Evaristo do Espírito Santo Carvalho (22. oktoober 1942 – 28. mai 2022) oli São Tomé ja Príncipe poliitik. 3. septembrist 2016 kuni 2. oktoobrini 2021 oli ta São Tomé ja Príncipe president. Aastatel 1994 ja 2001–2002 oli ta peaminister.
Karjäär
Ta oli São Tomé ja Príncipe peaminister 7. juulist 25. oktoobrini 1994 ning 26. septembrist 2001 kuni 28. märtsini 2002. Ta kuulus erakonda Sõltumatu Demokraatlik Aktsioon (ADI).
Carvalho kandideeris 2011. aastal presidendiks, ta oli sel ajal rahvusassamblee president. Talle avaldas toetust ka toonane peaminister Patrice Tovoada. Esimeses ringis õnnestus tal koguda 21,8% häältest, suurem häältesaak oli vaid ekspresident Manuel Pinto da Costal. Teise vooru võitis Costa 52,9% toetusega ning sai uueks presidendiks. Carvalhost sai pärast valimisi ADI asepresident.
Presidendina
Carvalho kandideeris taas presidendiks 2016. aastal, esimeses voorus õnnestus küll saada 49,8% hääletanute toetus, kuid võitmiseks läinuks vaja üle poole häältest. Teine voor pidi toimuma mõni nädal hiljem, kuid 7. augustil teatas Carvalho vastaskandidaat ning ametis olev president Costa oma kandidatuuri tagasivõtmisest; ta tõi põhjenduseks juulis toimunud hääletustulemuste võltsituse. Selle tulemusel sai Carvalhost automaatselt president, ta vannutati ametisse 3. septembril 2016. Rahvusvahelisel tasandil peeti valimisi ausateks, USA välisministeerium märkis oma pressiteates: "Äsjaolnud valimised on järjekordne tõestus São Tomé ja Príncipe demokraatlikest väärtustest. Tänu riigi heale tööle on São Tomé ja Príncipe rahvas jätkuvalt teistele riikidele demokraatlikuks eeskujuks."
3. septembril 2021 pidi lõppema Carvalho mandaat. Saô Tomé et Principe ei olnud selleks ajaks temale järglast veel valinud ja presidendivalimiste teine ​​voor toimus alles 5. septembril. Enneolematu olukord, mis oli tingitud vaidlusest esimese vooru tulemuste kehtivuse üle, põhjustas teise vooru korraldamise edasilükkamise kaks korda. Seetõttu hääletas parlament Carvalho volituste pikendamise üle. Carvalho oli ametis kuni uue presidendi Carlos Vila Nova ametisse astumiseni 2. oktoobril 2021.
Salmān ibn Ḩamad Āl Khalīfah (1894–1961)
Šeik Salmān ibn Ḩamad Āl Khalīfah (araabia keeles سلمان بن حمد آل خليفة; elas 10. oktoober 1894 – 2. november 1961) oli Bahreini monarh (ḩākim) aastatel 1942–1961.
Ta oli eelmise hakimi Ḩamad ibn ‘Īsá Āl Khalīfah vanim poeg ja tõusis troonile pärast isa surma 20. veebruaril 1942.
Hariduse omandas ta eraõpetajate käe all. Aastatel 1937–1942 oli šeik Salmān Al-Muharraq'i kuberner. Troonipärijaks nimetati ta ametlikult veebruaris 1940.
Bahreini valitsejana osales ta 1953. aastal Suurbritannia kuninganna Elizabeth II kroonimisel.
Šeik Salmānil oli kolm abikaasat. Nendest abieludest sündis kokku üheksa last, kolm poega ja kuus tütart. Tema surma järel tõusis troonile vanim poeg ‘Īsá. Tema teine poeg Khalīfah sai 1971. aastal Bahreini esimeseks peaministriks.
