cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Philebos
pisi|Dialoogi "Philebos" algus käsikirjas aastast 895 "Philebos" (kreeka Φίληβος) on antiikfilosoof Platoni dialoogi vormis kirjutatud filosoofiline teos. Oletatakse, et see kirjutati vahemikus 360-347 eKr ja et see kuulub Platoni hiliste dialoogide hulka. Platoni hilisemates dialoogides ei ole üldiselt Sokrates tähtsaim osaline, Philebos on aga selles vallas erandiks. Hilisematele dialoogidele omaselt on seal vähe huumorit ja rõhutatakse filosoofia ning arutluste eelist teatri- ja luulekunsti ees.
Dialoog on käsikirjades kandnud alampealkirja Naudingutest, eetikast. Tegemist peaks seega olema eetikaalase dialoogiga, ent suur osa dialoogist tegeleb ontoloogia ja dialektikaga. Taoliste osade seosed eetikaga puuduvad või on paremal juhul kaudsed.
"Phileboses" kohtuvad Sokrates, Philebos ja Protarchos. Philebos on esitanud väite, et elus on tähtsaim nauding. Tema seisukohta kaitseb dialoogis aga sofistide juures õppinud Protarchos, Philebos ise võtab vaid harva sõna. Sokrates selle väitega ei nõustu, väites vastu, et tähtsaimad on tarkus ja teadmised ja mälestused. Sokratese ja Protarchose väitlus moodustabki dialoogi.
Ei Philebose ega Protarchose isikute kohta pole mingeid ajaloolisi fakte teada, seega on võimalik, et nad on vaid kirjanduslikud tegelased. Ühe teooria kohaselt on Philebos tegelikult Eudoxos Knidosest, kes oli samuti hedonist. Samas on võimalik, et Philebos ei olnud reaalselt filosoofiat õppinud ja esindab dialoogis irratsionalset printsiipi. Protarchost nimetatakse aga dialoogis Kalliase pojaks, mistõttu on tõenäolisem, et tema on ajalooline isik. Dorothea Frede usub, et tema isaks oli Ateena arhont Kallias III.
Sarnast teemat on Platon käsitlenud ka varasemates dialoogides, Gorgiases ja Politeias. Phileboses aga välistatakse üsna alguses võimalus, et nii nauding kui tarkused oleks ülim hüve. Sokrates toob näiteks maailma, mis on täidetud füüsilise naudinguga, aga isik, kes seda nautima peaks, ei oma ei tunnetust, et seda mõista, ega mälu, et seda mõistma hakata. Protarchos nõustub kiiresti sellega, et taolises maailmas on naudingud mõttetud. Et aga vastandmaailm, kus isikul oleks olemas kõik teadmised, ent puuduks igasugused naudingud, ei ole samuti ahvatlev, keskendub dialoog suuremas osas arutelule selle üle, kumba välja pakutu on tõelisele hüvele lähemal.
Sokratese esimene argument on see, et naudingutel võivad olla negatiivsed tagajärjed ja seega ei saa see olla ülim hüve. Protarchos vastab sellele, väites, et nauding on alati vaid nauding ja seega hüve, naudingu tagajärjed aga eristuvad naudingust. Sokrates väidab taas, et nii nagu värvi võib jagada erinevateks värvitoonideks, võib naudingutki erinevateks naudinguteks jagada, ent Protarchos arvab, et sama käib ka teadmiste kohta ja nii jääb sel teel vastus leidmata.
Sokrates toob välja analoogia inimkeha ja universumi keha vahel. Et need koosnevad samadest elementidest, järeldab ta, et nagu inimesel, nii peab ka universumil olema hing, mis on sedavõrd täiuslikum, kuivõrd täiuslikumad on universumi moodustavad elemendid meie keha moodustavatest elementidest. Protarchos aga nõustub nende väidetega. Sarnaseid väiteid on Sokrates varem väljendanud ka Phaidonis; ka on talle sellised vaated omistanud Xenophon.
Suure osa dialoogist moodustab ontoloogiline arutelu erinevate elementide üle, mida Sokrates jagab neljaks. Piiramatuid elemente me ei saa loendada, nende võrdlemiseks kasutame me väljendeid "rohkem" ja "vähem". Piiratud elemente võrdleme me neid loendades ja mõõdame arvudes. Segatud elemendid väljenduvad muutuses, mida me kogeme, kuid mitte juhuslikes, vaid sisulistes muudatustes. Neljas element on põhjus, mis seab elementidele nende piirid ja milleks on mõistus - seda nii inimkehas kui ka kõrgema mõistuse näol universumis.
Dialoogi lõpuosas pöördub Sokrates naudingu ja mittenaudingu juurde tagasi. Ta jõuab järeldusele, et selle näol on tegemist segatud elemendiga, ehk siis tasakaaluseisundiga. Nälg ja janu on ebameeldivad, ent nende kustutamine pakub naudingut. Selline nauding ei saa olla aga ülim hüve, kuna sõltub mittehüvest. ka on nauding tasakaalu saavutamine liig külma ja liig palava vahel, ent selline tasakaaluseisund on hüve, kuid mitte nauding.
Samas eristab Sokrates kehalist harmooniat, hingelist harmooniat ja nende segu. Ta leiab, et ilus muusika või kunstiteos või meeldiv lõhn pole mingi tasakaaluseisundi saavutamine, see ongi harmooniline seisund ja seega on osa naudingutest püsivad. Sellised naudingud pole aga intensiivseimad, intensiivseimad naudingud seisnevad tasakaaluseisundi saavutamises.
Lõpus loetleb Sokrates väärtusi, mis on naudingust ülemad. Nende seas on ka tema enda poolt välja toodud teadmised.
Phileboses väljendab Platon ka oma seisukohta, et maailm on korrastatud ja matemaatiline, mis selleks ajaks oli pütagoorilistest vaadetest mõjustatud. Raskem on seda dialoogi seostada Platoni ideedeõpetusega, sest nende klassi ja olemust dialoog ei puuduta. Ka tekitab raskusi see, mida Sokrates täpselt valede naudingute all mõistab. Dialoogi esimeses pooles tundub selle tähendus olevat vigane, defektiga, ent teises pooles tundub ta selle all pigem mõistvat illusoorset naudingut; midagi, mis näib naudinguna, kuid jääb tegelikult sellest kategooriast kõrvale.
Pügalrist
pisi|Pügalrist ehk oktagramm
Pügalrist ehk oktagramm on maailmas väga levinud iidne sümbol, mida on tuntud nii Euroopas kui ka islamimaades. Eesti rahvapärases ornamendis on kaheksa tipuga risti (pügalristi) ehk kaheksakanna motiivistik laialt levinud. Sageli on kaheksaharulised tähed keerukad ning mitmekihilised, tähe sisse on kombineeritud teisi kujundeid: ruute, rombe, kolmnurki, riste. Võib oletada, et käsitöömeistrid tugevdasid sel moel sümboli väge. Arvatakse, et kaheksakanna märki ei võtnud me üle mitte kristlikult kirikult, vaid see sümbol esines meie rahvakultuuris varem. Pügalrist on Eesti ja teiste Põhjala rahvaste muistne sümbol. See on rist – kristliku maailma kõige tähtsam kujund – pügalatega. Geomeetriliselt on pügalrist oktagramm ehk korrapärane tähtkaheksanurk – tähekujuline hulknurk, millel on kaheksa külge ja kaheksa tippu ning mille küljed on ühepikkused ja sisenurgad ühesuurused.
