cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rájec-Jestřebí
Rájec-Jestřebí (saksa keeles Raitz-Jestreb) on linn Tšehhis Lõuna-Morava maakonnas Blansko ringkonnas. Rájec-Jestřebí asub Blanskost umbes 5 km ja Brno kesklinnast ligikaudu 21 km põhjas.
Rájecit on esmamainitud 1131. aastal. Rájeci ja Jestřebí asulad ühendati 1960. aastal. Linnaõigused sai Rájec-Jestřebí 1973. aastal.
Ülelinnastumine
thumb|[[Mumbai slumm. Ülelinnastumine on iseloomulik arengumaadele. 60% Mumbai rahvastikust elab slummides. ]] Ülelinnastumine on arengumaade linnade ülikiire kasv. Erinevalt linnastumisest ei suuda kohalikud võimud tagada linna järjest suurenevale elanikkonnale töö- ega elukohti.
Linnade elanikkonna ülikiire kasvu põhjuseks on see, et linnadesse kolib tööd ja paremaid elutingimusi otsides rohkem maarahvastikku, kui linnad suudavad rakendada. Suure sündimuse tõttu on neis piirkondades ka väga suur loomulik iive. Töö- ja elukohtade nappuse tõttu tekivad linnade äärtesse agulid ja slummid, kuhu koguneb marginaalne rahvastik.
Ülelinnastumisega kaasnevad järgmised probleemid: slummides on puudulik veevärk, kanalisatsioon ja elektrivarustus ning seetõttu levivad haigused. Suure tööpuuduse tõttu esineb seal kuritegevus, alkoholism, narkomaania, vägivald jne. Toimub elanikkonna kihistumine; kooli- ja lasteaiakohti ei jätku.
Rahvusvaheline Jõutõstmise Föderatsioon
Rahvusvaheline Jõutõstmise Föderatsioon, lühend IPF, (inglise keeles International Powerlifting Federation) on maailmas jõutõstmise alaliite ühendav spordiorganisatsioon.
Föderatsioon, mis asutati 1972. aastal, koordineerib jõutõstmisega seotud tegevust maailmas. IPF-i liikmeteks on üle saja riigi jõutõstmise alaliidu, sealhulgas Eesti Jõutõsteliit. Peakorter asub Luxembourgis. Liidu president on 2012. aastast Gaston Parage Luksemburgist.
IPF-i esimesed ametlikud maailmameistrivõistlused (IPF World Championships) peeti 1973. aastal Ameerika Ühendriikides Harrisburgis.
Maarius Urvet & The Boston Lipstick Institute
Maarius Urvet & The Boston Lipstick Institute on Eesti ansambel.
Ansambli asutas 2014 Maarius Urvet.
Hooldustöötaja
Hooldustöötaja on hoolekande- ja tervishoiutöötaja, kelle töö eesmärk on toetada ja abistada abivajajat väärika elu korraldamisel ning võimalikult kõrge elukvaliteedi saavutamisel.
Hooldustöötaja hoolitseb abivajaja füüsiliste, sotsiaalsete ja psüühiliste vajaduste rahuldamise eest ning juhendab ja toetab teda funktsionaalsete häirete ja rehabilitatsiooni korral, aidates tervist taastada, saavutada ja säilitada ning toetab teda surma lähenedes. Hooldustöötaja töötab erinevas vanuses ja kultuuritaustaga inimestega, kes oma elusituatsiooni tõttu või muul põhjusel vajavad abi, hooldust, juhendamist või tuge.
Hooldustöötaja järgib inimõigusi, kutse-eetikat ja võrdse kohtlemise põhimõtteid. Ta teeb koostööd ja suhtleb abivajaja, tema lähedaste, sugulaste ja teiste võrgustiku töötajatega.
Väljaõpe
Eestis saab hooldustöötaja ametit õppida ametikoolides, kutsehariduskeskustes või rakenduskõrgkoolides (näiteks Tallinna Tervishoiu Kõrgkoolis ja Tartu Tervishoiu Kõrgkoolis). Õpiaeg on kaks aastat.
Teet Veispak
pisi|Teet Veispak 2001. aastal Teet Veispak (sündinud 25. septembril 1955) on eesti ajaloolane ja kultuuritegelane.
Ta lõpetas 1979. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna.
Töö
Töötanud Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi teaduri ja direktorina, Rakvere Muuseumi teaduri, näitustekorraldajana ja teadusdirektorina ning Virumaa Muuseumid SA Kalame talumuuseumi näituste kuraatorina.
Ahthala
Ahthala (armeenia keeles Ախթալա) on linn Armeenias. Asub Debedi jõe kaldal Lori maakonnas, 186 km Jerevanist põhja pool.
Esimest korda on linna mainitud 18. sajandil.
Ahthala sai linna õigused aastal 1939.
Fargo (Põhja-Dakota)
Fargo on Ameerika Ühendriikide Põhja-Dakota osariigis asuv linn, Cassi maakonna keskus.
Fargo on elanike arvult suurim osariigi suurim linn, ületades näiteks pealinna Bismarcki.
Ajalugu
Linn asutati 1871. aastal Red River of the North'ina tuntud jõe lammil.
Haridus
Fargos on viisteist avalikku algkooli, kolm põhikooli ja neli keskkooli. Samuti asub linnas mitu erakooli.
Kõrgkoolidest asub linnas 1890. aastal asutatud Põhja-Dakota Riiklik Ülikool, milles õpib üle 14 000 tudengi.
Transport
Fargo on ümbritseva piirkonna jaoks peamine transpordisõlm, sest seal ristuvad osariikidevaheliste kiirteed I-29 ja I-94. Linna teenindab ka Hectori rahvusvaheline lennujaam.
Kultuur
Kesklinnas asuv Plainsi kunstimuuseum on osariigi suurim kunstimuuseum, mille kogudes on üle 4000 teose.
Kuningas Oidipus
pisi|[[Teater Ugala vabaõhuetendus "Kuningas Oidipus" 1923. aastal, Jaan Rieti foto]] "Kuningas Oidipus" (vanakreeka keeles "Οἰδίπους Τύραννος" ("Oidipous Tyrannos"), ladina keeles "Oedipus Tyrannus" või "Oedipus Rex") on Ateena näitekirjaniku Sophoklese värsstragöödia, mis esietendus umbes 429 eKr. See on teine Sophoklese kolmest Teeba-ainelisest tragöödiast (Teeba triloogia), kuid on ajalises järgnevuses esimene; sellele järgnevad "Oidipus Kolonoses" ja "Antigone". Sajandite jooksul on seda hakatud pidama üheks parimaist Kreeka tragöödiaist.
Fargo (Põhja-Dakota)
Kultuur
Fargos filmiti Vendade Coenite 1996. aasta mängufilm "Fargo" ja seal on filmitud ka osa stseene Coenite filmist inspireeritud samanimelisest telesarjast, mis esilinastus 2014. aastal.
Kuningas Oidipus
Sisukokkuvõte
Tragöödia süžee põhineb Antiik-Kreeka legendil Teeba kuninga Laiose pojast Oidipusest, kelle isale oli ennustatud, et tema poeg tapab ta ning abiellub tema naisega. Püüdes ennustatut vältida, andis Laios karjasele käsu poeg tappa, karjane aga halastas lapsele ning jättis ta ellu.
