cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Läänemere virtuaalraamatukogu
Asutamine ja vastutavad isikud
2011. aasta 5.–7. aprillil leidis Schleswig-Holsteini liidumaa esinduses Berliinis aset konverents “Kultuuriline mitmekesisus, keel ja digisisu”. Konverentsi, nii nagu virtuaalraamatukogu enda, eesmärk oli ja on jõuda lähemale ühisele Läänemereruumi identiteedile ning luua raamistik piiriüleseks Läänemereruumi kirjandusajaloo uurimiseks.
Auhinnad ja projektid
2011. aastal pälvis Läänemere virtuaalraamatukogu preemia "ARS BALTICA Logo", millega soovib Läänemere-äärsete riikide kultuurialase koostöö foorum Ars Baltica tunnustada eriti õnnestunud piiriüleseid kultuuri- ja kunstiprojekte.
2020. aasta detsembris käivitus Läänemere virtuaalraamatukogu projekt Nordstream 3 (lõpukuupäev 2021. aasta novembris). Projekti rahastab Saksa Tõlkefond (Deutscher Übersetzerfonds) Saksamaa Liitvabariigi Kultuuriministeeriumi 2020. aasta suvel käima lükatud toetuspaketi "Neustart-Kultur" raames. Toetuse abil on võimalik virtuaalraamatukokku lisada Läänemereruumis peale 1990. aastat ilmunud esseistlikud tekstid ja nende tõlked. Eesmärk on tõlkimise abil püüda vastata küsimusele, kas kõigile ajaloolistele nihestatustele ja murrangutele vaatamata võiks Läänemereruumis leiduda ühine identiteet. Siinkohal läheb põhitähelepanu tekstidele, mis pärinevad Kirde-Euroopa äärealadelt ja piiririikidest: laplaste, karjalaste, ingerlaste, setukate, latgalite, Suwałki piirkonna elanike, masuuride, kašuubide, aga ka ajaloolisel Liivimaal kirjutanud isikute sulest. Kõik seega seotud kohtadega, mille omakultuur on pidanud pidevalt kohanema ja oma olemasolu nimel võitlema.
Keeled
Läänemere virtuaalraamatukogu kodulehel avaldatud tekstide originaalkeelte ja tõlgete seast leiab 14 keelt: eesti, inglise, islandi, ladina, leedu, läti, norra, poola, rootsi, saami, saksa, soome, taani ja vene keele.
Arengutreening
Arengutreening ehk kootsing (inglise keeles coaching) on arengunõustamine, mõtteviiside muutumist soodustav ja loominguline koostöö juhendaja ja kliendi vahel, mille sihiks on võimete ja võimaluste täielikum kasutamine.
Nimetetus
2016. aastal korraldatud sõnavõistlusel leiti inglise sõna coaching eestikeelseks vasteks "kootsing". Hiljem valiti "kootsing" 2016. aasta kolesõnaks.
Olemus
Arengutreeningu puhul ei tegelda ravimise või tervendamisega, ei analüüsita kellegi hingeelu või kunagisi probleeme ega lahendata konflikte. Selle puhul anta hinnanguid ega pakuta lahendusi ning see pole ka kellegi treenimine mingi kindla eesmärgi saavutamiseks.
See on abi ja toetus, paindlik lähenemine inimese enda arusaamistele ja vajadustele. Tegeldakse sellega, mis toimub just nüüd ja siin, ollakse suunatud tulevikku ning seatakse eesmärke. Sellega aidatakse inimesel ise aru oma probleemidest ja leida lahendusi.
Juhendaja
Juhendaja on eriväljaõppega asjatundja, kelle haridus, kogemused, tase vastavad ICF, EMCC, ESCÜ, või sarnase ühenduse poolt määratletud standarditele.
Juhtide nõustamine
Tihtipeale vajavad juhid enda kõrvale arengunõustajat selleks, et treenida inimeste juhtimisega seotud oskusi ja saada tänu sellele oma töös tõhusamaid tulemusi. Juhendaja on ühtlasi neutraalne spetsialist, kes peegeldab ja abistab juhti tema igapäevatöös ja tegemistes – aidates tal märgata erinevaid mustreid ja vaatenurki.
Meeskonna arendamine
Meeskonnatöös on arengunõustaja abiks nii koostöö tõhustamisel ja -kultuuri kujundamisel kui ka muudatuste juhtimisel. Tüüpilised teemad meeskonna nõustamisel on infovahetus, rollid ja tööjaotus, koostööoskused ja konfliktid – kusjuures lähtutakse alati meeskonna konkreetsetest vajadusest.
Juhtimine
Juhid õpivad ise oma igapäevase töö käigus kasutama arengunõustaja poolt soovitatud meetodeid ja vahendeid selleks, et toetada oma töötajate arengut ja tõsta efektiivsust. Sellist juhtimisstiili kasutav juht kasvatab töötajates eneseusku, motivatsiooni ning inimesi toetades ja neisse uskudes on ta ka ise seeläbi parem juht.
Selliseid juhtimismeetodeid saab õppida nii isikliku juhendaja abil kui ka spetsiaalse väljaõppega.
Vastutustundliku laenamise põhimõte
Vastutustundliku laenamise põhimõte (inglise keeles responsible lending principle) tähendab, et krediiditooted ehk rahalisel kujul väljastatavad laenud peavad vastama tarbijate vajadustele ning olema kohandatud tarbija võimekusele laen krediidiasutusele tagasi maksta. Tarbijate võlgadega ülekoormamise põhjuseks on varem olnud liiga kergekäeline laenuandmine. Selleks, et vältida tarbijate koormamist võlgadega, on krediidiandjad kohustatud järgima vastutustundliku laenamise põhimõtet.
Vastutustundliku laenamise põhimõtte kujunemine Euroopas
Euroopas sai vastutustundliku laenamise printsiip laiemalt tuntuks tarbijakrediidi direktiivi eelnõu 2002. aasta redaktsiooni kaudu. Selles direktiivis kehtestati laenuandja kohustus oma klienti tunda. Kliendi tundmise all mõeldi, et laenuandja peab hindama kliendi võimekust laen tagasi maksta enne laenu väljastamist. Sellisesse lähenemisse suhtuti kriitiliselt, kuna ühelt poolt tekitas see tarbijatele lisakulusid ning vähendas võimalusi krediiti saada ning teiselt poolt suurendas krediidiandjate kulude kasvu, mis muutis väiksemahulised laenud vähem populaarsemaks. Direktiivi mõjuanalüüsis leiti, et madala krediidireitinguga tarbijate krediidi saamise võimalused langeksid märgatavalt, ning tekkis kahtlus, kas krediidi valikuvõimaluste vähenemine aitab eesmärki saavutada. Analüüsi tulemusena jõuti järeldusele, et vastutustundliku laenamise printsiipi on võimalik saavutada efektiivsemalt informeerides tarbijaid krediidiriskidest ning jättes valiku tarbimisharjumuste suhtes tarbijatele.
