cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Austria ajalugu
Austrofašism ja seisusteriik
1932. aastal nimetas Austria liidupresident Wilhelm Miklas Dollfußi Austria liidukantsleriks. Lisaks kantsleriametile oli Dollfuß ka välisminister. Majanduskriisi ja Saksamaal natsionaalsotsialistide võimuletuleku tõttu ebastabiilseks muutunud poliitilises olukorras kehtestas Dollfuß 1933. aasta märtsis Austrias autoritaarse režiimi. 1933. aastal kõrvaldas kristlik-sotsiaalse partei liidukantsler Engelbert Dollfuß parlamendi võimult, parlament saadeti laiali ning Dollfuß alustas autoritaarse seisusteriigi rajamist fašistliku eeskuju järgi. Ta keelustas kõik parteid peale Isamaarinde ning laskis poliitilised vastased arreteerida. Ka Austria natsionaalsotsialistid keelati, mis tähendas Austria iseseisvuse veelkordset kinnitamist.
Linzis tekkis 12. veebruaril 1934 ühe maja läbiotsimise ajal äge konflikt sotsiaaldemokraatide, Heimwehri ja liiduväe (Bundesheer) vahel, millest sugenes kodusõda. Lõpuks olid sotsiaaldemokraadid võidetud ja algas Dollfußi diktatuur.
25. juulil 1934 leidis aset natsionaalsotsialistide riigipöördekatse (juuliputš). 154 sõduriteks ja politseinikeks maskeeritud Austria SS-last ründasid liidukantsleri bürood, liidukantsler Dollfußi tulistati ning varsti ta suri saadud haavadesse. Teine putšistide rühm hõivas RAVAG-i ringhäälingustuudiod ning levitas valeteadet, nagu oleks Dollfuß andnud valitsusasjad üle oma järglasele Anton Rintelenile. See oli kokkulepitud märguanne, millest algas natsionaalsotsialistide ülestõus kogu Austrias, mille aga politsei ja liiduvägi mõne päeva pärast maha surusid. Austria uueks juhiks sai Kurt Schuschnigg, kes jäi võimule kuni 11. märtsini 1938, mil ta pidi Hitleri survel tagasi astuma.
Austria Saksamaa osana
11. märtsil 1938 okupeerisid Saksamaa väed Austria (anšluss) ja riigi juhiks määrati nats Arthur Seyss-Inquart. Järgmisel päeval toimunud rahvahääletus kiitis heaks riigi liitmise Saksamaaga. Austriast sai 13. märtsil Saksamaa 13. liidumaa (Ostmark). Mõni aeg pärast anšlussi arreteeriti Austria sotsialistlikud ja katoliiklikud poliitikud ja saadeti koonduslaagritesse, sama juhtus ka Austria juutidega.
Okupeeritud Austria pärast teist maailmasõda
pisi|Austria jagatuna okupatsioonitsoonideks
Pärast Teist maailmasõda olid Austria ja Viin (nagu ülejäänud Saksamaagi) jagatud okupatsioonitsoonideks Briti, Prantsusmaa, USA ja NSV Liidu vahel, kokku kaheksa tsooni. Siiski lasti seal tegutseda ka Austria valitsusel, mille välispoliitiline suhtlus oli küll väga piiratud ja ka sisepoliitikas pidi ta jälgima okupeerijate suuniseid. Alles 1955. aastal jõuti kokkuleppele okupatsiooni lõpetamises (Austria riigileping). Erinevalt ülejäänud Saksamaast sai sellest ühendatud, neutraalne ja demokraatlik riik.
Teine Austria vabariik kuni tänapäevani
Austria okupatsioon lõppes ametlikult 26. oktoobril 1955, mil kehtima hakkas uus Austria konstitutsioon. Sellega kuulutati maa igavesti neutraalseks. Poliitikas hakkasid suurimat rolli mängima kristlik-demokraatlik Austria Rahvapartei (ÖVP) ja Austria Sotsiaaldemokraatlik Partei (SPÖ), mis alguses olid omavahel koalitsioonis, alates 1966. aastast hakkasid aga eraldi võimule pürgima. Tähtsuselt kolmandaks kujunes parempoolne Austria Vabaduspartei (FPÖ), mis alates 1980. aastatest muutus paremäärmuslikuks.
Seoses Austria poliitikaga tekkis mitmeid skandaale. 1986. aastal presidendiks valitud Kurt Waldheimi hakati süüdistama osalemises natsikuritegudes ja nõnda sattus riik mõneks ajaks põlu alla. Uuesti juhtus see 1999. aastal, mil FPÖ valimised võitis ja ÖVP-ga koalitsiooni moodustas. Koalitsioon kestis probleemidest hoolimata kuni 2007. aastani. Seejärel asus ametisse SPÖ juhitav valitsus, mis võttis koalitsiooni ka ÖVP.
Säästukaart
Säästukaart on COOP püsikliendikaart. See võimaldab süsteemiga liitunud kauplustes saada hinnasoodustust ning boonuspunkte.
2005. aastal oli Säästukaart Eesti populaarseim püsikliendikaart, kaardiomanike arv ületas 2005. aasta juulis 270 000 piiri. Säästukaart kehtis tollal Prisma Peremarketites, Maksimarketites, Konsumites, EDU ja A&O kauplustes kogu Eestis. 2004. aastal maksis ETK ostuboonustena välja üle 63 miljoni krooni.
2009. aasta algul oli Säästukaardi omanikke Eestis ligikaudu 400 000, 2008. aasta jõulude eel maksti klientidele boonustena 78,5 miljonit krooni.
2012. aastal kogusid Säästukaardi ja Säästukaart Plussi omanikud preemiaraha enam kui kolm miljonit eurot. Kasutamata jäetud boonusraha kogunes üle 71 000 euro, selle annetas ETK heategevuseks.
Stalingrad (täpsustus)
Stalingrad oli Volgogradi (endine Tsaritsõn) linna nimeks aastatel 1925–1961.
Hõõglamp
[[Pilt:Incandescent light bulb.svg|pisi| Hõõglambi ehitus:
1 – klaaskolb
2 – väärisgaasiga täidetud ruum
3 – volframist hõõgniit
4 – hõõgniidi voolujuht (ühendus sokli põhjakontaktiga)
5 – hõõgniidi voolujuht (ühendus sokli keermestatud osaga)
6 – tugivardad
7 – klaasist kandevarras
8 – voolujuhi ühenduskoht sokli keermeosaga
9 – sokkel
11 – põhjakontakt ]]
pisi|200-vatise hõõglambi bispiraalne keermik koos kahe voolujuhiga ja kahe vooluta tugivardaga pisi|Hõõglamp Hõõglamp (kõnekeeles tuntud ka kui elektripirn) on lamp, milles valgust tekitab elektrivooluga kuumutatav hõõgniit. Hõõgniit valmistatakse peenest volframtraadist keermikuna (traat ühekordselt spiraali keeratud) või topeltkeermikuna ehk bispiraalina (spiraal omakorda spiraali keeratud), mahutamaks seda väikesesse ruumi. Hõõgniit paikneb õhukindlalt suletud klaaskolvis. Kolb on täidetud väärisgaasiga (argoon, krüptoon, harvemini ksenoon), mis aeglustab volframi aurumist, pikendades niiviisi hõõgniidi tööiga.
