cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eelprojekt
Eelprojekti koostamine
Eelprojekti koostamisel selgitatakse lähteülesandes puuduvad tehnilised parameetrid (sh koormused, vajalik tulepüsivus, nõuded sisekliimale ja mugavusklass, keskkonnatingimused ja korrosiooniohtlikkus, nõuded piirdetarindite sooja- ja helipidavusele).
Eelprojekti määratlus
Eelprojektis määratletakse kandetarindite paiknemine (postisammud, silded, kõrgused) ja põhimaterjalid (teras, raudbetoon, puit), samuti pinnasetingimused (sh pinnasevee tase) ja vundamentide põhimõtteline lahendus (vaiad või madalvundament). Kandeelementide ristlõiked määratletakse ligikaudselt, tavaliselt käsiraamatute või ligikaudsete arvutuste põhjal. Põhjalikumaid arvutusi tehakse vaid erijuhtudel (ebatavaliste või eriti nõudlike ehitiste puhul). Koormused antakse viitega standardile. Piirdetarindite ristlõiked valitakse standardlahenduste järgi, vajadusel neid modifitseerides.
Määratletakse ka erinõuded kande- ja piirdetarinditele ja nende materjalidele (tulepüsivus, korrosioonikaitse, ilmastikukindlus).
Eelprojekti joonised
Asendiplaani osas esitada: Arhitektuuri osas esitada:
Kandetarindite paiknemisjoonised tehakse vaid siis, kui nende paiknemine ei selgu arhitektijoonistelt või kui on tegemist tehniliselt keeruka ehitisega. Piirdetarindite detailijoonised tehakse vaid ebatavalise tarinduse puhul, üldjuhul piisab viitest standardjoonistele. Lihtsa tarindusega ehitise puhul piirdub konstruktsioonide eelprojekt seletuskirjaga.
Esitada tuleb ka kasutatud normdokumentide ja arvutusprogrammide loetelu. See hõlbustab vajalike muudatuste tegemist projekti hilisemates staadiumites juhul, kui normdokumente muudetakse.
Lumelammas
Lumelammas ehk pakssarv (ladina keeles Ovis canadensis) on üks kahest mägilamba liigist. Teine mägilamba liik on. Nende lammaste taksonoomiline kuuluvus pole veel teadlaste poolt täpselt kindlaks tehtud.
Levik
Lumelammas on levinud Ida-Siberist kuni Kaug-Ida põhja- ja keskosani. Põhja-Ameerikas elavad lumelambad mandri lääneosa mägedes Alaskast Põhja-Mehhikoni.
Elupaik ja elulaad
Lumelambad eelistavad asustada raskesti läbipääsetavaid ja kaljuseid mäenõlvu. Mõnes paigas elavad nad paikselt, toiduvaesemates piirkondades sooritavad regulaarseid rändeid. Lumelambad toituvad peamiselt rohttaimedest, eelistades kõrrelisi ja liblikõielisi; söövad ka seeni ja samblikke.
Jooksuaeg ja järglased
Jooksuaeg kestab tavaliselt novembri keskpaigast jaanuari alguseni. Lumelambad elavad sel ajal segakarjades. Poegimine toimub mais-juunis. Emasloom sünnitab tavaliselt ühe järglase, on täheldatud ka kahte. Emased lumelambad saavad suguküpseks teisel eluaastal, isased kolmandal eluaastal.
Lumelammaste peamine vaenlane on hunt, tallede ohtlikem vaenlane aga ahm.
Lumelammaste eluiga on paikkonniti erinev: Põhja-Ameerikas on looduslikes tingimustes keskmine eluiga 12–14 aastat, Jakuutias aga 18–20 või rohkem.
Välislingid
sah:Чубуку
Albert Suerbeer
Albert II Suerbeer (12. sajandi lõpp – 1273 Riia, Vana-Liivimaa) oli esimene Riia peapiiskop.
Noorus ja tegevus Armagh' peapiiskopina
1240. aastal sai Albert Suerbeer Armagh' peapiiskopiks ja Iirimaa priimaseks. Seal tekkisid tal vastuolud aga kohalike Dublini, Casheli ja Tuami piiskoppidega, kes ei soovinud teda näha Iirimaa kõrgeima vaimulikuna. Peale selle läks ta tülli ka Inglismaa kuninga Henry III-ga. Vastuolude tõttu lahkus Albert Iirimaalt ja võttis paavsti soosikuna 1245. aastal osa Lyoni kirikukogust Prantsusmaal. 1247. aastal loobus Albert Armagh peapiiskopi ametikohast.
Riia peapiiskopiks saamine ja tegevus Lübeckis
1245. aastal suri Preisimaa piiskop Christoph ja paavst Innocentius IV rajas uue, Eestimaa, Liivimaa ja Preisimaa peapiiskopkonna, mille etteotsa ta määras Alberti. Piiskop Christiani vangistuse ajal preislaste käes 1230. aastatel oli piiskokond kaotanud valdused Saksa ordule ja vastne peapiiskop osutus olevat ilma sissetulekuteta. Ülalpidamiseks anti paavsti poolt Suerbeerile 1246. aasta märtsis parasjagu vakantne pisike Chiemsee (Salzburgi kirikuprovints) piiskopkond ja 1247. aasta juulis, pärast piiskop Johannese surma, eluajaks Lübecki tühjaks jäänud piiskopikoht. Paavst nimetas ta Lübecki piiskopi kohusetäitjaks (administraatoriks) ning lisaks sellele sai tast ka paavsti legaat Põhja-Euroopas (Preisimaal, Liivimaal, Eestis, Ojamaal, Holsteinis, Rügenil ja Venemaal). Albert püüdis koostöö Galiitsia vürsti ja hilisema Vene kuninga (1253–1264) Daniloga levitada katoliiklust Venemaal, kuid see ebaõnnestus.
