cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ülo Järvekülg
Ta töötas ligi kolmkümmend aastat Tartu Ülikooli zooloogia muuseumi konservaatori-taksidermistina.
Rahkla (Vinni)
Rahkla on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
Küla kuulus Simuna kihelkonda, Rahkla valda (1868–1892 ), Simuna kihelkonna Paasvere valda ja 1939. aasta vallareformi järel Paasvere valda, külas oli Rahkla mõis.
1192
1192. aasta
Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand
Aastakümned: 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad 1180. aastad - 1190. aastad - 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad
Eurolaul 1993
"Eurolaul 1993" oli 1. "Eurolaulu" võistlus, kus valiti Eestit 1993. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindavat laulu.
Võistlusel "Eurolaul 1993" osales Janika Sillamaa kaheksa lauluga. Võitis laul "Muretut meelt ja südametuld". Televaatajate lemmikuks oli laul "Lootus".
Laulud
Esitaja: Janika Sillamaa
Sõnad: Ott Arder
Viis: Andres Valkonen
Sõnad: Marika Uus
Viis: Marika Uus
Sõnad: Riho Kerde
Viis: Julia Titovskaja
Sõnad: Henno Käo
Viis: Gunnar Kriik
Sõnad: Leelo Tungal
Sõnad: Katrin Puur
Viis: Alo Mattiisen
Sõnad: Kaari Sillamaa
Viis: Heini Vaikmaa
Maia Pork
Maia Pork (sündinud Maia Hein, 28. november 1929 Vastemõisa – 10. aprill 1979 Tartu) oli eesti botaanik, algoloog.
Ta lõpetas aastal 1949 Pärnu 2. Keskkooli ja aastal 1954 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogiaosakonna. Aastal 1956 asus Zooloogia ja Botaanika Instituuti aspirantuuri; kaitses aastal 1960 väitekirjaga "Eesti järvede ränivetikad (Bacillariophyta)" bioloogiakandidaadi kraadi.
Ta oli aastatel 1952–1956 Zooloogia ja Botaanika Instituudi botaanikasektori laborant, 1960–1966 ja 1972–1978 nooremteadur, 1966–1972 Tartu Riikliku Ülikooli algoloogia labori insener.
Suliko Liiv
Suliko Liiv (kuni 1978 Valdsoo; sündinud 25. juulil 1953 Valgas) on inglise filoloog.
Otsetõus
Otsetõus ehk rektastsensioon (tähis RA või α) on astronoomias taevasfääril paikneva punkti üks koordinaatidest ekvatoriaalses koordinaatide süsteemis. Teine koordinaat on kääne.
Suliko Liiv
1971. aastal lõpetas ta Tartu 2. Keskkooli ja 1976. aastal Tartu Riikliku Ülikooli inglise filoloogina.
Maia Pork
Perekond
Tema abikaasa oli Kaljo Pork.
Fuglafjørður
pisi|Fuglafjørður paremal|pisi|Modernne kirik 1984. aastast
Suliko Liiv
Kuni aastani 2016 oli Suliko Liiv üle 20 aasta Eesti esindaja Euroopa Nõukogu nüüdiskeelte valdkonnas nii Strasbourgis kui Grazis, alates 1994 Euroopa Nõukogu Nüüdiskeelte Keskuse juhtimisnõukogu liige.
Otsetõus
Selgitus
Otsetõusu defineeritakse kui kevadpunkti ja mingi taevakeha käänderingi vahelist taevaekvaatori kaart. Enamasti mõõdetakse otsetõusu tundides, minutites ja sekundites, 360 kraadile taevaekvaatoril on seatud vastavusse 24 tundi. Otsetõusu tund võrdub 15 nurgakraadiga, otsetõusu minut 15 nurgaminutiga ja otsetõusu sekund 15 nurgasekundiga.
Suliko Liiv
Avaldanud sõnastikke, vestmikke ja muid keeleteaduslikke teoseid.
Isiklikku
Suliko Liivi harrastused on muusika ja sport.
Fuglafjørður
Fuglafjørður (taani keeles Fuglefjord) on küla Eysturoy idarannikul Fääri saartel. Selle nimi tähendab lindude fjordi.
Suliko Liiv
Isiklikku
Suliko Liiv on abielus Anti Liiviga. Neil on tütar Signe Rosenberg (aastani 2009 Signe Liiv) ja poeg Innar Liiv, kes töötavad Tallinna Tehnikaülikooli õppejõududena.
Otsetõus
Selgitus
Otsetõusu abil saab määrata tähe asukohta horisondi suhtes ning määrata, kui kaua aega võtab tähel taevasfääri teatavasse punkti jõudmine. Näiteks kui täht otsetõusuga 01h30m00s kulmineerub praegu (e. asub taevameridiaanil), siis täht otsetõusuga 02h50m00s kulmineerub 1 tähetund ja 20 täheminutit hiljem.
Fuglafjørður
Küla asub lahe servas ja laiub ka sealsete järskude küngaste vahel. Küla keskus asub sadama lähedal ja sealt leiab enamiku kauplusi ja teenuseid. Fuglafjørðuri sadam on tiheda graafikuga, kuna linna majandus põhineb kala ja kalajahu töötlemisel. Seal on kalatööstus, traalitootmine ja ka naftatootmine. 1970ndatel oli kalatööstuse tõttu linnas kohutav hais, kuid see on nüüdseks lahendatud.
Fuglafjørðuri hiljuti asutatud kultuurikeskusest on saanud Eysturoy üks peamisi kultuurilisi vaatamisväärsusi.
Ajalugu ja areng
Kus Gjógvará oja kohtub külas merega, on arheoloogid avastanud seitsmeteistkümne meetri pikkuse viikingite pikimaja jäänused, mille seinad on 1.5 meetrit paksud. See leiti, eemaldades neli või viis varasemat varemete kihti, mis näitasid paljude sajandite jooksul kestnud asustamise järjepidevust.
1980ndatel loodi Kambsdaluri eeslinn ja nüüd elab seal umbes 180 valla elanikkonnast. Kambsdaluris on ka suured tööstushooned, Fääri saarte kirdeosa hariduskeskus ja piirkondlik tervisespordikeskus, mida kasutatakse peamiselt käsipalli, võrkpalli ja sisejalgpalli mängimiseks. paremal|pisi| Fääri saarte mark FO 550: Fuglafjørður Välja antud 13. veebruaril 2006
Sport
Kohalik jalgpallimeeskond on ÍF Fuglafjørður.
Ettevõtlus
Fuglafjørður on (ehkki on võrdlemisi väike) paljude Fääri saarte suurettevõtete kodu. Nende hulgas on
Sõpruslinnad
Fuglafjørðuri sõpruslinnad on
La Rioja
La Rioja on Hispaania provints ja autonoomne piirkond.
Autonoomse piirkonna suurim linn ja pealinn on Logroño, suuremad linnad on veel Calahorra, Arnedo, Alfaro, Haro, Santo Domingo de la Calzada ja Nájera.
Provintsis asub suurem osa La Rioja veinipiirkonast (D.O.C. Rioja).
Kliima
La Rioja provintsi aastane keskmine temperatuur on +13,4 °C, jaanuaris +5,8 °C, augustis +21,8 °C.
Aastas sajab keskmiselt 388 mm, sealhulgas jaanuaris 28 mm ja augustis 22 mm. Aastas paistab päike keskmiselt 2284 tundi, sealhulgas jaanuaris 109 ja augustis 286 tundi.