Volframi kõrge sulamistemperatuur (3380 °C) võimaldab kuumutada hõõgniiti 2400–2700 kraadini (halogeenlambis kuni 3100 °C), Värvitemperatuur on umbes 50 kraadi kõrgem, seega absoluutsel temperatuuriskaalal ümmarguselt 2700–3000 K. Niisiis annab hõõglamp soevalget valgust. Mida suurem on lambi võimsus, seda kuumem võib olla kütteniit ja vastavalt on kõrgem ka värvitemperatuur.
Sokkel on vajalik lambi pessa kinnitamiseks ja elektritoiteahelasse ühendamiseks. Üldiselt on kasutusel keeresokkel, mida tähistatakse tähega E (sokli leiutaja T. A. Edisoni järgi) ja läbimõõduga millimeetrites. Tavalised hõõglambid on sokliga E27, väiksema kolviga lampidel võib olla ka sokkel E14 (kasutamiseks nt kroonlühtris, süvistatud laevalgustis, külmkapis), E10 (taskulambis).
Ajalugu
Hõõglambi valmistamise katsed algasid 19. sajandi keskel. Hõõgkehana katsetati plaatina, söestatud bambusekiudu, süsivarrast. Masstootmiseks sobivad süsiniidiga hõõglambi valmistas T. A. Edison 1879. aastal. Volframniidid võeti kasutusele aastal 1906 ja väärisgaasi keskkond 1913.
Tänapäev
Hõõglampe on suhteliselt lihtne toota ja kasutada, kuid nende valgusviljakus on madal (10–30 W/lm) ja eluiga lühike (1000–2000 tundi). Valgustuseks kulub maailmas ligikaudu 10% kogu toodetavast elektrienergiast. Seepärast on alanud kohustuslikus korras (Euroopa Liidus järk-järgult alates 2009. aastast) hõõglampide asendamine suurema valgusviljakusega lahenduslampide ja leedlampidega.
Pink Floyd
pisi|400px|Pink Floyd (1973) Pink Floyd on inglise rokkmuusikaansambel, mis on tuntud eelkõige filosoofiliste laulusõnade, klassikaliste rokipalade, uuenduslike plaadiümbriste ja viimistletud kontsertide poolest. Pink Floyd on oma 300-miljonilise plaadimüügiga üks mõjukamaid ja edukamaid rokkansambleid.
Syd Barretti ajastu (1964–1968)
Pink Floyd sai alguse 1964. aastal, mil kitarristid Bob Klose ja Roger Waters, trummar Nick Mason ja puhkpillimängija Rick Wright moodustasid ansambli Tea Set. Peagi liitus sellega ka kitarrist Syd Barrett, kes sai peamiseks vokalistiks. Kui selgus, et nimi Tea Set oli juba kasutusel, pakkus Barrett välja nime The Pink Floyd Sounds bluusimuusikute Pink Andersoni ja Floyd Coucili järgi. Peagi kadus sõna "sounds" ansambli nimest. Esialgu tegi bänd uusversioone kuulsamatest rhythm & blues 'i lugudest nagu "Louie, Louie", lisades neile pikki improviseeritud osasid ja soolosid. Džässimõjutustega Klose lahkus bändist pisut enne seda, kui Pink Floyd lindistama hakkas ja kitarrimängu võttis üle Barrett. Watersist sai ansambli bassist ja Wrightist klahvpillimängija. Barrett hakkas ise laule kirjutama, saades inspiratsiooni peamiselt ameerika ja inglise psühhedeelsest rokkmuusikast. Pink Floyd kogus populaarsust ning 1966. aasta oktoobris sõlmiti esimene leping mänedžeride Peter Jenneri ja Andrew Kingiga. Järgmise aasta algul lasti välja singlid "Arnold Layne" ja "See Emily Play", mis jõudsid Inglismaa edetabelis vastavalt 20. ja 6. kohale. Augustis ilmus ansambli debüütplaat "The Piper at the Gates of Dawn", mida peetakse nüüd inglise psühhedeelse muusika parimaks näiteks. Toonased kriitikud hindasid plaati kõrgelt ja tänapäeval peetakse seda üheks parimaks debüütalbumiks. Barretti kirjutatud lugusid albumil iseloomustavad sürreaalsed ja poeetilised sõnad ning muusikaline eksperimenteerimine (kasutati palju uut stereotehnoloogiat ja elektroonilisi klahvpille), mis on läbi aja olnud Pink Floydile omane. Plaat oli tõeline hitt ja jõudis Inglismaal albumite müügiedetabelis 6. kohale. Sel ajal käis bänd ringreisil ka Jimi Hendrixiga, mis aitas nende edule kaasa.
Samal ajal, kui bänd aina enam kuulsust kogus, hakkas narkootikumidest ja reingreisipingetest tingitud stress Barretti seisundit mõjutama. Barretti veidrat käitumist seostatakse tihti küll mõnuainete tarbimisega, kuid paljud peavad põhjuseks juba varem avaldunud skisofreeniat, mille tõid uuesti esile narkootikumid. 1968. aasta jaanuaris liitus bändiga kitarrist David Gilmour, et Barrettit esinemistel asendada. Barretti käitumist oli aina raskem ette aimata ja pideva LSD kasutamise tõttu muutus ta vaimselt ebastabiilseks. Mõnel kontserdil suutis Barrett mängida vaid ühe akordi ja asus seejärel kitarri ümber häälestama. Teised liikmed ei kaasanud teda enam avalikele esinemistele ja ametlikult lahkus Barrett bändist 1968. aasta aprillis.
Kliimaklassifikatsioon
Kliimaklassifikatsioon on klassifikatsioon, mille alusel eristatakse kliimatüüpe ning Maa pind jagatakse kliimavöötmeteks.
Pink Floyd
Muusikalise suuna otsimine (1968–1970)
Muusikaliselt olid aastad 1968–1970 bändi jaoks eksperimenteerimise aeg. Kõik liikmed kirjutasid erisugust materjali, andes bändi muusikale tooni, mis erines nii eelneva perioodi loomingust kui ka tuleviku lihvitud kõlast. Waters kirjutas peamiselt madalaid džässilikke meloodiaid, milles domineerisid bassikäigud ning keerulised ja sümboolsed laulusõnad. Gilmour keskendus pigem kitarrimängust vohavatele bluusilikele lugudele ning Wright eelistas meloodilisi ja sageli psühhedeelseid meloodiaid. Ansambli teist albumit "A Saucerful of Secrets", mis anti välja 1968. aasta juunis, peetakse üheks esimeseks progressiivse roki žanri kuuluvaks plaadiks. Kuigi Barrett ei osalenud lindistamisel, võib plaadilt siiski leida rohkelt talle iseloomulikku psühhedeelset stiili kombineeritult eksperimentaalse muusika ja heliefektidega.
Kliimaklassifikatsioon
Kõige levinumad on Köppeni kliimaklassifikatsioon ja Alissovi kliimaklassifikatsioon.
Pink Floyd
Muusikalise suuna otsimine (1968–1970)
Kollektiivi järgmine, 1970. aastal ilmunud stuudioalbum "Atom Heart Mother" oli nende esimene orkestriga lindistatud teos. Albumi esimene pool koosnes 23-minutisest albumiga samanimelisest sümfoonilise roki instrumentaalloost. Teisel poolel oli kolm soololugu Watersilt, Gilmourilt ja Wrightilt ja kolmeosaline instrumentaallugu "Alan’s Psychedelic Breakfast", mille taustaks räägib ansambli helitehnik erinevatest hommikusöökidest. Kuigi albumit "Atom Heart Mother" peetakse ansambli nõrgimaks teoseks, jõudis see Inglismaa edetabelis esikohale. David Gilmour on hiljem viidanud albumile kui rämpsuhunnikule ja Waters on pidanud seda prügikasti viskamise vääriliseks, olles veendunud, et keegi ei peaks seda kunagi kuulama.