Tarbijakrediidi uues direktiivis 2008/48/EÜ, mille sätteid hakati kohaldama 2010. aasta 12. maist, vastutustundliku laenamise põhimõtet ei mainitud. Direktiivi sisuks on samuti krediidiandjate kohustus jälgida vastutustundliku laenamise arusaamasid kõikides krediidisuhte etappides. Krediidiasutuste vaatepunktist seisneb direktiivi sätete uudsus selles, et laenuandja ei või tugineda ainult laenusaaja esitatud andmetele, vaid peab ka ise asjakohastest andmebaasidest teavet otsima.
Ajal kui Euroopas toimus diskussioon tarbijate ja nende õiguste üle seoses krediidilepingutega, võeti vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu kapitalinõuete direktiivid 2006/48/EÜ ja 2006/49/EÜ. „Nende direktiivide revolutsioonilisus seisnes selles, et kapitalinõuete arvutamise kord põhineb Rahvusvaheliste Arvelduste panga juures tegutseva Baseli pangajärelevalve komitee välja töötatud uuel kapitali adekvaatsuse raamistikul.“ Baseli raamistiku nõuded tuginevad riskitundlikule lähenemisele ja keskenduvad eelkõige tarbijatele ning väikese ja keskmise suurusega ettevõtetele antavatele laenudele. Raamistiku eesmärk on laenamise kulude vähendamine mainitud isikutele. Uue kapitalinõuete direktiivi riigisisesesse õigusesse ülevõtmine pani pankade omavahendite vajaduse otseselt sõltuma lepinguliste kohustuste kvaliteedist, mille tõttu on pankadel põhjendatud huvi vastutustundlikult laenata, kuna laenusaajate riskiprofiil hakkab nende kapitali vajadustele mõju avaldama. Eesti õigus viidi uute kapitalinõuete direktiividega kooskõlla 1. jaanuaril 2007. aastal.
Sätestus
Vastutustundliku laenamise põhimõtte rakendamine on sätestatud võlaõigusseaduses §-s 4034. Peale selle on vastutustundliku laenamise põhimõtte kohaldamise kohustuslikkus sätestatud nii krediidiasutuste seaduses kui ka krediidiandjate ja -vahendajate seaduses.
Poolte kohustused
Vastutustundliku laenamise põhimõtte rakendamisel on krediidiandja kohustus kliendi kohta teavet koguda ning kogutud andmete põhjal krediidivõimelisust hinnata. Peale krediidivõimelisuse hindamise peab krediidiandja enne tarbijakrediidilepingu sõlmimist andma tarbijale piisavalt selgitusi, et tarbija saaks otsustada, kas asjakohane krediidileping on tema olukorrale sobiv.
Krediidivõimelisuse analüüsi tegemisel on krediidiasutus kohustatud arvesse võtma laenusaaja varasemat maksekäitumist vähemalt 6–12 kuu vältel enne laenu väljastamist. Andmete kogumiseks on mitmeid meetodeid, kuid tähtis on see, et võetaks arvesse tarbija kohta käivaid kõiki teadaolevaid asjaolusid, mis võivad mõjutada võimet laenu tagasi maksta. Analüüsida tuleb tarbija varalist seisundit, regulaarset sissetulekut, teisi varalisi kohustusi ning varasemate maksekohustuste täitmise ja tarbijakrediidilepingust tekkivate rahaliste kohustuste võimaliku suurenemise mõju. Teavet hankides on krediidiasutused, lisaks tarbijalt saadud informatsioonile, kohustatud kasutama eri andmekogusid, näiteks krediidiinfot koguvat registrit või kinnistusraamatut.
Tarbija kohustub krediidiandjale avaldama tõeseid finantsandmeid. Kui seda kohustust rikutakse ning selle tulemusena hindab krediidiandja krediidivõimelisust valesti, ei teki krediidiandjale vastutustundliku laenamise põhimõtte rikkumisest sanktsioone.
Allveeakustika
Allveeakustika on akustika haru, mis uurib helilainetega seotud nähtusi vees. Seejuures uuritakse heliallikaid, helilainete levimist, lainete omavahelist vastasmõju, peegeldumist ja murdumist veekihtidel ning vee piirikihtidel (näiteks vee ja õhu piirikiht, vee ja merepõhja piirikiht). Peamiselt käsitletakse allveeakustikas helinähtusi veekogudes ja enamasti looduslikes veekogudes nagu ookeanid, mered, järved ja jõed. Allveeakustika rakenduslikuma taustaga allharusid nimetatakse mõnikord ka hüdroakustikaks.
Vees helikiiruse mõõtmine
Tinglikult võib allveeakustika alguseks pidada aastat 1826. Sel aastal mõõtsid teadaolevalt esmakordselt helikiirust Genfi järves prantsuse matemaatik Charles Sturm ja šveitsi füüsik Daniel Colladon. Nende mõõteseadmestik koosnes paadilt vette lastud kellast ja sellest 13–14 km kaugusel vee alla ulatuvast kuuldetorust. Kellalöömise aja fikseerimiseks kasutati põlevast pulbrist tekkinud välgatust. Helikiiruseks 8 °C vees määrati c=1435 m/s, mis on äärmiselt lähedane sarnastes oludes tänapäevaste seadmetega mõõdetuga c=1439 m/s. pisi|318x318px|[[Reginald Fessenden ja temanimeline Fessendeni ostsillaator (foto 1914)]]
Arengud esimese maailmasõja lõpuni
Allveeakustika ajalugu oli oma algusaastatel seotud suuresti selle peamise rakenduse – sonarite valdkonna arenguga. Sonar on meetod, milles enamasti allveekeskkonnas kasutatakse heli levimist navigatsiooniks, kommunikatsiooniks või veealuste/veepealsete objektide (laevade) leidmiseks/tuvastamiseks. Esimesteks allveeakustika rakendusteks peetakse navigeerimise abivahenditeks mõeldud veealuseid kellasid Ameerika Ühendriikides tuletornide juures. Veealused kellad olid odavamad ja töökindlamad, kui seni kasutusel olnud udupasunad ja -viled. Veealuste kellade kasutamine levis ka Läänemere idarannikule ning teadaolevalt paigaldati neid 1910. aastal Hiiu madalal paiknenud Nekmansgrundi tulelaevale ning tänase Ventspilsi läheduses oleve Oviši majaka juurde. Lisaks hakati 20. sajandi alguses merevägedes üha enam allveelaevu kasutama. Allveelaevadega seonduvalt tekkis ka vajaduse allveeakustika alaste uuringute jaoks. Laienenud allveelaevade kasutusele võtmist kinnitab ka Noblessneri laevatehase loomine aastal 1913 Emanuel Nobeli ja Gustav Lessneri poolt Tallinnas. Asutatud tööstusettevõtte põhitegevuseks oli Bars-tüüpi allveelaevade tootmine Venemaa keiserliku mereväe tarbeks.