Välislingid
🇪🇸
Foolhape
pisi|Foolhappe struktuurvalem
Foolhape ehk M-vitamiin ehk B9-vitamiin ehk B10-vitamiin ehk B11-vitamiin ehk Bc-vitamiin ehk antianeemiline vitamiin on geneeriline nimetus erineva struktuuriga orgaaniliste bioaktiivsete essentsiaalsete biomolekulide ja nende sünteetiliste derivaatide ja mikrotoitainete kohta. Foolhape kuulub B-rühma vesilahustuvate vitamiinide hulka ja need on mikrokogustes vajalikud enamiku organismide peaaegu kõikide füsioloogiliste protsesside toimimiseks. Foolhappe ja selle ühendite täielik puudumine (ka bioaktiivuse minetanuna) toidus või kestev defitsiit võib olla organismile kahjulik ja koguni ohtlik, põhjustades mitmeid haiguslikke seisundeid.
Varasemad nimetused, geneerilised ja tavaterminid: B9-vitamiin, B10-vitamiin, B11-vitamiin, M-vitamiin, U-faktor, R-faktor, ka R-vitamiin, Bc-vitamiin.
IUPAC nimetus
Foolhappe IUPAC nimetus on pteroüülglutamaathape.
Saamine ja omastamine
Inimene saab foolhapet põhiliselt taimsest toidust, vähem ka loomsest, samuti produtseerib seda seedekulgla mikrofloora. Seedekulglasse sattuvalt foolhappe polüglutamaatvormilt eraldatakse glutamaadijäägid hüdrolaasiga ja tekib monoglutamaatvorm. See foolhape koos soole mikrofloora poolt toodetava foolhappega imendub peamiselt tühisoolest aktiivtranspordina (osaliselt ka difusioonina).
Foolhape redutseeritakse folaadi reduktaasi toimel limaskestarakkudes tetrahüdrofolaatseks koensüümiks (THF). Metüül-THF on põhiline veres ringlev vorm. Foolhapet talletatakse aga polüglutamaatvormis ja peamiselt maksas. Selle varu on üsna soliidne (1–3 kuud).
Biofunktsioonid
Foolhappe biofunktsionaalne roll realiseerub koensüümse tetrahüdrofolaadi (THF) kaudu. THF teostab ühesüsinikuliste jääkide ülekannet puriinide, dTMP, seriini, glütsiini, koliini jt biomolekulide sünteesil. Puriinide ja dTMP süntees on peamised nukleiinhapete sünteesi protsessid, mis vajavad foolhapet. Foolhapet vajab ka histidiini katabolism, formiaadi detoksikatsioon ja homotsüsteiini remetüülimine metioniiniks. Foolhapet vajab erütrotsüütide areng ja soolhappe teke maos.
Foolhappevaegus
RHK-10 klassifitseerib foolhappevaeguse alamjaotises koodiga [E53.8].
Normaalse toitumise ja tervislike eluviiside puhul defitsiiti ei teki. Defitsiit tekib alkoholismi ja alatoitluse korral, aga ka fenobarbitaali, suukaudsete rasestumisvastaste preparaatide, antikonvulsantide kasutamisel, leukeemia ravimi metotreksaadi kasutamisel.
Kuna oluline hulk imenduvast foolhappest moodustatakse soole mikrofloora poolt, siis kõik mikrofloorat hävitavad faktorid häirivad foolhappega varustamist.
Foolhappe teatud defitsiit võib tekkida raseduse ja laktatsiooni korral suurenenud foolhappevajaduse tõttu. Foolhappedefitsiit raseduse esimese 12 nädala jooksul võib soodustada lootel neuraaltoru arengu häireid (spina bifida).
Foolhappedefitsiiti on täheldatud epilepsiaravimite pikaajalisel kasutamisel.
Defitsiidi tunnused:
Kestev foolhappedefitsiit põhjustab ka homotsüsteinuuriat.
Manustamine ja toksilisus
Foolhappe manustamine on hädavajalik defitsiidi tõttu tekkivate sümptomite korral. Selle vajadus on suurem raseduse ja laktatsiooni korral. Foolhappe oskuslik/adekvaatne manustamine võib olla ravi ühe komponendina efektiivne alkoholismi, aneemia, pellagra, skorbuudi, tonsilliidi, gastriidi, psoriaasi, ateroskleroosi, krooniliste hemolüütiliste haavandite ja muude haiguste korral.
Foolhapet ei tohi ilma B12-vitamiinita kasutada ebaselge etioloogiaga aneemiate puhul, kuna B12-vitamiini defitsiidist tingitud neuroloogiline kahjustus (subakuutne seljaaju kombineeritud degeneratsioon) võib progresseeruda, kuigi hemolüütilised näitajad paranevad.
Kuna mitmed kasvajad on foolhappesõltuvad, siis on foolhappe meelevaldne kasutamine vastunäidustatud pahaloomuliste kasvajate korral.
Foolhappe antagonistid on teratogeense toimega ja nende liigtarbimine võib lootel põhjustada embrüoletaalsust või kasvupeetust.
Foolhapet peaks kasutama koos C-vitamiini, pantoteenhappe, biotiini, B12-vitamiini, tiamiini, riboflaviini ja püridoksiiniga. Selline komplekt tagab vastavate metaboolsete protsesside süsteemse biokeemilise mõjutamise. B12- ja C-vitamiin on vajalikud ka foolhappe muundumisel koensüümsesse vormi.
Vabariiklik Partei (täpsustus)
Vabariiklik Partei on mitmes riigis. See nimetus võib viidata usule vabariiklikusse riigikorda, pika traditsiooniga vabariikides ka rahvuslusele ja föderaalriikides tsentralismile. Samas ei pruugi partei nimel olla otsest seost tema programmiga.
Foolhape
Foolhape ja ravimid
Foolhappe ja mõningate ravimite üheaegsel manustamisel võib esineda kõrvaltoimeid, seega tuleks kindlasti konsulteerida arstiga:
Ravimid, mis alandavad foolhappe näitajaid: allnimetatud ravimid võivad sekkuda keha foolhappe omastamise protsessidesse, nii et vajalik võib olla foolhappe lisaannustamine, seda tuleks kindlasti konsulteerida arstiga:
Toksilisust normaalsel tarbimisel ei esine. Päevase ohutu koguannuse ülempiir on korduval manustamisel 0,8 mg, ühekordse koguannuse ohutu ülempiiri pole veel täpselt fikseeritud. Nimetatud kogust ei tasuks ületada. Foolhappe liigse manustamise kõrvalnähtudeks on allergilised reaktsioonid.
Avastamine
Lederle Lab, Pearl River, (New York). See uurimus, mille käigus püüti avastada foolhappe analooge, aga leiti folaadi antagonistid aminopterin ja amethopterin, rajas tee maailma esimese vähiravimi aminopterin ' i avastamisele (tänapäeval metotreksaat).
Faktorite avastamise lugu
Foolhappe faktorite avastuslugu
Alba (Itaalia)
Alba on linn Itaalias Piemonte maakonnas Cuneo provintsis.
Majandus
Alba on ka tuntud veinikeskus, kus toodetakse barbera, dolcetto ja barbaresco veine.
Albas asub maiustustetootja Ferrero peakontor.
Ajalugu
Rooma ajal asus seal tõenäoliselt konsul Gnaeus Pompeius Strabo asutatud Alba Pompeia.
Kultuur
Albas sündis 16. sajandi maalikunstnik Macrino.