Peapiiskopi toolile ei saanud Albert aga kohe asuda, sest Saksa ordu oli tema Preisimaale asumise vastu. 1251. aastal kinnitas paavst ordu nõusolekul peapiiskopkonna keskuseks Riia, kuid sealne piiskop Nicolaus oli Alberti sinna saabumise vastu. 1251. aastal liideti Riia peapiiskopkonnaga ka Semgallia piiskopkonna maad. Alles 1253. aastal, kui Nicolaus suri, sai Albert lõpuks Riiga asuda. Peapiiskopi ilmalike võimu alaks said endised Riia ja Semgallia piiskopkonnad, vaimulik võim oli tal aga Tartu, Saare-Lääne, Kuramaa ja Preisimaa piiskopkondade üle. Chiemsee ja Lübecki piiskopi kohast pidi ta aga loobuma.
Tegevus Riia peapiiskopina
Alates 1255. aastast kandis Suerbeer ametlikult Riia peapiiskopi tiitlit. Paavst Aleksander IV määras 31. märtsil 1255. aastal peapiiskop Albert Suerbeeri ja tema järglaste alla kuuluvaks Saaremaa, Tartu, Kuramaa, Virumaa, Kulmi, Ermlandi, Pomesaania, Samlandi, Vene ja Seelimaa piiskopkonnad (Episcopatus quoque inferlus annotatos, Rjgensl vero ecclesiae prout dicitur metropolitico iure subiectos, tibi tuisque successoribus... apostolica auetoritate confirmamus, vldelicet episcopatum Ozlliensem, Tarbatensem, Curoniensetn, Vironiensem, Culminensem, Varmiensem, Pomezanlensem, Sambiensem, Ruteniensem et Varsoviensem ).
Ehkki Novgorodimaa aladel oli valitsev vene õigeusk, oli Albert pärast 1254. aasta Taani kuninga vasallide, Riia piiskopkonna vägede sõjaretke Narva taha, vadjalaste ja karjalaste maale, kus alustasid ka Narva jõe äärde püsiva kantsi ehitamist saanud paavst Aleksander IV käsu 19. märtsil 1255 antud kirjas, võtta mainitud paganad kiriku kaitse alla. 3. augustil 1255. aastal anti paavsti poolt volitus õnnistada ametisse piiskop, Vadjamaa, Ingeri ja Karjala roomakatoliku kiriku usku pöördunud paganate jaoks, kelle kohta Albert oli paavstile teatanud, et nad endile olevat piiskoppi palunud. Ajutiselt kandiski Karjala piiskopi tiitlit Friedrich von Haseldorf, kellest hiljem sai Tartu piiskop.
Albertil tekkis Liivimaal aga peagi konflikt Liivi orduga, mis seisnesid erimeelsustes Leedu ristiusustamisega ning peapiiskop ei toetanud seetõttu kuigivõrd ka ordu võitlust teiste mittekristlike rahvastega (kuralaste ja semgalitega). Peale selle püüdis Albert ordule peale suruda kuulekusvannet ehk teda teha enda vasalliks. Selleks kutsus ta 1267. aastal Riiga stiftifoogtiks (peapiiskopi ilmaliku võimuala tegelikuks haldajaks) mõjuka Schwerini krahvi poja Gunzelini, kuid ordu vangistas peapiiskopi ja osa Riia toomhärrasid ning too pidi Gunzelini Liivimaale kutsumise plaanist loobuma ning lubama, et ta välismaiseid vürste edaspidi enam Liivimaale ei kutsu. Seejärel abistas peapiiskop ordut sõjakäigul Semgalliasse, mis 1272. aastaks ajutiselt alistati.
Albert Suerbeeri ajal algas Riia toomkiriku ulatuslikum väljaehitamine ning ta rajas peapiiskopkonda ka mitmeid linnuseid, sealhulgas Rauna, millest sai peapiiskopi üks olulisemaid residentse.
Kaljo Kivi
Ta õppis Härgla 7-klassilises koolis.
Ta on põllukultuuride haiguste spetsialist. Ta töötas Eesti Põllumajanduse Akadeemias kateedrijuhatajana.
Potala
pisi|Potala valge palee Potala palee (tiibeti keeles པོ་ཏ་ལ) on dalai-laamade residentsiks ehitatud kloosterehitis Tiibetis Lhasas.
Dalai-laamade ametliku residentsina kujutas Potala endast ühtaegu nii kloostrit kui valitsushoonet.
Dalai-laama elas Potalas kuni 1959, mil seni viimane dalai-laama Tenzin Gyatso põgenes pärast ebaõnnestunud Tiibeti ülestõusu Hiina okupatsiooni vastu välismaale.
Palee ulatus idast läände on 400 m ja põhjast lõunasse 350 m. Seda ümbritsevad müürid on keskmiselt 3 m paksud, aga alusel koguni 5 m paksud. Palees on 13 korrust, üle 1000 toa ja 10 000 altari ning umbes 200 tuhat skulptuuri. Palee kõrgub 117 m kõrgusena Marpo Ri (Punase mäe) tipus, kerkides orupõhjast rohkem kui 300 m kõrgemale.
Ajalugu
Esimese palee ehitas selle koha peale Songtsen Gampo 637. aastal. Seda nimetati kas valgeks või punaseks lossiks.
Tänapäevase palee rajamine algas 1645 V dalai-laama Lozang Gyatso juhtimisel pärast seda, kui tema nõuandja Konchog Chophel (surnud 1646) juhtis tähelepanu sellele, et see koht oli valitsuse asupaigaks väga sobiv, asudes Drepungi ja Sera kloostrite ning Lhasa vanalinna vahel. Palee rajati varasema lossi varemeile.
Palee on nimetatud müütilise Potalaka mäe järgi, mis on Avalokitešvara asupaik.