Sõdade vaheline periood
Üheks esimeseks oluliseks allveeakustika alaseks teadusartikliks peetakse Saksamaa füüsiku Hugo Lichte poolt avaldatud artiklit pärast Esimest Maailmasõda aastal 1919. Antud artiklis esitas Lichte enne sõda tehtud mõõtmistele põhinevaid tähelepanekuid vee temperatuuri, soolsuse ja sügavuse mõjudest helikiirusele vees. Lisaks jõudis ta arusaamisele, et heli levib vees refraktsiooni tõttu talvekuudel kaugemale, kui suvel. Sellised uuringud tõid omakorda kaasa sonarite tehnoloogia arenemise. Tehnoloogia arengu näiteks enne teist maailmasõda võib tuua hüdroakustiliste seadmete võimekuse Eesti merejõudude Kalev-klassi allveelaevadel. Vastavalt Arto Ollile olid Kalev ja Lembit varustatud Atlas Werke AG 500 W veealuse akustilise saatjaga, mille tööulatus oli 5-7 meremiili, hüdrofonidega (ümbrushelide kuulamiseks ja sihtmärkide positsioneerimiseks) tööulatusega 2-2,5 meremiili ja kajaloodiga, mis võimaldas mõõta veesügavusi vahemikes 0-100 m ja 0-500 m.
Esimesed tsiviilotstarbelised laevadele mõeldud kajaloodid tulid Ameerika Ühendriikides ja Suurbritannias müügile 1925. Enne teist maailmasõda tegi allveeakustika suuri samme. 1930. aastate alguses selgitas Marcel Minnaert õhumullide mõju allveehelide levile. Minnaert tegi kindlaks monopoolse heliallikana toimiva õhumulli vabavõnkesageduse vees. Meredes helilevi modelleerimisel mõisteti laialdasemalt helikiiruste (vee temperatuuri ja soolsuse) stratifikatsiooni suurt mõju helilainete murdumisele. Esimesed batütermograafid vee temperatuuri stratifikatsiooni mõõtmiseks ehitati seejuures alles 1930. aastate lõpus. Nende vajalikkust allveeakustika jaoks illustreerib fakt, et teise maailmasõja alguseks olid kõik USA mereväe allveetõrjelaevad nendega varustatud.
Teine maailmasõda ja Soome laht
USA oli teise maailmasõja alguseks arendanud peamiselt kõrgsageduslikke aktiivsonareid. Saksamaa kasutas aga hea võimekusega hüdrofonide võredel põhinevaid passiivseid sonareid. Sonarite võimekuse ennustamiseks vajalikud süsteemsed ümbrushelide uuringud ookeanides said alguse 1940. aastatel. Erilise põhjalikkusega uuriti sagedusriba 20–50 000 Hz Vern Knudseni juhitud uurimisrühma poolt. Sõjaaegseid uuringuid kokkuvõtvaid logaritmilises skaalas olevaid kõveraid hakati hiljem nimetama Knudseni kõverateks.
Gerontokraatia
Gerontokraatia on oligarhia liik, kus valitsejad on oluliselt vanemad kui enamik riigi täiskasvanud elanikkonnast.
Allveeakustika
Pärast teist maailmasõda, Hara laht
Pärast teist maailmasõda leidis allveeakustika taas rakendusi väljaspool militaarvaldkonda. Akustiline merepõhja kujutamine sai 1960. aastatel võimalikuks külgvaatesonarite ja 1970. aastatel lehviksonarite esiletulekuga. Kajaloodide rakendused laienesid kalandusse kalaparvede lokaliseerimiseks kalaloodide kujul. Lisaks arendati meregeoloogia jaoks akustilisi profileerijaid merepõhja setete ja mere aluspõhja uuringuteks. Veealuseid akustilisi sideühendus- ja positsioneerimissüsteeme kasutatakse tänapäeval mitmesuguste rakenduste tarbeks laialdaselt. Akustilised Doppleri nihkel põhinevad hoovuste profileerijad olid füüsikalises okeanograafias laialt levinud mõõteriistaks juba 1980. aastate lõpust.
Samas tingis külma sõja puhkemine merevägedes allveeakustika alase uurimistöö jätkumise, kuna mõlemad osapooled soovisid saavutada allveesõjas vastase üle otsustavat tehnoloogilist ülekaalu. Antud põhjustel ehitati 1950. aastate lõpus ka NSV Liidu mereväe poolt Hara lahte Suurpea mereväebaas laevade füüsikaliste väljade uurimiseks. Antud baasis oli ka pealvee- ja allveelaevadelt kiirguva ja peegelduva heli mõõtmiseks kolm merepõhja paigutatud mõõteplatvormi, millel igaühel asetses viis hüdrofoni koos eelvõimenditega, veealuste kaablitega ja kaldal paiknevate seadmetega. Mõõtesüsteemi kutsuti nimega Altair ja see koostati Teadusuuringute Keskinstituudis Morfizpribor (Morfizpribor Central Research Institute).