Uglitš
Uglitš on linn Venemaal Jaroslavli oblastis, Uglitši rajooni keskus. Asub Volga jõe kaldal, 110 km Jaroslavlist lääne pool.
Linn on asutatud 937. aastal, 1218 kuni 1328 oli väikse Uglitši vürstiriigi keskus.
Linnas on kellatehas "Tšaika", masinatehas ja hüdroelektrijaam.
Estcoy-8
Estcoy-8 oli Eesti jalaväekompanii, mis osales NATO juhitud sõjalisel operatsioonil Afganistanis maist novembrini 2009. Üksuse ülem oli major Tarvo Luga.
Estcoy-8 vahetas välja major Raigo Paimla juhitud Estcoy-7, mis alustas teenistust Lõuna-Afganistanis Helmandi provintsis Now Zadis 2008. aasta novembris.
Erik Tikan valmistas selle põhjal täispika dokumentaalfilmi "Estcoy-8", mis esilinastus 9. jaanuaril 2022. Teleesilinastus oli ETV-s 10. jaanuaril 2022.
Langenud
15. juunil 2009 langes lahingoperatsiooni käigus veebel Allain Tikko. 23. augustil 2009 langes Helmandi provintsis lahinguülesandeid täites kaks Estcoy-8 lahingpioneeri, veebel Eerik Salmus ja seersant Raivis Kang.
Lembit Muiste
Lembit Muiste (Lembit Mädasson; 23. aprill 1921 Tarvastu vald, Viljandimaa – 10. november 1994) oli eesti metsateadlane.
Ta sündis Viljandimaal Tarvastu vallas Pata talu kuuelapselises peres. 1935. aastal lõpetas ta Ämmuste algkooli ning 1941. aastal Viljandi 2. Keskkooli. 1942. aasta veebruaris astus ta Tartu ülikooli põllumajandusteaduskonna metsaosakonda. Õpingud katkestas 1944. aasta veebruarimobilisatsioon. Muiste võttis osa sõjategevusest Narva jõe ääres piirikaitseüksuse koosseisus. Ametliku versiooni järgi oli ta tol ajal aga hoopis kodutalus, see võimaldas jätkata õpinguid ülikoolis. 1946. aasta alguses võeti ta põllumajandusteaduskonda tööle vanemlaborandina.
Ta oli 1946–1947 Tartu ülikooli metsakorralduse kateedri vanemlaborant, 1947–1951 assistent, 1951–1956 Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsakasvatuse kateedri assistent, 1956–1964 vanemõpetaja, 1964–1994 dotsent.
Ta töötas pikka aega Eesti Põllumajanduse Akadeemias õppejõuna ning juhendas kokku 150 üliõpilastööd.
Isiklikku
Tema poeg on Põllumajandusülikooli õppejõud, tehnikakandidaat Peeter Muiste.
Ubagan
Ubagan (vene Убаган) on jõgi Aasias. Algab Turgai lavamaalt. Ülemjooksul voolab kirdesse, seejärel laskub Turgai orgu ja voolab seal põhja. Suubub paremalt Tobolisse. Pikkus 376 km.
Fosforiidisõda
Fosforiidivarud Eestis 1997. aasta andmetel|pisi Fosforiidisõjaks nimetatakse Eestis 1987. aasta talvel alguse saanud ja kevadel kulmineerinud protestilainet Virumaale Toolsesse ja Kabalasse fosforiidikaevanduste rajamise vastu.
Fosforiidikaevanduste rajamise vastu astus ajakirjandus, toimus protestikirjade kampaania, korraldati meeleavaldusi ja samuti asutati selle käigus mitmed keskkonna(kaitse)organisatsioonid, teiste seas Eesti Roheline Liikumine. Juba enne protestide puhkemist ja paralleelselt nendega tegutsesid avalikkuse eest varjatuna fosforiidikaevanduste rajamise vastu ka mitmed teadlased ja ühiskonnategelased.
Fosforiidisõda lõppes kaevanduste rajamise plaanide külmutamisega.
Kaevanduste rajamise plaanid
Kavandatud kaevandused oleksid asunud Toolses, Kabalas ja Rakvere lähedal. Nende maardlate mõõtmistööd ja keskkonnamõjude hindamine algasid 1972. aastal. Vastavat projekti juhtis Eesti NSV Teaduste Akadeemia, kelle otsuse järgi oli plaan äärmiselt keskkonnavaenulik, mistõttu kaevanduste rajamine soikus. 1975. aastal toimunud pleenumil rõhutasid Eesti Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjoni liikmed selle tugevat negatiivset keskkonnamõju Eestile.
1979. aastast pärineb Eesti Projekti koostatud Toolse fosforiidikaevanduse töötajate elamurajooni projekt, millega oli ette nähtud ehitada 108 elamut 17 000 inimesele. 1982. aastal kuulutati Nõukogude Liidus välja toitlusprogramm, millega kasvas surve Eesti fosforiidimaardlate kasutuselevõtuks. Nimelt kavatseti toitlusprobleemide lahendamiseks suurendada mineraalväetiste tootmist, mille toormeks oli vaja fosforiiti.
11. septembril 1985 võtsid NLKP KK ja Ministrite Nõukogu vastu määruse nr 874, millega eraldati 18 miljonit rubla Eestisse fosforiidikaevanduste ehitamiseks aastatel 1989–1990. Sama aasta 20. novembrist pärineb EKP KK ja Eesti NSV Ministrite Nõukogu määrus nr 593, milles anti nõusolek mineraalväetiste tootmise arendamisele Eestis aastatel 1986–1990.
Enne suuremaid proteste
Keskkonnaprobleemidest avalikult kõnelemiseks lõi võimaluse Mihhail Gorbatšovi glasnosti poliitika. Esimest korda hakati Nõukogude Liidus avalikult keskkonnaga seotud küsimustest rääkima pärast Tšornobõli tuumaelektrijaamas toimunud katastroofi. Hiljem kajastati ulatuslikult näiteks Laadoga ja Baikali järvede reostust. Esimeseks suuremaks protestilaineks Nõukogude Liidus oli lätlaste vastuseis Daugava jõele hüdroelektrijaama rajamise vastu.
Fosforiidikaevandamise ohte hakati Eestis laiemalt teadvustama 1986. aastaks. 1986. aastal toimus Rägaveres teadlaste ja ajakirjanike kohtumine, millel levis info kavandatavatest kaevandustest ja selle töötajatele planeeritavast elamurajoonist. Selle tulemuseks olid esimesed protestid. Sügisel 1986 tõstatas Kirjanike Liidu pleenumil fosforiidiküsimuse kirjanik Arvo Valton. Järgnevalt tõstatas küsimuse kirjanik Vladimir Beekman Gorbatšovi Eesti-visiidi ajal veebruaris 1987.