Kaheksakand on seotud viisnurgaga, vahel nimetataksegi kaheksakanda kahekordseks viisnurgaks. Märki on kasutatud mitmesugustes nõidumistoimingutes. Teda on tarvitatud harilikult siis, kui viisnurk ei mõjunud. Ühe joonetõmbega joonistatuna on ta Euroopas laialt tuntud maagilise õnnetoova nõiamärgina, armastuse ja viljakuse sümbolina.
Pügalrist Eesti sümboolikas
pisi|99x99px|Eestis ornamendis kasutatud Muhu mänd ehk kaheksakand on pügalristi erikuju
Hakkpuit
pisi|Hakkpuidu valmistamine Hakkpuit, ka puiduhake, (inglise keeles wood chips) on võsast, raiejäätmetest või muust tarbepuiduks sobimatust puitmaterjalist toodetud, hakkuriga peenestatud kütteaine.
Hakkpuitu kasutatakse peale kütte ka tselluloosi tootmiseks, radade katteks jm.
Põhisagedus
pisi|250x250px|Näiteks pillikeele [[normaalvõnkumine tema täies pikkuses (esimene normaalvõnkemood) toimub põhisagedusel]] Põhisagedus on perioodilise lainekuju madalaim sagedus. Võnkumiste korral on kasutatakse mõistet põhivõnkesagedus ja see vastab madalaima sagedusega süsteemi normaalvõnkumise sagedusele. Muusikas on põhisagedus vastav helikõrgusele ehk mängitavas noodis tajutava madalaima osaheli ehk põhiheli sagedusele. Harmoonilises analüüsis on tegemist funktsiooni Fourier' reaksarendusel antud rea esimese osasumma sagedusega.
Selgitus
Kõik sinusoidaalsed ja paljud mittesinusoidaalsed lainekujud on perioodilised ehk nende väärtused korduvad mingi ajavahemiku järel. Lainekujul samade väärtuste kordumise aega nimetatakse perioodiks ja tähistatakse tähega T. Mingis lainekujus perioodi leidumiseks peab kehtima seos:
kus x(t) lainekuju väärtus ajahetkel t. Iga suvalisel ajahetkel t lainekuju väärtus x(t)on sama, kui vaadata ajahetke x(t+T). Mis tähendab, et viimane seos ja lainekuju väärtused ajavahemikus pikkusega T kirjeldavad antud lainekuju täielikult. Samuti kirjeldaks iga lainekuju ka kõik perioodi T kordsel ajavahemikul antud lainekuju väärtused. Siiski leidub vähima pikkusega periood T_0, millest väiksema ajavahemiku korral lainekuju enam täielikult kirjeldada ei ole võimalik. Seda perioodi nimetatakse põhiperioodiks T_0. Põhisagedus on põhiperioodi pöördväärtus:
Elektrostaatiline väli
Elektrostaatiline väli on elektriväli, mille tekitab ruumis liikumatu ja ajas muutumatu elektrilaeng või niisuguste laengute süsteem. Elektrostaatilise välja kui vektoriaalse jõuvälja tugevust (suurust ja suunda) väljendab jõud, mida väli avaldab ühikulisele positiivsele proovilaengule.
Staatilise elektrivälja potentsiaal \varphi on skalaarne suurus, mis iseloomustab proovilaengu potentsiaalset energiat W_{\rm p}: kus q_{\rm p} on laengu suurus.
Reinhold Scheibe
Reinhold Christian Scheibe (24. oktoober 1857 Paide – 18. oktoober 1909 Tallinn) oli Eesti arst ja Eestimaa kubermangu tervishoiuametnik.
Reinhold Christian Scheibe sündis Saksimaalt pärit Paide sukakudujameistri Christian Gottlieb Scheibe ja tema abikaasa Helene Marie (sünd. Wekram) neljanda pojana.
Õppis 1866–1879 Tallinna toomkoolis ning 1880–1887 Tartu ülikoolis arstiteadust. Ka kõik tema neli venda õppisid Tartu ülikoolis ja kolmest neist said 19. sajandi lõpus tähelepanuväärsed meditsiinitegelased Eestimaal – Robert Scheibe, Edmund Scheibe ja Richard Scheibe olid kõik apteekrid.
Tegutses arstina Tallinna ajutises rõugehaiglas ning alates 1889. aastast pidas erapraksist. 1893–1899 pidas ta oma praksist Langebergi majas aadressil Suur-Tartu tänav 345   , 1900–1903 Haase majas Narva tänav 6   ning 1904–1909 aadressil Savivärava puiestee 17. Ta keskendus naiste- ja lastehaigustele, samuti sünnitusabile.
Oma tegevuse eest Eestimaa kubermangu tervishoiuvalitsuse ametnikuna ülendati Reinhold Scheibe õuenõuniku teenistusastmele (1903 ) ning anti aadlitiitel (rüütel - ritter ), enne seda oli ta kolleegiumiassessori teenistusastmel.
Perekond
Reinhold Scheibe oli abielus Alice Mathilde Charlotta Auroa von Knüpfferiga, kes oli arhitekt Rudolf von Knüpfferi (1831–1900) ja Julie Wilhelmine (sünd von Krusenstern) tütar. Alice Knüpfferi emapoolne vanaisa oli maadeavastaja viitseadmiral Paul Theodor von Krusenstern (1809–1881) ning vanavanaisa maadeavastaja admiral Adam Johann von Krusenstern (1770–1846). Abielust sündisid:
Pseudonüüm
Pseudonüüm ehk varjunimi on isiku kodanikunime asemel kasutatav teine nimi või nimemärk.
Pseudonüüm võib olla ka kollektiivne, ühine mitmele autorile, isikule vmt. Näiteks kirjanike Bernhard Lülle ja Iko Marani ühine pseudonüüm oli Lall Kahas. Pariisi École Normale Supérieure'i noortest lõpetanutest väljakasvanud matemaatikute rühm koostas matemaatika põhialuste paljuköitelise aksiomaatilise esituse "Matemaatika elemendid", kasutades kollektiivset pseudonüümi Nicolas Bourbaki.
Pseudonüümiks võib olla ka mingi sümbol. Näiteks Prince kasutas oma elu lõpus pseudonüümina väljamõeldud "armastuse sümbolit", mida polnud võimalik hääldada.
Kui naised võtavad varjunimeks mehenime, nimetatakse seda pseudoandronüümiks. Seda tehti rohkem nendel aegadel, kui naise avalikku esinemist peeti sobimatuks.
Näiteks:
Kui mehed võtavad pseudonüümiks naisenime, nimetatakse seda pseudogünüümiks.
1424
1424. aasta
Sajandid: 14. sajand - 15. sajand - 16. sajand
Aastakümned: 1370. aastad 1380. aastad 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad - 1420. aastad - 1430. aastad 1440. aastad 1450. aastad 1460. aastad 1470. aastad
Aastad: 1419 1420 1421 1422 1423 - 1424 - 1425 1426 1427 1428 1429
Loomulik ontoloogiline hoiak
Loomulik ontoloogiline hoiak (inglise keeles natural ontological attitude; lühend NOA) on teadusfilosoofiline positsioon, mille esitas Arthur Fine artiklis "The Natural Ontological Attitude" (1984).