Gerontokraatia
Ka teistes kommunistlikes riikides polnud 70-80-aastased valitsejad harulduseks - Albaania liider Enver Hoxha suri 11. aprillil 1985 76-aastaselt, Bulgaaria liider Todor Živkov oli 10. novembril 1989 tagasi astudes 78-aastane, Tšehhoslovakkia president Gustáv Husák oli 10. detsembril 1989 tagasi astudes 76-aastane (kuu enne tema 77. sünnipäeva), Hiina esimees Mao Zedong suri 9. septembril 1976 82-aastaselt, Saksa DV liider Erich Honecker oli 77-aastane, kui ta sunniti oktoobris 1989 tagasi astuma, Ungari KP peasekretär János Kádár oli 75-aastane (4 päeva enne 76. sünnipäeva), kui ta 22. mail 1988 sunniti erru minema, Jugoslaavia president Josip Broz Tito oli 87-aastane (3 päeva enne 88. sünnipäeva), kui ta 4. mail 1980 suri, Rumeenia president Nicolae Ceaușescu oli 71-aastane (kuu enne 72. sünnipäeva), kui ta 25. detsembril 1989 hukati. Ka liiduvabariikide tasemel oli Gruusia NSV KP peasekretär Vasil Mžavanadze 70-aastane, kui ta 28. septembril 1972 ametist lahkuma sunniti jaLeedu KP peasekretär Antanas Sniečkus suri 22. jaanuaril 1974 71-aastaselt.
Allveeakustika
Allveeheliallikad
Veealuseid heliallikaid jagatakse analoogselt maapealsete helimaastike korral kolme rühma:
Erinevate heliallikate tekitatud helide kogu võib kuulata siin:. pisi|[[Hüdrofoniga Soome lahe keskel merepõhjas (75 m sügavusel) tehtud salvestis, kus on lindistatud reisilaeva möödasõitu.]]
Inimtekkelised heliallikad
Inimtekkelisteks heliallikateks on kõik objektid, mis inimtegevustega seotult vee alla helisid edastavad. Inimtekkelisi allveehelid võib tinglikult jagada tahtlikeks ja mittetahtlikeks helideks. Mittetahtlike puhul tekib helid inimtegevuste kõrvaltulemina ja tahtlike helide korral on heli tekitamine oluline ja/või vältimatu osa tegevusest. Tahtlike hulka kuuluvad näiteks lõhkamised, merepõhja seismilised uuringud, sonarid ja akustilised peletajad. Tahtmatult tekkinud helisid tekitavad näiteks laevad ja merelised tööstuslikud tegevused nagu nafta puurimine, vaiade rammimine ja meretuuleparkide töötamine. Lisaks antud jaotusele on levinud ka jaotus helide kestvuse ja intensiivsuse alusel. Eristatakse impulss- ja pidevheliallikaid, kus impulssheliallikad on lühikese ajalise kestvusega, kuid suure intensiivsusega. Impulssheliallikateks on näiteks lõhkamised, seismilised uuringud ja vaiade rammimine ehitustöödel meres. Pidevmüra allikateks on näiteks tiheda liiklusega laevateed, meretuulepargid ja merepõhja süvendustööd.
Eluta looduse heliallikad
Veepinnal või selle läheduses olevad eluta looduse heliallikatest peamised on tuuletekkelised ja sademetega seotud. Seejuures neist laialdasem on tuuletekkeline vee pinnalainetus. Väga madalatel sagedustel 0,1–5 Hz peetakse helitekitajaks pinnalainete omavahelist mittelineaarne vastasmõju. Sagedustest alates 5 Hz tekitab heli lainetuse tekitatav turbulents, murduva laine langemine veepinnale ja veealuste õhumullide laienemine/implosioon/ostsilleerumine. Seejuures on tuuletekkeliste allveehelide intensiivsus otseses sõltuvuses tuule kiirusest. Sademed nagu vihm, rahe ja lumi tekitavad samuti allveehelisid. Sademetest tekib heli kokkupõrkest veepinnaga ja veealuste õhumullide omavõnkumistest/implosioonist. Kogu veesamba ulatuses on alates 100 000 Hz oluliseks heli tekitajaks vees olevate vabade laengukandjate korrapäratu liikumine, mille tekitatud heli nimetatakse soojusmüraks. Allveehelisid tekitavad ka näiteks veealused vulkaanid, seismiline aktiivsus, settetransport merepõhjas ja maalihked. Külmemas kliimas on oluliseks helitekitajaks veekogude jääkate. Jää tekkega, liikumisega ja sulamisega on seotud palju erinevaid helisid. Samuti tekitab lainetus jää-äärel kindlaid iseloomulikke helisid. pisi|[[Sinivaala tekitatud väga madala sagedusega helid]]
Elus looduse heliallikad
Allveehelisid tekitavad oma elutegevuse käigus ka erinevad veeloomad. Nende hulgas on nii mereimetajaid, kalu kui ka selgrootuid. Helisid kasutavad veeloomad omavahelises suhtluses, aga ka saagi leidmiseks ja püüdmiseks. Kõige paremini teatakse oma veealuste laulude poolest erinevaid vaalalisi. Üheks merede kõige valjemaks loomaks on aga peamiselt soojades meredes elavad naksurkrevettlased. Läänemeres teevad vee all helisid pringlid, loivalised (hallhüljes, randal ja viigerhüljes) ja mitut liiki kalad (näiteks tursk, heeringas ja räim).
Helikiirus vees
Magevees (tihedus 1000 kg/m^3) ja merevees (tihedus 1030 kg/m^3) on helikiiruse ligikaudsed väärtused atmosfääri rõhu tingimustel vastavalt 1450 m/s ja 1500 m/s. Helikiirus vees suureneb rõhu, temperatuuri ja soolsuse kasvamisega. Destilleeritud vees on maksimaalne helikiirus temperatuuril 74 °C. Temperatuuri suurenedes hakkab sellest temperatuurist alates helikiirus vähenema. Antud maksimaalse helikiiruse temperatuuri väärtus tõuseb rõhu kasvamisega.
Meredes ja ookeanides on helikiiruse arvutamiseks kasutusel lihtsustatud empiirilised valemid. Ühe sellistest laialt levinud valemitest on välja pakkunud Wayne D. Wilson ja see annab helikiiruse c leidmiseks järgmise valemi:
,
kus
See empiiriline valem annab õigete temperatuuride, soolsuste ja sügavuste korral helikiiruse tulemuse, mis erineb 96 protsendil kordadest tegelikust väärtusest vähem kui 0,6 m/s.