Läbimurdeaeg (1971–1975)
1971. aasta album "Meddle" näitas bändi tulevikusuunda. Kadus seos psühhedeelse rokkmuuskaga ja loodi suund, mida on tänapäevalgi keeruline liigitada. Muusika muutus ühtlasemaks ja paranes ka bändiliikmete laulukirjutamisoskus. Ansambli liikmed peavad albumit "Meddle" esimeseks tõeliseks Pink Floydi albumiks. Algas Watersi roll peamise laulukirjutajana. 1973. aastal ilmunud erakordselt edukas heliplaat "Dark Side of the Moon" viis bändi populaarsuse tippu. Sellest sai kollektiivi esimene album, mis jõudis USA albumimüügiedetabelisse ja on senini üks müüdumaid plaate USA-s. Album püsis Billboardi edetabeli 200 parima albumi seas 741 nädalat ning püstitas uue rekordi. "Dark Side of the Mooni" peetakse esimeseks teemaalbumiks muusikaajaloos. Albumi helilises osas oli tähtis osa saksofonil ja naistaustalaulul. Laulusõnad kirjeldavad probleeme, mis inimesi iga päev survestavad. Märkimisväärne on ka plaadi lindistuskvaliteet, mis on võrreldav nüüdisaja heliteostega.
1975. aastal ilmus kauaoodatud "Wish You Were Here", mille teemaks on lähedaste inimeste eemalolek (viide Syd Barrettile) ja kaugenemine igapäevaelu moraalist. Lisaks akustilisele tiitelloole on plaadil üheksaosaline suures osas instrumentaalne teos "Shine On You Crazy Diamond", mis on pühendatud Syd Barrettile. Mitmed tegurid, mis ansamblit mõjutasid, kohtusid sellel plaadil: meeleolukad klahvpillipartiid, bluusilikud kitarrisoolod, džässist inspireeritud saksofonipalad ja džäss-fusionilik helipilt. "Wish You Were Here" oli esimene Pink Floydi album, mis saavutas esikoha nii Briti kui ka USA edetabelites ning kriitikud hindavad seda siiani sama kõrgelt kui "Dark Side of the Mooni".
Roger Waters liidrina (1976–1985)
Sel perioodil hakkas Roger Waters ansamblis suuremat sõnaõigust nõudma. Wrighti panus muutus pea olematuks ja ta vallandati enne suurteose "The Wall" lindistamist. Selle ajajärgu muusika laulusõnu peetakse vähem tähtsaiks osalt klahvpillide sujuva hääbumise tõttu, aga ka tänu Watersi geniaalsele laulukirjutusoskusele. 1977. aasta albumiga "Animals", mis põhines George Orwelli raamatul "Loomade farm", sattus ansambel punk-rock ' i austajate kriitika osaliseks: usuti, et ansambli muusika on muutunud liiga uhkeldavaks ja keerukaks ning see on kaotanud oma varase rock'n'roll ' i lihtsuse. Albumil on kolm üle 10-minutist lugu "Pigs", "Dogs" ja "Sheep", mis sümboliseerivad ühiskondlikke klasse, ja lühike kaheosaline "Pigs on the Wing". Plaadi kaanekujundusel tehaste kohal hõljuv seakujuline õhupall sai hiljem ka bändi kontsertidel kujunduselemendiks.
David Gilmour liidrina (1987–2006)
Samal ajal, kui Waters oma teise sooloalbumi "Radio K.A.O.S." kallal töötas, lindistasid David Gilmour ja Nick Mason uut Pink Floydi albumit vaatamata Watersi nõudmisele, et pärast tema lahkumist peaks kollektiiv nime vahetama. 1987. aastal välja antud album "A Momentary Lapse of Reason" tõusis nii Briti kui ka USA edetabelites 3. kohale. Turneel liitus ansambliga taas Rick Wright. Kuna Masoni ja Wrighti panus albumi lindistamisel ja materjali kirjutamisel oli minimaalne, on paljud arvamusel, et plaati tuleks pidada David Gilmouri sooloteoseks. Albumile järgnenud turnee osutus eriti tulusaks ning järgmisel aastal anti välja kontsertalbum ja -video "The Delicate Sound of Thunder". 1994. aastal ilmus heliplaat "The Division Bell". Kriitikud võtsid selle vastu suure pettumusega, kuna ansamblil oli üha raskem luua endiste meistriteoste väärilisi plaate.
Gorž
Gorž (prantsuse keeles gorge, tähenduses 'kurk' või ka 'kuristik') on kindlusehitise tagaosa.
Lahtine gorž
Üldjuhul on gorž lahtine (bastioni, raveliini, lüneti, fleši, redaani puhul).
Kaetud gorž
Gorž võib olla kaetud kaitsevalli või -müüriga (goržimüür), mis on enamasti nõrgem põhivallist või -müürist, samuti lihtsalt taraga.
Eritlemata gorž
Kindlusehitis võib ka igast küljest, ka goržist, olla kaetud ühesuguse kaitsevalli või -müüriga (reduudi puhul). Sellise ehitise lahtine (katmata) ühenduskäik on samuti gorž, kaetud käik on potern.
1089
1089. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad 1060. aastad 1070. aastad - 1080. aastad - 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad 1120. aastad 1130. aastad
Dollarti laht
thumb|Dollarti laht ja selle ümbruskond
Dollart (saksa) või Dollard (hollandi) on laht Waddenzees Põhja-Hollandi ja Saksamaa vahel, Ems jõe estuaari lääneküljel. Enamus sellest jääb mõõna ajal kuivale. Palju veelinde toitub siin.
Merelt saamine ja merele kaotamine
thumb|Dollarti servade taastamine: poldrid Saksa (paremal ja ülal) ning Hollandi (vasakul ja all) poolel
Dollarti lahe tekitas 1277. aastal katastroofiline tormilaine, mis hõlmas Reiderlandi piirkonna ja suuri osi Oldambti piirkonnast. Üleujutus uputas 43 kihelkonda ja põhjustas arvatavasti 80 000 inimese surma. Veel üks tormilaine 1509. aastal laiendas veelgi Dollarti lahte, ujutades üle rohkem kui 30 küla, ja 1520. aastal oli Dollart suurima ulatusega. 16.–20. sajandini võideti 2/3 uppunud alast tagasi.
Tänapäeval on kindlustamata kaldad kuulutatud maailma looduspärandiks, kuna need on igat liiki lindude ja teiste veeliste liikide paradiis.
Piirivaidlus
thumb|Vaidlustatud piir Saksamaa ja Hollandi vahel
Holland ja Saksamaa ei nõustu piiri täpse kulgemisega läbi lahe, kuid nad on kokku leppinud mittenõustumisega, sõlmides 1960. aastal lepingu, pannes välja vastastikused kohustused. 2011. aasta paiku muutus territoriaalvaidlus oluliseks seoses Borkum Riffgati meretuulepargi plaanidega. Küsimus territoriaalmere kasutamisest ja haldamisest 3 ja 12 meremiili vahel (kus tuulepark asub) lepiti 2014. aastal kokku uue lepinguga, milles määratleti "joon", kuigi piirivaidlus ise jäi lahendamata.