ETV saatesari "Panda"
27. oktoobril 1986 oli eetris esimene saade Eesti Televisiooni saatesarjast "Panda" (saatejuht Juhan Aare), mis käsitles keskkonnaprobleeme. 11. veebruaril 1987 käsitleti saates esimest korda fosforiiditeemat. Saates esinesid Mihkel Veiderma, Evald Mustjõgi, Leo Vallner, Guido Paalme, Alo Adamson ja Andrus Ristkok. 25. veebruari "Pandas" avaldati intervjuu Üleliidulise Mäekeemiatoorme Koondise ülema Juri Jampoliga. Seitsme minuti pikkuses intervjuus avaldas Jampol seisukoha, et Virumaa fosforiidimaardlad "tuleb võtta kasutusele juba lähemas tulevikus". Jampoli sõnade järgi pidi kaevandamisega algust tehtama aastatel 1997–1998. Samuti pidid kaks kaevandust nõudma lisatööjõudu üle 10 000 inimese. Jampol tõi avalikkuse ette seni varjul olnud info, mida Eesti NSV juhtkond nimetas saate eetrissemineku järel ühe ametniku isiklikuks arvamuseks. Väidetavalt pidi Aare saatma intervjuu videosalvestise koopia Moskvasse kontrolliks, et tegemist ei ole võltsinguga. Aare enda arvates oleks võltsingusüüdistus kergelt läbi läinud, kui tegemist oleks olnud ainult helisalvestisega.
Trükiajakirjandus
Päev pärast kaevandamisplaanid avalikustanud telesaadet "Panda" toimus Eesti Raadio ruumides pressikonverents, kus arutati fosforiidimaardlate kasutuselevõtuga seotud probleeme. Juhan Aare kirjutas selle põhjal ajalehes Noorte Hääl 28. veebruaril avaldatud artikli "Stardipauk valges saalis".
1. juunil avaldasid üleliidulised ajalehed Literaturnaja Gazeta Lennart Meri fosforiiditeemalise artikli ja Nedelja 6.–12. juulil 1987 Vladimir Beekmani kirjutised. Nii sai teema ka üle Nõukogude Liidu avalikustatud.
Protestikirjad
Kevadel 1987 saadeti Eesti Televisioonile hulgaliselt kirju fosforiidikaevanduste rajamise vastu.
Meeleavaldused
1987. aasta kevadel korraldasid Tartu tudengid kaks protestiaktsiooni, kus kandsid fosforiidikaevandamise vastaseid loosungeid ja särke. Tudengite protestides omandasidki olulise rolli just kollased särgid trükitud kirjaga "Fosforiit? Tänan, ei?".
Tulemused
Esimene selgem tagajärg protestidele oli 30. märtsil 1987 Eesti NSV Ministrite Nõukogu vastu võetud otsus, mille järgi ei tohtinud fosforiidikaevandamisega alustada enne, kui selle kahjulikud keskkonnamõjud ja võimalik majanduslik kasu Eestile pole selgeks tehtud. 31. märtsil andis Ministrite Nõukogu esimees Bruno Saul pressikonverentsi, milles eitas tõsisemaid fosforiidikaevandamise plaane täielikult. Juhan Aare arvates mõjusid tema selgitused ebaveenvalt ja sellest pressikonverentsist sai alguse Sauli reitingu langus, mis viis tema tagandamiseni.
22. aprillil 1987 kirjutasid Bruno Saul ja mineraalväetiste tootmise ministri asetäitja alla protokollile, mis peatas kaevanduse rajamise Toolsesse. See olevat aga toimunud vaid seetõttu, et Rakvere ja Kabala ümbruses olid suuremad fosforiidivarud ja protestid otsuse tegemisele otsest mõju ei avaldanud.
Juunis 1987 jättis Eesti NSV Ministrite Nõukogu kooskõlastamata Nõukogude Liidu Ministrite Nõukogu ettepaneku fosforiidimaardlate kasutuselevõtuks Eestis. Lõplikult langes fosforiidiküsimus päevakorrast Ministrite Nõukogu 18. septembri otsusega, millega tehti Nõukogude Liidu Ministrite Nõukogule ettepanek lükata fosforiidikaevandamise küsimusega tegelemine uude aastatuhandesse.
Oletatavad tagajärjed
Fosforiidikaevanduste tõttu oleksid tugevasti kannatada saanud nii Virumaa looduskooslused kui ka üldine maastik, samuti oleks kaevanduste ehitamine ja töökorras hoidmine sisse toonud arvukalt võõrtööjõudu, mis oleks võinud tekitada tollal veel Eesti NSV rahvastikustruktuuris suuri muutusi.
Hilisemad kaevandamisplaanid
Alates 1996. aastast on Eesti fosforiidivarud loetud passiivseteks ja nende kasutuselevõtt keskkonnaohtlikuks ja majanduslikult ebaotstarbekaks. Sellegipoolest on aeg-ajalt fosforiidikaevandamise küsimus uuesti päevakorda kerkinud.
Ränilinn
Linnaosa piirideks on linna piir – Lääneringtee – Tartu–Valga raudtee.
Ränilinna pindala on 122 ha, elanikke oli rahvastikuregistri andmeil 1. jaanuari 2012 seisuga 1732. Linnaosas asuvad muu hulgas teadusasutused Tartu Ülikooli Füüsika Instituut ja Tartu Teaduspark.
2013. aasta 31. detsembri seisuga elas Ränilinnas 1674 inimest, neist 952 naist ja 722 meest. Ränilinna elanikest 171 olid vanuses 0–6 aastat, 160 vanuses 7–18 aastat, 969 vanuses 19–64 aastat ja 374 vähemalt 65-aastased. Linnaosa asustustihedus oli 1372 in/km2. Ränilinnas elas 1,71% tartlastest.
Ränilinna nimi pandi selles piirkonnas asunud Räni küla järgi. Seal on asunud Räni mõis, saksa keeles Renningshof. Rüütlimõisast on teateid 16. sajandist, nimi pärineb 17. sajandi omanikult Hans Rennilt.
Nõva
Nõva (kohalikus murdes Növa) on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Soome lahe ääres.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli küla Nõva valla halduskeskus.
Nõva küla (Neyve) on esmamainitud 1402. aastal, küla kuulus siis Lääne-Nigula kihelkonda. Toona läks küla Lihula kloostri valdusest Padise kloostrile.
1559. aastast on teateid Nõval asunud Nõva mõisa (Newe) kohta. 1653. aastast arvati Nõva Harjumaa Risti kihelkonda.
Nõval asub Mandri-Eesti vanim puukirik (Nõva kirik, ehitatud 1740–1750). Kirikus tegutseb Nõva Püha Olevi kogudus. Kirikuaed ja seal asuv vabadussõja mälestussammas on muinsuskaitse all.
Küla nimi võb pärineda mitmest sõnast: soome neva tähistab sood, eesti nõva kraavi.
Külas on Nõva ja Laimi bussipeatus.
Küla läänepiiril voolab Nõva jõgi, idapiiril Veskijõgi. Küla piires Soome lahe ääres asub Nõva rand. Mereäärne luiteline rannamännik kuulub Nõva maastikukaitseala koosseisu.
Eysturoy
Eysturoy ['estroi] ('idasaar') on suuruselt teine saar Fääri saarestikus nii pindala kui ka elanike arvu poolest.
Nõva
1920. aastast tegutses Nõva mõisa härrastemajas Nõva kool. 2002. aastal hoone majavammi tõttu lammutati ja selle asemele ehitati uus, mis jäljendab endisaegset härrastemaja.
Eysturoy
Kirjeldus
Eysturoyt eraldab Streymoy põhisaarest kitsas veeriba. Eysturoy on väga karmi geograafiaga. Saarel on 66 eraldiseisvat mäge, sealhulgas Slættaratindur (880 m), saarestiku kõrgeim tipp. Eysturoy olulised asulakohad on põhjas Fuglafjørður ning lõunas Runavíki ja Nes poolt tihedalt asustatud piirkond.