Helilainete levimine vees
pisi|215x215px|Nähtav optiline analoog helikanalile meres ehk [[laserkiire täielik sisepeegeldus valguskaablis]] Helilainete levimist vees mõjutavad erinevad tegurid. Helilevi suuna määrab helikiiruste muutlikkus vees. Veekogudes on levinud, et vertikaalsihis erinevad helikiirused omavahel oluliselt rohkem, kui horisontaalsihis ehk veekogudes esineb helikiiruste osas stratifikatsioon. Teatud levinud helikiiruste stratifikatsioonid toovad esile helilevis just veekeskkonnale tüüpilisi iseärasusi. Üks sellistest iseärasustest on näiteks teatud tingimustel väikeste edastamise kadudega helilainejuhtide ehk helikanalite tekkimine meredes ja ookeanides. Selline lainejuht tekib näiteks termokliini ja sügavusega suureneva rõhu koostoimel. Termokliini tõttu on helikiirus kõrgeima temperatuuri tõttu suurim veepinnale lähemates kihtides. Seejärel helikiirus sügavusega väheneb vee temperatuuri languse tõttu. Samas helikiirus suureneb koos sügavusega rõhu suurenemise tõttu. Viimase kahe koosmõjul leidub veesambas helikiiruse sügavussõltuvuse miinimum, kus tekibki väikese edastamise kaoga helilainejuht. Helikanali lihtsustatud analoog optikast on valguse levimine täieliku sisepeegelduse korral.
Allveehelilevi modelleerimine
Allveehelilevi nagu helilevi üldiselt kirjeldab helilainevõrrand koos vastavate rajatingimustega. Samas on veealuse helilevi hõlpsamaks kirjeldamiseks välja pakutud erinevaid mudeleid. Kõige enam levinud on seejuures kiirte teooria, normaalmoodide lahendid ja lainevõrrandi paraboolse võrrandi lihtsustus. Kiirte teoorial on analoogia valguskiirte kasutamisel valguse levimise kirjeldamiseks optikas. Kiirte teooria võimaldab suhteliselt täpselt kirjeldada kõrgsageduslike helilainete levi, kuid selle täpsus langeb madalsageduslike helilainete korral.
Inimeste kuulmine vees
Kõige madalam helirõhutase, mida inimene sukeldudes võib tajuda, on ligikaudu 67 dB re 1 μPa, kõige tundlikum ollakse seejuures sagedusribas, mis jääb 1 kHz ümbrusse. Nagu õhus, võivad ka vees kõrged helirõhutasemed olla sukeldujatele ohtlikud. Vastavad allvee helitasemetega seotud eeskirjad on sukeldujatele esitatud NATO Allvee Uurimiskeskuse poolt projektis SOLMAR. On täheldatud sukelduja pulsi ja hingamissageduse tõusu, kui ta on veekeskkonnas mille helirõhutase ületab 154 dB re 1 μPa sagedusribas 0,6–2,5 kHz. Ebameeldivustunde tekkimine madalamatel sagedustel sõltub helirõhutasemest ja sagedusribast.
Heli mõõtmine vees
pisi|310x310px|Allveehelide autonoomne salvestusseade mõõtmas helisid hüdrotermilise lõõri juures. See salvestusseade koosneb titaansilindrist, mis kaitseb toidet (patareid) ja helide talletamiseks vajalikku elektroonikat. Helirõhku mõõdab seejuures silindri põhja ühendatud [[hüdrofon]] Kõige laialdasemalt kasutatakse vees helide mõõtmiseks hüdrofoni. Hüdrofon võimaldab mõõta helirõhku, millest arvututakse helirõhutase. Võrreldes õhuga, kasutatakse vees mõõdetud akustiliste suuruste arvutamisel teisi kontrollväärtusi. Vees mõõdetud helirõhutaseme arvutamisel on kontrollväärtuseks 1 μPa. Seetõttu märgitakse seal, kus vees ja õhus mõõdetud helirõhutasemete eristamine on oluline täpsustuseks juurde ka kontrollväärtus näiteks dB re 1 μPa. Allvee helirõhu mõõtmistulemusi esitatakse enamasti sarnaselt õhuakustikaga järgmistes vormides:
Meelis Põdersoo
Meelis Põdersoo (sündinud 9. mail 1984 Jõgeval ) on eesti näitleja.
Allveeakustika
Heli mõõtmine vees
Kuna helirõhutase vees erineb helirõhutasemest õhus kontrollväärtuste tõttu, siis on sama numbrilise helirõhutaseme väärtuse korral heliintensiivsus (mõeldud tasalaine helivõimsust ühikpindala kohta) õhus 202×3600 = 1 440 000 korda suurem kui vees. Teisiti öeldes heliintensiivsus õhus olema 61,6 dB suurem, kui samaväärne heliintensiivsus vees.
Meelis Põdersoo
Teatripisiku sai ta Jõgeva Gümnaasiumi kooliteatrist Liblikapüüdja.
Ta lõpetas Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli 2008. aastal 23.lennu. Töötab VAT Teatris alates 2008. aastast.
Allveeakustika
Heli mõõtmine vees
Lisaks helirõhule mõõdetakse vees ka akustiliste lainetega seotud osakeste (heliosakese) liikumist kirjeldavaid suuruseid (osakese siire, osakese kiirus, osakese kiirendus). Osakeste liikumist kireldavaid suurusi saab leida hüdrofonidega mõõdetud rõhuvälja mõõtmistest, aga ka seadmete abil, mis võimaldavad osakeste liikumist mõõta vahetult. Mereloomade helitaju uuringud on tuvastanud, et helirõhu asemel või lisaks helirõhule tajuvad akustilise laine levimisel tekkivat osakeste liikumist ka veeloomad (näiteks kalad).
Veeloomade helitaju
Vees elavate loomade helitaju uurimisega tegelev teadusharu on allvee bioakustika (underwater bioacoustics). Seejuures on teadaolevate helide suhtes tundlike liikide hulk pidevalt suurenenud. Uuritud on mereimetajate, kalade, mõnede vähilaadsete, sukelduvate veelindude (näiteks kormoranid) ja selgrootute loomade helitaju.
Kaladel on helide tajumiseks kaks elundit: lisaks kõrvale ka küljejooneelund. Küljejoone abil on kalad võimelised tajuma veeosakeste liikumist. Veeosakest liikumine annab vajalikku lisainformatsiooni teiste kalade liikumisest ja paiknemisest vees.
Kalu jaotatakse helide tajumisvõime alusel kuulmisgeneralistideks ja kuulmisspetsialistideks.