Piiri vald
pisi|Virumaa valdade piirid enne ja pärast [[1939. aasta vallareformi]] Piiri vald (1939. aastani Kose vald) oli vald Virumaal Vaivara kihelkonnas Narva jõe idakaldal aastail 1939–1945. Vald moodustati senise Kose valla piires. Piiri vald koos Raja valla ja Narva vallaga moodustasid Narva-taguse. Vallamaja asus Krivasoo külas.
Kose vald (vene keeles Козельскaя) eksisteeris alates 1920. aastast kuni 1939. aastani Narva jõest ida pool asunud maa-alal, mis pärast Eesti Vabadussõja edukat lõppu oli liidetud Tartu rahulepingu alusel Viru maakonnaga.
Vald kuulus Riigivolikogu 66. valimisringkonda, kust valiti Aleksander Ossipov, ja Vasknarva põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.
Piiri valla riigimõisad: Dundukovi mõis, Gromovo mõis, Marinskaja mõis, Urakonda mõis, Uue-Rantovka mõis, Vana-Rantovka mõis.
Ajalugu
1939. aastal toimunud haldusreformiga moodustati Kose vallast selle senistes piirides Piiri vald.
Rahvastik
1922. aastal oli Kose vallas 113 eestlast (8,7%), 1194 venelast (91,1%) ja muid rahvusi 3 (0,2%) – kokku 1310 elanikku.
1934. aastal oli Kose vallas 145 eestlast (11,3%), 1135 venelast (88,2%) ja muid rahvusi 7 (0,5%) – kokku 1287 elanikku.
1. aprillil 1939 oli vallas 1202 elanikku.
Bärenstein (Saksimaa)
Bärenstein on vald Saksamaal Maagimäestiku kreisis Pöhlbachi jõe ääres Maagimäestiku kõrgemas osas. Koht on ligikaudu 710 m üle merepinna ja asub otse Saksamaa ja Tšehhi piiril. Naabriteks on põhjas Königswalde vald, läänes Sehmatali vald ja lõunas Oberwiesenthal. Idas asub Tšehhi linn Vejprty (Weipert). Valla osad on Bärenstein, Stahlberg, Kühberg ja Niederschlag. Bärenstein tekkis u aastal 1500. Aastast 1525 on leitud esimene dokumenteeritud mainimine, am Pernstein. Pärast raudtee ehitamist Annabergi ja Weiperti vahele aastal 1867 elavnes majandustegevus, peamiselt tekstiilitööstus. Aastal 1945 suletud piiriületuspunkt taasavati 90. aastatel.
1090
1090. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1040. aastad 1050. aastad 1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad - 1090. aastad - 1100. aastad 1110. aastad 1120. aastad 1130. aastad 1240. aastad
Aastad: 1085 1086 1087 1088 1089 - 1090 - 1091 1092 1093 1094 1095
Amsterdam
pisi|Amsterdam 1538. aastal pisi|Kanalid Jordaani ümbruses Amsterdam on Hollandi pealinn. See asub Põhja-Hollandi provintsis.
Amsterdam on koduks kolmveerandile miljonile elanikule, kuid on siiski säilitanud väikelinna õhustiku. Tolerantne õhustik, kaunis Hollandile iseloomulik arhitektuur ja läbi linna looklevad kanalid on peamine põhjus, miks Amsterdam on populaarne nii külastajate kui kohalike seas.
Amsterdam asub 2 m allpool merepinda.
Kliima
Amsterdamis on mereline kliima. Seda mõjutab Põhjamere lähedus. Tuul puhub peamiselt läänest. Öökülma esineb harva talvelgi.
Pelkosenniemi vald
Pelkosenniemi on vald Soomes Lapi maakonnas. Pelkosenniemi naabervallad on Kemijärvi linn, Rovaniemi linn, Salla, Savukoski ja Sodankylä. Vallas räägitakse soome keelt.
Amsterdam
Kliima
Aastane keskmine õhutemperatuur on +10,2 °C. Kõige soojemad kuud on juuli (+17,6 °C) ja august (+17,5 °C), kõige jahedamad jaanuar (+3,4 °C) ja veebruar (+3,5 °C).
Pelkosenniemi vald
Külad
Aapajärvi, Arvospuoli, Kairala, Kiemunkivaara, Luiro, Pelkosenniemi, Pyhäjärvi, Saunavaara, Suvanto.
Amsterdam
Kliima
Aastane keskmine sademete hulk on 915 mm. Kõige sajusemad kuud on oktoober (100 mm) ja november (94 mm), kõige kuivemad aprill (46 mm) ja veebruar (57 mm).
Aastas paistab päike 1662 tundi, kõige rohkem mais (222 tundi) ja juulis (217 tundi), kõige vähem detsembris (51 tundi) ja novembris (62 tundi). Päevast paistab päike keskmiselt üksnes 35%, kõige rohkem mais (45%) ja aprillis (44%), kõige vähem detsembris (21%) ja novembris (24%).
Ajalugu
Amsterdam on märksa noorem kui näiteks Nijmegen, Rotterdam või Utrecht. Oletatavasti vabastati linna maa-ala mere alt alles 10. sajandi lõpul. Sellega ei pidanud tingimata kaasnema asustamine, sest maad võidi hakata kasutama näiteks turba varumiseks.
Amsterdam tekkis 13. sajandil kalurikülana. Amsterdami on esimest korda mainitud 27. oktoobril 1275, kui tammi ümbruskonna elanikud vabastati tollimaksudest sildade ületamisel ja lüüside läbimisel, seda kuupäeva loetakse linna sünniajaks. Ürikus kasutati ladinakeelset väljendit homines manentes apud Amestelledamme ehk 'Amestelledamme lähedal elavad inimesed', mis õigupoolest viitab tammi, mitte selle juures oleva asula nimele. Hollandi linnaõigused sai Amsterdam 1300. või 1306. aastal. Linna ümbrus oli soine ning selle kuivendamiseks rajati linna nii palju kanaleid, et paadiga sai sõita peaaegu kõikjale linnas. Suur osa neist on säilinud tänapäevani.
Amsterdam kasvas tänu kaubandusele Hansa liidu linnadega kiiresti ning 16. sajandi alguseks oli Amsterdam juba Hollandi suurim linn. Kaheksakümneaastase sõja käigus saavutas Holland iseseisvuse ja Amsterdam sai selle pealinnaks.
Amsterdam oli rikkuse ja võimsuse tipul 17. sajandil, kui Holland oli üks maailma võimsamaid riike. Seda on nimetatud Amsterdami kuldajaks ja sellest ajast pärineb põhiosa vanalinnast. Jõukusele panid aluse Hollandi Ida-India Kompanii ja Hollandi Lääne-India Kompanii, mis kauplesid kogu maailma maadega. Samuti oli Holland tuntud suhteliselt vabameelse usupoliitika poolest, mistõttu Hollandisse saabus neid, keda usuliste veendumuste põhjal taga kiusati. 1602 avati Amsterdamis maailma esimene börs.
Amsterdami tabasid järjestikused katkud aastail 1623–1625, 1635–1636, 1655 ja 1664. Sellegipoolest kasvas rahvaarv sisserände tulemusel 17. sajandi jooksul neljakordseks, 50 tuhandelt 200 tuhandeni.