Eysturoy on Streymoyga ühendatud Streymini sillaga, mis asub üle neid eraldava veeriba. Saarlased nimetavad seda silda naljaga pooleks "ainsaks sillaks üle Atlandi ookeani". (Šotimaa Seili saare põliselanikud esitavad sama väite, nagu ka Suur-Bernera elanikud Välis-Hebriididel). Saare idarannikul asuv Leirvík on värav transpordiühendusteks kirdesaarte, eriti Klaksvíkiga Borðoy saarel, vahel. Klaksvíkiga on Fääri saarte suuruselt teine linn. Detsembris 2020 peaks avatama Eysuroy merealune tunnel, mis loob otsese ühenduse Runavíki, Strenduri ja Tórshavni vahel ning muudab Lõuna-Eysturoy keskpunktiks Tórshavn-Klaksvíki teljel.
Eysturoy huvipakkuvate paikade hulka kuuluvad Eiði ja Gjógvi külad, millest viimasel on kivide vahel väike looduslik sadam; Blásastova ajaloomuuseum Gøta külas; ja Fuglafjørðuri varmakelda (kuumaveeallikad), mis näitab saarestiku vulkaanilist päritolu. Saare põhjatipus on looduslikud basalttornid Risin og Kellingin.
Glyvrari linn Eysturoy idarannikul on peakontor Bakkafrostile - suurimale ettevõttele Fääri saartel. Bakkafrost on kogu maailmas kaheksas suuruselt kalandusettevõte.
Oluline linnuala
BirdLife International on määranud saare põhja-, kirde- ja kaguranniku oluliseks linnualaks, kuna need on olulised merelindude pesitsuspaikadena. Eriti põhja-tormilindude Puffinus puffinus (2500 paari), Atlandi tormipääsu Hydrobates pelagicus (500 paari) ja krüüslite Cepphus grylle (300 paari) jaoks.
Narviki vald
Narviki vald on vald Norras Nordlandi maakonnas Ofoteni ringkonnas.
Peale Narviki valla hõlmab vald ka endise Ankenesi valla ala. Vallad liideti 1. jaanuarist 1974. 1. jaanuarist 1999 läks osa Narviki valla territooriumist 9 elanikuga üle Evenesi vallale. 2020. aastal liideti Narviki vallaga Ballangeni vald ja osa Tysfjordi vallast.
Valla pindala on alates 2020. aastast 3432,17 km².
Elanike arvu dünaamika:
Vallavanem on alates 17. oktoobrist 2007 Karen Margrethe Kuvaas (Norra Tööpartei).
Vallas kasutatav keelevorm on bokmål.
Rahkla (Rakvere)
Rahkla on küla Lääne-Viru maakonnas Rakvere vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Sõmeru valda.
Evo Morales
Juan Evo Morales Aima (sündinud 26. oktoobril 1959 Oruro provintsis) on Boliivia poliitik, kes oli 22. jaanuarist 2006 kuni 10. novembrini 2019 Boliivia president. Ta on aimaraa indiaanlane ja esimene põliselanikust Boliivia juht pärast hispaanlaste konkistat. 2002. aasta presidendivalimistel saavutas ta teise koha.
Evo Morales on kokapõõsakasvatajate liikumise cocalero ja sotsialistliku liikumise Movimiento al Socialismo (MAS) juht. Ta taotleb kokapõõsa kasvatamise legaliseerimist.
Endel Annus (poksija)
Endel Annus (30. aprill 1922 – 4. august 1961; Tallinn) oli eesti poksija.
Annus oli poolraskekaalus (kuni 79,4 kg; alates 1951. aastast – kuni 81 kg) kolmekordne Eesti NSV meister (1946, 1948 ja 1952).
Annus osales NSV Liidu meistrivõistlustel poolraskekaalus (kuni 79,4 kg), kuid ei jõudnud auhinnaliste kohtadeni (1948 ja 1949). Ta sai Spartaki üleliidulistel meistrivõistlustel esikoha (1948).
1190
1190. aasta
Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand
Aastakümned: 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad 1180. aastad - 1190. aastad - 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad
Aastad: 1185 1186 1187 1188 1189 - 1190 - 1191 1192 1193 1194 1195
Lingen
Lingen on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Emslandi kreisis.
Linna pindala on 176,15 km². 31. detsembril 2015 elas seal 53 284 inimest.
Lingen, eriti "Lingen (Ems)", paikneb Emsi jõel, Emslandi kreisi lõunaosas, mis piirneb Nordrhein-Westfaleniga lõunas ja Hollandiga läänes.
1187
1187. aasta
Lingen
Lingen on tuntud oma offshore ja tuumaenergia (Emslandi tuumaelektrijaam) poolest, kuid ka oma ilusa looduse poolest piki Emsi jõge. Osnabrücki rakenduskõrgkool on rajanud filiaali (asub Lingeni keskuses), kus on kolm instituuti: juhtimine ja tehnika, kommunikatsiooni juhtimine ning lavakunstiõpetus. 2000. aastal ühendati Lingeni instituudid ühiskonna ja tehnoloogia teaduskonnaks. 2010. aastal oli seal eeldatavasti umbes 2000 üliõpilast.
Juribei
Juribei on kahe jõe nimi:
1191
1191. aasta
Cuneo
Cuneo on linn ja vald Itaalias Piemonte maakonnas; Cuneo provintsi halduskeskus.
1191
Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand
Cuneo
Cuneo nimi tuleb sõnast cumeo ('kiilukujuline'), kirjeldades linna paiknemist kolmnurksel maatükil kiiluna Gesso ja Stura di Demonte jõe ühinemiskohas.
1191
Aastakümned: 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad 1180. aastad - 1190. aastad - 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad
Cuneo
Cuneo asutati 12. sajandil vabakommuunina strateegilisele asukohale Piemonte ja Prantsusmaa vahel.
Linna keskmeks on ebatavaliselt suur peaväljak Piazza Galimberti.
Linna on oma näo saanud valdavalt 18. ja 19. sajandil. Tooni annavad laiad rohelised puiesteed. Linna lähedal paikneb haruldase taimestikuga Valle Stura org.
Mu isamaa, mu õnn ja rõõm
"Mu isamaa, mu õnn ja rõõm" on Eesti Vabariigi riigihümn.
Ajalugu
Hümni viisi lõi 1848. aastal saksa päritolu soome helilooja Friedrich Pacius. Ta viisistas sellega Johan Ludvig Runebergi luuletuse "Vårt land" ('Meie maa'). Laul muutus Soomes rahvuslauluks. Eestikeelsed sõnad kirjutas laulule 1869. aasta alguses Johann Voldemar Jannsen. Väidetavalt tegid laulu temale tuntuks Helsingi Ülikooli teadlased Julius Krohn ja Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen, kes külastasid Tartut 1867. aastal. Siiski on võimalik, et ta tundis laulu juba varem alates 1849. aastast ilmunud saksakeelsete väljaannete ja noodikogude alusel. Krohn õpetas laulu viisi ja värsked soomekeelsed sõnad Lydia Koidulale ning Yrjö-Koskinen saatis hiljem tema isale I. J. Inbergi lauluvihiku "Moniäänisiä lauluja Nuorisolle", mis sisaldas laulust meeskoorile seatud neljahäälsed noodid. Jannsenile oli ka eeskujuks Hiiumaa Reigi koguduse õpetaja Gustav Felix Rinne 1868. aastal ilmunud laul "Hioma - ehk issamaa laul".