Maubeuge'i kanton
Maubeuge'i kanton on kanton Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus. See moodustati 2014. aasta kantonireformiga, mis jõustus 2015. aasta märtsis. Kantoni keskus on Maubeuge.
See koosneb järgmistest valdadest:
Schwaz
Schwaz on linn Austria Tirooli liidumaal. See on Schwazi ringkonna halduskeskus. Schwaz paikneb Alam-Inntalis.
Asend
Schwaz asub Unterinntali keskosas Kellerjochi ja Eiblschrofeni mägede jalamil. Linn paikneb umbes 30 km Innsbruckist idas, 545 m kõrgusel merepinnast. Linna pindala on 20,17 km². 1. jaanuaril 2016 elas seal 13 444 inimest.
Naabervallad on Buch bei Jenbach, Fügenberg, Gallzein, Pill, Stans ja Vomp.
Ajalugu
Tirooli krahvid valvasid Schwazi lähedalasuvast Freundsbergi lossist. Linna õitseajal 15. ja 16. sajandil oli see tähtis hõbedakaevandamise keskus, pakkudes mineraalset rikkust nii Fuggeritest pankurite perekonnale kui ka nende kaudu Austria keisritele. Sel ajal oli see, rahvaarvuga umbes 20 000, suuruselt teine linn Austria keisririigis, Viini järel.
Schwaz sai linnaõigused 1898. aastal keiser Franz Joseph I käest.
Inimesed
Schwazis on sündinud 16. sajandi kantslioraator Georg Scherer ja 20. sajandi filosoof Hans Köchler.
Majandus
Schwazis on kolme suure tööstusfirma peakorterid:
Johann Samuel Tunder
Johann Samuel Tunder (aprill 1679 Käina – 24. veebruar/7. märts 1751 Käina) oli Eesti vaimulik.
Tunder õppis usuteadust (immatrikuleeriti 7. septembril 1699, oli kohal veel aastal 1702) Tartu Ülikoolis. Ordineeriti 3. juulil/14. juulil 1703 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1703–1708 Käina Martini koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1708–1751 sama koguduse õpetaja, lisaks hooldas aastatel 1711–1714 Reigi Jeesuse kogudust. Aastatel 1719–1751 oli ta Saarte-Lääne praostkonna praost. Aastal 1738 sai Senior ministerii ' ks.
Isiklikku
Tema isa Otto Tunder oli Käina Martini koguduse õpetaja, ka tema poeg Wilhelm Friedrich Tunder oli Käina Martini koguduse õpetaja, tema tütre Sophie Julie mees Hermann Daniel Bonge oli Karja Katariina koguduse õpetaja.
Veikko Vennamo
pisi|Veikko Vennamo (1989) Veikko Emil Aleksander Vennamo (kuni 1938. aastani Fennander; 11. juuni 1913 Karjalas Jaakkimas (tänapäeva Venemaal) – 12. juuni 1997 Helsingis) oli Soome poliitik.
Esialgu oli Vennamo Maaliidu (tänapäeval Soome Keskerakond) parteifraktsiooni juht, aga pärast seda, kui selle erakonna liige, viiekordne peaminister ja Vennamo oponent Urho Kekkonen valiti Soome presidendiks, astus Vennamo Maaliidust välja ja asutas oma erakonna.
Vennamo oli populist. Ta oli Kekkose ja Maaliidu kõige ägedam prominentne kriitik. Vennamo vastustas niinimetatud vanades erakondades levinud poliitilist korruptsiooni. Ta oli vastu Soome valitsuse poliitikale, mis halvendas väiketalunike elutingimusi, suurlinnade arendamisele väikelinnade arvel ning väikeste maakoolide ja -poodide sulgemisele.
Aastatel 1945–1962 ja 1966–1987 oli ta Eduskunna liige ning 1954–1956 Urho Kekkose viiendas valitsuses teine rahandusminister.
Aastatel 1968, 1978 ja 1982 oli ta Maapartei presidendikandidaat. Neist esimesel korral sai ta 11% häältest. 1988 toetas ta Mauno Koivisto tagasivalimist.
Kuigi Maapartei saavutas teatavat edu, oli see erakond suuresti seotud Vennamo isikuga. 1970. ja 1972. aasta parlamendivalimistel kogus Maapartei 9% häältest. Kui Vennamo loobus erakonna juhtimisest, sai ta valimistel lüüa. Veikko Vennamo poeg Pekka Vennamo võttis erakonna juhtimise üle ja saavutas 1983. aasta parlamendivalimistel 8,5% häältest. Seejärel kutsuti Maapartei valitsussegi, kuid Vennamo loobus ministrikohast. Nende valimiste edu oli ajutine ja 1995 lõpetas Maapartei pankrotiga.
Samal 1995. aastal asutasid Maapartei endised liikmed uue, Põlissoomlaste erakonna.
Carl Robert Jakobsoni tänav (Viljandi)
pisi|Elamu-veetorn C. R. Jakobsoni tänav 3 pisi|[[Sõbrapark C. R. Jakobsoni tänava ääres]] Carl Robert Jakobsoni tänav on tänav Viljandi kesklinnas.
Tänav saab alguse Valuoja puiesteelt, ristub Leola, Kivi, Savi, Tallinna, Juhan Liivi, Lossi, Koidu, Eha, Uueveski tee, Väike, Kõrgemäe, Kooli, Kooliaia, Allika, Põllu ja Pihlaka tänavaga ning lõpeb Tartu tänaval. Alates Tallinna tänavast kuni Tartu tänavani on tänav ühesuunaline ja see lõik kuulub Tartu – Viljandi – Kilingi-Nõmme maantee koosseisu. Tänava pikkus on 2127 m.
Hoonestus
Carl Robert Jakobsoni tänaval asuvad järgmised hooned ja asutused. pisi|[[Kultuuriseltsi "Koit" maja C. R. Jakobsoni tänav 18, 1932]]
Ajalugu
pisi|C. R. Jakobsoni ja Tallinna tänava ristmik, 1910. Fellinsches Adeliger Fräuleinstifti hoone pisi|Üleujutus C. R. Jakobsoni tänaval, 1926
Viljandi aadlipreilide varjupaik (Fellinsches Adeliger Fräuleinstift) ja selle järglasasutis asus Jakobsoni tänav 21 hoonetekompleksis kuni 1937. aastani, mil endise Fräuleinstifti kinnisvara Viljandis anti Vabariigi valitsuse 7. mai 1937 otsuse järgi sõjaministeeriumi valdusse. Eesti NSV ajal oli hoone 1940 aastast NSV Liidu sõjaväe valduses.