Loomulik ontoloogiline hoiak piirdub realismi ja antirealismi debatis väitega, et teaduslike teooriate väited on tõesed samas mõttes nagu tavaelus tõeseks peetavad väited ja teoreetilised objektid on olemas samas mõttes nagu tavaelus olemasolevaks peetavad objektid. Loomulik hoiak ei täpsusta tõe ega ka olemasolu jms loomust. Realism ja antirealism jagavad loomulikku ontoloogilist hoiakut, kuid lisavad sellele täiendavaid väiteid.
Positsiooni nimi rõhutab positsiooni minimalistlikkust ja loomulikkust: ei ole tegemist järjekordse "ismiga".
Lühendit NOA tuleb Fine'i järgi inglise keeles hääldada nagu pärisnime Noah ('Noa'). Loomuliku ontoloogilise hoiaku kandjat nimetab Fine ka NOAer ning teatab, et seda sõna tuleb hääldada nagu sõna knower ('teadja').
Iluuisutamine 1992. aasta taliolümpiamängudel
Iluuisutamine 1992. aasta taliolümpiamängudel Albertville'is. Finaalid peeti 11.–22. veebruaril.
Meeste üksiksõit
Vabakava võistlus peeti 15. veebruaril. Võistlejaid oli 31.
Naiste üksiksõit
Vabakava võistlus toimus 22. veebruaril. Võistlejaid oli 29.
Paarissõit
Vabakava võistlus peeti 11. veebruaril. Võistles 18 paari.
Jäätants
Võrdsete punktide korral on parem koht sellel, kes vabakava paremini esitas.
Noorte Sotsialistide Rahvusvaheline Liit
pisi|Noorte Sotsialistide Rahvusvahelise Liidu logo Noorte Sotsialistide Rahvusvaheline Liit (inglise keeles International Union of Socialist Youth, lühend IUSY) ühendab rahvusvahelisel tasandil noori sotsiaaldemokraate maailma eri riikidest.
Ajalugu
24.-27. augustil 1907 kohtusid Stuttgardis 20 noort 13 riigist ning asutasid rahvusvahelise sotsialistlike noorteorganisatsioonide liidu. Esimene president oli Karl Liebknecht.
Pärast I maailmasõda tekkinud lõhe töölisliikumises kajastus ka noorteorganisatsioonides. 1919. aastal moodustati Berliinis Kommunistlike noorte Internatsionaal. 1921. aastal asutati kaks organisatsiooni, Sotsialistlike Noorte Organisatsioonide Rahvusvaheline Töögrupp ja sotsiaaldemokraatlik Töötavate Noorte Internatsionaal. Need ühendati Sotsialistliku Noorte Internatsionaali nime alla 1923. aastal Hamburgis.
Praeguse nimega asutati 30. septembril 1946 Pariisis Sotsialistliku Internatsionaali noorte osa. IUSY peakontor asub Austrias Viinis.
IUSY-sse kuulub üle 140 sotsialistliku, sotsiaaldemokraatliku ja tööerakondliku noorteorganisatsiooni sajalt maalt. Eestist kuuluvad sinna 1996. aastast Noored Sotsiaaldemokraadid.
Rahvusvahelised noortelaagrid
Liidu korraldatud rahvusvahelised noorte kokkusaamised kuni 50 000 osavõtjaga (1929. aastal Viinis) on oluline traditsioon sotsialistlikes noorteorganisatsioonides. 1952. aastal jätkati seda traditsiooni esimese IUSY-laagriga Viinis.
Väärtused
Võrdsus – inimestevahelistes suhetes ei tohi kedagi diskrimineerida. Võideldakse sotsiaalse õigluse eest. Sugudevaheline võrdsus, võrdsed võimalused ja võrdne juurdepääs haridusele.
Demokraatia – põhinetakse vabaduse ja võrdsuse põhimõtetel; autoritaarsuse, populismi ja diktaatorlikkuse vastu. Õigus eneseteostuseks ja väljendusvabaduseks.
Universaalne solidaarsus – usk võimalusse, et kollektiivne tegevus vabastab individuaale.
Poliitilised lahendused – on vajalikud selleks, et lahendada probleeme, sest inimestel on võime muuta maailma.
Elektroluminestsents
Elektroluminestsents on luminestsents, mis tekib aines rakendatud elektrivälja mõjul.
Kasutatakse gaaslahendus- ehk luminestsentslampides, tahkeaine laserites, kujutisemuundurites, kujutisevõimendites.
Paabelimaa
Paabelimaa on Mesopotaamias asunud Babüloonia nimi Piibli kontekstis.
William Quantrill
William Clarke Quantrill (ka Quantrell; 31. juuli 1837 – 6. juuni 1865) oli lõunaosariikide sisside väepealik Ameerika Ühendriikide kodusõjas.
Ta oli pärit Ohio osariigist. Enne kodusõda oli ta õpetaja ja talunik. Ta ei allunud Lõuna regulaarväele, ent ülendati regulaarväe poolt sellegipoolest kapteniks. Korraldas augustis 1863 sisside ühendväega kättemaksuaktsioonina veresauna Lawrence'i linnas Kansase osariigis. Suri Kentuckys Taylorsville'is kuulihaavast. Teda on peetud nii külmavereliseks mõrtsukaks – pärast seda, kui põhjaosariikide armeeüksustele anti käsk vangi langenud sisse mitte ellu jätta (vastavalt kindral Hallecki määrusele nr 2 13. märtsil 1862 käsitleti vangi langenud lõuna sisse mitte sõjavangidena, vaid röövlite ja mõrtsukatena, kes kõik hukatakse), vastasid nood samaga – kui ka uljaks ratsakangelaseks. Sõja järel levis kuuldusi, nagu jäänuks ta tegelikult ellu.
Anders Tegnell
Nils Anders Tegnell (sündinud 17. aprillil 1956 Uppsalas) on nakkushaigustele spetsialiseerunud Rootsi arst ja riigiametnik, praegune riigi peaepidemioloog.
Tegnell sai rahvusvaheliselt tuntuks Rootsis rakendatud koroonapandeemiavastaste meetmete eestkõnelejana, mille aluseks on inimeste usaldamine, piirangute hoidmine võimalikult leebena ning eesmärgiks karjaimmuunsuse saavutamine ühiskonnas.
Rumeenia kirjandus
Rumeenia kirjandus on rumeenia keeles kirjutatud kirjandus.
Eesti keelde on rumeenia kirjandust vahendanud peamiselt Riina Jesmin, Natalie Alver ja Aleksander Kurtna.
Vassili Blücher
Vassili Konstantinovitš Blücher (vene keeles Василий Константинович Блюхер) (1. detsember (19. november) 1889 Barštšinka küla Rõbinski maakond Jaroslavli kubermang – 9. november 1938 Moskva NSV Liit) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane, üks viiest esimesest Nõukogude Liidu marssalist (1935).
Elulugu
Vassili Blücher sündis 1889. aastal Jaroslavli kubermangus Rõbinski maakonnas Barštšinka külas talupoja perekonnas. Tema vanavanaisa oli pärisorine talupoeg ja osales Krimmi sõjas (1853–1856). Sõjast naasnud, sai ta hüüdnime Blücher Preisimaa feldmarssali Gebhard Leberecht von Blücheri järgi. Hiljem muutus hüüdnimi ametlikuks perekonnanimeks.