1815. aastal kuulutati Holland taas iseseisvaks kuningriigiks ja Amsterdam sai selle pealinnaks. Linn hakkas taas arenema. 19. sajandi lõpul valmis Amsterdami-Reini kanal, mis andis otseühenduse niihästi Reini jõele kui ka Põhjamerele.
Teises maailmasõjas kannatas Amsterdam kõvasti. Umbes 10% Amsterdami elanikest kaotas sõja ajal elu. Sõja lõpus tekkis taas toiduaine- ja kütusekriis, mistõttu enamik puid linnas võeti maha.
Elu Amsterdamis muutus kõvasti, kui 1960. aastatel sai linnast üks läänt tabanud protestiliikumiste ja uute kultuurivoolude keskpunkte. 1970. aastatel siirdus suur osa elanikkonnast maapiirkondadesse ja mõned linnaosad tühjenesid. Seda üritatakse nüüd uute linnaplaneeringutega tasakaalustada.
Amsterdamis on palju sisserändajaid. 1. jaanuari 2012 seisuga oli hollandlasi Amsterdami elanikest 49,5% ja sisserändajaid 50,5%.
Kõige levinum religioon Amsterdamis on kristlus, mille järgijaid on 2000. aasta seisuga 17%. Moslemeid on 14%. Moslemid on põhiliselt sunniidid. Palju on budiste, konfutsianiste ja hinduiste. Hinduistid on põhiliselt Suriname immigrandid.
Amsterdami linnapea on Femke Halsema Hollandi Roheliste parteist.
Amsterdamis on maailmakuulsaid muuseume, näiteks Rijksmuseum ja Van Goghi Muuseum, ning palju kontserdisaale, teatreid ja klubisid. Amsterdamis on väga erineva otstarbega alasid Dami väljaku Kuningalossist Hiinalinnani ja rohelistest parkidest punaste laternate piirkonnani, niisiis pakub linn igaühele midagi.
Sport
Amsterdami tuntuim jalgpalliklubi on Amsterdami Ajax. Ajaxi kodustaadion on Amsterdam ArenA.
Rootsi kuninglik perekond
Rootsi kuninglikku perekonda kuuluvad valitseva monarhi perekonnaliikmed, kellel on kuninglik tiitel.
Kuningliku perekonna endised liikmed
Kuigi kuninga teisi õdesid nimetatakse printsessideks, ei kuulu nad perekonda ega kanna kuninglikku tiitlit. Põhjuseks on nende abiellumine tavakodanikega, mis polnud tol ajal lubatud.
35 (Tallinna bussiliin)
Tallinna bussiliin 35 sõidab Tallinnas Seli asumi ja Pelguranna vahel.
Liin on tähtis ühendus kesklinnaga Mahtra, Punase ja Smuuli tänava elanike jaoks. Liin on käigus iga päev ja graafiku järgi on kõik väljumised kõikidel nädalapäevadel lõõtsbusside teenindada. Sõiduaeg Selist kesklinna on tipptunnil 28 minutit, kesklinnast Selisse 27 minutit.
Peatused
pisi| pisi|
2001. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
2001. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 36. maailmameistrivõistlused laskesuusatamises, mis toimusid 3. - 11. veebruarini Pokljukas Sloveenias.
10 km sprint
Kuupäev: 3. veebruar Osavõtjaid: 97 Lõpetajaid: 97 Maailmameister 2000: Frode Andresen Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
12,5 km jälitussõit
Kuupäev: 4. veebruar Osavõtjaid: 60 Maailmameister 2000: Frank Luck Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
15 km ühisstardist sõit
Kuupäev: 9. veebruar Osavõtjaid: 30 Maailmameister 2000: Raphaël Poirée Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
4x7,5 km teatesõit
Kuupäev: 11. veebruar Osavõtjaid: 19 võistkonda Maailmameister 2000: Viktor Maigurov  Sergei Roškov  Vladimir Dratšov  Pavel Rostovtsev Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
7,5 km sprint
Kuupäev: 3. veebruar Osavõtjaid: 84 Maailmameister 2000: Liv Grete Poirée Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
10 km jälitussõit
Kuupäev: 4. veebruar Osavõtjaid: 60 Maailmameister 2000: Magdalena Forsberg Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
12,5 km ühisstardist sõit
Kuupäev: 9. veebruar Osavõtjaid: 30 Maailmameister 2000: Liv Grete Poirée Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
15 km eraldistardist sõit
Kuupäev: 6. veebruar Osavõtjaid: 83 Maailmameister 2000: Corinne Niogret Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
4x7,5 km teatesõit
Kuupäev: 10. veebruar Osavõtjaid: 15 võistkonda Maailmameister 2000: Olga Põljova  Svetlana Tšernoussova  Galina Kukleva  Albina Ahhatova Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Medalid
<br style="clear:both;" />
Põhara
Põhara on küla Pärnu maakonnas Pärnu linnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Audru valda.
Põhara küla asub Nätsi(Neitsi)-Võlla(Sodowa) Raba ääres.
Kihtvulkaan
pisi|[[Jaapanlaste püha mägi Fuji on tüüpiline kihtvulkaan]]
Kihtvulkaan on suhteliselt suur ja pikaealine valdavalt koonilise kujuga vulkaaniline pinnavorm, mis on tekkinud vulkaanilõõrist pärit vulkaanilise materjali kuhjumisel maapinnal.
Kihtvulkaanid on laia levikuga, ehkki enamasti on nad seostatavad subduktsioonivööndi vulkanismiga. Reeglina kujutavad inimesed vulkaani just kihtvulkaanina. See on ka üsna loomulik, sest kihtvulkaanide ümber elab sageli rohkesti inimesi. Kihtvulkaanid tegutsevad suhteliselt tihti ja tulevad reljeefis hästi esile. Enamik ajaloolise aja suuremaid ja kuulsamaid vulkaanipurskeid on seotud kihtvulkaanidega. Kihtvulkaan on polügeneetiline vulkaan.
Kihtvulkaani defineerimine ei ole lihtne ülesanne. Enamik vulkanismi põhjustatud pinnavorme, kaasaarvatud kihtvulkaanid, on positiivsed, erandiks on vaid kaldeerad ja maarid. Vulkaanid erinevad üksteisest suuruse ja kuju poolest. Kõige suuremad vulkaanid on kilpvulkaanid ja kõige väiksemad šlakikoonused. Kihtvulkaanid jäävad suuruselt nende vahele. Üks tähtsamaid vulkaani kuju iseloomustav parameeter on nõlva kaldenurk. Kilpvulkaanid koosnevad valdavalt basaldist, mis suhteliselt väikse viskoossuse tõttu vulkaanilõõrist kaugele voolates on moodustanud lauge nõlvaga vulkaani. Kihtvulkaan on reeglina järsunõlvalisem, sest väljapaisatav materjal on mitmesuguse koostisega (mitmesuguse koostisega laava ja püroklastiline materjal) ja märksa vähem voolavam. Kihtvulkaani nimi tuleb ettekujutusest, et vulkaani läbilõige koosneb vahelduvatest laava ja tefra kihtidest. See ei pruugi olla vale, kuid on siiski väga jäme lihtsustus. Enamiku kihtvulkaanide ehitus on keerukam ning seetõttu nimetatakse neid sageli ka liitvulkaanideks (mitme vulkaani liitumisel tekkinud keeruka ehitusega mägi).