Naeri-lehevaablane
Naeri-lehevaablane (Athalia rosae) on lehevaablaste sugukonda kuuluv kiletiivaline.
Levinud palearktises.
Shippagan
Shippagan on väikelinn Kanadas New Brunswicki provintsis Gloucesteri maakonnas.
Lõunasäde
Lõunasäde oli Kaplinna Eesti Seltsi ajakiri, millest ilmus vaid üks number (1964 septembris).
Ajakirjas räägitakse Lõuna-Aafrika Vabariigi eluolust, samuti Lõuna-Aafrika Vabariigi eestlastest.
Tallinna Orienteerumisnädal
Tallinna Orienteerumisnädal (lühemalt Tallinna O-Nädal; inglise Tallinn Orienteering Week, lühemalt Tallinn O-Week) on rahvusvaheline mitmepäevane orienteerumis võistlus. Üritust korraldab MTÜ Spordiklubi 100. Ürituse raames toimuvad võistlused nii Tallinnas kui ka mujal Põhja-Eestis.
Tallinna Orienteerumisnädala eelkäija on võistlus "100 KP jooks", mis toimus esimest korda 2005.
Tīnūži
pisi|Mõisavalitseja maja Tīnūži on küla (lielciems) Lätis Ogre piirkonnas, Tīnūži valla halduskeskus. Asula asub Mazā Jugla jõe ääres ning jääb endisest piirkonna keskusest Ikšķilest 7 ja Riiast 39 kilomeetri kaugusele.
Külas on põhikool, rahvamaja, postkontor ja raamatukogu. Külla jäävad Tīnūžu sākumskola, Skola , Tīnūžu skola ja Tīnūži bussipeatused.
Külas kasvavatest puudest on Beverina elupuu ümbermõõduga 1,68 ja kõrgusega 12 meetrit, harilik ebatsuuga ümbermõõduga 2,86 ja kõrgusega 28 meetrit, harilik ebatsuuga ümbermõõduga 2,63 ja kõrgusega 28 meetrit, pärn ümbermõõduga 5,41 ja kõrgusega 26 meetrit, pärn ümbermõõduga 3,91 ja kõrgusega 20 meetrit, hõberemmelgas ümbermõõduga 4,89 meetrit ning tamm ümbermõõduga 4,8 ja kõrgusega 25 meetrit looduskaitse all.
Ajalugu
Asulat on esmamainitud 1578. aastal (Lindenberg). 1638. aastal rajati sinna Tīnūži mõis, mis 1648. aastal läks Tiesenhausenite suguvõsa valdusse. Nende järgi on ilmselt asula ka lätikeelse nime saanud. Sealne mõisavalitseja maja on muinsusmälestisena riikliku kaitse all.
Preedikküla
Preedikküla oli küla Järvamaal Ambla meiereist loodes. Küla jääb tänapäeval Raka küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Ambla kihelkonda.
Küla on esimest korda mainitud 1782 (Predrik). 1920. aastate alguseks enam külanime ei kasutatud. Sealsed talud liideti hiljem Raka külaga.
Tīnūži
Ajalugu
Asula kasvas kiiresti nii teise maailmasõja järel kui ka XXI sajandi alguses. Aastatel 2004–2021 jäi asula Ikšķile piirkonda.
1989. aastal oli külas 285 elanikku, 2000. aastal 332 ja 2009. aastal 850. 2010. aastal oli elanikke 720, 2018. aastal 618 ja 2021. aastal 637.
Eesti sood
Eestis on 9836 sood. Nad hõlmavad 1 009 101 hektari suuruse ala, mis on 22,3% Eesti pindalast .Ürgorud ja sood on tekkinud kliimast, üleujutustest.
Soode teke
pisi|[[Riisa raba Soomaal]] Soode teke ja turba ladestumine sõltub kliimast, pinnamoest, pinnakattest ning hüdrogeoloogilistest tingimustest. Eestis on olnud soodsad soode arengu tingimused. Seetõttu on kujunenud välja väga suur soode mitmekesisus.
Eesti alal algas soode teke peagi pärast viimast jääaega (10 000 – 9000 aastat tagasi). Vanimad sood on kujunenud Kagu-Eesti saarkõrgustike nõgudes. Ka Soomaal – näiteks Valgerabas ja Öördi rabas – on hinnatud mõne soo vanuseks 10 000 aastat.
Eestis on sood tekkinud kahel viisil: järvede kinnikasvamisel või mineraalmaa soostumisel. Esimesed sood tekkisid valdavalt mineraalmaa soostumisel. Intensiivsem järvede kinnikasvamine algas 6500 aastat tagasi.
Turvas tekib pindmises aereeritavas (õhustatavas) osas. Madalsoo turbakiht on 3–10 cm, raba turbakiht 40–50 cm paksune. Taimkatte primaarproduktsioonist akumuleeritakse kuni 20%, keskmiselt 10–15%. Taimkatte ülejäänud osa laguneb. Eestis eristatakse 38 turbaliiki. Eesti soodes on turba juurdekasv rabades üle 1 mm, madalsoos alla 0,5 mm aastas. Juurdekasv on suurim jahedal ja niiskel perioodil. Seega kulub meetrise turbakihi tekkeks umbes tuhat aastat. Eesti rabades on turbakihi paksus enamasti 5–7 m. Kõige tüsedama (kuni 17 m) turbalasundiga raba on Vällamäe soo, mis asub Võrumaal Haanja looduspargis.
Soode levik ja arvukus
Sood on levinud üle kogu Eesti. Kõige enam on soid Alutagusel, Peipsi ääres, Võrtsjärve nõos, Soomaal, Vahe-Eesti põhjaosas ja Lääne-Eesti madalikul. Suurimad sood on Puhatu (468 km²), Epu-Kakerdi (417 km²), Lihula-Lavassaare (383 km²) ja Sangla (342 km²).
Madalsood on levinud üle Eesti, kuid neist liigirikkaid leidub eeskätt Saaremaal ning mandri lääne- ja loodeosas. Liigivaeseid madalsoid leidub Ida-Eestis ja allikasoid vähesel määral üle kogu Eesti. Rohu-siirdesoid leidub Lääne- ja Kesk-Eestis ja ka ümber Põhja-Eesti suurte rabade.