Ogakärblased
Ogakärblased (Stratiomyidae) on kahetiivaliste seltsi kärbseliste alamseltsi kuuluv vormirikas putukate sugukond. Ogakärblasi on teada umbes 1500 liiki 400 perekonnast. Eestis elab üle 30 liigi.
Putukate ladinakeelse nimena on mõnikord ekslikult kasutatud ka sõna Stratiomyiidae.
Varasemates süstemaatikates on sugukond paigutatud nüüd obsoleetsesse rühma sirgõmbelised (Orthorrhapha).
Valmikud elavad enamasti nende vastsete elupaigus. Ogakärblasi võib leida eriti märgadest ja soistest aladest nagu veekogude kaldaalad.
Eestis elavatest ogakärblastest võib nimetada Stratiomys chamaeleon 'i, Chloromyla formosa 't ja Oplodontha viridula 't.
Sääriksääsklased
Viited
Harkrankar
Salmān ibn Ḩamad Āl Khalīfah
pisi|Salmān ibn Ḩamad Āl Khalīfah 2017. aastal Šeik Salmān ibn Ḩamad Āl Khalīfah (sündinud 21. oktoobril 1969) on Bahreini kuningliku perekonna liige ja sõjaväelane, alates 9. märtsist 1999 Bahreini kroonprints, alates 12. novembrist 2020 Bahreini peaminister.
Norra kuningate loend
Norra kuningate loendis on loetletud Norra valitsejad alates 862. aastast, mil Harald Kaunisjuus ühendas Norra alad ühtseks kuningriigiks.
Salmān ibn Ḩamad Āl Khalīfah
Ta on Bahreini kuninga Ḩamad ibn ‘Īsá Āl Khalīfah' vanim poeg.
Aastatel 1999–2008 oli ta Bahreini kaitsejõudude ülemjuhataja. Alates 6. jaanuarist 2008 on ta Bahreini relvajõudude ülemjuhataja asetäitja, kellele alluvad nii Bahreini kaitsejõud kui ka rahvuskaart. Tema vastutusvaldkonnaks relvajõududes on planeerimine.
Ta on abielus, tal on kaks poega ja kaks tütart.
Semeliškės
Semeliškės on alev Leedus Elektrėnai omavalitsuses, Semeliškėse valla halduskeskus. Alev asub Strėva jõe ääres.
Semeliškėses on gümnaasium, postkontor, kultuuriklubi ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastal 1783 ehitatud puidust katoliku kirik (vanim puukirik Leedus), õigeusu kirik aastast 1895 ja vesiveski.
Nimi
Alevi nimi on (nime lõpu järgi otsustades) tulenenud isikunimest. Nimi oli tõenäoliselt Samilis; alevi nimi oli pikka aega Samiliškės, hiljem aga Semeliškiai'. Tänapäevast nime kannab alev alates XX sajandi esimesest poolest.
pisi|Õigeusu kirik
Ajalugu
Arvatakse, et asula tekkis millalgi vahemikus 1276–1283, mil Traidenis asustas sellesse piirkonda ristisõdijate eest pagevaid preislasi ja Leedu läänealade elanikke. Kirjalikes allikates on Semeliškėst esmamainitud aastal 1375. Aastal 1501 ehitati sinna esimene kirik.
Aastail 1529–1567 oli Semeliškės privileegideta linnade nimistus. Tõenäoliselt oli toona tegemist ikkagi aleviga, sest alevitele tüüpiliselt olid Semeliškėsel olemas õigus turuplatsile ja elanikel õigus metsast puid varuda, seeni ja marju korjata ning jõgedest ja järvedest kala püüda.
Aastast 1578 on esimesed teated Semeliškėse mõisa kohta. Mõis kuulus pikka aega Römeritele, alates XVIII sajandist aga Zawiszadele. Aastal 1782 valmis sealne puidust katoliku kirik.