Jannseni sõnadega laulu lauldi esimesel üldlaulupeol, mis toimus 18.–20. juunil 1869. aastal. Kui 1884. aastal Otepääl Eesti rahvuslippu õnnistati, jäi ainsa isamaalise lauluna kõlama "Mu isamaa, mu õnn ja rõõm". Koos rahvusliku liikumise ja rahvusteadvuse kasvuga Eestis sai 19. sajandi lõpul "Mu isamaa, mu õnn ja rõõm" väga populaarseks. Niisama tuntud ja armastatud oli algselt üliõpilastele kirjutatud laul ka Soomes. Kui Eesti ja Soome end pärast bolševike riigipööret Venemaal iseseisvateks riikideks kuulutasid, sai Paciuse meloodia, mida Eestis ja Soomes lauldi erinevate sõnadega ja ka erinevas tempos, mõlema maa riigihümniks, Soomes riigihümnina "Maamme"-laul. Tsaarivalitsus keelas laulu 1913. aastal. 1917. aastal poliitiliste sündmuste teravnedes kõlas "Mu isamaa, mu õnn ja rõõm" hümnina ja väljendas selgelt eesti rahva poliitilisi tundeid. Kui 1918. aastal 23. veebruaril kuulutati Pärnus Endla teatri rõdult välja Eesti Vabariik, järgnes sellele spontaanne "Mu isamaa, mu õnn ja rõõm" ühislaulmine.
6. juunil 1935 kuulutas Peaministri asetäitja Kaarel Eenpalu välja võistluse uue riigihümni saamiseks, sõnade tähtajaga 1. septembril ja viisi tähtajaga 31. detsembril 1935. Sõnad pidid käsitama üldjoontes: rahva kangelasmeelt ja kangelaslikku võitlust ajaloo kestes; kindlat ja lootusrikast usku rahva tulevikku ja igavikku; armastust ja kiindumust kodumaa kauni looduse, eesti keele ja rahvuslikkude tõuvooruste vastu; eestluse üldaateid, mille kaudu kõvendatakse sidet ka väliseestlastega; hõimuaadet; rahva töö- ja kodukultust, rahva võimsat tungi vaimse eneseteostamise poole.
Nõukogude Liidu okupatsiooni ajal oli "Mu isamaa, mu õnn ja rõõm" keelatud. Hümni avalikult laulmine tõi kaasa repressioonid, kuid laul ei ununenud. Igal õhtul võis seda meloodiat kuulda ka Soome raadiost pärast saadete lõppu. Soome ametlike delegatsioonide külaskäikude puhul olid Nõukogude Eesti parteijuhid ja ametnikud sunnitud seda püsti seistes kuulama. Eesti Vabariigi taastamisega 1991. aastal võeti uuesti kasutusele ka Eesti riigihümn.
Rajaküla
Rajaküla on mitme koha nimi:
Jõgioblikas
Jõgioblikas (Rumex hydrolapathum) on taimeliik tatraliste sugukonnast oblika  perekonnast.
Oskar Puusepp
Oskar Puusepp (29. august 1898 Vana-Antsla Võrumaa – 22. juuli 1980 Portland, Oregon, USA) ka 29. august oli Eesti sõjaväelane (kapten), Vabadussõja veteran ja eesti vaimulik.
Oskar Puusepp võttis kooliõpilasena osa Vabadussõjast. Lõpetas 1921. aastal sõjakooli. Oli 1922. aastast Narvas 1. Jalaväe rügemendis kompaniiülem.
Aastatel 1941–1945 oli ta Teise maailmasõja idarindel Pataljon Narva IV kompanii- ja pataljoniülem.
Pärast sõda oli Belgias sõjavangilaagris. Sõjavangilaagris küpses tal otsus õppida usuteadust. 1952. aastal lõpetas ta Hamburgi Ülikooli usuteaduskonna. Üliõpilasena oli ta Balti Kristlike Üliõpilaste Liidu esimees. Prooviaastal oli ta 1949–1952 Hamburgi ja Oldenburgi piirkonnas. Piiskop Johan Kõpp ordineeris Oskar Puusega 3. augustil 1952 Hamburgi Risti kirikus õpetajaametisse.
Aastatel 1952–1959 oli Puusepp Niedersachseni ja Põhja-Saksamaa eestlaste õpetaja.
1959. aastast elas Puusepp Ameerika Ühendriikidesse, kui oli algul Chicago praostkonna vikaarõpetaja, aastail 1960–1976 Portlandi koguduse õpetaja ja 1960–1974 ka Seattle'i koguduse pastor. Emerituuri jäi ta 1. jaanuaril 1977.
1188
1188. aasta
Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand
Aastakümned: 1130. aastad 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad - 1180. aastad - 1190. aastad 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad
Aastad: 1183 1184 1185 1186 1187 - 1188 - 1189 1190 1191 1192 1193
Kai
thumb|[[Muuga sadam|Muuga sadamakai]] Kai ehk sadamakai ehk sadamasild on vesiehitis, mis on mõeldud ujuvvahendite sildumiseks sadamas.
Kaid võivad olla nii püsivesiehitised kui ka merepõhja ankurdatud ujuvkaid.
Kail on ujuvvahendite sildumist hõlbustavad seadised - pollarid - ja sageli ka vendrid. Samuti võivad kail olla elektrivoolu- ja mageveega varustamise süsteemid ning seadmed kaubakäitluseks.
Rajaküla (Vinni)
Rajaküla on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Laekvere vallas.
Paul Lanno
Paul-Siegfrid Lanno (kuni 1936. aastani Paul Siegfrid Grüner; 27. mai 1896 – 2. jaanuar 1981 Perth, Austraalia) oli Eesti sõjaväelane (major).
Lanno oli Esimese maailmasõja, Vabadussõja ja Teise maailmasõja veteran.
Alates 1934. aastast oli ta Sõjavägede Staabi adjutant ja fotograaf.
1940. aastal oli ta Eesti postitsensuuri ülem.
Aleksander Jürgen
Ta oli Vabadussõja veteran.
HCoV-229E
See on üks paljudest tavalist nohu põhjustavatest viirustest.
Antoine I
Antoine I [antu'aan esimene] (Antoine Grimaldi; 25. jaanuar või 27. jaanuar 1661 – 20. veebruar või 21. veebruar 1731) oli kolmas Monaco vürst 2. jaanuarist või 3. jaanuarist 1701 kuni surmani, vürst Louis I ja Charlotte Catherine de Gramont'i (1639–1678) poeg.
Louis I-l oli Charlotte de Gramont'iga kaks poega: vanem poeg Antoine, kes päris trooni, ja noorem poeg Honoré (1669–1748), kellest sai Besançoni peapiiskop.
Antoine liikus Prantsuse aristokraatlikus kõrgseltskonnas ja paistis silma sõjaväes. Vägeva kasvu ning vapruse tõttu Fleurusi, Monsi ja Namuri lahingutes sai ta hüüdnimeks "Koljat".
Ta restaureeris ja kindlustas palee, kus ta korraldas suurejoonelisi pidusid. Ta oli hea muusik ning dirigeeris oma orkestrit Jean-Baptiste Lullylt päranduseks saadud taktikepiga.
Antoine I asus troonile oma isa Louis I järel. Isa oli Vatikanis Prantsusmaa suursaadikuna teenides tohutuid summasid välja andnud. Seetõttu pidi Monaco vürst oma elustiili muutma ning Versailles' õukonnast lahkuma. Louis XIV kahetses tema lahkumist. Ta ütles: "Hüvasti, mu Monaco isand, olgu Teile kinnitatud, et Te lahkute minu lugupidamisega, minu sõprusega ja minu usaldusega."