Palee välisehitiste ehitus kestis 3 aastat, aga siseehitiste ja nende sisemuse ehitamine koos kõigi kaunistustega kestis 45 aastat. Dalai-laama kolis koos oma valitsusega palees olevasse Valgesse lossi (Potrang Karpo) juba 1649, aga ehitus valmis 1694, 12 aastat pärast dalai-laama surma. Viimasena, 1690–94, ehitati paleesse Punane loss (Potrang Marpo). Esialgu kasutas dalai-laama Potalat üksnes talveresidentsina.
1959 toimunud Tiibeti ülestõusu ajal sai Potala suhteliselt vähe kahjustada, kuigi Hiina väed pommitasid palee aknaid. Samuti pääses Potala kahjustustest 1966 Kultuurirevolutsiooni ajal tänu Zhou Enlai isiklikule sekkumisele. Enlai oli tollal Hiina Rahvavabariigi peaminister. Sellegipoolest hävis palee arhiiv, kus oli enam kui 100 tuhat käsikirja, ürikut ja muud dokumenti. Need kas tassiti laiali, lihtsalt hävitati või said muul viisil kahjustada.
Potala palee kuulub koos Džokhangi templi ja Norbulingkaga UNESCO maailmapärandi nimistusse. Potala arvati sinna 1994, Džokhang ja Norbulingka lisati sinna vastavalt 2000 ja 2001.
Protagoras
pisi|[[Demokritos (keskel) ja Protagoras (paremal); Salvator Rosa maal 17. sajandist (Ermitaaž)]] Protagoras Abderast (5. sajand eKr) oli vanakreeka filosoof, sofist, kes hakkas ühe esimese filosoofina oma õpetuse eest raha võtma.
Protagoras õpetas, et kõik on tõde, mida tõeks peetakse. Millistena asjad näivad mulle, sellised nad ongi minu jaoks; millistena nad näivad teisele inimesele, sellised nad ongi tema jaoks. Tõde on alati tõde kellegi jaoks mingites tingimustes ja mingil ajal. Näited: Üks ja sama seltskond on nõme ühe inimese jaoks, kuid täiesti normaalne teise inimese jaoks. Õppeaine, mis on huvitav ühe jaoks, ei ole huvitav teise jaoks.
Protagoras on tuntud Protagorase paradoksi poolest. Nimelt leppis ta kokku ühe õpilasega, et õpetab talle kõrge tasu eest loogikat ja kõnekunsti, et võimaldada tal edukalt kohtuasjades esineda. Protagoras andis oma õpetusele ka garantii: õpilane pidi maksma alles siis, kui on oma esimese kohtuasja võitnud.
Pärast õpingute lõpetamist aga ei võtnud õpilane ette ühtegi kohtuasja ega maksnud ka Protagorasele. Protagoras kaebas õpilase kohtusse, et nõuda kokkulepitud tasu. Protagoras oli kindel, et saab igal juhul oma tasu kätte: kui Protagoras võidab, on kohus otsustanud, et õpilane peab maksma. Protagorase kaotuse puhul on õpilane oma esimese kohtuasja võitnud ja peab maksma. Kuid õpilane oli kindel, et ei pea ühelgi juhul tasu maksma: kui õpilane võidab, on kohus otsustanud, et ta tasu maksma ei pea. Õpilase kaotuse korral ei ole ta oma esimest protsessi võitnud ega pea maksma.
Kõigi asjade mõõt on inimene, olevate – et/kuidas need on, olematute – et/kuidas need ei ole. See on Protagorase ütlus. Lause esimene osa: ἄνθρωπος μέτρον (Ánthrōpos métron)/ inimene on kõikide asjade mõõt.
Üheksavöölane
Üheksavöölane (Dasypus novemcinctus) on loom vöölaste sugukonda rüüvöölase perekonda kuuluv imetaja.
Üheksavöölane on vöölaste hulgas kõige arvukam liik. Ta elas looduslikult Kesk-Argentinast põhja pool kuni Mehhikoni. Inimtegevuse tulemusena pole tema levila vähenenud, vaid hoopis laienenud, sest talunikud näevad teda kahjurputukate hävitajana. Nii elab üheksavöölane tänapäeval Ameerika Ühendriikides kuni Kansase, Tennessee ja Lõuna-Carolina osariigini. Oletatakse, et ta suudab oma levilat laiendada kuni Indiana, Ohio, Pennsylvania ja New Jersey osariigini.
Üheksavöölane elab metsades ja põõsastikes. Ta kaevab urge vooluveekogude kaldaisse, alati puude-põõsaste lähedusse. Urg koosneb ühest sirgest käigust. Sellesse viib mõnikord 2–8 sissepääsutunnelit, mis on kuni 7 m pikad ja 15–20 cm laiad. Uru lõpus on pesakamber, mida vooderdavad kuivad lehed ja rohi. Loom vahetab vooderdist sageli, eriti pärast vihma. Niimoodi kogunevad uruava juurde kõdunevad lehed.
Kui ilm on palav, siis läheb üheksavöölane toidujahile õhtuti, aga kui jahe, siis päeval. Sealjuures liigub ta siksakiliselt kiirusega umbes 1 km/h, sest peatub alatasa mõne ussi või putuka väljakaevamiseks. Viimaseid tajub ta kuni 20 cm sügavuselt maa alt.
Kui üheksavöölast jälitada, läheb ta sibavalt kõnnilt üle galopile ja püüab põgeneda urgu. Urust on teda väga raske kätte saada, sest ta kiilub end rüü ja käppade abil sinna kinni. Saba on tal libe ja kooniline ning sellest on teda samuti tülikas haarata.
Jõgesid suudab üheksavöölane ületada kahel viisil. Kõigepealt suudab ta kuni 6 minutit hinge kinni hoida: see kohastumus on tal tekkinud käikude kaevamiseks. Nõnda võib ta veekogu põhja laskuda ja mööda põhja teisele kaldale joosta. Teiseks suudab üheksavöölane nii palju õhku alla neelata, et ta muutub veest kergemaks, ja siis kohmakalt ujuda.
