cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nahkhiir (operett)
Faktoloogia
Väidetavalt komponeeriti "Nahkhiir" kuue nädalaga. Komponeerimise alguse ja esietenduse vahele jäi siiski kuus kuud. Esietendus polnud aga loodetult edukas. Viini nipsakale ja peenele publikule ei istunud prantsuspärane flirtimine ja enda maskidega varjamine, et truudusetut abikaasat avastada. Oluliselt rohkem meeldisid publikule Straussi valsid. Pärast esimest 16 ettekannet võeti tükk teatri repertuaarist maha, kuna publiku leige vastuvõtt ei toonud teatrile loodetud tulu. Teater päästis hooaja külalistruppide esinema kutsumisega.
Samal ajal aga jätkus "Nahkhiire" edu Berliinis ja eriti Pariisis. Pariisis saavutasid opereti müügiedu kõrval ärilist edu ka lipsukesed nimega Nahkhiir, Straussi portreed ja kindad a la Strauss. New Yorgi Stadt Theater kandis seda operetti ette väga menukalt juba väljatulekuaasta novembris. Järgmisest hooajast alates jätkus teose vaimustatud edu juba ka Viinis, mille publik hindas oma varasemad seisukohad ümber vastavalt Euroopa teiste linnade triumfaalsele suhtumisele valsikuninga neljandasse operetti. pisi|New Yorgi Federal Music Projecti reklaam koomilise ooperi "Die fledermaus" - "The bat" etenduste kohta enne 1941 On pikaajaline traditsioon, et Viini Riigiooper esitab seda armastuse ja flirtimise meistriteost vana-aastaõhtul külalisartistide osavõtul. Nende täiendavate soolonumbrite esitamiseks katkestatakse II vaatus.
Peamised osad: Gabriel von Eisenstein (tenor/bariton), Rosalinde (sopran), Frank (bariton), prints Orlofsky (metsosopran), Adèle (sopran), Alfred (tenor), dr Falke (bariton), dr Blind (tenor buffo), Ida (sopran).
Faabula
Tegevus toimub 19. sajandil ühe suure linna (ilmselt Viini) lähedases kuurortlinnas. Eisensteinide teenijanna Adèle tahaks minna peole, kuid ta ei saa tööandjatelt õhtut vabaks. Ka Rosalindet tõmbab pidu, kuid ta tahaks oma "vabade elukutsetega" abikaasale, aadlik Gabriel von Eisensteinile olla truu. Nimelt Eisenstein peab minema võlavanglasse maksude maksmisest kõrvale hoidmise pärast. Rosalindele laulab serenaadi tema varasem austaja, ooperilaulja ja lauluõpetaja Alfred. Eisensteini sõber notar Falke tuleb teda vanglasse saatma, kuid teeb ettepaneku, et enne türmi minemist võiks võtta osa prints Orlofsky maskiballist. Sinna on oodata kauneid baleriine ning välistatud pole ka erootilised seiklused. Falke seletab, et otse ballilt pole pärast keskööd kauge vanglasse minna. Kuna kõik asjaosalised on ballile mineku meeleolus, siis hakkavad nad oma tahtmise saamiseks valetama. Kõige suurem pettur on aga Falke, keda "Doktor Nahkhiireks" kutsutakse. Tal on vaja klaarida Eisensteiniga vanu arveid. Kättemaksuks sobibki hästi Orlofsky ball.
Rosalinde annab oma teenijatüdruk Adèle'ile, tolle rõõmuks, vaba õhtu, kuna on ka otsustanud minna koos oma baleriinist õe Idaga Orlofsky ballile, kus Ida peab esinema. Adèle lahkudes ronib aknast sisse Alfred, kes tunneb end Eisensteini majas väga koduselt. Vangladirektor, kolonel Frank tuleb Eisensteini vanglasse karistust kandma viima. Teda võtab vastu Eisensteini hommikukuues Alfred, kes soostub vanglasse minema, kuna ei taha Rosalindet kompromiteerida.
Kell saab kaksteist ja Eisenstein peab minema vanglasse. Lahkub ka Frank. Sündmused arenevad edasi vanglas. Vangivalvur Froschi osatäitja improviseerib iga lavastaja äranägemisel jooksvatel ühiskondlikel, poliitilistel jm teemadel. Sageli naerutatakse publikut oma paarkümmend minutit, et vangladirektori saabumise ootamist meelelahutuslikumaks teha. Samal ajal on Froschil probleeme rahutuks muutuva vale-Eisensteini (Alfredi) nõudmiste rahuldamisega.
Kohale jõuab Frank, kes jääb kohe tugitoolis magama. Alfred nõuab advokaati. Saabuvad Ida ja Adèle. Viimane palub, et Frank aitaks tal debüteerida teatris. Eisenstein on lõbusa kaaskonna saatel tulnud karistust kandma. Ka Rosalinde saabub koos prints Orlofsky ja teiste ballikülalistega. Rosalinde tahab aidata Alfredi, eeldades, et tema meest vanglas ei ole. Eisenstein vihastub, nähes Alfredit oma hommikumantlis, kuid nähes Rosalinde käes oma kella, mille ta andis "Ungari krahvinnale", leebub. Abikaasad lepivad ära. "Doktor Nahkhiire" kättemaks on saanud teoks, kuid paremat nägu tehes aetakse kogu segadus liigse šampanja pruukimise arvele. pisi|Stseen ühest Londoni 1917. aasta lavastusest
Stepi-loorkull
pisi|Isane stepi-loorkull Stepi-loorkull (Circus macrourus) on haugaslaste sugukonda kuuluv lind.
Orel Mangala
Orel Johnson Mangala (sündinud 18. märtsil 1998 Brüsselis) on Belgia jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis ja Belgia jalgpallikoondises.
2017. aasta juunis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Saksamaa kõrgliigaklubiga VfB Stuttgart ning hooajal 2017/18 debüteeris ta Saksamaa kõrgliigas. Hooajal 2018/19 oli ta laenul Saksamaa esiliigaklubis Hamburger SV. 2021. aasta juunis pikendas ta Stuttgardiga lepingut kolme aasta võrra.
2022. aasta juulis sõlmis ta lepingu Nottingham Forestiga.
Belgia noortekoondistes mängis Mangala alates 2013. aastast. Belgia jalgpallikoondises debüteeris ta 26. märtsil 2022 sõprusmängus Iirimaa vastu.
Ta on Kongo päritolu.
Jäätmete sortimine
pisi|Taaskasutuskonteinerid [[Singapuris]] pisi|Taaskasutuskonteinerid [[Iraanis]] Jäätmete sortimine on jäätmete mõne ühise omaduse järgi liigitamine ja seejärel nende kogumine. Sortimise eesmärgiks on eraldada jäätmemassist kasutuskõlblikud materjalid ja ohtlikud jäätmed.
Mida rohkem inimesed tarbivad, seda rohkem tekib jäätmeid. Jäätmete probleemist ei saa lahti neid niisama ära visates.