Transekt
Transekt on ribakujuline kitsas proovipind geobotaanilisel või ökoloogilisel uurimisel.
Antoine I
Valgustatud metseenina hoolitses Antoine I muusiku François Couperini ja maalikunstniku Louis-Michel Van Loo eest ning oli nendega elavas kirjavahetuses.
Transekt
Transektid võivad uuritaval maa-alal üksteisele järgneda või olla üksteisest lahutatud.
Antoine I
Ta laskis Jacques Gabrielil ja Robert Cotte'il Mentoni väikese palee ehitada.
Oma valitsemisajal rajas ta Monacole täiendavaid kindlustusi.
Ta lükkas tagasi paljud oma tütre ja ainsa pärija Louise-Hippolyte'i kosilased. Lõpuks aktsepteeris ta bretooni päritolu Jacques de Goyon de Matignoni, Thorigny krahvi, kellest sai hiljem Monaco vürst Jacques I), sest ta võttis endale Grimaldide nime ja vapi ning Monaco vürsti tiitli. Tütar päris isa trooni, kuid suri vähem kui aasta pärast ja troon läks tema abikaasale. Antoine I-ga sai Grimaldide meesliin otsa.
Perekond
Antoine abiellus 1688 vürstitar Marie de Lorraine-Harcourt-Armagnaci (1674–1724), Lorraine-Harcourt-Armagnaci hertsogi Louis I ja Catherine de Neufville de Villeroy tütrega (1641–1718). Neil sündis kuus tütart:
HCoV-229E
2020. aasta seisuga oli 229E üks seitsmest teadaolevast inimesi nakatavast koroonaviirusest.
1958. aasta NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes
IV NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes
1957. aastal meistrit ei selgitatud ja nii peeti IV meistrivõistlused 2.–26. aprillini 1958. Leningradis. Osavõtjate seas ei olnud kõikidel eelmistel kordadel võidutsenud Iser Kupermani. Kuldmedal läks aga taas Ukrainasse – seekord võitis Mihhail Korhov.
Rajaküla (Alutaguse)
Rajaküla on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Mäetaguse valda.
Külas on Uhe kalmistu.
Hialeah
Hialeah on linn Ameerika Ühendriikides Florida osariigis Miami-Dade'i maakonnas. Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse kohaselt 223,109. See on teine suurim linn Miami linnastus ja Florida osariigis suuruselt kuues.
Hialeah on suurima ladinameeriklaste osakaaluga linn USA-s (peale Puerto Rico) – ladinameeriklased moodustasid 2022. aasta seisuga elanikkonnast 95,7%. Umbes 75% elanikest on Kuuba päritolu.
Aride
thumb|300px|Aride'i saare asendikaart
Aride on Seišellidele kuuluv saar India ookeanis. Saar kuulub Graniidisaarte hulka ning on Seišellide põhjapoolseim graniitsaar.
Aride'i saare geograafilised koordinaadid on.
Saar asub umbes 10 km Praslini saarest põhja pool. Aride'ist põhja poole jäävad veel kaks Seišellide korallsaart – Denis' saar umbes 45 km kaugusel põhjas ja Birdi saar umbes 75 km kaugusel loodes.
Aride'i pindala on 0,68 km². Saar on ida-lääne suunas umbes 1,75 km pikkune ja põhja-lõuna suunas umbes 0,5 km laiune.
Saarel on looduskaitseala. Ainsad elanikud on kaitseala töötajad, kes elavad saare lõunaosas.
Saarel kasvab endeemne madaraliste sugukonda kuuluv Rothmannia annae.
Aride'i saarel pesitseb regulaarselt üle 1,25 miljoni linnu. Aride'i saarel on maailma suurim väike-tõmmutiiru ja troopika-tormilinnu koloonia. Linnuliikide hulgas on veel roosatiir, roolind Acrocephalus sechellensis, kangurlindlane Foudia sechellarum, ohustatud rästaslane Copsychus sechellarum, seišelli sinituvi ja nektarilindlane Cinnyris dussumieri.
Saarel elab ka mitu sisalikuliiki ning kolm liiki mürgituid madusid. Rannikumeres võib näha ka kilpkonnalisi Chelonia mydas ja Eretmochelys imbricata.
Q Raadio
Q Raadio oli aastatel 1993–1995 Tartus tegutsenud eestikeelne raadiojaam.
Q Raadio peatoimetajad olid Krista Aru ja Jaan Murumets, direktor Hannes Astok. Uudiseid tegid Olaf Suuder ja Tiina Joosu, igaõhtusi poliitilisi kommentaare Andrei Hvostov. Džässiprogrammi tõi eetrisse Andres Hion. Teiste hulgas töötasid Q Raadios veel Priit Kuusk, Heidit Kaio, Ingvar Bärenklau, Daniel Vaarik, Martin Pau, Ago Pärtelpoeg, Villu Arak, Inga Lill, Kaupo Torim, Ants Johanson, Toomas Lunge ning hilisem Elmari raadio juht Andres Panksepp.
Hanno Tomberg
pisi|Hanno Tomberg 2022. aastal Arvamusfestivalil Hanno Tomberg (sündinud 22. mail 1967) on eesti ajakirjanik ja meediajuht.
Q Raadio
Libauudistega esines algul Tartu Raadiost üle tulnud Erkki Kõlu, pärast Kõlu lahkumist võttis 1994. aasta oktoobris selle töö üle Gaute Kivistik alias Rohke Debelakk.
Hanno Tomberg
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli 1993. aastal ajakirjanduse erialal.
Q Raadio
Kuna Q Raadio oli esimene FM-sagedusel raadiojaam Lõuna-Eestis, polnud paljudel veel selle kuulamiseks sobivat vastuvõtjat. Q Raadio kasutas sagedust 101,2 MHz, mida hiljem tarvitasid Tartu Kuku ja Tartumaa Raadio / Sun FM.
Q-Raadio tegutses aadressil Õpetaja 9a, kus kuni 2016. aasta lõpuni töötas mitu raadiojaama. Jaama omanik oli AS Oirt, mis hiljem majandas raadiojaamu Elmar, Tartu Kuku, Tartu Uno ja Tartu Eva.
1995. aastal sai Q-Raadiost Tartu Kuku.
Eurolaul 1994
Eurolaul 1994 oli 2. Eurolaulu konkurss, kus valiti Eestit 1994. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindavat laulu. Eurolaul toimus Tallinna Linnahallis 26. veebruaril 1994. Saatejuhid olid Reet Oja ja Guido Kangur. Publiku lemmikuks osutus "Kallim kullast", mille esitasid Hedvig Hanson ja Pearu Paulus.
Eurolaul 1994 sai toimuda tänu Eurovisiooni muutunud reeglitele, mis võimaldas eelnenud aastal Ljubljana eelvoorus ebaõnnestunud riikidel (nende seas ka Eestil) osaleda lõppvõistlusel Iirimaal Dublinis. Kohalikest ekspertidest koostatud žüriis olid Kare Kauks, Helgi Erilaid, Tarmo Kruusimäe, Uno Loop, Faime Jürno, Erik Morna, Toomas Vanem, Olav Osolin, Heidy Tamme, Lembit Ulfsak, Kaidi Klein, Peeter Vähi, Indrek Sei, Maian Kärmas, Cathy Korju ja Lagle Mäll.