Tavaliselt paarituvad üheksavöölased juulis. Pärast viljastumist peatub munaraku areng umbes 14 nädalaks. Looted jätkavad arengut alles oktoobris-novembris ja emasloom poegib 4 kuud hiljem, veebruaris-märtsis. Juba Alfred Brehm kirjeldas brasiillaste uskumust, et üheksavöölasel sünnib alati 4 ühest soost poega. Hiljem selgus, et see on tõsi: üheksavöölasel sünnivad ühemunanelikud, kes just selle pärast ongi alati samast soost. Vastsündinud vöölased on hästi arenenud, nägijad ja pehme rüüga. Ema toidab neid paar nädalat. Kuue kuu pärast on nad juba täiskasvanu suurused.
Üheksavöölase vaenlased on lisaks inimesele hunt, koiott, puuma, koer ja auto: väga palju üheksavöölasi hukkub öösel autorataste all.
Üheksavöölane toob loodusele kasu sellega, et tühjadesse üheksavöölaseurgudesse saavad elama asuda teised loomad, näiteks skungid, rotthamstrid, kivikakud ja lõgismaod.
Godebert von Plettenberg
Godebert von Plettenberg oli Liivi ordu rüütelvend 15. sajandil.
Aleksander Kaelas (õigusteadlane)
Aleksander Kaelas (5. juuni 1911 Karksi – 5. juuni 1964 Stockholm) oli eesti õigusteadlane, ajakirjanik ja ekslibrist.
Õppis 1932–1936 Tartu Ülikoolis õigusteadust (lõpetas 1936).
Üheksavöölane
Üheksavöölane on USA Texase osariigi tunnusloom. Sealjuures laiendas ta oma levilat Texaseni alles 1800. aasta paiku.
Aleksander Kaelas (õigusteadlane)
Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis liige.
Godebert von Plettenberg
Godebert saabus Liivimaale 15. sajandi esimesel poolel. 1442. aastal on teda märgitud ordurüütlina Riias, 1451 aga Põltsamaal. Võimalik, et samal ajal Liivimaal tegutsenud Konrad ja Hermann von Plettenberg olid tema vennad.
Eileen O'Shaughnessy
Eileen Maud O'Shaughnessy (25. september 1905 – 29. märts 1945) oli inglise kirjanik.
Alates 1936. aastast oli ta abielus George Orwelliga.
Konrad von Plettenberg
Konrad (Cordt) von Plettenberg oli Liivi ordu rüütelvend 15. sajandil.
Konrad von Plettenberg pärines tõenäoliselt Hovestadtist Soesti lähedalt Vestfaalist, kust võisid tulla ka Godebert ja Hermann von Plettenberg. Võimalik, et nad olid vennad. On teada, et 1448. aastal oli Konrad Tallinnas kumpan.
Elekterkrampravi
Elekterkrampravi ehk elekteršokiravi ehk elekterimpulssravi (lühend EKR, inglise keeles Electroconvulsive therapy, lühendatult ECT, kõnekeeles elektrišokk) on psüühikahäirete ravis kasutatav meetod. Elekterkrampravi võeti skisofreenia ravimeetodina laialdaselt kasutusele 1930. aastatel. Krampravi aluseks oli arvamus, et epilepsia ja skisofreenia välistavad teineteist (Ladislas Meduna). Algselt indutseeriti krampe keemiliste ühenditega (korasool) ja hiljem juba elektrivooluga. Elektrivoolu kasutamine võimaldab krampi täpsemalt doseerida. Ravi käigus lastakse patsiendile pea külge kinnitatud elektroodidesse elektrivool. Sõltuvalt metoodikast võib voolutugevus olla 10 mA – 1,6 A ja pinge 70–450 V. Kuigi EKR-i toimepõhimõtted pole täpselt selged, arvatakse, et ülevool käivitab bioloogilised mehhanismid, mis tasakaalustavad neuronaalset aktiivsust.
Näidustused
EKR-i kasutatakse juhtudel, kus tavalised ravimeetodid ei toimi või vajatakse kiiret tulemust. Elekterkrampravi on äärmuslik ravivahend ning selle kasutamine on õigustatud patsientidel, kes on ohtlikud endale või teistele või kelle puhul ravist saadav tulu ületab kõrvalnähtudest saadava kahju. Peamised näidustused on skisofreenia, bipolaarne meeleoluhäire, sügav depressioon jms.
Šalčininkai
Šalčininkai (,poola Soleczniki) on linn Leedus Vilniuse maakonnas, Šalčininkai rajooni halduskeskus. Asub Vilniusest 42 km lõunas Valgevene piiri ääres.
Šalčininkai asub merepinnast 181 meetri kõrgusel Šalčia jõe kaldal, mille järgi linn on ka nime saanud. Jõele on rajatud kaks paisjärve. Lõunas asub Šalčininkai-Bieniakoni piiripunkt.
Haridust annavad kolm gümnaasiumit ja kunstikool. Linnas on raamatukogu, postkontor ja rajooni keskhaigla.
Šalčininkai on poola kultuuri keskus. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Šalčininkai elanikest poolakaid 71,37%, leedulasi 13,79%, venelasi 7,12%, valgevenelasi 4,17%, ukrainlasi 1,04% ja teistest rahvustest inimesi 2,5%.
Ajalugu
Šalčininkaid on esmamainitud 1311. aastal Peter von Dusburgi kroonikas, mil sinna tungisid ristisõdijad. Sealset kanti rüüstati veel aastail 1378, 1382 ja 1394. XIV sajandil rajati Šalčininkai mõis. Aastal 1410 ehitati sinna esimene kirik. XV sajandil sai asula alevi staatuse.
Aastail 1523–1622 kuulus asula Hlebowiczitele, kes rajasid alevisse veski, klaasikoja ja pruulikoja. Toona rajati sinna ka protestantide kabel ja juudi palvemaja. Aastal 1655 rüüstasid alevit Moskva väed.