Eestis korraldab kohalik omavalitsus jäätmete sortimist, kehtestades jäätmehoolduseeskirja, kus on kirjas jäätmete sortimise nõue ja kuidas sorditud jäätmeid mingis piirkonnas üle anda. Eeskiri sätestab ka jäätmeveo piirkonnad, järelevalve ja tervisekaitsenõuded ning sortimisele ja jäätmete kogumiskohtadele esitatavad nõuded. Jäätmete sortimise tulemusena saab materjale taaskasutada, millega hoitakse kokku loodusvarasid. Samuti toimiva jäätmekäitluse tulemusena satub keskkonda vähem tervistkahjustavaid ohtlikke aineid, kuna see hoiab looduse rohkem prügist puhtana. Jäätmeid ei saa jagada ainult tavajäätmed ja ohtlikud jäätmed. Jäätmete sortimisel saab üle anda ohtlikke jäätmeid, pandipakendeid, biojäätmeid, taaskasutatavaid materjale (klaas, paber, papp, plast, metall jms), pakendeid, suurjäätmeid, segaolmejäätmeid. Võimalus on valida pakendi-, paberi- ja papi- ning segaolmejäätmete konteineri vahel, mis on sildistatud ja eri värvi, et lihtsustada jäätmete sortimist.
Ohtlikud jäätmed (probleemtoodete jäätmed)
Ohtlikud jäätmed põhjustavad ohtu keskkonnale (võivad reostada õhku, pinnast, pinna- ja põhjavett) ja inimese tervisele, vajades erikäitlust, mistõttu ei tohi neid panna kokku tavajäätmetega ühte konteinerisse. Jäätmete sortimisel tuleks ohtlikud jäätmed viia jäätmejaama, anda vastavasse vastuvõtupunkti (nt vanad ravimid saab viia apteeki, poodides on patareide jaoks kogumisanumad jms) või ohtlike jäätmete käitlejale, kellel on jäätmeluba, või vastava toote müüjale. Probleemtoodete jäätmeteks on näiteks romusõidukid, vanarehvid, elektri- ja elektroonikaseadmed, kodumasinad, ohtlikke aineid sisaldav plast, klaas, kuvarid. Tootjatel on samuti vastutus, täpsemalt probleemtoodete tootjavastutuse põhimõte, mis tähendab, et tootjal on kohustus tagada tema valmistatud, edasimüüdud või sisseveetud probleemtootest tekkivate jäätmete kokkukogumine ja nende taaskasutus või kõrvaldamine. Tootjavastutus lasub ettevõtjatel, valmistajatel, maaletoojatel, hulgi- ja jaemüüjatel.
Pakendid
Samuti tänapäevase tehnoloogiaga saab kasutuks muutunud pakenditest valmistada uusi tooteid ja kõik eeldusel, et pakendijäätmeid eraldatakse muust prügist.
Eri materjalist pakendeid tuleks eraldi sortida, vastavalt siis klaas, metall, plast, pakend ja paber. Pakendeid saab jäätmekäitluses jagada pandipakendiks ja pandita segapakendiks. Kui viia pakendid ümbertöötamisele, peavad need olema tühjad, korgita, piisavalt puhtad. Pant on määratud pakenditele ja taarale, et inimestel oleks motivatsiooni neid tagasi ringlusse suunata.
Paber ja papp
Paberi- ja papikonteinerisse sobib panna puhast ja kuiva materjali. Paberi ja papi hulgas ei tohiks olla kilet. Enne konteinerisse panemist tuleks pappkastid lahti võtta, suruda kokku või rebida tükkideks, selleks et need võtaksid vähem ruumi. Näiteks papist munakarpe, mis on tehtud vanapaberist ja mille tselluloosikiud on kulunud lühikeseks, võib kompostida või koduahjus põletada, kuna need ei sobi kvaliteetse paberi valmistamiseks. Tavaliselt on paberi ja papi jaoks ühised konteinerid, kuid võivad olla ka erinevad. Paberikonteinerisse võib viia puhast ja kuiva paberit (ajakirjad ja -lehed, reklaamid, pappkaanteta raamatud). Papikonteinerisse võib panna näiteks puhast ja kuiva pappi, raamatute kiletamata kaasi, kartongi ja pruuni paberit.
Klaasjäätmed
Klaas on materjal, mida on võimalik korduvalt üles sulatada ja taaskasutada. Klaasi puhul saab eristada taaraklaasi (pudelid, purgid), lehtklaasi (aknaklaas, peegliklaas) ja kristalli. Viies taarat automaati, peab vaatama, et vöötkood pandipakendi etiketil oleks loetav, muidu aparaat ei tunne seda ära. Klaastaaralt tuleks eemaldada ka korgid, kaaned, kraed ja alumiiniumfoolium.
Plastid ja plastjäätmed
Plastid on ained, mis on valmistatud sünteetiliselt. Samuti aeglaselt lagunedes eralduvad plastist ained, mis võivad tekitada ohtu inimestele ja loomadele. Sõltuvalt vastupidavusest keskkonnamõjudele on kolm klassi polümeere: tavalised plastid, osaliselt biolagunevad plastid (plast laguneb väikesteks osadeks) ja täielikult lagunevad bioplastid (mikroorganismid on võimelised sellest toituma). Polümeersete jäätmete käitlemine nõuab väga täpset sortimist, kuna erineva struktuuriga plaste ei saa kokku sulatada. See muudab selle protsessi kalliks ja tülikaks. Suurjäätmed, näiteks mööbliesemed, kraanikausid, vannid, aknaraamid, uksed jms esemed, on jäätmed, mida ei ole võimalik panna prügikonteinerisse kaalu või suuruse tõttu. Võimalus on viia need jäätmejaama või tellida jäätmejaamast vastav teenus. Suurjäätmeid sortides tuleks esmalt mõelda, kas saaks hoopis vana ja korras mööblit pakkuda taaskasutuskeskustele, vanakraamikauplustele.
Biolagunevad jäätmed
On orgaanilised jäätmed, mis lagunevad aeroobselt või anaeroobselt (taimsed jäätmed, toidujäätmed). Nende jäätmete prügilasse viimine on kulukas ja samuti saasteallikaks, mistõttu on otstarbekam orgaanilised jäätmed kompostida. Kui biojäätmeid kompostida kohapeal ja mitte ladestada prügilasse, siis väheneb ka kasvuhoonegaaside heide. Korterelamus liigiti kogutavad biolagunevaid jäätmeid konteinerisse lihtsalt visata ei tohi, eeldatakse, et need pannakse eraldi biolagunevast kilest või paberist kotti.
Jäätmete mehaaniline töötlemine
Jäätmete mehaanilise töötlemise eesmärk on ette valmistada ja lihtsustada nende edasist käitlemist. Üheks mooduseks on sortimine, mida tehakse nt jäätmelaoplatsil või prügilaadimisjaamas. Käsitsisortimisel inimesed seisavad konveieri ääres ja võtavad liikuvalt lindilt kasutuskõlblikku materjali. Töö on must ja raske. Tekkekohal lahku sorditud materjali kvaliteeti saab parandada järelsortimisega. Sellisel moel liigitatakse põhjalikumalt: eraldi alumiinium- ja terastaara, paber ja papp jne. Järelsorditakse ainult käsitsi. Masinsortimine käib erikeskustes materjalide füüsikaliste omaduste (tihedus, suurus, värvus vms) järgi. Laussorditakse töötlemata segajäätmeid. Masinsortimine on mitmeastmeline. Tööd hõlbustab eelkäitlus: jäätmete purustamine, kuivatamine või niisutamine. Sõelumisel trummel-, rest-, lint-, rull- või vibrosõeluril prügi kobestub ja jaguneb läbi eri suurusega avade fraktsioonidesse. Tavaliselt sõelutakse kuiva materjali. Vajadusel jäätmed kuivatatakse. Kuiv(õhk)sortimise puhul peenestatud materjal jaotatakse suruõhu abil kerg- ja raskfraktsiooniks. Paber ja plast tavaliselt puhutakse välja. Märgsortimine toimub vedelikus. Pinnale ujuv fraktsioon kuivatatakse ja kasutatakse energia tootmiseks, mis põhja vajus, läheb biokäitlusse. Märgsortimisel tekib palju reovett, mistõttu seda meetodit kasutatakse vaid teatud materjalide, nt plastide peenliigitamiseks. Magnetsepareerimise käigus elektromagnetiga saab kätte mustmetalle igas sortimisastmes. Optilisel separeerimisel tunneb fotosilm ära vajaliku materjali läbipaistvuse, värvuse, ereduse ning annab puhurile või tõukurile signaali see sortimisliinilt eemaldada.