Osnabrücki piiskopkond
Vürstlik Osnabrücki piiskopkond (saksa Hochstift Osnabrück) oli Saksa-Rooma riigi osariik aastatel 1225–1803. See oli vürstlikult valitsetav territoorium, mida valitses Osnabrücki piiskopkonnas (saksa Bistum Osnabrück) ametis olev piiskop, kandes seeläbi ilmalikku ja vaimulikku funktsiooni vürstliku piiskopina. Nime sai pealinna, Osnabrücki järgi.
Kuningas Oidipus
Sisukokkuvõte
Suureks kasvanuna naasis Oidipus kodumaile. Teel juhuslikult Laiosega kohtudes ei tundnud nad teineteist ning neil tekkis tüli, mille tulemusel Oidipus Laiose tappis. Seejärel jõudis ta Teebasse, mis oma surnud kuningat leinas. Ta abiellus kuninganna Iokastega, kes oli tema ema, ning sai ise Teeba kuningaks.
Osnabrücki piiskopkond
Siiani säilinud Osnabrücki piiskopkond tekkis aastal 772 ja on vanim Karl Suure poolt asutatud piiskopitool vallutatud Saksimaa hõimuhertsogkonna ristiusustamiseks. Piiskopitooli piiskoppide ja kapitulaaride ilmalikud valdused, esialgu üpris piiratud, kasvasid aja jooksul, ja selle vürstlikud piiskopid teostasid ulatuslikku tsiviilhaldust territooriumil, mis hõlmas nende õigusi ja keiserlikku puutumatust. Vürstlik piiskopkond jätkas kasvamist, muutes oma staatuse reformatsiooni ajal üpris vaieldavaks.
Kuningas Oidipus
Sisukokkuvõte
Kui Teebat tabas katk, ütles Delfi oraakel Oidipusele, et Teebas elab Laiose tapja ning kui too välja saadetakse, lõpeb ka katk. Pooleldi juhuse läbi sai Oidipus oma abikaasalt ja emalt teada Laiose surma asjaoludest ning karjaselt oma päritolust. Seepeale torkas ta endal silmad välja ning lahkus maalt. Meeleheites poos Iokaste end üles.
Osnabrücki piiskopkond
Saksamaa mediatisatsiooniga aastal 1803 kaotati piiskopkond ja ilmalik võim anti Braunschweig-Lüneburgi Hannoveri harule; piiskopitool, kapiitel, kloostrid ja katoliiklikud heategevusinstitutsioonid ilmalikustati. Piiskopitooli territoorium läks aastal 1806 Preisimaale, aastal 1807 Vestfaali kuningriigile, aastal 1810 Napoleoni Prantsusmaale ja aastal 1814 taas Hannoverile.
Kuningas Oidipus
Teemad
"Kuningas Oidipust" on aastatuhandete vältel kommenteeritud ja tõlgendatud vägagi erinevatest vaatenurkadest. Teose põhiteemade hulka on arvatud saatuse vältimatus, paradoksaalsus ja traagiline iroonia, vaba tahte küsitavus, inimliku ülbuse hukatuslikkus ning teadmiste küündimatus jumaliku kõigeteadmise ees. Samas kuuluvad oluliste motiivide hulka ka eneseohverdus, südametunnistus, tõe ohtlikkus, valitseja vastutus rahva ees ning inimese vastutus ka oma tahtmatute tegude pärast, nägemine ja pimedus.
Osnabrücki piiskopkond
Vürstliku piiskopkonna lõpuga muutus ka piiskopkonna tulevik ebaselgeks. Klemens von Gruben, Parose titulaarpiiskop Kreekas, tehti Osnabrücki apostellikuks vikaariks, ja hoolitses sellisena katoliikliku elanikkonna vaimulike huvide eest. Tavaline Rooma katoliku piiskopkond taastati aastal 1824, kuid nüüdsest ei omanud piiskopid enam ilmalikku võimu.
Kuningas Oidipus
Töötlused
"Kuningas Oidipusest" on tehtud mitut laadi töötlusi pea kõigis kunstižanrides. 1679. aastal avaldas John Dryden tragöödia töötluse värssdraamana, mida saatis suur lavaline edu. 1927. aastal lavastas Igor Stravinski sellest ooper-oratooriumi "Oedipus rex", 1936. aastal esietendus George Enescu ooper "Œdipe" ning 1990 P. D. Q. Bachi vesterniteemaline satiiriline oratoorium "Oedipus Tex". Esimene filmiversioon sündis 1957 (režissöör Tyrone Guthrie, peaosas Douglas Campbell), teise tegi Philip Saville (Oidipust mängis Christopher Plummer). 1967. aastal lavastas tugevalt moderniseeritud filmi Pier Paolo Pasolini.
Eesti keeles ilmus "Kuningas Oidipus" 1964. aastal Ain Kaalepi ja Üloi tõlkes, 2006. aasta väljaande on kommenteerinud Anne Lill. Sellest inspireeritud teoste hulka kuuluvad eesti kirjanduses näiteks Mart Kivastiku "Kuningas Oidipus" (2004), Mati Undi näidend "Vend Antigone, ema Oidipus" (2006), Arne Merilai romaan "Türann Oidipus" (2009) ning Mats Traadi luulekogu "Oidipus läheb Toompeale" (2010).
Osnabrücki piiskopkond
Ajalugu
Ilmalikku protektoraati (ladina Advocatia; saksa Vogtei) teostati nii paljude keskaegsete piiskopkondade üle ametnike poolt, et sellest sai pärast 12. sajandit Amelungide perekonna pärilik valdus, kellelt see läks Heinrich Lõvile.
Pärast Heinrichi kukutamist sai sellest krahv Simon von Tecklenburgi ja tema järglaste valdus, kuigi see oli paljude konfliktide allikaks piiskoppidega. Aastal 1236 sunniti krahv von Tecklenburg loobuma kõigist õigustest Osnabrücki linna üle, samuti piiskopitooli, kapiitli ja kihelkonnakirikute maade üle. Teisest küljest laiendasid piiskop ja kapiitel 13. sajandist alates oma võimu paljude kloostrite, kirikute ja külade üle. Vaevalt mõni muu Saksa piiskopitool vabanes nii põhjalikult tsiviilhaldusest oma territooriumil. Kuninglikud eesõigused läksid vähehaaval üle piiskopile, s.o. laatade ja turgude pidamine, tolli- ja müntimisõigused, metsa- ja jahiõigused, kaevandusmaksud ja kindlused, nii et 13. sajandi alguses oli piiskop tegelik Osnabrücki tsiviilterritooriumi kuberner.
Tähtsate keskaegsete piiskoppide hulgas olid Drogo (952–968); Konrad von Veltberg (1002); õppinud Dietmar (1003–1022); Benno II (1067–1088); Johann I (1001–1010), kes ehitas tegeliku toomkiriku tema eelkäija ajal mahapõlenud puitkiriku asemele; Diethard (1119–1137) oli esimene piiskop, kes valiti vabalt toomkiriku vaimulike poolt; Philipp II (1141–1173) lõpetas konfliktid piiskopitooli ning Corvey ja Hersfeldi keiserlike kloostrite vahel; Arnold von Berg (1137–1191) suri ristisõjas Akkos. Engelbert I von Isenbergi (1224–1226, kukutatud pärast tema süüdistamist peapiiskop Engelbert II von Bergi mõrvas, rehabiliteeritud 1238–1250), Arnold von Altena (1250–1259) ja Konrad II von Rietbergi (1269–1297) ajal said heakskiidu uued ordud: frantsisklased, dominiiklased ja augustiinlased.