Vassili Blücher õppis kaks aastat kohalikus kirikukoolis, kuid elatise teenimiseks suundus varsti tööotsinguil Peterburi, kus asus tööle kaupmees Klotškovi manufaktuuri poodi ja seejärel töölisena Prantsuse-Vene tehasesse. 1910. aastal asus ta tööle treialina Mõtištšinki vagunitehasesse, kus vahistati streigiüleskutsete eest. Süüdimõistetuna asus 2 aastat ja 8 kuut Butõrka vanglas. Pärast vanglast vabanemist õppis Šanjavski rahvaülikooli ettevalmistuskursustel.
1914. aastal alanud Esimese maailmasõjas saadeti V. Blücher rindele reamehena 19. Kostroma polguga. Esimese maailmasõjas tegutses luurajana ning autasustati Püha Georgi orden ning pärast käsivõitlust Stradomka juures ülendati ta allohvitseriks. 1915. aastal 8. jaanuaril sai ta Ternopoli lähedal granaadikillust raskesti haavata, pärast hospidalist pääsemist demobiliseeriti ta koos pensioniga vigastuste tõttu.
1916. aastal liitus V. Blücher bolševike poliitilise liikumisega ja 1917. aastal pärast veebruarirevolutsiooni asus Samaras asuvasse 102. tagavara kütipolku. V. Blücher valiti polgus polgukomitee esimeheks ning arendas polgus revolutsioonilist agitatsioonitegevust.
Venemaa kodusõjas
Venemaa kodusõja ajal oli V. Blücher Uurali rinde juhataja, pärast 1918. aastal idarinde piirkonnas 10 000 punaste partisanide väekoondise reidi valgekaartlaste tagalas ning 15 000-kilomeetrise reidi tegemist esitati ta esimese Vene SFNV ordeni Punalipu ordeniga autasustamiseks.
Aastail 1921–1922 oli V. Blücher Kaug-Ida Vabariigi sõjaväe rahvakomissar ja rahvarevolutsioonilise armee ülemjuhataja.
Pärast kodusõda
Aastatel 1923–1927 oli V. Blücher peamine Nõukogude sõjaline nõuandja Hiina revolutsioonilise valitsuse juures Kantonis. 1929–1938 oli ta Kaug-Ida Eriarmee juhataja.
Blücher arreteeriti 22. oktoobril 1938 ja piinati surnuks. Postuumselt, 10. märtsil 1939 võeti talt Nõukogude Liidu marssali auaste ära ning ta mõisteti surma spionaaži eest Jaapani kasuks ja osaluse eest parempoolses Nõukogude-vastases organisatsioonis. Kuna Blücherit avalikult surma ei mõistetud, arvati välismaal veel 1941. aastal, et ta on elus ja teenib endiselt Punaarmees kõrgel kohal.
Blücher rehabiliteeriti 1956 nagu teisedki tema ellujäänud perekonnaliikmed.
Tunnustus
Teda autasustati kahe Lenini ordeniga (1931 ja 1938), viie Punalipu ordeniga (1919, kaks korda 1921 ja kaks korda 1928), Punatähe ordeniga (1930), medaliga "20 aastat tööliste ja talupoegade Punaarmeed" (1938) ning rinnamärgiga "5 aastat Tšekaad-GPU-d" (1932).
Isiklikku
Vassili Blücher oli kolm korda abielus. Tema esimesed abikaasad Galina Pokrovskaja ja Galina Koltšugina, vend kapten Pavel Blücher ja tolle abikaasa lasti samuti maha. Kolmas abikaasa Glafira Bezverhova mõisteti kaheksaks aastaks sunnitööle.
Tema poeg Vassili oli Sverdlovski insener-pedagoogilise instituudi rektor.
Kaevandikärblased
Kaevandikärblased (Agromyzidae) on sugukond kärbseid, kuhu kuulub umbes 1000 liiki pisikesi, kuni 3 millimeetri pikkusi kärbseid. Enamik liike on ühevärvilised ja tumedat värvi. Omapärane on kaevandikärblaste bioloogia: kõik liigid on taimtoidulised, vähesed liigid aga taimekahjurid.
Selle sugukonna kärbeste vastseid võib leida väga mitmesugustelt taimedelt ning kõigist taimeosadest peale juurte. Suurema osa liikide vastsed elutsevad taimede rohelistes lehtedes. Vastsed mineerivad lehtede parenhüümis, tekkivaid õõnsaid käike nimetatakse kaevanditeks. On levinud müüt, et kaevandi ehituse järgi saab hõlpsasti kindlaks teha kärbse liigi. Tegelikult on liigi (või isegi perekonna) määramiseks vaja tuvastada hulk peentunnuseid, mis pole sugugi lihtne kasvõi ainult kaevandikärbeste väiksuse tõttu. Suurem osa kaevandikärblastest on peremehespetsiifilised, nad saavad areneda vaid üht kindlat liiki taime lehes. Väga vähesed liigid võivad elada paljudes taimeliikides (Phytomyza atricornis, kelle vastseid on leitud umbes 300 eri taimeliigilt). Kaevandikärblastel esineb ka Euroopas aasta jooksul tihti mitu põlvkonda, troopikas aga võib põlvkondade arv ulatuda kuni 14-ni aastas.
Aiakahjur
Eestis on ohtlike taimekahjustajate nimekirjas (vanasti karantiinsed kahjurid) reguleeritud liigid (Liriomyza huidobrensis, Liriomyza trifolii, Liriomyza sativae), kelle üksikuid leide on olnud imporditud taimsel paljundusmaterjalil. Eestis aiakahjurina esineb kohati (pms kasvuhoonetes, tomatil) Liriomyza bryoniae.
Kaevandikärbse vastsed (vaglad) kaevavad käike taime lehtedesse epidermise vahele ja leheroodudesse. Kaevandikäigud on ebakorrapärased, sõltuvalt kaevandikärbse liigist sirged, laikjad või spiraalikujulised, kasvades laiuselt vastse kasvamisega. Käigud on vastu valgust vaadeldes tavaliselt heledad, märgade mustade ja kuivade pruunide aladega. Kahjustus aeglustab taime kasvu ja harvadel juhtudel võib põhjustada taime (pms noortaime) hävimise.
Kaevandikärbse 1–3 millimeetri pikkune hallikasmust kompaktse kehaga valmik on võimeline lühikest maad lendama või kandub edasi tuulega.
1425
1425. aasta
Sajandid: 14. sajand - 15. sajand - 16. sajand
Aastakümned: 1370. aastad 1380. aastad 1390. aastad 1400. aastad 1410. aastad - 1420. aastad - 1430. aastad 1440. aastad 1450. aastad 1460. aastad 1470. aastad
Faro
Faro on kaardimäng.
See oli üks 18. ja 19. sajandi populaarsemaid kaardimänge, mille käigus mängijad tegid teatud kaartidele panuseid. Kaardisegajast võeti kaotuskaart, millele tehtud panused läksid pangale, ja võidukaart, millele panustanud võitsid. Faromängus oli pankuril ehk kaarditõmbajal mitmeid sohitegemise viise. Ausas faros on nii pankuril kui ka mängijatel võrdne võimalus võita, seetõttu kohtab tänapäeval seda mängu kasiinodes väga harva.