Kihtvulkaanid on levinud peaaegu kõigis piirkondades, kus esinevad vulkanismi ilmingud, kuid kõige levinumad on nad kahtlemata konvergentses vööndis mandrilise maakoorega ja ookeanilise maakoorega laama kokkupõrkepiiril. Divergentses vööndis ehk laamade lahknemispiirkonnas on kihtvulkaanid harvaesinevad (näiteks Kilimanjaro). Ookeanide keskahelikel kihtvulkaanid praktiliselt puuduvad, kui välja jätta Island (Hekla ja Askja), mis peale asetsemise keset ookeani keskahelikku asub ka kuuma täpi kohal. Kuuma täpi kohal võivad olla nii kiht- kui ka kilpvulkaanid. Kuuma täpi kihtvulkaanid on morfoloogiliselt eristamatud subduktsioonivööndite vulkaanidest. Erinevused tulevad ilmsiks kui uurida vulkaaniliste kivimite petrograafiat ja petrokeemiat.
Miks tekib teatud kohta just kihtvulkaan on määratud ära peamiselt vulkaanilise materjali koostise, vulkaanipursete võimsuse ja sagedusega. Koostiselt on kihtvulkaanidest pärit materjal kilpvulkaanide omast ränirikkam. Ränirikkus toob kaasa laava suurema viskoossuse ja sellest tulenevalt plahvatuslikkuse, sest väheneva rõhu tõttu magmast vabanevad gaasid ei pääse vulkaanilõõrist välja. Subduktsioonivööndite kihtvulkaanide laava on lisaks ka veerikkam, mis võimendab vulkaani plahvatuslikkust. Kihtvulkaanide pursked on väga erineva võimsusega. Suuremad pursked toovad kaasa kaldeerade tekkimise, näiteks Crater Lake Ameerika Ühendriikides. Pursked on reeglina suhteliselt sagedased, kuid sõltuvalt vulkaanist võivad olla väga erineva intervalliga. Näiteks Etna ja Stromboli on tuntud peaaegu pideva tegutsemise järgi, samas on Fuji viimasest purskest möödunud juba 300 aastat, rääkimata vulkaanidest, mis pole tegutsenud tuhandeid aastaid, kuid mille arvamine kustunud vulkaanide hulka võib olla ennatlik. Plahvatuslike pursetega on seotud ka püroklastilise materjali teke, mis vulkaani nõlvadel tihti kiht-kihilt vaheldub laavavooludega.
Hiina
pisi|Vaade Yangshou maakonnale Guilini linna lähistel Guangxi provintsis Hiina Rahvavabariik (lühendatult Hiina RV või Hiina; hiina keeles 中华人民共和国 (Zhōnghuá Rénmín Gònghéguó)) on riik Ida-Aasias. See hõlmab suurema osa kultuurilisest, ajaloolisest ja geograafilisest Hiinast. Alates riigi asutamisest 1949 on seda juhtinud Hiina Kommunistlik Partei.
Hiina on maailma rahvarikkaim riik ja selle rahvaarv ületab 1,4 miljardit inimest, kellest enamik on hiinlased. Pindalalt on Hiina maailmas neljas.
Alates 2010. aastast on riigi majandus SKP järgi maailmas suuruselt teine ning alates 2014. aastast ollakse ostujõu pariteedi alusel maailma suurim majandus.
Hiinal on pikim maismaa piir, Yalu jõe suudmest Tongkingi laheni on selle pikkus 22 147 km. Hiina piirneb 14 riigiga, millega ta jagab maailma riikide seas koos Venemaaga esikohta. Hiina naaberriigid on Afganistan, Bhutan, India, Kasahstan, Kõrgõzstan, Laos, Mongoolia, Myanmar, Nepal, Pakistan, Põhja-Korea, Tadžikistan, Venemaa ja Vietnam.
Territoorium
Hiina Rahvavabariigi konstitutsioon vihjab preambulis, et riik ei kontrolli kogu Hiinat; jutt on peamiselt Taiwani poliitilisest staatusest. Ka Hiina Vabariik (Taiwani ametlik nimetus) väidab, et ta on seaduslik kogu Hiina valitsus, ja praegu tunnustavad teda 23 maailma riiki. Mõistega "Mandri-Hiina" tähistatakse mõnikord Hiina Rahvavabariigi kontrolli all olevat Hiina osa, jättes tavaliselt välja erihalduspiirkonnad Hongkongi ja Macau.
Poliitika
Hiina on Hiina Kommunistliku Partei võimu all ning kuulub seega sotsialistlike riikide hulka. Hiina Rahvavabariigi režiimi on nimetatud ka autoritaarseks. Mõned vasakpoolsed kommunistid nimetavad Hiina süsteemi riigikapitalismiks, sest alates 1970. aastate lõpust on kommunistliku partei juhtimisel kasutusele võetud üha enam kapitalismi elemente, kuid partei ülemvõimu lõdvendamisest ei ole juttugi.
Hiina poliitilises süsteemis on mõningaid liberaliseerimise märke, näiteks mitme kandidaadiga valimised. Ometi on kommunistlikul parteil tõhus kontroll kaadrite üle.
Partei kohtleb karmilt neid, kes tema võimu ohustavad. Rahulolematuse vähendamiseks püütakse parandada majanduse olukorda, lubatakse esitada kaebusi ning koheldakse leebelt vähemohtlikke võimuvastaseid.
Sõnavabadus on piiratud. Kõik ohtlikud meeleavaldused surutakse halastamatult maha, ohtlikud organisatsioonid hävitatakse. Siiski lubatakse ajakirjandusel käsitleda sotsiaalseid probleeme ning paljastada kohalike ametnike korruptsiooni ja saamatust. Parteil ei ole eriti õnnestunud informatsiooni levikut tõkestada. Samuti on ta mõnikord pidanud rahva meelepaha tõttu oma poliitikat muutma. Meeleavaldused, mis puudutavad kohalikke probleeme, on sagedased ning neid sallitakse üha rohkem.
On raske öelda, kui populaarne Hiina Kommunistlik Partei rahva seas on, sest üleriigilisi valimisi ei ole ning vestlustes avaldatakse erinevaid arvamusi. Arvatakse, et paljud hindavad võimude poolt tagatud sotsiaalset stabiilsust, mis võimaldab majanduse segamatut arengut. Üha ohtlikumaks võimudele on muutumas äri ergutamise tõttu tekkinud kasvavad käärid rikaste ja vaeste elustandardi vahel ning kasvav rahulolematus ametnike korrumpeeritusega. Vaesed talupojad protestivad korruptsiooni, keskkonna saastamise ning maade äravõtmise vastu suurprojektide elluviimiseks. Sotsiaalset stabiilsust võib ohustada ka kasvav töötus.
Peale Kommunistliku Partei on Hiina Rahvavabariigis ka rida muid legaalseid parteisid, mis kõik on Kommunistliku Partei käepikendused. Need parteid ei osale poliitikas valimiste kaudu, vaid Kommunistliku Partei koostööks nendega on mõeldud Hiina Rahva Poliitiline Konsultatiivkonverents ja neile on eraldatud teatav arv mandaate seadusandlikes organites. Teistel parteidel on siiski väga väike mõju.
Valimised toimuvad Hiinas hierarhiliselt - kohalikud Rahvakongressid valitakse rahva poolt otsevalimistel, iga järgneva astme kongressid kuni riikliku 2980-kohalise Riikliku Rahvakongressini valitakse madalama astme kongressi liikmete poolt.