14.–16. sajand
14. ja 15. sajandil vähenes piiskoppide võim toomkapiitli, piiskopkonna sõjasulaste (või rüütlite) ja Osnabrücki linna mõju kasvades. Viimane püüdis end piiskopi suveräniteedi alt vabastada, kuid ei saanud kunagi keisririigi vabaks riigilinnaks. Piiskopitool oli peaaegu pidevalt hõivatud sõjaasjadega ja pidi end Mindeni ja Münsteri piiskoppide vastu kaitsma. 14. sajandist osutusid vajalikeks abipiiskopid, kuna tsiviilasjad vallutasid kogu piiskopi tähelepanu.
Piiskop Konrad IV von Rietbergi (1488–1508) järglane oli Erich von Braunschweig-Grubenhagen (1508–1532), kes oli samaaegselt ka Münsteri ja Paderborni piiskop. Ta oli tugevalt ja edukalt reformijate vastane. Franz von Waldeck (1533–1553), ka Mindeni piiskop, tegutses, vastupidi, väga kahtlaselt. Ta pakkus vähe vastupanu luterlusele Münsteris, kuigi oli jõuliselt anabaptistide vastu; pärast aastat 1543 lubas ta Osnabrückis evangeelset teenistust. Siiski olid kapiitel ja dominiiklased vastu saksa teenistusele, mis loobus kõigist Rooma katoliku missa omadustest. Aastal 1548 lubas piiskop Franz maha suruda reformatsiooni Osnabrückis ja täide viia Augsburgi interim, kuid täitis oma lubadust väga ükskõikselt; oma surivoodil sai ta luterliku armulaua. Tema järglane Johann IV von Hoya (1553–1574) oli rohkem katoliiklik, kuid viimasele järgnes kolm protestantlikult meelestatud piiskoppi: Heinrich von Sachsen-Lauenburg (1574–1585), Bernhard von Waldeck (1585–1591) ja Philipp Sigismund von Braunschweig-Wolfenbüttel (1591–1623). Nende ajal hõlmas reformatsioon peaaegu kogu piiskopkonna.
17. ja 18. sajand
Aastal 1624 sai kardinal Eitel Friedrich von Hohenzollern Osnabrücki piiskopiks ja kutsus jesuiidid. Siiski suri ta varsti pärast seda. Tema järglane Franz Wilhelm von Wartenberg (1625–1661) täitis vastureformatsiooni määruste kehtestamise ülesande. Linnanõukogu puhastati antikatoliiklikest elementidest ja endine augustiinlaste klooster anti jesuiitidele. Restitutsiooniedikt teostati tema poolt edukalt ja aastal 1631 asutas ta Osnabrücki ülikooli.
Kuid aastal 1633 vallutati Osnabrück rootslaste poolt: ülikool suleti, katoliiklikud usulised tegevused suruti maha ja piiskopitooli (1633–1651) haldasid vallutajad. Vestfaali rahuga aastal 1648 õnnestus piiskopil ära hoida piiskopitooli ilmalikustamine, nagu rootslased ette nägid. Sellest hoolimata nähti ette, et edaspidi vahelduvad piiskopitoolil katoliiklik ja protestantlik piiskop (Augsburgi usutunnistusega). Sel ajal valiti protestantlik piiskop alati Braunschweig-Lüneburgi hertsogisoost, katoliiklaste vaimset hoolekannet teostas Kölni peapiiskop.
Wartenberg tehti aastal 1660 kardinaliks ja talle järgnes abielus protestantlik piiskop Ernst August (1661–1698), kes viis residentsi Hannoveri. Järgnes katoliiklik piiskop Karl III Joseph von Lothringen, Olomouci piiskop, hilisem Trieri peapiiskop (1698–1715). Protestantlikule piiskopile Ernst Augustile (1715–1728) järgnes Clemens August Baierist, Kölni peapiiskop (1728–1761). Viimane piiskop, Suurbritannia prints Frederick (1764–1803), hilisem Yorki hertsog, oli täisealiseks saamiseni (1783) oma isa, Ühendkuningriigi ja Hannoveri monarhi George III eestkoste all. Prints Frederick oli vaid kuus kuud vana, kui ta piiskopiks nimetati.
Residents
Umbes aastast 1100, pärast tulekahju, mis hävitas Osnabrücki toomkiriku, oli piiskoppide residentsiks Iburgi loss. See periood lõppes, kui Ernst August ehitas Osnabrückki barokklossi, mis valmis aastal 1673.
Vürstlikud piiskopid
Järgnenud katoliiklike piiskoppide kohta vaata Osnabrücki Rooma Katoliku piiskopkond
Silmusvahendatud isotermiline amplifikatsioon
Silmusvahendatud isotermiline amplifikatsioon (LAMP – loop-mediated isothermal amplification) on ühe toruga meetod DNA amplifitseerimiseks ja odav alternatiiv teatavate haiguste avastamiseks. Pöördtranskriptsiooniga silmusvahendatud isotermiline amplifikatsioon (RT-LAMP) ühendab LAMPi ja pöördtranskriptsiooni, et võimaldada RNA avastamist.
Tehnika
LAMPi puhul amplifitseeritakse sihtjärjestust konstantsel temperatuuril 60–65 °C (140–149 °F), kasutades kas kahte või kolme praimerikomplekti ja polümeraasi, millel on lisaks replikatsiooniaktiivsusele ka kõrge ahelate nihutamise aktiivsus. Tavaliselt kasutatakse 4 erinevat praimerit, et amplifitseerida 6 erinevat piirkonda sihtgeenil, mis suurendab spetsiifilisust. Täiendav paar loop primer'eid võib reaktsiooni veelgi kiirendada. LAMP-meetodil toodetud DNA kogus on tunduvalt suurem kui PCR-põhisel amplifikatsioonil.
Amplifikatsiooniprodukti saab tuvastada fotomeetria abil, mõõtes hägusust, mida põhjustab magneesiumpürofosfaadi sadestumine lahuses amplifikatsiooni kõrvalproduktina. See võimaldab lihtsat visualiseerimist palja silmaga või lihtsate fotomeetriliste avastamismeetodite abil väikeste mahtude puhul. Reaktsiooni saab jälgida reaalajas kas hägususe mõõtmise või fluorestsentsi abil, kasutades interkalatsioonivärve, näiteks SYTO 9. Värvaineid, nagu SYBR green, saab kasutada nähtava värvimuutuse tekitamiseks, mida saab näha palja silmaga ilma kallite seadmeteta, või reaktsiooni jaoks, mida saab mõõta täpsemalt mõõteriistadega. Värvainemolekulid interkaleerivad või märgistavad otseselt DNA-d ja neid saab omakorda korreleerida algselt esinevate koopiate arvuga. Seega võib LAMP olla ka kvantitatiivne.
LAMP-DNA amplifikatsiooni tuvastamine on võimalik toru sees, kasutades mangaaniga laetud kaltseini, mis hakkab fluorestseeruma mangaani kompleksistumisel pürofosfaadiga in vitro DNA-sünteesi ajal.