Alevi elanikud osalesid novembriülestõusus. Šalčininkai hakkas kasvama pärisorjuse kaotamisel aastal 1861, ent intensiivsema kasvu tõi siiski kaasa raudtee rajamine aastal 1882.
Aastal 1920 jäi Šalčininkai Poola haldusalasse. Aastal 1939 läks see Valgevene NSV koosseisu, aastal 1940 anti see aga üle Leedule. Aastal 1943 hukati sealse kihelkonna eestseisja Antoni Udalski, kuna ta oli aidanud juute.
Linn aastast 1956. Aastal 1972 sai linnast rajooni halduskeskus (seni oli halduskeskuseks Eišiškės), toona nimetati sealne rajoon ümber Šalčininkai rajoon.
Nõukogude perioodil oli linnas ALMAVÜ tehas, kus toodeti klaasplastist kaatrikorpuseid.
Elanikkond
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli linna elanikest leedulasi 13,79%, venelasi 7,12%, poolakaid 71,37%, valgevenelasi 4,17% ja ukrainlasi 1,04%.
Artur Linkberg
Artur Linkberg (16. aprill 1899 Väätsa – 10. veebruar 1970 Tartu) oli eesti kirurg.
Ta õppis Tallinnas Rabinovitši üldhariduslikel kursustel, võttis osa Vabadussõjast. Lõpetas 1920. aastal Tartu Linna Õhtuse Ühisgümnaasiumi ja 1925. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna (ülikooli õppemaksust oli ta kui õppursõdur Tartu suurtükiväeosa telefonistina vabastatud). 1929. aastal kaitses tööga "Glükogenolüüsist ja glükolüüsist mitmekesiste kudede toimel anaeroobseis ja aeroobseis tingimusis" meditsiinidoktori väitekirja.
Poliitiline tegevus
Artur Linkberg oli Arstide Koja nõukogu ja Omavalitsuste esinduskogude poolt valitud esindajate kogu liige.
1939. aastal valiti ta Tartu linnavolinikuks.
Tunnustus
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 16. juuli 1950 otsusega võeti talt ära Eesti NSV teenelise arsti aunimetus. Aunimetus taastati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 27. oktoobri 1956 seadlusega.
Suri kliinikumis järjekordseks opereerimiseks valmistudes 10. veebruaril 1970.
Põletatud maa taktika
Põletatud maa taktika on sõjaline võte vastase edasiliikumise ja hõivatud alal püsimise raskendamiseks, hävitades kõikvõimaliku eluks vajaliku.
1977. aasta Genfi kokkuleppe I protokolli 54 lõiguga on säherduse sõjalise võtte kasutamine eraisikute vara hävitamiseks keelatud.
Antiikajal
Sküüdid kasutasid maapõletamist Dareios I vastu.
1812. aasta Isamaasõjas
1812. aasta Isamaasõjas, 1812. aasta sügisel, kui Prantsuse väed Napoleon I juhtimisel lähenesid Venemaa keisririigi teisele pealinnale Moskvale, käskis Moskva ülemjuhataja, sõjakuberner jalaväekindral krahv Fjodor Vassiljevitš Rostoptšin, koos sõjavägedega lahkuda linnast ka linna tuletõrjekommandodel koos tulekustustusvahenditega. 1. septembril vastu 2. septembrit 1812 käskis krahv Rostoptšin alluvatel pärast sõjaväe lahkumist linnast "põletada armee ja linna laod, lahingumoona, varustuse ja puiduvarudega...". Suurpõlengu käigus hävis Moskva linnas olnud üle 9000 ehitisest 6,5 tuhat ehitist ja linna 329 kirikust säilis ainult 121. Linna põletamise eesmärk oli võtta Prantsuse vägedelt läheneva talve ajal majutuskohtade ja varustuse hankimisvõimalused.
Teises maailmasõjas
Tingnimetus Nõukogude Liidu ja Saksa Kolmanda riigi poolt Teise maailmasõja ajal taganemisel kasutatud strateegia kohta, mille kohaselt pealetungiva vaenlase eest hävitati kogu elutegevuseks vajalik infrastruktuur ja elutegevuseks vajalikud vahendid. Kui see tegevus oma territooriumil on vastuolus eetiliste põhimõtetega, siis okupeeritud territooriumidel on selline tegevus vastuolus Haagi ja Genfi sõjapidamiskonventsioonidega.
Edvard Radzinski
Radzinski viibis Eestis mais 2015 kirjandusfestivalil HeadRead.
Põletatud maa taktika
Nõukogude võimude tegevus 1941. aastal Eestis
Teise maailmasõja jõudes Eestimaale ning enne Eesti mahajätmist 1941. aasta suvel rüüstasid taanduvad Nõukogude väed ja eesti kommunistid Arnold Veimeri juhtimisel Tallinna põhjalikult, teostades sõja algul antud käsku rakendada põletatud maa taktikat. Kuna sakslased jäid peatuma Kesk-Eestis, siis jätkus hävitustööks ja strateegiliste varade, kommunistide ja nõukogude aktiivi ja mobiliseeritute evakueerimiseks küllaldaselt aega.
Mida ei saanud ära vedada, osalt lihtsalt hävitati. Näiteks põletati maha Kärdla kalevivabrik.
Ettevalmistused Leningradis 1941. aastal
Vastavalt operatiivplaanile Barbarossa, oli Saksa vägedel plaan vallutada Leningradi linn 20. juuliks 1941. Nii kiire vallutusplaan ei realiseerunud ning augustiks jäi rinne pidama Leningradi lähedal ning piirnes 900-päevase Leningradi blokaadiga. Augustis 1941 anti Moskvast käsk Leningradi kaitsenõukogule (juht Andrei Ždanov) ellu viia plaan Leningradi vallutamise puhuks ja kasutada nn põletatud maa taktikat, mida varem oli kasutatud ka hiljuti hõivatud Balti riikides.