Fresneli lääts
pisi|Fresneli läätse ja tavalise läätse ristlõige pisi|Fresneli läätses esinevad moonutused
Fresneli lääts on õhuke optiline seade, mis võimaldab valgust koondada ja suunata.
Läätse töö põhineb valguse murdumisel ning sellel, et valguse murdumine toimub ainult materjali pinnal, kui valgus liigub tihedamasse või hõredamasse keskkonda. See teadmine võimaldab kärpida klassikalise läätse mõõtmeid. Selle kärpimise tulemuseks on Fresneli lääts.
Fresneli lääts ja tavaline lääts
Fresneli lääts erineb tavalisesest läätsest ehituse poolest, mis toob endaga kaasa nii positiivseid kui ka negatiivseid omadusi.
Fresneli läätse head omadused on materjali kokkuhoid, sellega saavutatud kergus, tootmiskulude vähenemine (eriti suurte läätsede korral) ja väiksem valguse neeldumine.
Halvad küljed on pildi kvaliteedi halvenemine ja kromaatilise aberratsiooni tekkimine. Neid moonutusi põhjustab Fresneli läätsedes eri valguslainepikkuste erinev murdumisnurk.
Ajalugu
pisi|Fresneli lääts Point Arena tuletornide muuseumis Georges-Louis Leclerc De Buffon (1707–1788) käis 1748. aastal välja mõtte läätse jagada kontsentrilisteks rõngasteks, et selle kaalu vähendada (aasta arv 1921–1923 olenevalt allikast). Umbes 70 aastat hiljem pani selle mõtte praktikasse teine prantsuse füüsik Augustin-Jean Fresnel. Ta sai Prantsuse riigilt 1819. aastal tellimuse parendada majakate valgustusvõimet. Ta otsustas selleks kasutada läätsi, mitte peegleid, mis olid tolle aja moodsaim lahendus. 1820ndate alguseks olid Fresneli läätsed esimestes majakates ja võrreldes tolleaegsete peegelmajakatega, mis suutsid kasutada ära umbes 17% valgusest, suutis Fresneli läätsede süsteem kasutatavaks muuta kuni 83% valgusest.
Fresnel ei olnud aga esimene, kes proovis läätsi majakates kasutada. 1752. aastal prooviti läätsi kasutada mitmes Lõuna-Inglismaa majakas, aga paksu klaasi ja selle halva kvaliteedi tõttu neeldus palju valgust klaasi ja seega oli nende efektiivsus väiksem kui tolleaegsetes peegellahendustes.
Fresneli lahendus erines varasematest, kuna see koosnes mitmest osast, mitte ühest suurest läätsest. Fresneli lääts koosnes mitmest peegeldavast prismaosast ja dioptrilisest läätsest seadme keskel.
Kasutusvaldkonnad
Kuigi prantsuse füüsik Augustin-Jean Fresnel ei olnud esimene, kes kavandas Fresneli läätse kontseptsiooni, suutis ta populariseerida nende kasutust majakates. Tänu tänapäevastele tootmisviisidele on võimalik Fresneli läätsesid kasutada mitmesugustes rakendustes. Fresneli läätsede abil on võimalik punktvalgusallikast tulevaid valguskiiri muuta paralleelseteks valgusvihkudeks, asetades läätse ühe fookuskauguse kaugusele valgusallikast.
Samuti on võimalik peaaegu paralleelseid valgusvihke, nagu päikesevalgus, koondada ühte punkti. Nii kasutatakse Fresneli läätsesid päikesepatareides.
Fresneli läätsesid kasutatakse ka suurenduse saamise eesmärgil, kuid kuna Fresneli lääts moonutab optilisi kujutisi, ei ole see soovitatav.
Tootmine
Esimesed Fresneli läätsed tehti klaasist, millele anti kuju lihvides.
Tänapäeval on lisaks klaasile kasutusel ka akrüülid, polükarbonaadid ja muud optiliselt läbipaistvad ained.
Suur osa Fresneli läätsedest tehakse tänapäeval kuumpressimismeetodil. Kuumpressimine on protsess, mille käigus läätse vajalik kuju saavutatakse plastplaadi kuumutamisel ja vastava vormiga survestamisel.
Valdo Rüütelmaa
Valdo Rüütelmaa (sündinud 23. mail 1967 Tallinnas) on eesti puhkpilliorkestrite dirigent ja metsasarvemängija.
Valdo Rüütelmaa on olnud 2009. aasta üldlaulupeo ja 2011. aasta noorte laulupeo puhkpilliorkestrite üldjuht.
Ta õppis aastatel 1974–1982 Tallinna 1. Keskkoolis ja aastatel 1982–1986 Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis metsasarve erialal Robert Kasemäe metsasarveklassis. Aastatel 1993–1997 õppis ta Tallinna Pedagoogikaülikoolis puhkpilliorkestri dirigeerimist (prof. Andres Avarand) ja aastatel 2002–2004 Eesti Muusikaakadeemia magistriõppes orkestridirigeerimist (dots. Jüri Alperten ja dots. Aavo Ots). 2004. aastal osales Valdo Rüütelmaa Eri Klasi meistrikursustel. 2008. aastal täiendas end Neeme Järvi ja Paavo Järvi meistrikursustel ja 2011. aastal Johnatan Bretti (Ühendkuningriik) meistrikursustel.
Pisike Nihujärv
Pisike Nihujärv on järv Valga maakonnas Tõrva vallas Aitsra külas. Veekogu pindala on 0,1 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 119 m.
Kuula (album)
"Kuula (album)" on spetsiaalselt 2012. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse jaoks loodud minialbum (EP), mis sisaldab Eestit Eurovisioonil esindanud Ott Leplandi loo "Kuula" nelja erikeelset versiooni. "Kuula" kõlab albumil eesti-, hispaania-, vene- ja ingliskeelsena. Aapo Ilvese eestikeelsed sõnad on eri keeltesse seadnud Stanislav Bulganin.
Alina
Alina võib tähendada järgmist:
CIRRUS
CIRRUS on Põhja- ja Baltimaade kõrgkoolide koostöövõrgustik. Võrgustikku kuuluvad regiooni disaini-, meedia- ja kunstikõrgkoolid.
Põhitegevused
CIRRUS-võrgustiku põhitegevused:
Struktuur
2013. aastast on sekretariaat Eesti Kunstiakadeemias. Võrgustiku juht oli kuni 2022. aasta augustini Lone Dalsgaard Andre Koldingi Disainikoolist. Alates 2022. augustist on võrgustiku juht EKA disainiteaduskonna dekaan Ruth-Helene Melioranski.
Ajalugu
CIRRUS-võrgustik asutati 1990. aastal Põhjamaade kunsti- ja disainiülikoolide koostöö tõhustamiseks Helsingi Kunsti- ja Disainiülikooli initsiatiivil, kus asus 1990–2007 ka võrgustiku sekretariaat.