Teine meetod LAMP-amplikoonide visuaalseks avastamiseks palja silmaga põhineb nende võimel hübridiseeruda komplementaarse kuldse seotud ss-DNAga ja seega vältida tavalist punase värvi muutumist lillakas-siniseks, mis muidu toimuks kuldosakeste soolast tingitud agregatsiooni ajal. Seega võib LAMP-meetodil koos amplikoonide avastamisega AuNP abil olla eeliseid teiste meetodite ees, kuna see vähendab analüüsi aega, kinnitab amplikooni hübriidistamise teel ja kasutab lihtsamaid seadmeid (st ei ole vaja termotsüklerit, elektroforeesiseadmeid ega UV-transvalgustit).
Kasutamine ja eelised
LAMP on suhteliselt uus DNA amplifikatsioonitehnika, mis oma lihtsuse, vastupidavuse ja madalate kulude tõttu võib pakkuda suuri eeliseid. LAMP-meetodit on võimalik kasutada lihtsa sõeltestina kohapeal või kliinikutes. Kuna LAMP on isotermiline, mis kaotab vajaduse kallite termotsüklerite järele, mida kasutatakse tavapärase PCRi puhul, võib see olla eriti kasulik meetod nakkushaiguste diagnoosimiseks madala ja keskmise sissetulekuga riikides. LAMPi uuritakse laialdaselt selliste nakkushaiguste avastamiseks nagu filarioos, Zika viirus, tuberkuloos, malaaria, unehaigus ja SARS-CoV-2. Arengupiirkondades ei ole seda veel laialdaselt valideeritud teiste levinud haigustekitajate puhul.
On täheldatud, et LAMP on keerukates proovides, näiteks veres, vähem tundlik (resistentsem) kui PCR inhibiitorite suhtes, mis on tõenäoliselt tingitud teistsuguse DNA-polümeraasi kasutamisest (tavaliselt Bst – Bacillus stearothermophilus – DNA-polümeraas, mitte Taq-polümeraas nagu PCRis). Mitmed aruanded kirjeldavad patogeenide edukat avastamist minimaalselt töödeldud proovidest, näiteks kuumtöödeldud verest, või kliiniliste proovimaatriksite olemasolul. See LAMPi omadus võib olla kasulik vähese ressursiga või välitingimustes, kus tavapärane DNA või RNA ekstraheerimine enne diagnostilist testimist võib olla ebapraktiline.
Piirangud
LAMP on vähem mitmekülgne kui PCR, mis on kõige paremini tuntud nukleiinhappe amplifikatsioonimeetod. LAMP on kasulik eelkõige diagnostika- või avastamismeetodina, kuid ei ole kasulik kloonimiseks ega paljude muude molekulaarbioloogiliste rakenduste jaoks, mida võimaldab PCR. Kuna LAMP kasutab 4 (või 6) praimerit, mis on suunatud 6 (või 8) piirkonnale üsna väikeses genoomi segmendis, ja kuna praimerite disainimisel on mitmeid piiranguid, on raske LAMPi jaoks praimerite komplekte "silmaga" disainida. LAMP-primerite kavandamisel kasutatakse üldiselt tasuta, avatud lähtekoodiga või kaubanduslikke tarkvarapakette, kuigi primerite kavandamise piirangud tähendavad, et sihtkoha valikul on vähem vabadust kui PCRi puhul.
Diagnoosirakenduses tuleb seda tasakaalustada vajadusega valida sobiv sihtmärk (nt konserveeritud koht väga muutlikus viiruse genoomis või sihtmärk, mis on spetsiifiline konkreetsele patogeeni tüvele). Sama liigi erinevate tüvevariantide katmiseks võib olla vaja mitut degenereeritud järjestust. Sellise praimerite kokteili kasutamise tagajärjeks võib olla mittespetsiifiline amplifikatsioon hilisamplikatsioonil.
LAMPi puhul on multipleksimise meetodid vähem arenenud kui PCRi puhul. Suurem praimerite arv ühe sihtmärgi kohta LAMPi puhul suurendab praimerite ja praimerite koostoimete tõenäosust multipleksitud sihtmärgikomplektide puhul. LAMPi toode on sihtpiirkonna kontsentreeride seeria, mis tekitab geelil iseloomuliku "redeli" või riba mustri, mitte ühe riba nagu PCRi puhul. Kuigi see ei ole probleemiks, kui LAMPiga tuvastatakse üksikuid sihtmärke, ei ole LAMPi puhul võimalik kasutada "traditsioonilisi" (lõpp-punkti) mitmekordseid PCR-rakendusi, mille puhul sihtmärgi identiteeti kinnitatakse geeli ribade suuruse järgi. LAMPi multipleksimine on saavutatud, valides sihtpiirkonna koos restriktsioonikohaga ja tehes enne geelil töötamist digestiivi, nii et iga toode annab erineva suurusega fragmendi, kuigi see lähenemisviis muudab katse ülesehituse ja protokolli keerulisemaks.
LAMPis kasutatakse ahelat asendavat DNA-polümeraasi, mis välistab ka hüdrolüüsisondide, nt TaqMan-sondide kasutamise, mis tuginevad Taq-polümeraasi 5'-3'-eksonukleaasi aktiivsusele. On teatatud alternatiivsest reaalajas multipleksimise lähenemisviisist, mis põhineb fluorestsentskvaatoritel.
LAMPi reaalajas vaatlemiseks võib lisada SYBR-rohelist värvainet. Siiski võib hilises amplifikatsioonis praimer-dimeeride amplifikatsioon aidata kaasa valepositiivse signaali tekkimisele. Anorgaanilise pürofosfataasi kasutamine SYBR-reaktsioonisegus võimaldab kasutada sulatamisanalüüsi, et eristada õiget amplifikatsiooni
Ehkki selle meetodil põhinevate analüüside valepositiivsete tulemuste puhul on välja pakutud erinevaid leevendusstrateegiaid, on mitmest tegurist, sealhulgas temperatuuri väravamehhanismide puudumisest tingitud mittespetsiifiline amplifikatsioon üks peamisi silmusvahendatud isotermilise amplifikatsiooni piiranguid.
Teater ja Muusika
Teater ja Muusika oli 1941. aasta jaanuarist juunini Tallinnas ilmunud ajakiri. Ajakirja toimetaja oli Paul Rummo.
Ajakiri loodi seetõttu, et asendada Nõukogude võimu kinni pandud samateemalisi ajakirju Teater ja Muusikaleht.
Kirimale maailmameistrivõistlused
pisi|170px|[[Albéric O'Kelly de Galway, kolmas kirimale maailmameister]] pisi|170px|Kolmel korral on kirimale maailmameistriks tulnud [[Aleksandr Dronov]]
Kirimale maailmameistrivõistlused (inglise keeles World Correspondence Chess Championship) on maailmameistrivõistlused kirimales. Nende võitjast saab kirimale maailmameister.
Kirimale MM-e korraldab Rahvusvaheline Kirimaleföderatsioon (ICCF). Aastatel 1950–2019 on korraldatud kokku 30 kirimale MM-i.
Kolm korda on maailmameistriks tulnud Venemaa maletaja Aleksandr Dronov (2007–2010, 2011–2014, 2015–2018), kahel korral Tõnu Õim (1977–1983, 1994–2000). Õim mängis MM-i finaalis ka 12. MM-il (1984–1990), kui sai 6. koha.