Tsaariajal oli Semeliškės venekeelne nimekuju Сумилишки. Aastal 1895 valmis sealne õigeusu kirik, järgmisel aastal moodustati selle juurde ka õigeusu kihelkond. Aastast 1954 on see Vievise õigeusu kihelkonna abikirikuks.
XX sajandi alguses elas alevis 300 juuti, kes moodustasid ligi kolmandiku alevi elanikkonnast. Sõja puhkedes pagesid sinna 200 juuti Baranavičyst, paisutades sealse juudi kogukonna 500-pealiseks. 6. oktoobril 1941 hukkasid Saksa okupatsiooniväed alevi lähistel metsast 962 juuti, kellest osad olid pärit Vievisest, osad aga Žasliaist.
Statistikaamet
Statistikaamet on Rahandusministeeriumi haldusalas olev Eesti riigiasutus, mis toodab riiklikku statistikat.
Organisatsioon
Statistikaamet asub Tallinnas aadressil Tatari tänav 51. Asutuse ingliskeelne ametlik nimi on Statistics Estonia.
Ameti peadirektorid:
Tegevus
Statistikaameti ülesanne on pakkuda infoteenust Eesti keskkonna, rahvastiku, sotsiaalvaldkonna ja majanduse olukorra ja trendide kohta. Statistikaamet korraldab aastas üle 200 statistikatöö, lisaks täidetakse eritellimusi Eesti ja välismaa statistikatarbijatele. Riiklik statistika on kooskõlas rahvusvaheliste klassifikaatorite ja meetoditega ning vastab erapooletuse, usaldusväärsuse, asjakohasuse, tasuvuse, konfidentsiaalsuse ja läbipaistvuse põhimõttele. Statistika tegemisel lähtub Statistikaamet riikliku statistika seadusest.
Ameti vastutusalasse kuulub ka rahva ja eluruumide loenduste ning põllumajandusloenduste korraldamine.
Ajalugu
Esimesed statistilised ülestähendused Eesti ala kohta ulatuvad 13. sajandi teise poolde, mil koostatud Taani hindamisraamat (Liber Census Daniae) sisaldab täpseid andmeid Põhja-Eesti põllumajandusliku maakasutuse kohta.
10. mail 1863 asutati Eestimaa Kubermangu Statistikakomitee, mis korraldas Eestis ka kaks esimest rahvaloendust: 1871. aastal Tallinnas ja 1881. aastal kogu Eestis. Kubermangu statistikakomitee lõpetas tegevuse 1917. aastal.
1. märtsil 1921 asutati Riigi Statistika Keskbüroo, mis allus riigisekretärile. Põhimõttelisi küsimusi arutas Riigi Statistika Nõukogu, mille esimees oli riigisekretär ja esimehe asetäitja RSK direktor. Nii Tallinnas kui ka Tartus töötas statistikabüroo, mitmel maavalitsusel oli statistiline ametkond. Peale selle tegutses valdades umbes tuhat põllumajanduskorrespondenti. Keskbürood juhtis selle asutamisest kuni 1940. aastani Albert Pullerits, algul juhataja ja hiljem direktori ametis.
1922. aastal alustas ilmumist kuukiri Eesti Statistika. 1939. aastani avaldati 10–12 numbrit aastas (1926. aastal erandina 16 numbrit), 1940. aastal 6, 1942. aastal 10 ning 1943. aastal 5 numbrit. Uuesti ilmus kuukiri alles aastatel 1992–2008, 2009 muudeti see kvartalikirjaks. 1925 ja 1928 ilmus ka kolm statistilist albumit.
Nõukogude okupatsiooni alguses asutati Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu 1940. aasta 25. oktoobri määrusega Eesi NSV Riikliku Plaanikomisjoni juurde Riiklik Arvestusvalitsus, mis peagi muudeti Eesti NSV Statistika Valitsuseks, hiljem Statistika Keskvalitsuseks, mis allus NSV Liidu Statistika Keskvalitsusele.