Dixie (laul)
"Dixie" (ka "I Wish I Was in Dixie", "Dixie's Land") on Ameerika laul.
"Dixie" kirjutati 1859 minstrelite (neegriteks võõbatud valgete) trupile. Selle sõnad on orjusest vabastatud neegrist, kes soovib oma istandusse tagasi. Lõunaosariikide eraldumisega sai "Dixie" viis nende mitteametlikuks hümniks, sõnad tehti uued. Pole välistatud, et viis pärineb neegritelt.
Jayhawkers
Jayhawkers (kullpasknäärid) olid Ameerika Ühendriikide kodusõjas Kansase osariigi põhjaosariiklastest sissid ja poolsõjaväelised rühmitised. Nimetus pärinevat kullaotsijatelt, keda inspireerisid kulle kiusavad pasknäärid. Praegu kasutusel Kansase osariigi spordiklubide nimetusena.
Hermeneutika
Hermeneutika (kreeka sõnast hermeneutikē < hermeneia 'seletus, tõlgendus') on tekstide tõlgendamise õpetus. Hermeneutika kujunes esmalt välja religioossete tekstide interpreteerimise õpetusena.
Mõiste ajalugu
Aristotelese teoses Peri hermeneias tähistas sõnaga hermeneia ütlust kui hinges mõeldu üleminekut välisesse (täht, hääl).
Keskaegne teadusliku tõesuse menetlus oli aristotellik-aksiomaatiline, st eristati kahte tõestusmenetlust: synthesis (deduktsioon) ja analysis (induktsioon). Keskaegne ja kristlik tõlgendamine lähtus pühakirja kriitikavälisest traditsioonist.
F. Schleiermacher (1768–1834) oli teoloog ja filosoof. Eristas kahte tõlgendamise/arusaamise liiki: tekstist (filoloogiline arusaamine) ja teksti autorist arusaamine. 1819. aastal sõnastas ta tõlgendamise reeglid:
Hans-Georg Gadamer (1900–2002) peateos oli Tõde ja meetod. Ta väidab, et hermeneutika tähtsaim osa on metodoloogia. Teksti mõistmiseks pole oluline mitte autori biograafia jms, vaid teksti tähendus. Gadamer arvas erinevalt Schleiermacherist, et tekstil pole ainult ühte õiget tõlgendust. Igal ajastul loovad erinevad kogemustaustad erinevaid tõlgendusi.
Paul Ricœur (1913–2005) pidas teksti tõlgendust enesekohaseks, tõlgendaja tõlgendab alati ka iseennast.
Umberto Eco (1932–2016) arvates tekst on autorist ja tõlgendajast sõltumatu.
Fath Ali-šahh
Fath Ali-šahh Kadžaar (Qajar, Kajar; pärsia keeles فتح على شاه قاجار‎ ; 1771–1834) oli teine Kadžaaride dünastiast pärinev Iraani šahh. Valitses aastatel 1797–1834. Tema isa oli Hossein Qali-khaan, vend Kadžaaride dünastia rajaja Aga Muhammad-khaan.
Teme õige nimi oli Baba Khan, kuid ta krooniti šahhiks Fath Ali-šahhina.
Fath Ali-šahhi ajal õitses kunstitegevus, eriti maal. Tekkis omaette Kadžaari koolkond, mis esindas põhiliselt naivistlikku portreemaali.
Täiendas etiketti ja võttis kasutusele "Tāj-i-Kīyānī" (pärsia keeles تاج كيانى‎ ​), Kayani Krooni.
1804. aastal hõivas Venemaa Gruusia ning algas Iraani-Venemaa sõda. Iraan palus abi Suurbritannialt, millega sõlmiti leping pärast Napoleoni langust. Suurbritannia keeldus abist, sest soovis ära hoida Prantsusmaa kallaletungi Venemaale. Iraan küsis abi ka Prantsusmaalt ja saatis Napoleoni juurde saadikud, kes kirjutasid alla Finkensteini rahule. Prantsusmaa oli juba valmis Iraani aitama, ent ootamatult sõlmis Napoleon Venemaaga rahu. Sel ajal saabus Iraani šoti diplomaat John Malcom ja lubas abi, kuid hiljem muutis Suurbritannia valitsus meelt ja soovitas Iraanil taanduda. Vene väed hõivasid 1813. aastal Tabrizi ja Iraan pidi loovutama Golestāni.
Teine sõda algas 1826. aastal ja lõppes 1828. aastal Turkmanchai rahuga, mis andis Venemaale suuri eesõigusi.
Hilisem elu
Fath Ali-šahh võttis oma teenistusse palju kunstnikke ja kirjanikke, et luua raamat sõdadest Venemaaga, saades selleks inspiratsiooni Firdausi eeposest "Shāhnāmeh". Loodud "Šahanšahnamad" peavad paljud Kadžaaride ajal kirjutatud raamatutest huvitavaimaks.
Kui Fath Ali-šahhi poeg Abbaz Mirza suri, määras ta oma pojapoja Mohammed Mirza kroonprintsiks. Aasta hiljem suri ka Fath Ali ise.
Isiklikku
Fath Ali-šahhil oli 158 naist ja 260 last. Temast on tehtud vähemalt 25 portreed, millel ta on äratuntav pika musta habemega, mis ulatus nabani.
David Livingstone
David Livingstone (19. märts 1813 Blantyre, Šotimaa – 1. mai 1873 Sambia) oli šoti maadeavastaja ja misjonär. Uuris Aafrika lõuna- ja keskosa.
Ta tegi Aafrikasse kolm uurimismatka. 1855. aastal nägi ta esimese eurooplasena Victoria jugasid.
Ta suri Sambias malaariasse ja düsenteeriasse. Tema süda maeti Sambiasse, keha viidi Inglismaale ja maeti Westminster Abbeysse Londonis.
Toop
Toop on vana mahuühik.
Marvel Comics
pisi|"Marvel Comicsi" logo‎
Marveli tuntumad koomiksid on "Fantastiline nelik" ("Fantastic Four"), "Ämblikmees" ("The Amazing Spider-Man"), "Hulk" ("The Incredible Hulk"), "Raudmees" ("Iron Man"), "Kapten Ameerika" ("Captain America") ja "X-Mehed" ("X-Men"). Suurem osa Marveli loodud tegelastest asuvad maailmas, mida tuntakse Marveli Universumina (Marvel Universe).
Koomiksisarjale "Marvel Comics" pandi alus 1930. aastatel "Timely Comicsi" nime all ja 1950. aastatel teati seda rohkem kui nime "Atlas Comics". Kuulsust hakkas Marvel koguma aga 1960. aastatel, kui hakati välja andma koomiksit "Fantastic Four" ("Fantastiline nelik") ja teisi superkangelaste koomikseid "X-men" ("X-mehed"), "Hulk", "Spider-Man" ("Ämblikmees"), kelle loojad olid Stan Lee, Jack Kirby ja Steve Ditko. Alates 1960. aastatest on Marvel olnud Ameerika üks kahest suuremast koomiksite väljaandjatest koos DC Comicsiga (Superman, Batman ja Wonder Woman).
Timely Comics
Koomiksifirma Timely Comics asutas Martin Goodman 1939. aastal. Esimeseks väljaandeks sai "Marvel Comics #1" (oktoobris 1939), kus esimest korda nägid päevavalgust Carl Burgosi androidist superkangelane, Inimtõrvik (Human Torch) ja Bill Everetti mutandist antikangelane Namor. Teine väljaanne tuli juba välja nime all "Marvel Mystery Comics". Sarjast sai kiiresti menukas müügihitt.