Naismaletajaist on pääsenud mängima kirimale MM-i finaalturniirile Iisraeli maletaja Ljuba Kristol, kes sai 14. MM-il (1994–1999) 15 finalisti seas 13. koha ja Läti maletaja Olita Rause, kes tuli 18. MM-il (2003–2005) 15 finalisti seas üheksandaks.
Naiste kirimale MM
Teiseks naiste kirimale maailmameistriks tuli MM-il (1972–1977) Lora Jakovleva, kolmandaks (1978–1984) ja viiendaks (1993–1998) Ljuba Kristol; neljandaks maailmameistriks tuli MM-il (1984–1992) Ljudmila Belavenets.
Aastatel 1968–2017 on korraldatud kokku 10 naiste kirimale MM-i. Eesti maletajatest on MM-i finaalturniirile pääsenud ainsana Merike Rõtova (esindas kuni 1991. aastani Nõukogude Liitu). Ta võitis 2. naiste kirimale MM-il (1972–1977) pronksmedali ja 3. naiste kirimale MM-il (1978–1984) hõbemedali ning tuli 4. naiste kirimale MM-il (1984–1992) viiendaks.
Läti Instituut
pisi|Instituudi logo Läti Instituut (läti keeles Latvijas Institūts) on Läti kultuuriasutus, mille ülesanne on tutvustada Lätit välismaal.
Instituut asub Riias. Instituut asutati 1998.
Instituudi esimene juht oli Vaira Vīķe-Freiberga. 1998–2000 juhtis instituuti Imants Ziedonis.
Estcoy-12
Estcoy-12 oli Eesti jalaväekompanii, mis osales NATO juhitud sõjalisel operatsioonil Afganistanis alates 2011. aasta mai keskpaigast.
Kompanii peamine ülesanne oli hoida oma vastutusala ja kaitsta kohalikku elanikkonda. Lisaks oli kompanii ülesanneteks koostöös Afganistani Rahvusliku Armee ja politseiga toetada ülesehitustöid, hoida ala puhtana isevalmistatud lõhkekehadest ja vastase võitlejatest.
2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniir
2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniir oli üheksas FIFA konföderatsioonide karikaturniir, mis toimus 15. juunist kuni 30. juulini 2013 Brasiilias. See oli peaprooviks aasta hiljem Brasiilias toimuvateks maailmameistrivõistlusteks.
Turniiril osales kaheksa koondist: korraldajariik Brasiilia, valitsev maailmameister Hispaania ning konföderatsioonide (AFC, CAF, CONCACAF, CONMEBOL, OFC, UEFA) valitsevad meistrid. Erandiks oli vaid Euroopa meistrivõistlustel teise koha saavutanud Itaalia, kes kvalifitseerus turniirile, kuna EM-i võitja Hispaania oli võitnud ka kõige värskemad, 2010. aasta maailmameistrivõistlused, millega tagati koht sel turniiril.
Võõrustaja Brasiilia kaitses oma tiitlit edukalt, alistades finaalis Hispaania tulemusega 3:0. See oli nende neljas konföderatsioonide karika tiitel ja kolmas järjestikune pärast võite aastatel 1997, 2005 ja 2009.
Kvalifitseerunud meeskonnad
1Märkus: Kuna Hispaania võitis nii 2010. aasta MM-i kui 2012. aasta EM-i, siis pääses FIFA konföderatsioonide karikaturniirile EM-il teise koha saanud Itaalia.
Mängupaigad
2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiri mängud toimusid kuues linnas.
Loosimine
Alagruppide loosimisel ei tohtinud samasse alagruppi sattuda ühe konföderatsiooni meeskonnad, seega loositi mõlemad meeskonnad UEFA-st ja CONMEBOL-ist erinevasse alagruppi. Esmalt asetati automaatselt Brasiilia ja Hispaania vastavalt alagruppidesse A ja B, seejärel määrati Itaalia ja Uruguay vastavalt A-alagruppi ja B-alagruppi.
Kohtunikud
FIFA tegi teatavaks kümme kohtunike brigaadi 13. mail 2013.
Tulemused
FIFA kinnitas võistluste kuupäevad 27. juulil 2011 enne 2014. aasta jalgpalli MM-i eelvoorude loosimist. Kuna võistluste kuupäevad kattusid Aasia tsooni MM-i kvalifikatsiooni neljanda vooru mänguaegadega, siis palus Aasia Jalgpallikonföderatsioon (AFC) FIFA-t, et kuupäevad muudetaks. Siiski otsustas AFC, et mängupäevad muudetakse ainult konföderatsioonide karikaturniiril AFC-d esindaval Jaapanil. Viimane ametlik ajakava tehti teatavaks Rio de Janeiros 30. mail 2012.
''Kõik ajad on Brasília ametliku aja järgi (UTC−03:00). ''
Alagrupimängud
Kõik kaheksa meeskonda osalesid alagrupifaasis. Alagruppide võitjad ja teised kohad pääsesid poolfinaali ja mõlema alagrupi kaks viimast langesid turniirilt välja. Meeskondade lõplik asetus alagruppides määrati kindlaks järgnevalt:
Kui kaks või rohkem meeskonda jäid pärast eelnevat kolme kriteeriumit endiselt võrdseisu, siis määrati järjestus järgnevalt:
Väljalangemismängud
Kui mäng jäi väljalangemismängude faasis pärast normaalaega viiki, siis mängiti lisaaega (kaks 15-minutilist perioodi) ja seejärel tuli vajadusel kasutusele penaltiseeria, et selgitada võitja.
Väravalööjad
Fernando Torres teenis kuldne saapa auhinna viigimurdjaga. Nii tema kui ka Fred lõid viis väravat ja andsid ühe väravasöödu, aga Torres sai auhinna, kuna ta mängis turniiril vähem minuteid. Kokku löödi 68 väravat 38 mängija poolt, millest kolm loeti omaväravaks.
Allikas: FIFA
Mängupall
Turniiri ametliku mängupalli, Adidas Tango 12 edasiarenduse tootja oli Adidas. See tehti teatavaks võistluse loosimise ajal. Palli nimeks sai "Cafusa" – sõnade carnaval ('karneval'), futebol ('jalgpall') ja "samba" silbiline lühend). Ametlikult tegi palli teatavaks Brasiilia endine kapten Cafu.
Auhinnaraha
Osalevate rahvuskoondiste jalgpalliliidud said FIFA-lt auhinnarahasid vastavalt neid esindavate meeskondade lõplikule kohale.
Väravajoone tehnoloogia
2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniir oli esimene rahvusvaheline turniir koondistele, kus kasutati väravajoone tehnoloogiat. IFAB kiitis selle ametlikult heaks juulis 2012 ja seda kasutati esimest korda FIFA võistlustel 2012. aasta FIFA klubide MM-il detsembris 2012. Klubide MM-il katsetati nii kotkasilma süsteemi kui GoalRefi.
FIFA teatas 2. aprillil 2013, et 2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiri ametlikuks väravajoone tehnoloogiaks valiti sakslaste tehnoloogia GoalControl. Selle süsteem, GoalControl-4D, kasutab 14 kiirkaamerat väljaku ümber ja on suunatud mõlemale väravale. Seda kasutati kolmanda koha mängus Uruguay ja Itaalia vahel, et selgitada välja Itaalia esimese värava lööja.