Haldusjaotus
Hiina Rahvavabariigil on halduslik kontroll 22 provintsi (省 shěng) üle. Hiina RV valitsus peab oma 23. provintsiks Taiwani provintsi (台湾 Táiwān), mida ta nimetab Hiina Taiwani provintsiks (sellest on lähemalt juttu artiklis Taiwani staatus). Peale selle pretendeerib Hiina RV valitsus Lõuna-Hiina mere saartele. Peale provintside on Hiina 1. järgu haldusüksusteks veel 5 autonoomset piirkonda (自治区 zìzhìqū), millesse on koondunud suuremad rahvusvähemused, 4 keskvalitsuse otsealluvuses olevat linna (直辖市 zhíxiáshì) ja 2 erihalduspiirkonda (特别行政区 tèbié xíngzhèngqū).
pisi|Hiina 1. järgu haldusüksused
Hiina Rahvavabariigis (Mandri-Hiinas) on 2. järgu haldusüksused ringkonnad (地区 dìqū), autonoomsed ringkonnad (自治州 zìzhìzhōu), ringkonna õigustega linnad (市 shì), aimakid (Sise-Mongoolias, 盟 méng, (mongoli k. ayimay)).
Hiina Rahvavabariigis (Mandri-Hiinas) on 3. järgu haldusüksused maakonna tasemel (县级, xiànjí). Need on: Seisuga 31. detsember 2004 oli Mandri-Hiinas 2862 3. järgu haldusüksust: 852 ala, 374 maakonnaõigustega linna, 1464 maakonda, 117 autonoomset maakonda, 49 hošuuni, 3 autonoomset hošuuni, 2 eri-ala ja üks metsa-ala.
Välissuhted
Hiina toetab Pakistani Kashmiri küsimuses, samas kui Pakistan toetab Hiina RV seisukohta Tiibeti, Xinjiangi ja Taiwani küsimustes.
Pärast Hiina-NSV Liidu suhete halvenemist hakkas Hiina tegema koostööd lääneriikidega, toetades näiteks aeg-ajalt ühiselt nendega antikommunistlikke liikumisi Aafrikas või Aasias, et peatada nõukogude mõju laienemist (nt Angolas, samuti relvatarned Sairi režiimile vasakpoolsete sisside sissetungide peatamiseks).
Hiina oli üks kahest kommunistlikust riigist (Rumeenia kõrval), mis ei katkestanud oma diplomaatilisi suhteid Pinocheti Tšiiliga: suhted olid stabiilsed ning põhinesid majanduslikul koostööl ja üksteise sisemistesse poliitilistesse küsimustesse mittesekkumise printsiibil.
Hiina on andnud mõista, et võib teatud juhul Talibani juhitavat Afganistani diplomaatiliselt tunnustada.
Riigikaitse
120px| 120px| 120px| 120px|
Rahvastik
Hiina rahvaarv oli 2021. aasta juuli seisuga hinnanguliselt 1 397 897 720. Arvatavasti 2025. aastal möödub elanike arvult Hiinast India. Hiina elanike arvu kasv peatub 2020. aastate lõpus.
2010. aasta andmetel moodustasid Hiina rahvastikust hiinlased ehk hanid 91,6%. Lisaks elab Hiinas veel palju erinevaid vähemusrahvuseid. Hiina valitsus on ametlikult tunnustanud 56 etnilist rühma. Suurimad vähemusrahvused olid 2000. aastal tšuangid (1,28%), mandžud (0,84%), hueid (0,78%), miaod (0,71%), uiguurid (0,66%) ja tuijad (0,63%).
Hiinas on traditsioonilised olnud suured pered ja eelistatud poisi sündi. Hiina tegi esimesed katsed elanike arvu kasvamist piirata 1950. aastatel. 1970. aastate alguseks sündimus vähenenud kuuelt lapselt kolmeni ühe naise kohta. 1979. aastal viidi riigis ellu ühe lapse poliitika. Esialgsete plaanide kohaselt pidi see kestma umbes 25 aastat, kuid lõplikult mindi ühe kahe lapse poliitikale 2016. aastal. Ühe lapse poliitika tulemusena oli laste arv naise kohta oluliselt vähenenud: 2009. aastal oli see näitaja umbes 1,8. 2021. aastaks oli see langenud 1,6-le (185. koht maailmas). 2021. aastal hakati perekondadele lubama ka kuni kolme last.
2020. aasta hinnangul moodustasid 0–14-aastased Hiina rahvastikust 17,29%, 15–64-aastased 70,37% ja üle 65-aastased 12,34%. Mediaanvanus oli 2020. aastal 38,4 aastat. Rahvastiku kasvutempo oli 0,26% (174. koht maailmas), sündimuskordaja 9,93 sündi 1000 elaniku kohta (189. koht maailmas), suremuskordaja 7,9 surma 1000 elaniku kohta (97. koht maailmas). Hiina elanikkond vananeb ning prognooside järgi moodustavad 2050. aastal üle 65-aastased rahvastikust ligi 30%.
Elueaootus sünnihetkel oli 2021. aastal hinnanguliselt 76,31 aastat (107. koht maailmas), meeste elueaootus oli 74,23 ja naiste oma 78,62 aastat.
Keeled
Hiinas kõneldakse umbes 292 keelt.
Suurimad linnad
Linnades elas 2022. aastal 63,6% rahvastikust.
Põllumajandus
Hiina on iidne põllumajandusmaa. Sealt pärinevad paljud kultuurtaimed. Põllumajandustoodangu poolest on Hiina maailmas esikohal. Hiina on muuhulgas maailma suurim kartulikasvataja (üle 22% maailma kogutoodangust). Samuti kasvatatakse riisi, nisu, maisi, tubakat, maapähkleid, teepõõsast ning köögi- ja puuvilja. Peamised koduloomad on sead, veised ja kodulinnud.
Teadus ja tehnoloogia
Hiinast tulnud tehnilisi leiutisi:
Sport
Füüsiline vormisolek on Hiina kultuuris laialt tähtsustatud, hommikuti tehakse harjutusi, nt qigong ja taijiquan. Noored tegelevad jalgpalli ja korvpalliga, eriti linnakeskuste piiratud murualadel. Hiinas tegeldakse laialdaselt ka jalgrattasõiduga, 2012. aastal oli seal 470 miljonit jalgratast. Populaarsed on ka mitu traditsioonilist spordiala, näiteks draakonilaevaga sõitmine, mongoolia maadlus ja traavivõistlus. Hiina tuntumate sportlaste hulka kuuluvad korvpallurid Yao Ming ja Jeremy Lin, tõkkejooksja Liu Xiang, sulgpallur Lin Dan, male maailmameister Hou Yifan, iluuisupaar Shen Xue ja Zhao Hongbo ning tennisist Li Na.
Hiina Rahvavabariigi sportlased on suveolümpiamängudel püsivalt osalenud alates 1984. aastast ja taliolümpiamängudel alates 1980. aastast. Pekingis toimusid 2008. aastal XXIX suveolümpiamängud ja 2022. aastal XXIV taliolümpiamängud.
João Félix
João Félix Sequeira (sündinud 10. novembril 1999 Viseus) on Portugali jalgpallur, kes mängib ründajana Inglise kõrgliiga klubis Chelsea (laenul Hispaania kõrgliiga klubist Madridi Atlético) ja Portugali jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Portugali suurklubis Lissaboni Benfica 2015. aastal. 2016. aastal debüteeris ta Benfica duubelmeeskonnas Portugali esiliigas. Ta mängis Benfica duubelmeeskonnas kaks hooaega ja lõi seitse väravat.