Atlas Comics
Pärast sõda vähenes koomiksite müük drastiliselt. Ülemaailmse majanduskriisi ja sõja ajal populaarsed olnud superkangelased läksid moest. Nagu ka teised koomiksifirmad, Timely – 1950. aastatel tuntud rohkem nimega Atlas Comics – hakkas välja andma (suurema või väiksema eduga) teist liiki, toona moes olnud koomikseid: näiteks naljakad loomad, vestern, õudus, sõda, krimi, huumor, romantika, spioonilood ja isegi fantaasia. 1953–1954 üritati elustada superkangelaste lugusid Inimtõrviku, Sub-Marini (Namor), ja Kapten Ameerika koomiksitega, kuid see kukkus läbi.
Viimane koomiks, mis kandis Atlase logo, oli "Dippy Duck #1" (oktoober 1957).
Esimene koomiks, mis kandis märgistust "Marvel Comics", oli Hämmastavad seiklused #3 (Amazing Adventures #3) mille kaanel olid tähed "MC" (Marvel Comics). Ehkki kaanel oli kirjas "august 1961", ilmus see tegelikult mais 1961.
1960. aastad
1950. aastate lõpul ja 1960. aastate alguses hakkas DC Comicsil suuri müüginumbreid näitama superkangelaste koomiksid, näiteks "The Justice League of America". Marvel otsustas proovida sama.
Toimetaja/kirjanik Stan Lee ja vabakutseline kunstnik Jack Kirby lõid 1961. aastal koomiksi "Fantastiline nelik", mis mõne arvates sarnanes seikluskoomiksiga "Challengers of the Unknown", mille Kirby oli loonud 1957. aastal DC Comicsile. "Fantastline nelik" erines teistest superkangelaste koomiksitest tunduvalt, kuna kangelastel ei olnud salajast identiteeti, puudusid kostüümid (mis hiljem siiski lisati) ja üks koletistest oli kangelane. Samuti erinesid kangelased teiste koomiksite kangelastest sellega, et olid tunduvalt inimlähedasemad, nääklesid omavahel ja kurtsid oma elu üle. Koomiks saavutas edu ja varsti hakkas Marvel välja andma teisigi superkangelaste koomikseid, kus tulid mängu sellised kangelased nagu Hulk, Ämblikmees, Thor, Ant-man, Raudmees, X-mehed, Daredevil ja superkurjameid nagu Doktor Hukatus (Doctor Doom), Magneto, Galactus, Roheline Paharet (Green Goblin) ja Doktor Kaheksajalg (Doctor Octopus).
Koomiksisarja "Marvel Comics" loojad keskendusid tugevalt oma kangelaste karakterite väljatöötamisele, näiteks "Ämblikmees". Koomiksi noor kangelane kahtles oma tegudes ja kannatas ka teiste maalähedaste probleemide all, nagu iga teine teismeline. Marveli superkangelased ei ole alati perfektsed, kenad või atleetlikud, vaid tihti olid nad friigid, mitmete iseloomuvigadega ega sulanud alati ühiskonda. Aja jooksul muutis see ebatraditsiooniline lähenemine kangelastele kardinaalselt koomiksite maailma.
1970. aastad
Koomiksite müügis tekkis uus madalseis ja Marvel üritas oma tegevust laiendada, tuues välja uusi lugusid õuduste ("The Tomb of Dracula"), võitluskunsti ("Shang-Chi: Master of Kung Fu"), S&S ("Conan the Barbarian, Red Sonja"), satiiri ("Howard the Duck") ja ulme vallast ("2001: A Space Odyssey", "Killraven", "Amazing Adventures", "Star Trek" ning kaua aega jooksnud "Star Wars"). Osa neist anti välja suurformaadis must-valgetes lehtedes.
Kiržatš
Kiržatš (vene Киржач) on linn Venemaal Vladimiri oblastis, Kiržatši rajooni keskus. Asub Kiržatši jõe ääres, 90 km Moskvast kirdes.
Asulat on kirjalikes allikates esmamainitud 1328. aastal, 1778. aastal sai linnaõigused. 2005. aastal liideti linnaga Krasnõi Oktjabri alev ja kaks küla.
2005. aastal oli linnas 31 900 elanikku.
Linna peamine tööstusharu on masinatööstus.
Samblikud
pisi|"Samblikud", [[Ernst Haeckel, Artforms of Nature, 1904]] pisi|[[Harilik kopsusamblik viljakehadega]] Samblikud on kooselulised ehk sümbiootilised organismid, mis koosnevad seentest ehk mükobiontidest ja fotobiontidest (vetikatest ja/või tsüanobakteritest). Fotobiondina toimivad enamasti kas rohevetikad (80–85% 	perekonnast Trebouxia, kokku 25 eri perekonda) või tsüanobakterid (sageli Nostoci perekonnast, kokku 15 eri perekonda). Enamasti kuulub sambliku moodustanud seen Ascomycota või harvem Basidiomycota hõimkonna kottseente hulka. Harvem on mükobiont kandseen (Lichenomphalia ja Multiclavula perekond). Sealjuures erineb ühe konkreetse sambliku füsioloogia, morfoloogia ja biokeemia sageli isenditi selle sambliku osade, eraldikasvavate seente ja fotobiontide poolest. Monofüleetilises süstemaatikas arvatakse samblikud enamasti seente hulka, kuna samblikus domineerib üldjuhul mükobiont ning süsteemi on samblikud paigutatud mükobiondi liigi järgi.
Samblikud moodustavad puudel, kividel või maapinnal eri kuju ja värvusega talluseid, mida nimetatakse sambliku kehaks. Leidub valge, rohelise, kollase, punase, pruuni, halli ja musta värvusega lihheniseerunud seeni. Samblikud paljunevad vegetatiivselt või eoste abil.
Samblike olulisus avaldub väga mitmeti: fotosünteesides suurendavad samblikud hapniku hulka ja bioloogilist mitmekesisust, pakuvad elupaika ja on toiduks teistele organismidele. Lisaks on samblikud head indikaatorid keskkonna saastatuse määramisel. Tsüanobakter, kes võib olla fotobiondi rollis, suudab siduda ka õhulämmastikku. Samblikud arvatakse olevat ühed vanimad maismaaorganismid.
Ajalugu
pisi|vasakul|Simon Schwendener Esimesena nimetas samblikut kahe eri organismi kooseluvormiks Šveitsi botaanik Simon Schwendener 1867. aastal. Ta püstitas hüpoteesi, et samblikke ei peaks vaatlema kui autonoomseid taimi, vaid kui seeni, mis on seotud vetikatega. Tollal ei toetanud tema hüpoteesi põhjalikud katsed, ta tugines valgusmikroskoobis silmaga nähtule.
Muidugi ei olnud paljud teised tollased lihhenoloogid, nagu näiteks James Crombie ja William Nylander, Schwendeneri hüpoteesiga päri, kuna valitses üldine konsensus, et kõik elavad organismid on autonoomsed. Schwndereri duaalsuse teooria ei kogunud erilist populaarsust kuni 19. sajandi lõpuni. 20. sajandi keskpaigas tõestas Eugen Thomas seda hüpoteesi katsetega.