Rahastamine
CIRRUS-võrgustiku sekretariaat esitab igal aastal taotluse Nordplusi kõrgharidusprogrammist põhitegevuste rahastamiseks.
Ojurahu
Ojurahu on Saare maakonnas Saaremaa vallas Eeriksaare küla alal Vilsandi lähedal Vilsandi rahvuspargis asuv 9,42 hektari suurune saar. Saare rannajoone pikkus on 3,34 kilomeetrit.
Rahu asub 400 meetrit Mihklirahust põhja pool. Saar on kivise pinnamoega, seal leidub rohumaad, põõsaid ja roostikku.
Saare koordinaadid on.
Friedrich Wilhelm I (Mecklenburg)
thumb|250px|Mecklenburg-Schwerini hertsog Friedrich Wilhelm I
Friedrich Wilhelm I (28. märts 1675 – 31. juuli 1713) oli aastatel 1692–1713 valitsev Mecklenburgi hertsog Mecklenburgi hertsogkonna Mecklenburg-Schwerini osas.
Friedrich Wilhelm oli vürst Friedrich zu Mecklenburgi ja selle naise Christine Wilhelmine vanim poeg. Ta oli lastetu Mecklenburgi hertsogi Christian Ludwig I vennapoeg. Friedrich Wilhelmist sai 21. juunil 1692 oma onu järel Mecklenburgi hertsogkonna Schwerini osa valitseja. Pärast dünastia Mecklenburg-Güstrow' liini hääbumist hertsog Gustav Adolfi surmaga 1695. aastal sattus Friedrich Wilhelm vägivaldsesse pärimisvaidlusesse oma onu Adolf Friedrich II-ga, see eskaleerus kiiresti. Vaidlus viis riigi kodusõja äärele ja see lahendati võõrvõimude sekkumisega. Taani ja Norra kuningas Frederik IV loobus päranditaotlusest Mecklenburg-Güstrow' vürstkonnale vastutasuks hertsogi toetuse eest Taanile ja Norrale põhjasõjas. Vaidlus lõppes 1701. aastal Hamburgi kompromissiga. Mecklenburg jagati jälle kaheks piiratud autonoomiaga osaks. Kaks alamvürstkonda, Mecklenburg-Strelitz ja Mecklenburg-Schwerin, eksisteerisid 1918. aastani. Kompromissiga kehtestati dünastiale ka esmasündinu pärimisõigus.
1708. aastal kehtestas Friedrich Wilhelm tarbimis- ja maksustatuudi, et kõrvaldada kolmekümneaastase sõja ja põhjasõja rahanduslikud tagajärjed. Lisaks rüütlite ja vaimulike maksustamisele hõlmas see seadus pärisorjuse kaotamist, vabastades põllumehed mõisnike sõltuvusest. Endised talupojad said oma maad rentida ja sunnitöö tuli asendada palgalise tööga. See tekitas hertsogi ja mõisnike vahel terava konflikti.
Friedrich Wilhelm abiellus 2. jaanuaril 1704 Kasselis Hessen-Kasseli krahvi Karl I tütre Sophie Charlottega. Abielu oli lastetu.
Friedrich Wilhelmil oli arvukalt armukesi, kellega ta sai vähemalt 9 last, sealhulgas:
Friedrich Wilhelm suri Mainzis 31. juulil 1713 tagasiteel Schlangenbadist. Tema naine Sophie Charlotte asus elama Bützow'sse, kus ta suri. Ta maeti oma mehe kõrvale Schwerini vastvalminud Püha Nikolause kiriku krüpti.
Kristiina (eesnimi)
Kristiina on naisenimi.
Kristiina on eestipärane vorm paljudes keeltes levinud nimedest, nagu Kristina, Christina, Christine ja teised. Vahel on sellele kujule mugandatud ka ajalooliste isikute nimesid, kelle nimi algkeeles oli teistsugune.
2018. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 46. naisenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Kristiina 2862 naisel.
Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Kristīna 2504 inimesel.
Stepi-tuuletallaja
Eestis on ta eksikülaline.
Orikalaid
Orikalaid on 780 m² suurune saar Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Mereäärse küla ala, üks Varbla laidudest. Laiu rannajoone pikkus on 131 meetrit.
Laid asub Kändmalaiust 230 meetrit põhja pool ja 100 meetrit Piiukaarelaiust kirdes. Laid on kaarja kujuga ja kivise pinnamoega.
Laid kuulub Varbla laidude looduskaitseala koosseisu ja on looduskaitse all.
Presnikovi järv
Presnikovi järv (ka Tähejärv, Kuiksilla järv) on järv Valga maakonnas Otepää vallas Lossikülas. Veekogu pindala on 2 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 784 m. Veekogus on 1 saar.
David Bassiladze
David Bassiladze (vene keeles Давид Дианозович Басиладзе) oli NSV Liidu arhitekt.
Ta oli Nõukogude Liidu arhitektide liidu liige.
Tema projekteeritud on raadiokeskus Guineal Conakrys (1961) ning Tallinna teletorn (ehitati 1975–1980).
Morfosüntaks
Morfosüntaks on keeleteaduse haru, mis uurib grammatilisi kategooriaid ja keeleüksusi, millel on nii morfoloogilised kui ka süntaktilisi omadusi ning mida saab seetõttu defineerida nii morfoloogiliste kui ka süntaktiliste kriteeriumide järgi.
Ljubljana linnus
pisi|Ljubljana linnus Ljubljana linnus (sloveeni keeles Ljubljanski grad, saksa keeles Laibacher Schloss, ladina keeles Castrum Leibach) on keskaegne linnusekompleks Sloveenia pealinna Ljubljana südalinna kohal linnamäel (Grajski grič).
Ljubljana üks põhilisemaid vaatamisväärsuseid on kujutatud nii linna vapil kui ka lipul koos linna sümboli rohelise draakoniga.
Ajalugu
vasakul|pisi|[[Johann Weikhard von Valvasori gravüür 1679. aastast]]
AT emaplaat
Ehitus
Algne AT emaplaat, hiljem tuntud kui "FullAT" on 305mm (12") lai ja 350mm (13,8")kõrge, mis tähendab, et ta ei sobi minitorn ja mini tüüpi korpustesse. Emaplaadi suuruse tõttu võtab ta korpuses niivõrd palju ruumi, et uute lisakaartide paigaldamine oli raskendatud. Enamus lisakaarte kinnitus ISA siinile.
AT emaplaadi vooluühendused olid kaks peaaegu ühesugust 6 klemmiga pistikut ja pesa. IBM küll disainis need nii, et neil olid mehaanilised võtmed ning neid sai pessa sisestada ainult õiges asendis. Osa kloontootjaid eemaldasid mehaanilised võtmed, et kulusid kokku hoida. Kaks vajaminevat vooluühendust olid aga väga sarnased, mis tõi paljudele inimestele kaasa õnnetusi. Paljud inimesed kahjustasid oma emaplaate, kui nad olid need valesti ühendanud. Ühendatuna peaksid kaks musta juhet mõlemas pesas olema kõrvuti, luues neljase rea kõrvuti olevaid musti juhtmeid olemasolevast kaheteistkümnest. Selle probleemi lahendamiseks lõid tehnikud mnemotehnilise seadme, mis peaks tagama õige paigalduse, sealhulgas "mustad juhtmed keskel koos" ja "punane ja punane, oledki surnud".