Laulud
Esitaja: Evelin Samuel
Sõnad: Kaari Sillamaa
Viis: Priit Pajusaar
Esitaja: Ivo Linna
Sõnad: Reet Linna
Viis: Heini Vaikmaa
Esitaja: Airi Allvee
Sõnad: Eero Raun
Viis: Kalle Koppel
Esitaja: Hedvig Hanson ja Pearu Paulus
Viis: Pearu Paulus, Alar Kotkas, Ilmar Laisaar
Esitaja: Kadi-Signe Selde
Sõnad: Siiri Siimer
Esitaja: Pearu Paulus
Sõnad: Leelo Tungal
Viis: Elo Kongo
Esitaja: Henri Laks
Sõnad: Henri Laks
Viis: Henri Laks
Esitaja: Silvi Vrait
Viis: Ivar Must
Esitajad: Tõnis Kiis, Anneli Tõevere ja Evelin Samuel
Sõnad: Riina Varts
Tartumaa
Arheoloogide arvates asusid inimesed praeguse Tartumaa territooriumile elama vähemalt 5000 aastat tagasi. Meie ajaarvamise alguses sai siinsete asukate peamiseks elatusallikaks põlluharimine, tihenesid sidemed naaberhõimude ja -rahvastega.
Muinasaeg
Ajaloolise Tartumaa eelkäijaks tuleb lugeda Ugandi muinasmaakonda. 13. sajandi algul hõlmas Ugandi kogu Emajõest lõuna poole jääva maa-ala kuni latgalite asualani ja Pihkva vürstiriigini, läänes piirnes Sakala maakonnaga. Põhja pool Emajõge paiknes muinasajal hulk väikemaakondi ehk muinaskihelkondi: Vaiga, Jogentagana ja Soopoolitse. On arvatud, et Ugandi võis koosneda umbes viiest muinaskihelkonnast, suuremad keskused olid Tartu ja Otepää. Erinevalt Põhja-Eestist ei ole muistse Tartumaa (Ugandimaa) kihelkondade arv ja paiknemine aga täpselt teada.
Tartumaa keskajal
13. sajandi algul siinmail toimunud põhjala ristisõdade (eestlaste muistse vabadusvõitluse) järel moodustati Ugandi aladel Tartu piiskopkond. 13.–15. sajandil hakkasid tekkima hilisema ajaloolise Tartumaa kirikukihelkonnad: Kodavere, Laiuse, Otepää, Palamuse, Puhja, Rannu, Sangaste, Tartu (Tartu-Maarja), Torma, Võnnu, Kursi (tekkis arvatavasti 14. sajandil Kursi ordulinnuse ja sellega seotud komtuurkonna baasil), Rõngu (tekkis arvatavasti 14. sajandil koos vasallilinnuse ehitamisega), Kambja (moodustati 15. sajandi keskpaigas Otepää, Tartu ja Võnnu kihelkonna osadest), Nõo (eraldati 15. sajandil Tartu kihelkonna lõunapoolsed alad), Maarja-Magdaleena ja Äksi.
13. sajandi kujunes Tartu linn piirkonna tähtsaimaks keskuseks, astus Hansa Liitu ja Tartu kaudu toimus suur osa läänepoolsete kaupmeeste kaubavahetusest Pihkvaga. Maismaateede kõrval omandas üha suurema tähtsuse veetee piki Emajõge ja Lämmi- ning Pihkva järve Pihkvasse ja sealt Novgorodi. Novgorodi kulges talvel ka otsetee Želtša suudmest. Piiskopkonna ja Novgorodi vahel sõlmitud rahulepingutes ja kaubandusprivileegides nähti ette vaba kaubaliiklus Peipsi järvel.
Liivimaa sõda
Vene-Liivi sõda algas 22. jaanuaril 1558, mil Moskva tsaaririigi väed ületasid Liivimaa piiri Kirde-Eestis Alutaguse ning endise Kaasani khaaniriigi khaan Šig-Alei juhtimisel Kagu-Eestis Vastseliina juures Tartu piiskopkonda, kus laastasid kuu jooksul maad, kohtamata erilist vastupanu vallutasid pool Eestimaad, kuni Paideni, sh. Narva ja Tartu. Seejärel kuulutas tsaar välja kahekuulise vaherahu, mille jooksul pidid liivimaalased "Tartu maksu" tasuma. Ent raha ei saadud õigeaegselt kokku ning 11. mail langes venelaste kätte ootamatult Narva. Seejärel polnud tsaar enam rahutegemisest huvitatud ning lükkas hilinemisega kokku saadud raha tagasi.
1558. aasta suvel järgnes maa sihipärane vallutamine, mil Pihkva suunast tungisid Vene väed Pihkva vojevoodi Pjotr Šuiski juhtimisel Tartu piiskopkonda ja venelaste kätte langes nii Vastseliina piiskopilinnus ja Tartu Pjotr Šuiski oli pärast Tartu piiskopkonna vallutamist, ka sealne asevalitseja (namestnik). .
1558. aasta augustiks olid Vene vägede poolt vallutatud ka Vastseliina ja Laiuse. Tartumaa piirkond jäigi edasiseks sõjategevuse ajaks Moskva tsaaririigi võimu alla.
Tartusse määrati Jurjevi asehaldurid: Pjotr Šuiski (1558–); Ivan Petrovitš Fjodorovitš (1561–), Dmitri Hilkov (1561/1562); Mihhail Morozov (1565).
Poola aeg
16. sajandi keskel toimunud Liivi sõja lõpetanud 1582 Venemaa ja Poolaga vahel sõlmitud Jam-Zapolski vaherahu ning 10. augustil 1583 Rootsiga sõlmitud kolmeaastase Pljussa vaherahu tulemusel läksid Põhja- ja Lääne-Eesti läksid Rootsi kuninga võimu alla, Lõuna-Eesti ja Liivimaa jäid Poolale, Saaremaa jäi aga kuni 1648. aastani Taani koosseisu. Tänutäheks Poolale alistatud Liivimaa olude korraldamisel läänistas Poola kuningas Zygmunt III Poola suurkantslerile ja -hetmanile Jan Zamoyskile (1542–1605) 1588. aastal Tartu staarostkonna ning Tartu piiskopkonna alad läksid Rzeczpospolita Liivimaa hertsogkonna alluvusse.
Poola ajast kujuneski välja ajalooline Põhja- ja Lõuna-Eestimaa eraldatus, kus Poola võimu alla jäänud maa-alad liideti Liivimaa kubermanguga, Põhja-Eesti alad aga Eestimaa kubermanguks, Rootsi võimu alla. Tartumaa ala teatakse omaette haldusüksusena aastast 1582. Tollane Tartumaa hõlmas ka enamiku praegusest Jõgeva maakonnast, osa Valga, Põlva ja Ida-Viru maakonnast. Avinurme (Ida-Viru maakonnas), Torma, Laiuse ja Palamuse (Jõgeva maakonnas) kihelkond kuulusid kas täies ulatuses või osaliselt Tartumaa koosseisu. Tollal kinnistunud põhjapiir – Liivi sõja järgne Poola ja Rootsi piir – jäi Tartumaal kehtima kuni 20. sajandi alguseni.
Rootsi aeg
Aastatel 1600–1611. toimunud Poola-Rootsi sõja tulemusel liideti aga alates 1620. aastatest olid Tartumaa alad Rootsi kuningriigi alluvusse Idamereprovintsidena.
Tartumaa pärast Põhjasõda
Põhjasõja tulemusena läks Tartumaa koos ülejäänud Eesti aladega Venemaa keisririigi koosseisu.