Eluviis
pisi|[[Harilik kaartsamblik, Rhizocarpon geographicum]] pisi|[[Kollane lõhnasamblik, Evernia prunastri]] Kuigi samblikuid peetakse harmoonilise kooselu sümboliks, on samblikus domineeriv roll seenel. Umbes 20% kõigist seeneliikidest eelistab sümbiontset elu. Mükobiont on enamikus samblikes nii mahulises kui ka bioloogilises mõttes domineeriv (suguliselt paljuneb vaid seenkomponent), seega käsitletakse samblikke lihheniseerunud seentena. Fotobiont on samblikus stressis – ei paljune suguliselt, väliselt muundunud, varuainete hulk vähenenud.
Seeneniidid on võimelised imema endasse õhuniiskust ja omastama keskkonnast vett, mineraalsooli ja süsihappegaasi, ei suuda aga ise endale vajalikke toitaineid valmistada. Samas peab mükobiont looma fotobiondile sobiva keskkonna, et tagada võimalikult tõhus fotosüntees. Samblikus elavad vetikad sisaldavad kloroplaste (nii-öelda päikesepatareisid). Vetikad saavad seeneniidistikust vajalikke aineid ja kasutavad valgusenergiat, valmistades toitaineid, mida seen vetikatest imeb. Fotosünteesi produktidest piisab nii mükobiondi kui ka fotobiondi toitmiseks. Mükobiont pakub fotobiondile aga kaitset konkurentide, liigse valguse ja kuivamise eest. Nii toimub seene ja vetika vahel kooselu ehk sümbioos.
Selline kooselu muudab sambliku küll aeglaselt kasvavaks ning seega ei paku konkurentsi kiirelt kasvavatele taimedele, kuid samas on samblik erinevate elukohatingimuste suhtes vastupidav. Samblikud on pinnase suhtes vähenõudlikud. Neid võib leida nii troopilistes vihmametsades kui ka toitainevaesemates kasvukohtades (lumepiiril kõrgmägedes, tundrates, kõrbetes). Looduslikud tingimused saartel ja rannikualadel on karmid ja suure osa organismide jaoks ebasobivad. Paljud samblikud taluvad aga soolsust, korduvat kuivamist ja märgumist, intensiivset valgust ning lainete ja tuulte hävitavat toimet, mistõttu on rannikualad sobivaks kasvukohaks paljudele samblikele. Mõned samblikud asustavad ainult põlenud mändide koort.
Samblik saab oma vee ja mineraalsed toitained ümbritsevast õhust koos vihmaveega. Olles poikilohüdrilised ehk kõiguniiskuselised, ei suuda nad säilitada suurtes kogustes vett ning tallus võib korduvalt läbi kuivada, ilma et see põhjustaks sambliku surma.
Samblikud on vastupidavad nii kuumale, külmale kui ka veepuudusele, kuid õhupuhtuse suhtes on nad erakordselt tundlikud. Samblikud ei talu linnades levivaid gaase, nõge ega tahma. Seetõttu saab samblike kadumise või säilimise järgi otsustada õhu puhtusastme üle. Seene ja vetika kooselu tasakaal on kergesti rikutav. Gaasilised saastajad kahjustavad või hävitavad samblikus vetikkomponendi, mille tagajärjel hukkub kogu samblik. Suure tallusega põõsas- ja lehtsamblikud on reostuse suhtes tundlikumad kui väikese ja liibuva tallusega liigid.
Jaotus substraadi valiku järgi
Lisaks võib samblikke rühmitada väliskeskkonna tegurite põhjal. Kaltsiidsed liigid vajavad arenguks kaltsiumirikast substraati, nitrofiilsed lämmastikurikast keskkonda ja hügrofiilsed liigid niiskust.
Ehitus
Samblikutel ei ole lehti, juuri ega varsi. Varreks, juurteks ja lehtedeks jagunemata keha nimetatakse talluseks. Värvilt on samblikud hallikad, rohekad või pruunikad, harvem kollakad. Kasvuvormi järgi jaotatakse samblikud koorik-, leht- ja põõsassamblikeks. Leht- ja põõsassamblikke on võimalik substraadilt eemaldada ning neid nimetatakse ka suursamblikeks. Koorik- ehk pisisamblikud on liibuva tallusega, moodustades vähem märgatavaid pulbrilisi, siledaid või krobelisi laike.
Samblike vastupidavus igasugustes kasvukohtades tuleneb sellest, et nad koosnevad seeneniidistikust ja selle vahele põimunud vetikarakkudest ja/või tsüanobakteritest. Siseehituselt jaotub enamiku samblike tallus kihtideks. Kõige pealmise kihi moodustab omavahel tihedalt läbipõimunud seeneniitide kiht ehk koorkiht, selle all paikneb vetika rakkudest koosnev roheline vetikakiht ja selle all omakorda ainult seeneniitidest koosnev hõredam kiht, kus leidub tühimikke – südamikukiht. Pealmine seeneniitidest kiht kaitseb fotosünteesivaid rakke väliskeskkonna mõjude eest. Iga fotobiondi rakk on ümbritsetud eraldi hüüfiga ja mõnikord läbistavad fotobiondi rakke seenehaustorid. Talluse koorkihis võivad paikneda mikropoorid, mille ülesandeks on õhuvahetuse tagamine eri kihtide vahel.
Lisaks tavalisele vormile, kus sümbioosis on üks fotobiont ja üks mikrobiont, võib esineda ka kolmeliikmelisi eluvorme. Sümbioosis, kus sambliku ehitusest võtavad osa üks mükobiont ja kaks fotobionti, moodustab üks fotobiontidest talluse peal või sees väiksemaid moodustisi – tsefaloode (näiteks Peltigera aphthosa). Kuid võib olla ka üks fotobiont ja kaks mükobionti, mis tähendab lihhenikoolset ehk samblikul kasvavat seent (näiteks Chaenothecopsis pusilla). On ka olemas lihhenikoolsed samblikud ehk samblikel kasvavad samblikud (näiteks Rimularia insularis). Samblike ehituses võib esineda ka struktuure, mis pärinevad seenemetaboliitidest. Näiteks mõnedel kooriksamblikel on leitud korteksis polüsahhariidne kiht.
Paljunemine
pisi|vasakul|[[Punapea-porosamblik|Punapea-porosambliku, Cladonia coccifera erepunased apoteetsiumid]] Samblikel on välja kujunenud kaks paljunemisviisi – vegetatiivne ja suguline. Vegetatiivselt paljunevad samblikud tallusetükikestega ning talluse pinnalt eralduvate osakeste abil – nii levivad seenkomponent ja fotobiont koos, mis tagab suurema võimaluse uue samblikutalluse arenguks. Iga osake koosneb vetikarakust ja seda ümbritsevatest seeneniitidest. Levimine toimub tuule ja vee abil. Seened võivad moodustada ka eoseid. Nende tootmine võib toimuda kahte tüüpi viljakehades – apoteetsiumides või periteetsiumides. Tegelikult paljuneb ainult mükobiont suguliselt, kuna fotobiondi paljunemine sambliku koosseisus on pärsitud.
Sugulisel paljunemisel tekivad viljakehad, mis sisaldavad mükobiondi eoseid. Kui eosed sobivates tingimustes idanevad, moodustuvad seenehüüfid ning kui antud keskkonnas leidub ka sobiva fotobiondi rakke, moodustub uus samblikutallus, kui aga eosest arenev seeneniit uues kohas vajalikku vetikarakku ei leia, siis see hukkub.