Vanemat tüüpi arvutitel ja emaplaatidel peaaegu kõik kiibid töötasid kasutades 5voldise pingega liini. Tulemusena on toiteploki võimsus suurim, kui ta töötab 5voldise pingega liinil. On kolm või neli juhet, mis kannavad 5voldist pinget. Teine peamine liin on 12voldise pingega. Seda kasutatakse peamiselt optiliste seadmete ja ventilaatorite toitmiseks. Kaks negatiivset liini on erapooletud ja kannavaid ainult väga väikest pinget.
BabyAT
1985. aastal tutvustas IBM oma BabyAT-d. Peagi loobusid kõik arvutitootjad AT-st ning asusid kasutama odavamat ja väiksemat BabyAT-d. BabyAT-d kasutati arvutite mitmetel põlvkondadel. Alates nendest, mis kasutasid 286 protsessorit kuni nendeni, mis kasutasid esimesi Pentiumi protsessoreid. Selle seeria emaplaatidel on sarnane paigaldusaukude paigutus ning sama kaheksakaardi asukoht kui FullAT emaplaatidel. Kuid BabyAT on 51mm (2") kitsam ja märgatavalt lühem. Suurus (220mm × 330mm) ja sellist tüüpi emaplaadi "paiduvus" olid seda tüüpi emaplaadi populaarsuse põhjused. Suuremate CPU jahutuste teke, ja põhjus, et need ei toetanud täispikkuses PCI ja ISA kaarte, tõi kaasa BabyAT languse ja selle asendumise ATX-iga. Tänapäeval on BabyAT küll vananenud tehnoloogia, aga siiski mõned arvutid kasutavad seda veel ja mõned uued PC korpused on siiski sellega veel ühilduvad.
1995. aastal tutvustas Intel maailmale ATX-i, mis vähehaaval asendas vanad BabyAT emaplaadid. 90-ndate lõpus olid enamus emaplaate kas BabyAT või ATX tüüpi. Paljud emaplaaditootjad eelistasid BabyAT tüüpi emaplaate, kuna enamus korpuseid ja vooluadaptreid tööstuses olid loodud AT emaplaatidele mitte ATX-ile. Samuti kaheksandapesa puudumine ATX-il ei lubanud seda kasutada osas serverites. Pärast tööstuse liikumist ATX emaplaadi standardi juurde sai tavaliseks toota korpusi ja vooluadaptreid nii BabyAT kui ATX emaplaatidele.
Toiteplokk
AT (Advanced Technology) ja ATX (Advanced Technology eXtended) toiteplokkide vahel on kaks põhilist erinevust. Esiteks on ATX ja AT toiteplokkide emaplaatide jaoks mõeldud ühendused erinevad. Kui ATX kasutab 20 või 24 kontaktilist ühendust, siis AT kasutab 14 või 16 kontaktilist ühendust. Teiseks erineb nende toiteplokkide sisselülitamine. AT toiteplokkidest tuleb välja spetsiaalne juhe, mis on ühendatud arvutikorpuse ees oleva Power-on lülitiga. ATX toiteplokkidel on Power-on lüliti ühendatud emaplaadiga ja toiteploki tööle lülitamisel kasutatakse vastavat tarkvara.
Üleminek ATX-ile
FullAT ja BabyAT tüüpi emaplaadil olid protsessori ja mälu pesad paigutatud emaplaadi etteossa ja pikad lisakaardid olid disainitud neist üle ulatuma. Kui see disain algselt loodi, töötas see hästi. Protsessor ja mälukiibid olid väikesed ja paigutatud otse emaplaadile ning lisakaartidele oli ruumi. Kuid nüüd on mälu paigutatud pesadesse, mitte otse emaplaadile. Protsessorite suurused on aastatega kasvanud ja eriti on kasvanud nende jahutuste ja nende ventilaatorite suurused. Kuna protsessor jääti ikka samale kohale, siis protsessori ja tema jahutuse kombinatsioon läks nii suureks, et võis enda alla jätta kolm lisakaardi pesa. Uuematel BabyAT emaplaatidel üritati seda probleemi lahendada, kuid liigutati ainult mälu pesasid, protsessor jäi ikka samale vanale kohale. See ei lahendanud seda probleemi, kuna suurim ruumivaras oligi protsessor ja tema jahutus. See oligi üks põhjuseid, miks alustati üleminekut ATX-ile. ATX-il oli see probleem lahendatud.
AT vs ATX
FullAT on 350mm × 305mm ja FullATX on 305mm × 244mm BabyAT on 330mm × 216mm ja MiniATX on 284mm × 208mm AT oli 5 kontaktiga suur klaviatuuripistik ja ATX-il 6 kontaktiga minipistik AT oli üks rida kaheseid kontakte ( +/-5V ja +/-12V), aga ATX-il topelt rida üheseid kontakte(+/-5V; +/-12V ja +3,3V)
Ain Jürisson
Ain Jürisson (11. oktoober 1931 Kaelase – 14. november 2017 ) oli eesti näitleja.
Ta sündis 1931. aastal Kaelasel talunike lapsena; lõpetas 1957. aastal Tallinnas kaugõppekeskkooli ja Draamateatri õppestuudio.
Kollane käoking
Ta on Eestis arvatud I kaitsekategooriasse (2012).
Ain Jürisson
Aastatel 1958–1981 töötas ta Draamateatris näitlejana, 1981–2004 lavastusala juhatajana ja 2004–2006 töökodade juhatajana.
Kollane käoking
Kollast käokinga peetakse Eestis mürgiseimaks taimeks hariliku näsiniine kõrval.
Ain Jürisson
Ta esines Eesti Televisiooni ja Eesti Raadio saadetes ning mängis filmides "Vallatud kurvid" (1959), "Ohtlikud kurvid" (1961), "Viimne reliikvia" (1969) ja "Madude oru needus" (1987).
Draamateatri töö kõrvalt tegutses ta 30 aasta jooksul ka Tallinnfilmi dublaažinäitlejana. Tema häält võib kuulda paljudes eesti keelde dubleeritud Sojuzmultfilmi animafilmides (näiteks postiljon Petškini rollis), kuid ka muudes dubleeritud linateostes.
Kodijärve mõisa kalmistu
Kodijärve mõisa kalmistu on kalmistu Kambja kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kodijärve külas Kambja vallas Tartu maakonnas.
Ajalugu
Kalmistu rajasid millalgi pärast Kodijärve mõisa omandamist 1856. aastal tollased omanikud Akermanid. Kalmistule maetute üldarv pole teada, sinna on maetud ka Teises maailmasõjas langenud Punaarmee sõjamehi.
Kirjeldus
Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 500 meetri kaugusele läände. See on praegu jäetud maha ja rüüstatud, kuid säilinud on hauatähiseid ja nende osasid.
Eesti metskonnad 1918–1944
Eesti metskonnad 1918–1944 on loend Eesti vanimatest metskondadest, mis asutati alates 1918. aastast ja tegutsesid, kui 1944. aastal loodi Eesti NSV Metsamajanduse ja Puidutööstuse Rahvakomissariaat ning metskondade töö korraldati ümber. (Vaata ka Eesti metskondade ajalugu).
Asutatud 1927
Andmed täpsustada:
Tahvelarvuti
Tahvelarvuti (inglise keeles tablet computer, tablet) on puutetundliku ekraaniga kaasaskantav personaalarvuti.