Paari päeva jooksul varustasid sõjaväesapööride grupid NKVD esindajate juhtimisel Leningradi strateegilised ning kultuurilist ja poliitilist tähtsust omavad objektid (suurema tehased ja vabrikud, laevaehitustöökojad, veejaamad, telefoni- ja telegraafijaamad, naftabaasid, üle Neeva jõe viivad sillad ja reidil seisvad laevad – 381 tk) lõhkelaengutega. Lõhkamiseks asetati väljavalitud objektide keldritesse ligi 325 000 kilogrammist lõhkeainest koosnevad lõhkelaengud. Lõhkamisstaap moodustati Kaasani katedraali keldris. Linna õhkimine pidi toimuna käsu saamisel, milleks võis lõhkamisstaabis valves olevale isikule olla kirjalik käsk käskjalaga, telefoni teel (eriparooli kasutades), korralduse alusel mille annab sidepuldi ülem või NKVD esindaja.
right|222px|thumb|Napalmiga maapõletamine
Mart Nurk
Mart Nurk (14. juuli 1892 Kaubi vald, Pärnumaa – 5. november 1948 Hamburg) oli eesti õigusteadlane.
Õppis 1925–1929 Tartu Ülikoolis õigusteadust, lõpetas 1929 cum laude. 1939. aastal kaitses Tartu Ülikoolis õigusteaduse doktori kraadi väitekirjaga "Mitmekülgsed lepingud", olles esimene doktorikraadi kaitsja Eestis tsiviilõiguse valdkonnas.
Töötas Postimehe välispoliitilise osakonna toimetajana.
Oli aastatel 1936-1944 Tartu Ülikooli õppejõud, alates 1939. aastast kaubandusõiguse adjunktprofessor.
1943. aastal nimetati ta Tartu raehärraks.
Põgenes 1944. aastal Saksamaale, oli Balti Ülikooli (Hamburgis) kaubandusõiguse ja Rooma õiguse ajaloo professor.
Armunud Shakespeare
Armunud Shakespeare on 1998. aastal valminud film, mille lavastas režissöör John Madden.
Film võitis 7 Oscarit: parim film, algupärane stsenaarium, naispeaosatäitja (Gwyneth Paltrow), naiskõrvalosatäitja (Judi Dench), kostüümidisain, kunstnikutöö ja filmimuusika.
Jordani Läänekallas
thumb|Läänekalda ingliskeelne kaart
Osa Läänekalda alasid kuulub Palestiina omavalitsuse administratsiooni alla.
Jordani Läänekaldal asub Palestiina omavalitsuse halduskeskus Rām Allāh.
Hermann von Plettenberg
Hermann von Plettenberg oli Liivi ordu rüütelvend 15. sajandil.
Hermann oli tõenäoliselt pärit Hovestadtist Soesti lähedalt Vestfaalist. Võimalik, et temaga samal ajal Liivi ordus tegutsenud Godebert ja Konrad von Plettenberg olid tema vennad. Hermannist on teada, et ta oli 1442. aastal Riias drost.
Käru vald (Vändra kihelkond)
Käru vald (saksa keeles Kerro) oli vald Vändra kihelkonnas Pärnumaal. Vallamaja asus Jõekülas. pisi|350px|[[Eesti haldusjaotus 1925. aastal]] 1. jaanuaril 1920 läks vald Pärnumaa Vändra kihelkonna koosseisust Järvamaa vastmoodustatud Käru kihelkonna koosseisu.
Benito Mussolini
Benito Amilcare Andrea Mussolini VR III/1 (hüüdnimi itaalia keeles Il Duce 'juht'; 29. juuli 1883 Predappio, Forli provints – 28. aprill 1945 Giulino) oli Itaalia kuningriigi peaminister ja diktaator aastail 1922–1943 ja seejärel juhtis aastatel 1943–1945 Saksa Kolmanda Riigi marionettvõimuna Itaalia Sotsiaalset Vabariiki (Salò vabariik).
Noorus
Benito Mussolini sündis sepa peres. Tema lapsepõlv möödus vaesuses, mis ei võimaldanud tal omandada head haridust. Mussolini õppis kirikukoolis ning see andis talle võimaluse ise lapsi õpetada, kuid õpetaja ametit ei pidanud ta kaua. Itaalia-Türgi sõja päevil (1910–1911) sai temast sotsialistide parim ajakirjanik ja hiljem töötas ta toimetajana sotsialistide ajalehes L'Avanti ('Edasi').
Esimeses maailmasõjas
Mussolini pooldas Itaalia astumist ilmasõtta Antandi poolel. Kuna aga sotsialistid olid haaratud patsifismi ideedest, läks Mussolini nendega tülli ja ta heideti oktoobris 1914 Itaalia sotsialistide parteist välja ja oli kuni sõja lõpuni Antandi valitsuste palgaline mõjuagent, avaldades ajakirjanduses patsifistliku sisuga artikleid. Sõja-aastatel oli Mussolini sõdurina rindel ning sai seal haavata. 1919. aastal asutas ta vasakpoolsete vastu suunatud sõjaveteranide organisatsiooni Fascio di Combattimento (võitlusliit), mis 1921. aastal kuulutas enda Rahvuslik Fašistlikuks Parteiks. Põhiline toetajaskond olid erusõjaväelased, dissidentidest sotsialistid, suurmaaomanikud ja futuristid. Fašistid rakendasid kommunistide suhtes füüsilist terrorit ning tegelesid ka tänapäeva mõistes "katusepakkumisega".