18. augustil 2018 tegi ta Benfica põhimeeskonnas debüüdi Portugali kõrgliigas. Kaheksa päeva hiljem lõi ta mängus Lissaboni Sportingu vastu oma esimese värava Portugali kõrgliigas. Félix tuli sel hooajal Benficaga Portugali meistriks ja valiti liiga hooaja parimaks noormängijaks. Ta lõi hooajal 2018–19 liigas kokku 15 väravat. 11. aprillil 2019 tegi ta UEFA Meistrite Liiga veerandfinaalis Frankfurdi Eintrachti vastu kübaratriki, saades sellega UEFA Meistrite Liiga ajaloo noorimaks mängijaks, kes seda suutnud on.
2019. aastal pälvis ta Euroopa parima noorjalgpalluri auhinna Golden Boy.
2019. aastal siirus ta 126 miljoni euro eest Madridi Atléticosse. See oli suuruselt neljas üleminekutasu jalgpalli ajaloos. Esimese värava lõi ta Madridi Atlético särgis Hispaania kõrgliigas 1. septembril 2019 mängus Eibari vastu. Hooajal 2020/21 tuli ta Atléticoga Hispaania meistriks. Hooajal 2021/22 valiti Félix Atlético hooaja parimaks mängijaks.
Portugali jalgpallikoondises tegi Félix debüüdi 5. juunil 2019 UEFA Rahvuste Liiga poolfinaalis Šveitsi vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 5. septembril 2020 UEFA Rahvuste Liiga mängus Horvaatia vastu. Ta kuulus Portugali koondisse nii 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel kui 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.
2009. aasta Eesti meeste meistrivõistlused Vene kabes
'''Eesti meeste 61. meistrivõistlused Vene kabes''' peeti 23.–26. aprillini 2009 Paides. Esikohta jäid jagama Andrus Tull ja Arno Uutma. Meistriks saamise otsustas nendevaheline järelmatš, mis peeti Paul Kerese Malemajas 6.–7. juunini 2009. Matši võitis ja Eesti meistriks tuli Arno Uutma, kes oli varem sel aastal tulnud Eesti meistriks ka rahvusvahelises kabes. Eelmine, kellel on ühel aastal õnnestunud tulla meeste Eesti meistriks nii rahvusvahelises kui ka Vene kabes, oli Vello Luht 1986. aastal.
Põhiturniiri peakohtunik oli Gert Elmaste, järelmatši kohtunik Villem Lüüs.
1088
1088. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad 1060. aastad 1070. aastad - 1080. aastad - 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad 1120. aastad 1130. aastad
Aastad: 1083 1084 1085 1086 1087 - 1088 - 1089 1090 1091 1092 1093
1080. aastad
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastad: 1080 1081 1082 1083 1084 1085 1086 1087 1088 1089
Mihkel Hansen
Mihkel Hansen (29. detsember 1904 Kõrgemäe talu, Käru vald, Vändra kihelkond, Pärnumaa – 20. november 2004 Toronto) oli Eesti poliitik ja maavanem. Ta oli viimane elusolnud I Riigivolikogu liige.
Elukäik
Ta oli 1925–1927 Lelle-Hiiekõnnu algkooli õpetaja, 1931–1936 vandeadvokaat Verner Johansoni abi, 1936 vandeadvokaaat Pärnus.
Riigitegelasena alustas ta 1936. aastal, kui temast sai Rahvuskogu liige ja Eesti Maaomavalitsuste Liidu peasekretär. Riigihoidja Konstantin Päts määras sügisel 1936 Hanseni Järva ajutise maavalitsuse esimeheks, kellena ta töötas kevadeni 1937. Valitsuse ettepanekul määrati ta Viljandi ajutise maavalitsuse esimeheks ja siis Viljandi maavanemaks, kus ta oli aastatel 1937–1940.
Mihkel Hansen valiti V Riigikogu ja I Riigivolikogu (valitud 64. valimisringkonnast Põhiseaduse Elluviimise Rahvarinde kandidaadina) liige. I Riigivolikogu välis- ja riigikaitsekomisjoni abiesimees. Kuulus Põllumeestekogudesse ja Eesti Põllumeeste Kogude Esindusse Paguluses.
30. aprillil 1939 valiti Mihkel Hansen Viljandi Eesti Põllumeeste Seltsi esimeheks.
1941–1943 oli ta Saksa okupatsiooniaegne Eesti Omavalitsuse  Viljandi maavanem, aastal 1944 temast sai Võru maavanem. Põgenes 1944 Saksamaale, kust siirdus 1948 Kanadasse.
Oli 1950–1951 Toronto Eesti Seltsi ja 1958–1959 Rahvusliku Välisvõitluse Nõukogu esimees. Eesti Põllumeeste Kogude Esinduse Paguluses abiesimees.
Ta oli viimane elusolev I Riigivolikogu liige.
Isiklikku
Tema vennapojapoeg Vootele Hansen oli Riigikogu VII, VIII ja IX koosseisu liige, aastatel 1994–1995 Eesti keskkonnaminister ning on Tallinna Järveotsa Gümnaasiumi geograafia, loodus- ja ühiskonnaõpetuse õpetaja.
Pinnavorm
pisi|Cono de Arita, [[Salta provints|Salta (Argentina)]] Pinnavorm ehk reljeefivorm on mis tahes looduslik või inimtekkeline maapinna või merepõhja osa, mis erineb ümbritsevast alast kõrguse, siseehituse ja tekkeloo poolest.
Pinnavormid on näiteks jõeorg, voor ja sandur, kuid ka näiteks tuhamägi. Pinnavormi suurus ei ole piiratud. Pinnavormide hulgas on nii Himaalaja mäestik (megavormid) kui ka väikesed vihmauurded (nanovorm).
Liigitus kuju järgi
Kuju järgi jaotatakse pinnavormid positiivseteks, neutraalseteks ja negatiivseteks. Positiivsed pinnavormid on ümbritsevast alast kõrgemad ja negatiivsed madalamad.
Liigitus suuruse järgi
Pinnavormide suuruse järgi eristatakse:
Liigestustihedus ja -sügavus
Teatud ala pinnamoe ehk reljeefi iseloomustamiseks kasutatakse liigestustiheduse ja liigestussügavuse mõistet.
Liigestustihedus on positiivsete pinnavormide hulk teatud alal: mida rohkem neid on, seda liigestatum (suurema liigestustihedusega) on reljeef. Näiteks Karula kõrgendik on suhteliselt suure liigestustihedusega pinnavorm.
Liigestussügavus on teatud maa-ala kõrguste vahe negatiivsete pinnavormide põhjast positiivsete pinnavormide tippu. Mida suurem vahe, seda suurema liigestussügavusega on reljeef.
Pinnavormide kaardistamine
Pinnavorme kujutavat kaarti nimetatakse topograafiliseks kaardiks.
Pinnavormide teke
Pinnavorme kujunevad geoloogiliste sise- ehk endogeensete jõudude ja geoloogiliste välisjõudude ehk eksogeensete jõudude, kosmiliste ja bioloogiliste tegurite ning inimtegevuse mõjul.
Eksogeensete jõudude toimel tekkinud pinnavormid jaotatakse kuhjelisteks ja kulutuslikeks.
Tekketeguri alusel saab pinnavormid liigitada järgmisteks rühmadeks:
Põldeotsa
Põldeotsa on küla Pärnu maakonnas Pärnu linnas.