Sugulise paljunemise eeliseks on eoste rohkus, nad on kerged ja levivad väga kaugele, samuti on nad vastupidavad erinevatele keskkonnatingimustele. Toimub geneetiline rekombineerumine, mis on kasulik muutuvates keskkonnatingimustes. Sugulise paljunemise halvaks küljeks on asjaolu, et mõlemad komponendid levivad eraldi ning ei ole garantiid, et uues asukohas fotobiont ja mükobiont kokku saavad.
Viljakehade omadused on oluliseks määramistunnuseks. Sulgeosla ehk periteetsium on suletud viljakeha, mille valmides tekib selle tippu avaus, mille kaudu eosed vabanevad. Lehtereoslas ehk apoteetsiumis asuvad eosed aga avatud eoslaval. Apoteetsiumid jagunevad omakorda vastavalt ehitusele ja kujule.
Vegetatiivse paljunemise võimalusi on samblikel üsna mitmeid – tallusetükikestena, isiidide või soreedide abil. Soreedid on tallusel lahtiselt olevad mikroskoopilised terakesed, mis koosnevad seenehüüfidega ümbritsetud vetikarakkudest. Soreedid paiknevad tallusel soraalidena ehk soreedide kogumikena. Soraalide asetus on oluline tunnus samblike määramisel. Vegetatiivne paljunemine võib toimuda ka isiididega, mis on talluse pinna väikesed näsajad või pulkjad väljakasvud, koosnedes samuti nii seen- kui vetikkomponendist. Isiidid murduvad kergelt ja võimaldavad samblikul edasi levida. Vegetatiivne paljunemine on optimaalne püsivates keskkonnatingimustes, kuna ei toimu geneetilist rekombinatsiooni, mis muutuvates keskkonnatingimustes annaks samblikule võimaluse ümberkohanemiseks.
Ökoloogia
Samblikud peavad võistlema taimedega päikesevalguse kättesaadavuse pärast. Samblike väikese suuruse ja aeglase kasvu tõttu saavad nad kasvada ainult kohtades, kus kõrgemaid taimi pole. Aastane juurdekasv ulatub maksimaalselt millimeetriteni ja nii võib isegi kümnesentimeetrise läbimõõduga samblikukorp tegelikult olla aastakümneid või isegi sajandeid vana. Samblikud asustavad esimesena mullavaeseid alasid ekstreemsetes keskkondades, näiteks kõrgmägedes. Mõned liigid on võimelised elama ka karmides kõrbetingimustes või Arktika alade jäätunud pinnasel.
Samblike peamine kasulik ökofüsioloogiline iseärasus on poikilohüdrilisus, mis võimaldab neil üle elada pikka aega kestvaid ebastabiilseid keskkonnatingimusi, ilma et nad ärakuivamise tagajärjel sureks. Samblikel pole vaja juuri, millega pidevalt vett pumbata. Seetõttu saavad nad elada kohtades, kus enamik taimi ei saa – suured kivid, seinad, monumendid. Paljud samblikud kasvavad epifüütidena taimede peal, ent nad pole taimeparasiidid, sest nad ei tarbi ühtegi taimeosa, ega mürgita viimast.
Euroopa Kosmoseagentuur avastas, et samblikud võivad ellu jääda ka kosmoses. Leopoldo Sancho Madridi Complutense ülikoolist korraldas eksperimendi, kus kasutas kahte samblikuliiki: Rhizocarpon geographicum ja Xanthoria elegans, mis paigutati Sojuz kosmoseraketi kapslisse 31. mail 2005. Orbiidile jõudes avati samblikke sisaldav kapsel ning samblikud puutusid avakosmoses otseselt kokku kosmilise kiirguse ja äärmiselt kõikuvate temperatuuridega. 15 päeva pärast toodi samblikud tagasi Maale, kusjuures leiti, et samblikud olid täiesti terved ning neil ei olnud märgatavaid kahjustusi.
Liigirikkus
Liigirikkus on liikide koguarv ühes ökoloogilises koosluses, maastikul või piirkonnas. Lihheniseerunud seeni on tänapäeval kirjeldatud ja määratud umbes 18 000 eri liiki. Näiteks Suurbritanniast on leitud 1700 samblikuliiki, samas kui Austraalias on samblikke loendatud 3000. Ameerika Ühendriikides avastati, et üks samblikuliik on tegelikult 126 eri liiki, sest mükobiondiks olev seen osutuks 126 eri seeneliigiks. Hiinast on leitud umbes 2000 liiki samblikke, millest 200 liiki on endeemsed. Uus-Meremaal arvatakse samuti olevat üle 2000 samblikuliigi, kuid see arv on tõenäoliselt suurem. Võrreldes taimedega on endeemseid samblikuliike Uus-Meremaal vähem, kõigest 40%. Gröönimaal on kaardistatud 3000–5000 aasta vanuseid samblikepopulatsioone. Eestis on leitud 647 liiki pisisamblikke. Lisaks pisisamblikele on Eestis umbes 300 liiki suursamblikke ja 200 liiki lihhenikoolseid seeni.
Õhusaaste
Samblikel puudub võime kaitsta end õhu saastumise suhtes, seetõttu on nad tundlikud keskkonnatingimuste muutustele. 19. sajandil märgati, et samblikud on hakanud suurlinnade ja tööstuste ümbrusest kaduma ning asuti uurima põhjuseid. Kõige rohkem mõjutab samblike liigirikkust õhusaaste. Kuna samblikel puuduvad taimedele omased epiderm, kutiikula ja õhulõhed, siis pole neil võimalust kaitsta end väliskeskkonna suhtes. Neil puudub gaasiregulatsioon väliskeskkonnaga ja nad on avatud vesilahuste imbumiseks organismi.
Samuti on samblikel aeglane kasv, mis tähendab, et samblik säilitab endas saasteained. See võimaldab kasutada samblikke õhusaaste indikaatorliikidena. Sensitiivsus eri tüüpi õhusaaste suhtes varieerub liigiti, seega saab õhukvaliteedi monitoorimiseks uurida muutusi samblike liigirikkuses ja liikide koosseisus. Näiteks on teada negatiivne suhe epifüütide mitmekesisuse ja atmosfääri SO2-kontsentratsiooni vahel, aga NH3- või NO2- saastuse korral nitrofiilide hulk suureneb.
Tallinnas uuriti maanteede, puukoore pH ja epifüütide vahelist korrelatsiooni, mille tulemusena leiti, et kuna tee läheduses on mändide pH kõrgem, kasvab seal rohkem nitrofiilseid samblikuliike. Lisaks otsesele mõjule sambliku füsioloogiale võivad saasteained mõjutada epifüütseid samblikke substraadi kaudu näiteks puukoore happesusega, viies samblike vähenemisele. Puukoore väikese puhverdusvõime tõttu on paljud okaspuud kaotanud võime toetada tsüanobakteritega samblikke. Tsüanobakteritega samblike, näiteks harilikule kopsusamblikule mõjuvad kõige rohkem gaasilised saasteained ja happevihmad. Tänapäeval kasvavad tsüanobakteritega samblikud rohkem heitlehistel puudel, millel on hea puhverdusvõimega koor.