Sihtfinantseerimine
Sihtfinantseerimine on projektipõhine finantseerimine, mida iseloomustab kindel eesmärk koos näitajatega, mille alusel eesmärgi täitmist mõõdetakse, ajakava ja rahaline eelarve.
Toetuse andja või vahendaja nõuab projekti kohta detailset aruandlust koos kulutuste kohta andmete esitamisega ning raha ülejääk nõutakse projekti lõppedes saajalt tagasi. Tegevustoetuse korral võib toetuse saaja seda kasutada suuremal määral oma äranägemisel mitmesugusteks põhikirjalisteks tegevusteks, sh kas tegevuskulude või investeeringute soetamiseks. Toetusega võib kaasneda aruandlus tehtud kulutuste kohta, kuid see võib ka puududa. Eelarveaasta lõpuks järelejäänud raha võib nõuda tagasi, kuid sageli jäetakse see saajale järgmise perioodi kulutuste katteks.
Sihtfinantseerimine ehk valitsusepoolne rahaline abi (toetus) jaguneb üldiselt kolmeks liigiks: põhivara sihtfinantseerimine, tegevuskulude sihtfinantseerimine ja põllumajandusliku tootmise sihtfinantseerimine.
Põhivara sihtfinantseerimine on sihtfinantseerimine, mille põhitingimuseks on, et seda saav ettevõte peab kas ostma, ehitama või muul viisil soetama teatud põhivara. Varade sihtfinantseerimine võib sisaldada täiendavaid tingimusi nagu näiteks põhivara soetamise ajagraafik, soetatava põhivara liik, tema asukoht ning hoidmise periood.
Tegevuskulude sihtfinantseerimine on sihtfinantseerimine, mis ei ole varade sihtfinantseerimine, välja arvatud põllumajandusliku tootmise sihtfinantseerimine.
Põllumajandusliku tootmise sihtfinantseerimine on sihtfinantseerimine, mis on suunatud bioloogiliste varade (nt loomad, linnud, vili jne) tootmisega seotud kulude kompenseerimiseks.
Tingimuslikult tagastamatu laen on laen, mille puhul laenu andja loobub kindlaks määratud tingimustel laenu tagasinõudmisest.
Õiglane väärtus on summa, mille eest on võimalik vahetada vara teadlike, huvitatud ja sõltumatute osapoolte vahelistes tehingutes.
Mitterahaline sihtfinantseerimine toimub varade üleandmise vormis. Mitterahalise sihtfinantseerimise saaja lähtub saadud vara ja sihtfinantseerimise kajastamisel ühest alljärgnevast meetodist (IAS 20.23): brutomeetod – saadud vara võetakse bilansis arvele tema õiglases väärtuses ning samas summas kajastatakse bilansis kohustusena tulevaste perioodide tulu sihtfinantseerimisest. Saadud vara amortiseeritakse kulusse ja sihtfinantseerimise kohustus tulusse saadud vara järelejäänud kasuliku eluea jooksul;
netomeetod – saadud vara soetusmaksumuseks loetakse null ning seda kajastatakse bilansiväliselt.
Markionism
pisi|Marcion õpetamas. Mart Sander (segatehnika, 2014) Markionism (marcionism) oli 2. sajandil mõjukaima õpetuse nimetus kristluses. Selle rajas varakristlik teoloog Markion Sinopest (u 110 – 160). Õpetuse peatunnus on kahe jumala olemasolu (nagu iraani ja süüria-egiptuse gnostitsismis). Markionismi on nimetatud gnostiliseks õpetuseks aga mõnede oluliste tunnuste poolest see ei samastu gnostilise süsteemiga. Pigem on markionism katse juuda-kristlike teoloogiaid ühendada rahvaliku platonistliku mütoloogiaga.
Ajalugu
Aastal 144 heideti Markion, veel juudakristlaste (ebjonite) kontrollitud kirikust välja (mõnede allikate kohaselt tema oma isa, Sinope piiskopi poolt), mispeale kasutas ta oma rikkust, et asutada oma kirik. Adolf von Harnacki järgi algas võitlus Markioni kiriku ja ebjonite vahel, mis lõppes sellega, et Markioni organisatsioon võeti 190. a üle juudakristlaste poolt. Selle alusel kujunes 3. sajandi jooksul välja kristluse organisatsiooni uus vorm, mida nimetatakse kujunevaks peasuunaks. Kristluse peasuunaga mitte liitunud markionlaste sekt hävitati 4. sajandil. Markioni õpetusest loobumise protsessi käigus pandi alus Uue Testamendi kaanoni väljakujunemisele.
Õpetus
Markion rõhutas erinevust Jumala kui kahemõttelise maailma looja ja Jumala kui Jeesuse armastava Isa vahel. Loojal on suheestuv õiglustunnetus (Vana Testament: silm silma, hammas hamba vastu), Jeesuse Jumal on seotud armastusega. Markion järeldas, et piibellikud lood kõnelevad kahest erinevast Jumalast: Loojast ja Lunastajast. Kujunevas kristlikus õpetuses loobuti sellisest arusaamast 3. sajandil m.a.j.
Tema õpetus andis tõuke Uue Testamendi kaanoni kinnitamiseks ja seega tänapäevase pühakirja sünniks 4. sajandi lõpul.
Markionism eraldas Vana Testamendi radikaalselt Uuest Testamendist: selle väitel on Vana Testamendi Jumal 'Demiurg' - alama astme jumalus või deemon, kes on loonud ebatäiusliku füüsilise maailma, mida ta valitseb läbi vaenu ja kättemaksu; Jeesus aga oli vaimolend kes tõi inimestele sõnumi tõelisest Loojast, armastuse ja andestuse Jumalast, kes haldab universumit. Jeesuse sõnum muutis kogu arusaama maailmast ning inimese kohast selles, vabastades inimese deemonjumala kummardamisest ning võimaldades tal otsida ülimat tõde.
Markionism kaasajal
Ka Natsisaksamaa teoloogiline suunitlus 'Positiivne Kristlus' (Piibli "redigeerimise" projekti juhtis Tallinnast pärit Alfred Rosenberg) lähtus (mitteametlikult) markionismi ideedest, seades eesmärgiks judaismitekstide elimineerimise pühakirjast, käsitledes Jeesust mitte kui juudi messiast vaid kui Monadi (Pythagorase filosoofias jumalik absoluut, väiksemate jumaluste looja) sõnumitoojat.
Tänapäeva katoliku kiriku õpetuse kohaselt tuleb Vana Testamenti lugeda surnud ning ülestõusnud Kristuse valguses. Iidse mõttetera kohaselt on Uus Testament Vanasse varjatud, Uus on Vana kattest vabastanud: Novum in Vetere latet et in Novo Vetus patet (Augustinus. Quaestiones in Heptateuchum 2. 73:PL 34,623; vrd DV 16).
Mare Väljataga kvintett
Mare Väljataga kvintett on Eesti ansambel (kvintett).
Sharon Small
Sharon Small (sündinud 1. jaanuaril 1967 Glasgow's Šotimaal) on Šoti näitleja.
Mare Väljataga kvintett
Ansambel asutati 1999. Ansambli esimene esinemine oli 2000 Jazzkaarel.