Võimuletõus
Oktoobris 1922 organiseeris Benito Mussolini järjekordse valitsuskriisi ajal Itaalia valitsusele ja kuningale Vittorio Emanuele III-le surve avaldamiseks demonstratsiooni, nn Marsi Roomale, ja nõudis valitsust endale. 31. oktoobril 1922 kuulutas kuningas Mussolini peaministriks. Antifašistidel keelati riigist lahkuda, nende üle mõisteti kohut, paljud hukati. Kehtestati korporatiivne süsteem, sotsiaalsete tagatiste eest nõuti töölistelt vastuvaidlematut allumist. Saavutati kokkulepe Vatikaniga, ametiruumidesse üle kogu Itaalia ilmusid kohustuslikud krutsifiksid. Huvitaval kombel ei kiusatud Mussolini võimuloleku ajal Itaalias juute taga, isegi kõik sünagoogid jäid terveks. 1927. aastal loodi antifašistide jälitamiseks salapolitsei OVRO, mis allus otse Mussolinile.
Abessiinia vallutamine
Saksamaal võimule tulnud Adolf Hitleri toetusega ja Prantsusmaa heasoovliku neutraliteediga vallutas Mussolini juhitav Itaalia 1935.–1936. aastal toimunud sõjakäigu ajal Abessiinia.
Teine maailmasõda
thumb|left|Vasakult paremale on näha endise kommunistliku poliitiku Nicola Bombacci, hertsog Benito Mussolini, tema truu armastatu Clara Petacci, minister Alessandro Pavolini ja tunnustatud fašistliku poliitiku Achille Starace'i elutuid surnukehi, mida eksponeeritakse Plaza Loretos. Milano linn 1945. aastal. Benito Mussolini juhtis riiki üle 20 aasta. 1943. aasta juulis ta kukutati ja arreteeriti Itaalia kuninga käsul. Sakslased vabastasid Mussolini Operatsioon Tamm käigus, kuid Teise maailmasõja lõpus 26. aprillil 1945 sattus ta koos armukese Clara Petacciga Itaalia kommunistlike partisanide kätte. 1945. aasta 28. aprillil lasti Mussolini Como järve äärses Giulino külas maha. Tema ja ta armukese laipa näidati avalikult Milano rahva ees.
Sporditäht
1992. aastal oli ajakirja tiraaž 4000, 2002. aastal 10 000. Ajakiri ilmus kord kuus.
Kuni 2006. aastani oli ajakirja omanik Donatas Narmont ja peatoimetaja Indrek Schwede. Siis müüdi ajakiri Oliver Kruuda AS-le Kalev Meedia. Kruuda suurendas ajakirja mahtu ning see hakkas ilmuma kord nädalas. Spordiajakirja uueks peatoimetajaks sai Risto Berendson. 2009. aasta jaanuaris lõpetas Kalev Meedia majanduslike raskuste tõttu teiste ajakirjade hulgas ka Sporditähe väljaandmise.
778
778. aasta
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Aastakümned: 720. aastad 730. aastad 740. aastad 750. aastad 760. aastad - 770. aastad - 780. aastad 790. aastad 800. aastad 810. aastad 820. aastad
Agonist
Agonist on keemiline ühend (tavaliselt ravim), mis seotuna retseptoriga avaldab endogeensele ligandile sarnast toimet.
Agonist võib olla:
Roberto Bolaño Ávalos
pisi|Roberto Bolaño Roberto Bolaño Ávalos [rov'erto bol'anjo 'aavalos] (28. aprill 1953 Santiago – 15. juuli 2003 Barcelona) oli Tšiili kirjanik.
Eesti keeles on ilmunud tema romaanid "Metsikud detektiivid" ("Los detectives salvajes", Tallinn: Koolibri, 2013, tõlkinud Klaarika Kaldjärv), "Tšiili nokturn" ("Nocturno de Chile", Tallinn: Kultuurileht, 2013, tõlkinud Kai Aareleid) ja "Liuväli" ("La pista de hielo", Tallinn: Kultuurileht, 2015, tõlkinud Ruth Sepp).
777
777. aasta
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Aastakümned: 720. aastad 730. aastad 740. aastad 750. aastad 760. aastad - 770. aastad - 780. aastad 790. aastad 800. aastad 810. aastad 820. aastad
Aastad: 773 774 775 776 - 777 - 778 779 780 781 782 783
779
779. aasta
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
A Band Called Pain
A Band Called Pain on USA heavy-metal bänd. Nende lugu "Holy" on filmi Saag II (Saw II) soundtrackil.
779
Aastakümned: 720. aastad 730. aastad 740. aastad 750. aastad 760. aastad - 770. aastad - 780. aastad 790. aastad 800. aastad 810. aastad 820. aastad
Aastad: 774 775 776 777 778 - 779 - 780 781 782 783 784
Abrasioon (günekoloogia)
Emakaõõne abrasioon (kõnekeeles ka emakaõõne puhastus) on protseduur, mille käigus eemaldatakse küretiga emakalimaskest või selle osa või kiht.
Abrasiooni üheks alaliigiks on prooviabrasioon (emakalimaskesta kaabe diagnoosi täpsustamiseks).
Penase laht
Penase laht (hispaania keeles 'ahastuse laht') on Vaikse ookeani laht Tšiili rannikul mandri põhiosa ja Taitao poolsaare vahel ning sellest lõunas, Capitán Prati provintsi ja Aiséni piirkonna territooriumil.
Laht on umbes 93 km pikk, 110 km lai ja kuni 150 m sügav. Loodete tugevus on 1,6 m.
Penase laht on ise täiesti avatud läänetormidele, aga temast avaneb pääs paljudesse looduslikesse sadamatesse, väiksematesse lahtedesse, mille hulgas on Tres Montese laht, San Estebani laht ja Tarni laht. Sinna suubub palju fjorde, mis sarnanevad Norra fjordidega. Tarni lahest algab kuulus fjord Messieri väin, mille maksimaalne sügavus on 1288 m. Penase lahe kohalt läheb Lõuna-Andide ja Kesk-Andide vaheline piir. Seal on ka mitme tektoonilise laama kokkupuutekoht.
Kliima on selles piirkonnas äärmiselt niiske. Sajupäevi on aastas umbes 300 ja sademeid 3000–4000 mm aastas. Vee temperatuur on aasta ringi 8–9 °C.