Tahvelarvuti on sülearvutist väiksem, aga nutitelefonist ja pihuarvutist suurem. Tahvelarvuti juhtimiseks kasutatakse stiilust, sõrmepuudet, virtuaalklaviatuuri, harvemini füüsilist klaviatuuri. Võrguühendusena kasutab tahvelarvuti Wi-Fit või mobiilset internetti.
Esimesed tahvelarvutid
Esimese tahvelarvuti kontseptsiooni mõtles välja Xeroxi töötaja Alan Kay 1968. aastal ja esitles selle esimest prototüüpi 1971. aastal. Kay nimetas seda "Dynabookiks".
1987. aastal alustas Apple oma tahvelarvutiprojekti, mis nägi algul ette kolmes suuruses seadmete turuletoomist. 1993. aastal anti välja Apple Newton, mis oli tolle aja väikseim arvuti – see kaalus 800 g ja oli 6-tollise ekraaniga. Selle operatsioonisüsteem oli Newton OS.
Microsoft kasutas 2001. aastal esimest korda terminit Tablet PC defineerimaks oma uut arvutistandardit.
Microsoft Tablet PC
2000. aasta juunis tutvustas Bill Gates esimest tahvelarvuti prototüüpi .NET-strateegia esitlusel. Kuigi see oli märkimisväärne osa sellest esitlusest, ei ilmunud meedias sellel teemal mitte ühtegi artiklit. Sama aasta novembris esitles Gates sama riistvaraga tahvelarvutit uuesti. Siis esitles ta seda kui "pliiatsiga arvuti kasutamist".
Aastal 2001 tuldi välja järgmise prototüübiga, mille eesmärk oli näidata, et pliiatsiga saab kirjutada arvutisse ilma tinti raiskamata.
Teine põlvkond
2. märtsil 2011 tutvustas Steve Jobs pressikonverentsil uut iPadi – iPad 2, hoolimata sellest, et oli ise tervislikel põhjustel firmast eemal. iPad 2 on 33% õhem kui tema eelkäija. Selle kahetuumane protsessor Apple A5 on Apple'i sõnul oma eelkäijast kaks korda kiirem ja kuni 9 korda kiirema graafikatöötlusega. Sellel on nii ees kui ka taga kaamera, mis võimaldab Facetime'is suhtlemist. Sellel on ka kolmeteljeline güroskoop. Ka sellel on ette nähtud 10 tundi aku kestvust. Lisaks on iPadil nagu ka iPhone'il mitmikpuuteekraan, mis võimaldab teha sõrmedega erinevaid liigutusi ja viipeid ekraanil, sealhulgas kasutades mitut sõrme korraga. iPad 2 jõudis müügile 11. märtsil 2011.
iPad on olnud eeskujuks paljudele teistele firmadele. Seda müüdi esimese aastaga 15 miljonit tükki. Aastast 2011 iOS 5 uuendustega ei ole vaja enam uue iPadi tööle panemiseks ühendada seda arvutiga. Seepärast saavad iPadi osta ka need, kellel pole arvutit. Eelnevalt polnud see võimalik.
Teised tahvelarvutid iPadi järel
Varajased võistlejad turul Apple'i iPadiga olid 5" Dell Streak, mis nägi päevavalgust juunis 2010, ja algupärane 7" Samsung Galaxy Tab, mis nägi päevavalgust septembris 2010.
Ehitus
Tahvelarvuti saab nii õhuke olla tänu sellele, et komponendid tahvelarvuti sees on ruumi säästmiseks tihedalt pakitud. Tahvelarvutites kasutatakse tavaliselt väiksemaid protsessoreid, et hoida kokku ruumi ja vältida ülekuumenemist. Tavaliselt kasutatakse tahvelarvuti "ajuks" mikroprotsessorit. Tahvelarvutid saavad tööks vajaliku energia tavaliselt akult. Mõnedel tahvelarvutitel on vahetatav aku, aga teistel, nagu iPad, on see sisse ehitatud ja seda on võimalik vahetada ainult müügiesinduses. Lisaks on tahvelarvutitel sisse ehitatud järgmised lisaseadeldised, mis hõlbustavad tööd:
Operatsioonisüsteemid
Tahvelarvutid, nagu ka tavalised arvutid, võivad töötada erinevate operatsioonisüsteemidega. Neid on kahte klassi, millest ühed põhinevad tavalise arvuti operatsioonisüsteemidel, ja teised on programmeeritud just nendele seadmetele ehk on mobiiltelefonide operatsioonisüsteemide sarnased.
Lauaarvuti omadega sarnaseid operatsioonisüsteemide arendavad näiteks Microsoft, Linux, HP ja teised. Telefoni omadega sarnaste süsteemide arendamisega tegelevad peamiselt Apple (iOS) ja Google (Android).
iOS
Operatsioonisüsteem iOS töötati algselt välja iPhone'ile ning kandis algselt nime OS X. Pärast iPadi väljatulekut nimetati see ümber iOS-iks. iOS on küll programmikeeleliselt OS X-ga põhimõtteliselt sama, kuid sellel pole nii võimast graafilist lahendust. Apple oli esimene, kes võttis kasutusele võimaluse pilti suurendada ja vähendada kahe sõrmega.
Muud lahendused
Asus Eee Pad Transformer on tahvelarvuti, mida on võimalik ühendada ka klaviatuuriga, muutes selle sülearvutiks.
HP Pavilion TX1000 Series Tablet PC on pööratava ekraaniga arvuti. Sellel on ekraan kere küljes kinni, kuid seda on võimalik muuta tahvelarvutilaadseks. Selleks pööratakse ekraan kõigepealt kerega 90-kraadise nurga alla ja siis 180 kraadi ümber ekraani telje ning seejärel asetatakse ekraan tagasi üle klaviatuuri, misjärel on seda võimalik kasutada kui tahvelarvutit. Seejuures on võimalik kasutada ka pliiatsit. Selle eelisteks on see, et sel juhul on arvuti võimsam ning ei ole vaja arvutile eraldi mobiilset tarkvara, vaid arvuti on suuteline töötama suurte operatsioonisüsteemidega nagu näiteks Windows 7 ja muud sarnased. Lisaks sellele on nendele arvutitele võimalik külge ühendada tavaliselt rohkem seadmeid, näiteks ka projektor. Nende miinusteks on see, et nad on tunduvalt raskemad ja üsna massiivsed. Neid kutsutakse tahvelarvuti ja sülearvuti hübriidideks.
Mireia Belmonte
Mireia Belmonte García (sündinud 10. novembril 1990 Badalonas) on Hispaania ujuja. Ta on olümpiavõitja, maailmameister ja Euroopa meister. Ta on esimene naisolümpiavõitja Hispaania ujumise ajaloos ja teda peetakse kõigi aegade suurimaks Hispaania ujujaks.
Mireia vanemad José Belmonte (Freila, Granada) ja Paqui García (Huelma, Jaén) kolisid Katalooniasse ja pere on alati elanud Badalonas La Saludi kvartalis Barcelona provintsis.
Arst soovitas tal ujumisega tegelema hakata juba siis, kui tüdruk oli viieaastane. Club Natación Badalona (katalaani keeles) oli esimene ujumisklubi, kus ta hakkas treenima. 2003. aastal omandas ta Federación Catalana de Nataciónilt (katalaani keeles) stipendiumi, et treenida San Cugat del Vallés'is Centro de Alto Rendimiento (CAR) kõrgtehnoloogiakeskuses. Tema treener oli Jordi Murio. Hiljem jätkas ta treenimist CAR-is oma uue treeneri Carles Subiranaga. 2009. aastal lahkus ta CAR-i koolituselt ja siirdus klubisse Natación Sabadell Michael Piperi ja hiljem Fred Vernouxi juurde.