Markionism
Markionism kaasajal
Ehkki markionismil oli gnostitsismiga palju ühist - ülima, "hea" Looja ja madalama, ainelise ja "kurja" jumaluse vastandamine ning usk, et "kurjus" ei ole pelgalt "headuse" puudumine - ei peeta Markioni reeglina siiski gnostikuks. Nagu gnostikud, väitis Markion et Jeesus oli jumalik hing kes ilmutas end küll inimlikus, kuid mitte reaalselt füüsilises vormis. Samas, kui gnostitsismis on iga inimene sündinud 'Jumaliku Sädemega' ehk kandes endas osakes universaalsest Jumalast, on Markioni Jumal oma essentsilt kauge - ta ei suhtle reaalse maailmaga.
Markionism on üks varakristlikest õpetustest, mis on tänapäeval üle elanud teatud taassünni.
Sharon Small
Laiema tuntuse saavutas ta politseiseersant Barbara Haversi rollis BBC krimisarjas "Inspektor Lynley mõistatused".
Halimah Nakaayi
Halimah Nakaayi (sündinud 16. oktoobril 1994 Seetas) on Uganda jooksja, kelle põhiala on 800 meetri jooks.
Tallinn Brass
Tallinn Brass oli Eesti vaskpilliansambel.
Halimah Nakaayi
2018. aasta Aafika meistrivõistlustel oli ta neljas, kaotades pronksi võitnud etiooplasele Habitam Alemule 4 sajandiksekundiga.
2019. aasta Aafika mängudel võitis Nakaayi Hirut Meshesha ja Rababe Arafi järel pronksmedali. 2019. aasta maailmameistrivõistlustel tuli ta ajaga 1.58,04 ameeriklaste Raevyn Rogersi ja Ajee Wilsoni ees maailmameistriks.
Olümpiamängudel Tokyos segas Nakaayi võistlust põlvevigastus ning ta ei pääsenud finaali.
2022. aasta sisemaailmameistrivõistlustel võitis ta ajaga 2.00,66 Ajeé Wilsoni ja Freweyni Hailu järel pronksmedali.
Isiklikud rekordid
Allikas: Rahvusvaheline Kergejõustikuliit
Isiklikku
Nakaayi on õppinud Kampala Ülikoolis infotehnoloogiat ja informaatikat.
Ludmilla Siim
Ludmilla Siim (1961. aastani Ludmilla Kurbatova, alates 1979. aastast Milla Siim-Kaasinen; sündinud 20. novembril 1938 Alma-Atas Kasahhi NSV-s) on Eesti-Soome maalikunstnik.
Ta sündis Eesti-Ukraina perekonnas. Pärast sõda asus perekond Eestisse. Siim õppis aastatel 1946–1953 Tartu 2. Keskkoolis ja lõpetas 1958. aastal Tartu Kunstikooli. 1965. aastal lõpetas ta maalierialal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi. Ta oli aastatel 1965–1969 Tallinna 46. Keskkoolis kunstiõpetaja, seejärel tegutses vabakunstnikuna ning saavutas laiema tuntuse, osaledes nii kohalikel kui ka üleliidulistel näitustel.
1977. aastast elab ta Soomes. Seetõttu on tema Soome perioodi looming Eesti kunstipublikule vähem tuntud.
Päritolu ja varasem elukäik
Ludmilla Siimu emapoolsed vanavanemad (Juhan Urb ja Anna Urb – neiupõlvenimega Pantalon) olid pärit Võrumaalt, isapoolsed esivanemad aga Ukrainast. Kunstniku mõlemad vanemad (Salme Urb ja Pjotr Kurbatov) tutvusid Alma-Atas, Kasahstanis, kus 1935. aasta suvel abiellusid. Siim elas Kasahstanis kuni 1945. aastani ning sama aasta kevade algul koliti Teisest maailmasõjast räsitud Tartusse.
Tartus elades alustas Ludmilla Siim oma kooliteed Tartu Linna II Keskkoolis (praegune Miina Härma Gümnaasium), kunstitunde andis Vanda Juhansoo. Aastatel 1953–1958 õppis Siim Tartu Kujutava Kunsti Koolis (praegune Tartu Kunstikool), kus õpetajateks olid maalikunstnik Harri Pudersell (1922–2008) ning äsja kunstiinstituudi lõpetanud noored maalikunstnikud Efraim Allsalu (1929–2006), kes oli ka Ludmilla klassijuhataja, maalikunstnik Lola Makarova (hilisem Lola Liivat-Makarova, 1928) ja maalikunstnik Ilmar Malin (1924–1994). 1958. aastal lõpetas Ludmilla Siim Tartu Kujutava Kunsti Kooli kiituskirjaga ning jätkas õpinguid Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis maalierialal. Seal õppis ta aastatel 1958–1965, kus õppejõududeks olid maalikunstnik Johannes Võerahansu (1902–1980), maalikunstnik ja graafik Evald Okas (1915–2011) jt.
Siimu diplomitöö kandis pealkirja "Laboratoorium" (1965) ning diplomi kätte saamiseks töötas kunstnik Tallinna 46. keskkoolis kunstiõpetajana kuni 1969. aastani. Tema tuntuimad õpilased sellest ajast on Andres Tolts (1949–2014), Ando Keskküla (1950–2008), Urmas Pedanik (1949) ning Jüri Okas (1950).
Looming
Ludmilla Siim sisenes Eesti kunstiväljale 1960. aastate lõpus ning kuni Eestist lahkumiseni 1977. aastal oli Siimul suur mõju kohalikule kunstielule. Selle perioodi kunstist ei saa rääkida ilma tema nime mainimata. Tollast kümnendit iseloomustab linnamaastike ja urbaniseerunud keskkonna kujutamine. Siimu selle aja teosed on mõjutatud popist, hüperrealismist ning sürrealismist. Tema maalides on kesksel kohal inimene ja ruum, kus figuurid võtavad üldjuhul enda alla esiplaani, samas kui nende taga olev ruum ulatub justkui lõpmatusse.
Siim oli Eestis tuntud ja tunnustatud kunstnik, osaledes mitmetel nii kohalikel kui ka üleliidulistel näitustel. 1977. aastal lahkusid Ludmilla ja Rein Siim Soome. Eestist lahkudes lõppes Siimule väga oluline peatükk tema elus ning äramineku tõttu lisati ta NSV Liidu keelatud kunstnike nimekirja. Kui Eesti taas iseseisvus ja Nõukogude võim kokku varises, tekkis kunstnikul jälle võimalus Eestis näitustel osaleda.
Soomes pidi Siim kohanema uute kunstikaanonitega ning figuratiivsetel maalidel seal enam lööki ei olnud. Siim on Malle Atsonile antud intervjuus maininud: "Minu mõttemaailm jäi küll samaks, ent küsimus oli selles, kuidas kunstis ennast nähtavaks teha. See suund, millega Tallinnas esinesin, ei olnud Soomes vastuvõetav ega saaduki aru, mis Eestis toimub. Seal valitses vaoshoitud minimalistlik suund, tingimata nonfiguratiivne, inimese kujutamisest hoiduti. See mõjutas mindki, hakkasin nägema, et kunstitõeni võib jõuda ka lihtsamate kujunditega".
Teenimaks Soomes kunstnikuna elatist, võttis Siim vastu ka tellimustöid ning maalis 1977–1986. aastatel hulgaliselt portreesid. Lisaks portreedele iseloomustavad kunstniku selle perioodi teoseid geomeetrilised ruumid, milles esines sageli ka kreeka mütoloogiast pärit süžeesid.