2010. aasta märgalade inventuuri andmeil on tegelik soode osakaal Eestis ainult 5,5% ehk 240 000 hektarit. Üldlevinud on andmed, et Eesti pindalast on soid 22,3% ehk 1 009 101 hektaril. Siia on arvatud kõik turbaga seotud alad, sõötumata sellest, kui paks on turbalasund ja kas seal turbaladestumine jätkub või hoopis degradeerub.
Eesti soode põhitüübid
Arenguastme järgi liigitatakse Eesti sood: madal-, siirde- ja kõrgsood ehk rabad. Need kolm liiki jaotatakse omakorda alamliikideks (tüübirühmadeks).
Madalsoo
pisi|Soovõhk Calla palustris õõtsiksoos pisi|Pääsusilm Primula farinosa Madalsoo on soo esimene arenguaste, kus on üle 30 cm tüsedune turbakiht. Madalsoile on omane toitumine mineraalainerikaste põhja-, pinna- või tulvaveega. Sellest on tingitud mitmekesine taimestik. Eesti madalsoode seas on U. Valk (1988 ) eristanud järgmisi tüübirühmi: õõtsiksood, luhasood, allikasood, lubjarikkad pärismadalasood ja lubjavaesed pärismadalsood.
Siirdesood
pisi|Õitsev harilik jõhvikas Oxucoccus palustris Siirdesoo on üleminek madalsoolt rabale. Siirdesoole on omane madalsoo liigirikas taimestik ja kõrgematel mätastel raba taimestik. . U. Valk (1988 ) on eristanud kahte siirdesoo tüübirühma: rohu-siirdesood ja päris-siirdesood.
Rabad
pisi|Sookail Ledum palustre pisi|Ümaralehine huulhein Drosera rotundifolia Raba on soo arengu viimane aste. Raba taimestik on liigivaene. Üheaastasi taimi ei kasva rabas, sest ladestunud turbakiht on nii paks, et taime juured ei ulatu toitainerikka veeni. Seega saab raba põhilised toitained sademeist. Turbakihi keskmine tüsedus Eesti rabades on 3,2 meetrit.
Eesti rabad liigitatakse lääne- ja idatüübiks. Läänetüübi rabad on tasased keskosas ja järskude nõlvadega (Lääne-Eestis). Idatüübi rabad on kumerad ja laugete nõlvadega (Ida-Eestis). Lääne-Eesti rabades liigub vesi raba servas, põhiline tunnusliik on raba-jänesvill. Ida-Eesti rabades on hea vee äravool, valdavas enamuses on puisrabad, levinum liik on hanevits. Peale eelnimetatud rabatüüpide leidub läänerannikul ja Lääne-Eesti saartel luidetevahelisis nõgudes nõmmrabasid. Tekkeviisi ja arenguastme järgi liigitatakse Eesti rabad veel kolme peamise kasvukohatüübi järgi: nõmmraba, siirderaba ja kõrgraba. Puude arvu ja kasvu järgi liigitatakse rabad: rabamännikud, puisrabad ja lagerabad.
Raba taimestikus esinevad peamiselt mänd, sookask, vaevakask, sookail, sinikas, kanarbik, kukemari, jõhvikas, küüvits, hanevits, pohl, mustikas, rabamurakas, harilik jõhvikas, väike jõhvikas, tupp-villpea, alpi jänesvill, raba jänesvill, valge nokkhein, rabakas, mudatarn, pudeltarn, ümaralehine huulhein, ahtalehine huulhein. Sammaltaimedest on esindatud punane-, pruun-, lillakas-, harilik turbasammal jt, raba-karusammal, soovildik, harilik palusammal; põdrasamblikud ja porosamblikud.
Loomastik
pisi|Sisalik Meenikunno raba laudteel Putukaid on madal- ja siirdesoos üle 1500 liigi, kõige liigirikkam rühm on mardikalised. Rabades on umbes 1200 liiki mardikalisi, liblikalisi ja kahetiivalisi. Suvel on rabas rohkesti kärbselisi: viljakärblane, päriskärblane, rohekärblane ja 11 liiki parme. Septembris kohtab rabas palju sääski, näiteks karksääske ja sääriksääske.
Ämblikest on hiidämblikud – samblarinde suurimad ämblikud on huntämblikud ja madalsois taimedel ilma võrguta saaki varitsev hüpikämblik, siirdesoometsades kangurlane, luhasoodes domineerivad krabiämblik ja sireämblik. Ristiämblik koob puude ja põõsaste vahele püünisvõrke.
Kõikjal soodes on levinud rohukonn, sageli kohtab rabakonna. Peipsi ääres võib kohata ka rohe-kärnkonna. Väikestes sooveekogudes esineb tähnik-vesilikku. Nõmmrabades elutseb ka harilik kärnkonn. Kuivemates sooservades, kraavikallastel võib kohata rohkesti arusisalikke, rästikuid ning vaskusse.
Eesti rabades võib esineda üle 80 linnuliigi, neist pooled on paiksed. Rabades pesitseb näiteks väikekoovitaja, hallõgija, teder, varem ka rabapistrik. Siirde- ja madalsois pesitsevaist lindudest võib kohata sookurge, mudatilderit, kiivitajat ja suurkoovitajat. Laugastel on leidnud elupaiga piilpart, sinikael-part, tuttvart ja ka kajakad. Rabametsades võib näha tutt-tihast, metskiuru, väikepistrikut. Lagedatel sooaladel on kiivitaja, punajalg-tilder ning mustsaba-vigle. Lindude poolt on kõige tihedam asustus juunis ja oktoobris ning novembris, kui toimub hanede ja luikede läbiränne.
Suurimetajad tulevad soodesse aastaajati või satuvad sinna juhuslikult. Liivastel kõrgematel rabasaartel pesitsevad mägrad ja rebased. Arenenud põõsarindega soometsades võib kohata metskitse, põtra, metssiga, valgejänest jt. Pisinärilistest kohtame siirde- ja madalsoos uruhiirt, kuivematel rabanõlvadel lisandub leet- ja karihiirt. Laugaste kaldail võivad elutseda mügrid e. vesirotid, kuivenduskraavides on ka ondatrad. Talvel võib kohata ka metsnugist, kärpi ja nirki.