2006. aastal FINA noorte maailmameistrivõistlustel tuli ta juunioride maailmameistriks 400 meetri vabaujumises ja 400 meetri kompleksujumises ning juunioride Euroopa meistriks 200 meetri vabaujumises ja 400 meetri kompleksujumises.
Järgmisel aastal Carles Subirana juures treenides saavutas ta 2007. aasta ujumise lühiraja Euroopa meistrivõistlustel 400 meetri kompleksujumises 2. koha ajaga 4.31,06, itaallase Alessia Filippi järel. Ta valiti osalema Pekingi 2008. aasta suveolümpiamängudel.
Belmonte võitis 21. märtsil 2008. aastal Hollandis Eindhovenis peetud 2008. aasta Euroopa meistrivõistlustel kuldmedali 200 meetri kompleksujumises, ületades Euroopa meistrivõistluste rekordi ajaga 2.11,16. Rijekas Horvaatias toimusid 2008. aasta ujumise lühiraja Euroopa meistrivõistlused, kus ta võitis kuldmedali 400 m kompleksujumises uue maailmarekordi ajaga 4.25,06. Eelmist rekordit hoidis Ameerika Ühendriikide ujuja Julia Smit ajaga 4.25,87.
Ehkki hooaeg 2009–2010 polnud eriti hea, taastas ta oma parima vormis ja näitas oma tugevust 2010. aasta ujumise lühiraja maailmameistrivõistlustel, kus ta saavutas väga tähelepanuväärse esinemise, võites kolm kuldmedalit: 200 meetri liblikas ja 200 meetri ning 400 meetri kompleksujumises ning hõbemedal 800 meetri vabaujumises, milles teda edestas vaid tema võistkonnakaaslane Érika Villaécija.
2013. aastal peeti maailmameistrivõistlused Barcelonas. Mireia võistles 8 võistluspäeva jooksul 6 võistlusel. 29. juulil võitis ta 200 meetri kompleksujumises pronksmedali. 1. augustil võitis ta hõbemedali 200 meetri liblikas. 4. augustil, meistrivõistluste viimasel päeval, võitis ta oma teise hõbemedali 400 meetri kompleksujumises. 5. augustil austati teda sünnikohas Badalonas, kus teda võtsid vastu sajad fännid ja linnapea Xavier García Albiol institutsioonilisel aktusel.
10. augustil ületas ta lühikese raja 800 maailmarekordi ajaga 7:59.34, saades esimeseks naiseks, kes ületas 8 minutiga raja. Järgmisel päeval püstitas ta lühikese raja 400 meetri vabaltujumise maailmarekordi ajaga 3.54.52.
12. detsembril 2013 Herningis Taanis peetud lühiraja ujumise Euroopa meistrivõistlustel võitis Mireia kuldmedali 200 meetri liblikas, ületades Euroopa rekordit ajaga 2.01,52. Järgmisel päeval võitis ta veel ühe kuldmedali 800 meetri vabaujumine ajaga 8.05,18. Ta alistas selles finaalis kohaliku kangelanna Lotte Friisi.
2014. aasta lühiraja maailmameistrivõistlusetel Dohas võitis Belmonte neli individuaalset kuldmedalit ja ületas kaks maailmarekordit. 3. detsembril võitis ta kaks kuldmedalit 200 meetri liblikas ja 400 meetri kompleksujumises. Ja samal ajal suutis ta oluliselt parandada mõlemal didtantsil maailmarekordit. Ta oli esimene ujuja, kes läbis 200 meetri liblikat alla 2 minuti. Mõlemas ujumises, suure paralleelsusega, pidi ta konkureerima oma peamise rivaali, ungarlase Katinka Hosszúga, kes oli enamikul võistlustel edukam, kuid keda finaalis Mireia suutis kaks korda võita.
2015. aasta maailmameistrivõistlustel pikas basseinis Kaasanis Venemaal ei saanud Mireia osaleda kroonilise õlavigastuse tõttu, mis hoidis teda eemal viis kuud treeningutest. Mireia Belmonte ütles, et tema eesmärk oli 2016. aasta Rio olümpiamängud hästi ette valmistada, ehkki ta oli kuni viimase hetkeni üritanud olla Kaasani maailmameistrivõistlustel.
2016. aasta Rio de Janeiro olümpiamängudel saavutas Mireia Belmonte Hispaania jaoks ajaloolise võidu, võites 10. augustil 200 meetri liblikas kuldmedali, olles ajaga 2.04,85, vaid 0,03 sekundit parem Austraalia ujujast Madeline Grovesist, kes ujus poolfinaalis kiireima aja. Samuti saavutas ta 400 meetri kompleksujumises pronksmedali ja klassifitseerus 11. augustil 800 meetri vabaujumise finaali, kus ta jäi neljandaks Ta oli esimene Hispaania naissuusataja, kes tuli olümpiavõitjaks.
Nõidkütt
"Nõidkütt" (originaalis "Der Freischütz", täpne tõlge on 'täpsuslaskur või 'võlulaskur') on Carl Maria von Weberi romantiline ooper kolmes vaatuses kõnedialoogidega Johann Friedrich Kindi libretole, mis lähtus Johann August Apeli ja Friedrich Launi Gespensterbuchi poolt 1811. aastal kirja pandud samanimelisest rahvalegendist.
"Nõidkütt" on esimene ja kõige mõjukam saksa romantiline ooper. Tituleeritud saksa rahvusooperiks. See 1817. aastal valminud teos on helilooja edukaim ooper. On vastu pidanud aegade proovile ega pole kunagi eriti Saksamaa ooperiteatrite püsirepertuaarist välja langenud.
Esmaettekanne toimus 18. juunil 1821 Berliini teatris Königliche Schauspielhaus. Peamiste rollide loojad olid Heinrich Stümer (Max), Heinrich Blume (Kaspar), Caroline Seidler-Wranitzky (Agathe), Johanna Eunicke (Ännchen), Johann Gottfried Karl Wauer (Kuno), Leberecht Gottlieb Rebenstein (Ottokar), August Wiedemann (Kilian). Dirigeeris Carl Maria von Weber.
Esietendus oli üks ooperiajaloo menukamaid. Juba avamängu esitati mitu korda. Nõuti mitmete muusikanumbrite kordamist. Ooperi lõppedes algasid ovatsioonid. Publik aplodeeris püsti seistes üle poole tunni, nõudes kümneid kordi osatäitjaid kummardama. Samal aastal tuli ooper ettekandmisele Viinis, Leipzigis, Karlsruhes, Frankfurdis Maini ääres, Prahas ja Kopenhaagenis. Järgmisel aastal vaimustas teos Londoni ja Pariisi publikut. Mõne aasta jooksul etendati ooperit peaaegu kõikides Euroopa tähtsamates ooperiteatrites, sealhulgas Rootsis, Venemaal, Hollandis, Poolas ja Ungaris, samuti Rio de Janeiros, Sydneys, Kaplinnas jm. Tallinnas oli teos esimest korda ettekandmisel 22. veebruaril 1825 Saksa teatris. Estonia mängukavas on see teos olnud 1920, 1980 ja 2003 ning Vanemuises 1957. aastal. Selle ooperi pruudipärja laulu saatel on pärja mahamängimine olnud sageli Eesti pulmapidustuste lahutamatu osa. Kuulsa Hundioru kuulide valamise stseeni muusikalist kujundlikkust pole väidetavalt keegi suutnud ületada.