Isiklikku
Ludmilla Siim on olnud abielus maalikunstniku, arhitekti ja karatetreeneri Rein Siimuga.
Grupinäitused
Valik grupinäituseid:
Teoseid kollektsioonides
pisi|Ludmilla Siim. "Ringis". 1998. Tartu Kunstimuuseum
Lisaks ka mitmetes erakogudes Eestis, Venemaal, Soomes, Brasiilias, Colombias, Saksamaal, Prantsusmaal, Luksemburgis, Šveitsis ja USA-s.
Wood Wide Web
Wood Wide Web on nimetus metsakoosluste risoomvõrgustiku kohta. Seeneniidistiku-võrgustiku kaudu on paljud eri liigid omavahel ühenduses ning vahetavad nii ainet kui ka informatsiooni.
Nimetust Wood Wide Web on kasutanud ka Kanada Briti Columbia ülikooli metsaökoloog Suzanne Simard ja looduskirjanik Peter Wohlleben.
Tehnika Ajakiri
Tehnika Ajakiri oli igakuine ajakiri, mis ilmus Tallinnas aastatel 1930–1940.
Ajakiri jätkas 1922–1927 ilmunud ajakirja Eesti Raudtee ja 1928–1929 ilmunud ajakirja Tee ja Tehnika järjepidevust.
Ajakirjas kajastati muu hulgas ehituse, energeetika, materjaliteaduse, teede temaatikat.
Aastatel 1936–1940 ilmus ajakirja lisaväljaanne Insenerikoja Teated.
Suzhou Shi (Jiangsu)
Linna kanalid, kivisillad, pagoodid ja hoolega kujundatud aiad on teinud sellest ühe turismi tippvaatamisväärsusi Hiinas. Suzhou klassikalised iluaiad lisati UNESCO maailmapärandi nimistusse aastatel 1997 ja 2000. Suzhoud on sageli nimetatud "Ida Veneetsiaks" ja "Hiina Veneetsiaks".
Iirimaa 2022. aasta taliolümpiamängudel
Iirimaa osales 2022. aasta taliolümpiamängudel Pekingis 6 sportlasega, kes võistlesid 5 spordialal.
Stefani-Boltzmanni konstant
Stefani-Boltzmanni konstant (tähis: σ) on võrdetegur Stefani-Boltzmanni seaduses: absoluutselt musta keha ühikuliselt pinnalt ajaühikus kiirguv energia on võrdeline musta keha absoluutse temperatuuri neljanda astmega. Stefani-Bolzmanni konstandi väärtus SI-süsteemi ühikutes:
Stefani-Bolzmanni konstanti saab nii eksperimentaalselt mõõta kui ka teoreetiliselt tuletada (vt Stefani-Boltzmanni seadus). Selle saab avaldada järgmiste füüsikaliste konstantide kaudu: kus:
Kuna SI põhiühikute defineerimiseks on füüsikakonstantide, h ja c väärtused täpselt kindlaks määratud, siis on võimalik Stefani-Boltzmanni konstanti välja arvutada kuitahes suure komakohtade arvuga.
Mutagenees
Mutagenees on protsess, mille käigus toimuvad organismi DNA-järjestuses muutused ehk mutatsioonid, mis jäävad genotüüpi püsima. Mutatsioonid võivad tekkida füüsikaliste, keemiliste ja bioloogiliste tegurite toimel. Mutageneesi võib jagada spontaanseks ja indutseerituks.
Mutageneesi võivad põhjustada kas endogeensed või eksogeensed faktorid. Endogeensete faktorite hulka kuuluvad spontaanne hüdrolüüs, hapniku vabad radikaalid või vead replikatsiooni- ja reparatsioonimehhanismides. Mutageneesi eksogeensete põhjuste hulka kuuluvad keskkondlikud mutageenid. Toimemehhanism sõltub mutageenist. Suurem osa mutageenidest mõjutavad otseselt või kaudselt DNA-d ja kahjustavad seda, mõned võivad mõjutada replikatsiooni ja teisi rakus toimuvaid protsesse.
Paljud kemikaalsed mutageenid vajavad bioloogilist aktivatsiooni, et muutuda mutageenseks. Näiteks tsütokroom P450 on oluline ensüümide perekond, mis toodab mutageenseid metaboliite. Mutageene, mis vajavad bioloogilist aktivatsiooni, nimetatakse promutageenideks.
Paljud mutatsioonid tekivad DNA kahjustuse tulemusena replikatsiooni käigus. Bakterirakkudes põhjustavad mutageenid üheahelalise DNA tühiku (single-stranded DNA gap) teket, mis kutsub esile SOS-vastuse. SOS-vastus on reparatsiooniprotsess, mis kasutab veaalteid DNA polümeraase. Selle ensüümi vähese veatundlikkuse tõttu võivad mutatsioonid püsima jääda. Imetajarakkudes indutseerib replikatsiooni peatumine kahjustatud piirkonnas mitmeid päästesüsteeme, mis aitavad samuti DNA kahjustusi parandada. Ka siin toimivad veaaltid DNA polümeraasid. DNA polümeraaside Y-perekonna ülesandeks on kahjustatud DNA ülesünteesimine (translesion DNA synthesis).
Ajalugu
1927. aastal korraldas Hermann Muller katse, mille käigus kiiritati harilikku äädikakärbest röntgenikiirgusega. Selle katse põhjal järeldati, et röntgenikiirgus põhjustab fenotüübis silmaga nähtavaid muutusi. Muller tõestas selle katse abil oma hüpoteesi, et mutatsioonid põhjustavad vähki. Lewis Stadler demonstreeris röntgenikiirguse mutageenset toimet odral 1928. aastal ja ultraviolettkiirguse (UV) mutageenset toimet maisil 1936. aastal. 1940. aastal avastasid Charlotte Auerbach ja J. M. Robson, et ipriit võib põhjustada mutatsioone harilikul äädikakärbsel.
Spontaanne mutagenees
Spontaansed ehk iseeneslikud mutatsioonid tekivad juhul, kui DNA polümeraas teeb DNA replikatsioonil vigu ilma väliste DNA-d kahjustavate tegurite osaluseta. Replikatsioonivead võivad tekkida järgmistel viisidel:
Kui tekkinud vigu DNA ahelast ei eemaldata ega parandata, kinnistuvad vead järgmises DNA replikatsioonitsüklis mutatsioonidena.
Punktmutatsioonid
Punktmutatsioonid on ühe nukleotiidi asendusmutatsioonid. Asendusmutatsioonid jaotatakse transitsioonideks ja transversioonideks. Transitsioon on see, kui üks puriin asendatakse teise puriiniga (A ↔ G) või pürimidiin teise pürimidiiniga (C ↔ T). Transversiooni puhul asendatakse puriin pürimidiiniga või vastupidi (C/T ↔ A/G).
pisi|450x450px|Illustratsioon punktmutatsioonide mehhanismist. Esimeses tulbas on normaalne järjestus. Teises tulbas on küll toimunud muudatus DNA järjestuses, aga selle järjestuse pealt sünteesitav valk jääb samaks. Kolmandal juhul põhjustab mutatsioon valgusünteesi lõpetamise. Viimasel kahel juhul viib mutatsioon DNA järjestuses muudatuseni sünteesitavas valgujärjestuses, sest ahelasse lülitatakse teistsugune aminohape.|alt=|keskel