Peamised osad: Böömi krahv Ottokar (bariton), jääger Max (tenor), krahvi metsaülem Kuno (bass), Kuno tütar Agathe (sopran), varakas talupoeg Kilian (bariton), jääger Kaspar (bass), Agathe nõbu Ännchen (sopran), erak/eremiit (bass), must jääger Samiel/Saatan (kõneroll).
Tegevus
Tegevus toimub Böömimaal 1648. aastal, vahetult pärast 30-aastase sõja lõppemist. Sündmustiku aluseks on legend kuulidest, millest kuus tabavad eksimatult märki, kuid seitsmes kuulub Saatanale (Samielile). Rikas talupoeg Kilian on võitnud laskmisvõistluse. Külaelanikud valivad ta küttide kuningaks. Noor jääger Max on õnnetu, sest ükski tema kuulidest pole seekord tabanud märki. Max armastab metsaülema Kuno tütart Agathet, kuid Kuno on seadnud tingimuseks, et ta saab tütre ja päranduseks ka metsaülema ameti, kui võidab laskmisvõistlused. Selleks ongi järgmisel päeval kavas korraldada võistlused. Agathele pretendeerib ka jääger Kaspar, kes aga on end müünud Saatanale (Samiel). Ta plaanib petta Maxi, et tuua noormees Saatanale ohvriks. Sellega loodab ta päästa oma elu ja saada ka Agathe. Kaspar annab Maxile oma võlupüssi, millest tulistatud kuulid alati märki tabavad. Max katsetab oma uut püssi. Hetkel, kui sellest tulistatud kuul tabab kotkast, kukub Agathe toa seinalt maha ühe tema esivanema portree, mis tüdrukut vigastab. Kaspar teeb ettepaneku kohtuda südaööl Hundikuristikus, et valada seitse kuuli, mis alati tabavad. Max on segaduses, kuid otsustab minna Hundiorgu asju klaarima. See plaan ehmatab Agathet. Kasparil saab leping Saatanaga läbi. Ta tahab seda veel kolmeks aastaks pikendada. Saatan on nõus, kui Kaspar toob talle uusi ohvreid. Kaspar on plaaninud, et Maxi jaoks valatud kuulidest peab seitsmes tabama Agathet. Max näeb õudusunenägudes ema vaimu ja Agathet koske sööstmas. Max ja Kaspar valavad seitse kuuli. Nad jagavad kuulid nii, et neli saab Max ja kolm Kaspar. Max kasutab kolm kuuli jahil ära. Viimase jätab ta krahv Ottokari ees peetavate laskevõistluste jaoks. Ta ei tea, et selle suunab lendu Saatan. Kuul peab tabama Agathet südamesse. Agathe nägi unes, et ta on valge tuvi, kelle pihta Max tulistab. Pruutneitsid punuvad pärja roosidest, mille eremiit on andnud Agathele, et kaitsta teda kurjade vaimude eest. Kuid Ännchen leiab Agathe pulmariietuse hulgast ka leinakimbu. Laskevõistlusel on krahv valinud märklauaks valge tuvi. Max tulistab. Agathe püüab saatuslikku lasku ära hoida, kuid jääb hiljaks. Kaspar ja Agathe langevad maha. Kaspar on surmavalt haavatud, Agathe vaid minestuses. Max tunnistab oma süü üles. Vürst käsib tal maalt lahkuda. Eremiit soovitab aga vürstil anda Maxile andeks. Max võib pärast aastast prooviaega Agathega abielluda.
Karl Leopold (Mecklenburg)
thumb|
Karl Leopold (26. november 1678 – 28. november 1747) oli Mecklenburg-Schwerini hertsog aastatel 1713–1747.
Ta oli Friedrich zu Mecklenburgi ja tolle abikaasa Christine Wilhelmine teine poeg. Ta järgnes 1713. aastal hertsogina oma vennale Friedrich Wilhelm I-le.
August Kristal
pisi|August Kristali viiuli märk. Tallinn 1914 pisi|August Kristali viiul, 1914 pisi|August Kristali haud Tallinna Vana-Kaarli kalmistul August Kristal (10. august 1866 Kose kihelkond – 21. veebruar 1925 Tallinn) oli eesti viiulimeister. Teda peetakse Eesti viiulimeistrite koolkonna rajajaks.
Karl Leopold (Mecklenburg)
Karl Leopold abiellus kolm korda. Tema esimene abikaasa oli vürst Heinrich Casimir II tütar Sophie Hedwig. Nad abiellusid 27. mail 1709 Leeuwardenis ja lahutasid abielu 1710. aastal. See abielu jäi lastetuks.
August Kristal
Kristal avas 1889. aastal oma kodutalus keelpillide töötoa (Kristali keelpillide töökoda). Esimese omatehtud viiuli müüs ta 3 rubla ja 70 kopika eest. Aastal 1899 tõi ettevõtte üle Tallinna. Aastal 1914 töötas töökojas 10 inimest.
Karl Leopold (Mecklenburg)
Tema teine abikaasa oli Klaus Friedrich von Lepeli tütar Christine Dorothea. Nad abiellusid 7. juunil 1710 Doberaus ja lahutasid abielu 2. oktoobril 1711. See abielu jäi lastetuks.
August Kristal
Isiklikku
Tema tütar oli viiuldaja ja keeleõpetaja Lydia Mahoni.
Pärast Kristali surma jätkasid ettevõtte juhtimist tema abikaasa Anna-Maria ja poeg Harald.
Karl Leopold (Mecklenburg)
Tema kolmas abikaasa oli Venemaa tsaari Ivan V tütar Jekaterina Ivanovna. Nad abiellusid 19. aprillil 1716 Danzigis. Sellest abielust sündis tütar Anna Leopoldovna.
Ühiskonnauuringute Instituut
Ühiskonnauuringute Instituut on arvamusküsitlusi korraldav Eesti mittetulundusühing.
Asutamine ja tegevus
Alates 2016. aastast on Ühiskonnauuringute Instituut korraldanud iga-aastasi väärtushinnangute uuringuid ja nende tutvustamiseks avalikke seminare Teaduste Akadeemia saalis. Seminaride juhataja ja moderaatorina on senini tegutsenud Tartu Ülikooli sotsiaalteaduste valdkonna dekaan Raul Eamets, põhilise analüütikuna on tegutsenud Tartu Ülikooli politoloog Martin Mölder. 2017. aasta konverents kandis pealkirja «Nähtamatu enamus: Eesti kodanike liberaalne ja konservatiivne enesemääratlus ning hoiakud 2016. ja 2017. aastal» ning ettekandeid pidasid Martin Mölder, Mihkel Solvak, Hardo Pajula ja Marti Aavik; paneeldiskussioonis osalesid Oudekki Loone, Marti Aavik, Martin Mölder, Mihkel Solvak ja Hardo Pajula. 2018. aasta konverentsil «Poliitikas kaotsi läinud: Eesti kodanike väärtushinnangud ning erakondlik esindatus» esinesid ettekannetega Tanel Paas, Martin Mölder ja Väino Koorberg, diskussioonis osalesid Ahto Lobjakas, Varro Vooglaid, Keit Pentus-Rosimannus ja Tõnis Lukas.
MTÜ Ühiskonnauuringute Instituut ja uuringufirma Norstat alustasid 2019. aasta alguses koostööd, mille raames küsitakse esimest korda Eestis inimeste erakondlikku eelistust iga nädal.