Kõik lahe kaldad on mägised. Idakaldal on palju liustikke. Lahest pisut kirdesse jääb 3910 m kõrgune San Valentíni mägi.
Sealne kant on üks kõige vähem uuritud paiku. Mitmel lahte suubuval jõel ei ole isegi nime. Varem elasid neil aladel kavaskarid.
Tuntuimad saared Penase lahes on Byroni saar ja Wageri saar, kus 1741 jooksis karile üks George Ansoni ümbermaailmareisi laevadest Wager, millele järgnesid ellujäänute omavahelised konfliktid, nende jagunemine ja gruppide seikluslik püüdlus jõuda tsiviliseeritud maailma.
Lahte külastas 1834 ka Charles Darwin oma uurimisreisil laeval Beagle. Oma reisikirjas kirjeldab ta võimsat liustikku, mida ta seal nägi.
Märt Tänava
pisi|Märt Tänava 3. mail 2019. Märt Tänava (sündinud 8. augustil 1934) on eesti ajaloolane.
Ta lõpetas 1953. aastal Tartu 1. Keskkooli hõbemedaliga. Ta lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo erialal 1958. aastal. Ajalookandidaadi kraadi kaitses ta samas 1974. aastal tööga "Военная организация Римской республики (до реформы Мария)".
Töö
Ta oli 1958–1976 TRÜ-s ja Tartu Ülikoolis õpetaja ja vanemõpetaja, 1976–1999 dotsent. Ta on Eesti parimaid Vana-Rooma ajaloo tundjaid.
Călin Popescu-Tăriceanu
pisi|Călin Popescu-Tăriceanu (2007) Călin Constantin Anton Popescu-Tăriceanu  (sündinud 14. jaanuaril 1952) on Rumeenia poliitik.
28. detsembrist 2004 kuni 22. detsembrini 2008 oli ta Rumeenia peaminister.
Ta oli Rahvuslik-Liberaalse Partei esimees 19. juunist 2015 kuni 19. oktoobrini 2020.
Eugen Bejinariu
pisi|[[Gabriela Firea ja Eugen Bejinariu]] Eugen Bejinariu (sündinud 28. jaanuaril 1959 Suceavas Rumeenias) on Rumeenia poliitik, kes oli peaministri kohusetäitja 21.–28. detsembrini 2004.
Leelismuldmetallid
Leelismuldmetallid on klassikalises mõistes metallid, mille oksiidid ("leelismullad") sarnaselt leelismetallide oksiididega annavad veega reageerides tugevaid aluseid (leeliseid) ning mille oksiidide sulamistemperatuur on sarnaselt muldmetallide oksiidide ("muldade") sulamistemperatuuriga kõrge.
Leelismuldmetallide hulka arvati kaltsium, strontsium, baarium ning hiljem ka raadium. Et aga viimane ei ole stabiilne element, jäetakse ta mõnikord muldmetallide hulgast välja.
Kõik leelismuldmetallid kuuluvad perioodilisussüsteemi teise rühma pea-alarühma. Peale nimetatute kuuluvad sinna ka magneesium ja berüllium, mis on elektronkatte ehituselt leelismuldmetallidega sarnased, kuid aatomite väiksema raadiuse ning kõrgema ionisatsioonipotentsiaali tõttu on nende  omadused leelismuldmetallide omadest erinevad (nende hüdroksiidid ei lahustu vees ega ole leelised). Mõnikord arvatakse leelismuldmetallide hulka ka berüllium ja magneesium. Käesolevas artiklis berülliumi ja magneesiumi leelismuldmetallide hulka ei arvata, küll aga arvatakse nende hulka raadium.
Et leelismuldmetallide aatomitel on väliskihis ainult kaks elektroni, mis asuvad tuumast kaugel, loovutavad nad need elektronid kergesti, muutudes positiivse laenguga ioonideks. Elektronide väliskihi ja eelviimase kihi ühesugusest ehitusest on tingitud kõikide leelismuldmetallide omavaheline suur sarnasus, erinevused seisnevad peamiselt suurema järjenumbriga elementide oluliselt suuremas keemilises aktiivsuses. Keemiliste omaduste poolest kuuluvad leelismuldmetallid kõige aktiivsemate metallide hulka leelismetallide järel. Nad on väga tugevad redutseerijad.
Looduses esinevad leelismuldmetallid eranditult ühenditena. Kaltsiumkarbonaat on paekivi, lubjakivi ja paljude muude looduslike kivide peakoostisaine. Loomades on kaltsium tähtis luude koostisosa. Strontsium ja baarium on palju haruldasemad kui kaltsium ja raadium on oma radioaktiivsuse tõttu veelgi haruldasem.
Kõik leelismuldmetallid moodustavad hüdroksiide, mis lahustuvad hästi vees (v.a. kaltsiumhüdroksiid, mis on vähelahustuv) ja dissotsieeruvad, eraldades hüdroksiidiioone.
Jan Hus
Jan Hus (umbes 1370 – 6. juuli 1415 Konstanz) oli tšehhi usureformaator ja filosoof. Tema pooldajaid nimetatakse hussiitideks. 15. sajandil tõi Jan Hus välja oma põhimõtted:
Jan Hus võttis tšehhi keeles kasutusele š ja ž tähe.
1415 otsustas Konstanzi kirikukogu, et Jan Hus on ketser ning ta põletati tuleriidal.
Hussiitide sõjad
, Hussiidid, Esimene Praha defenestratsioon, 1419 1420. aastatel algasid Tšehhis tšehhi vaimuliku Jan Husi algatatud roomakatoliku kiriku reformiliikumise pooldajate ning roomakatoliku kirikut pooldava Saksa-Rooma riigi vahel sõjategevus, mille haripunkt oli Tšehhis 1419–1437. Ülestõus algas 1419. aastal Prahas pärast Böömimaal kuninga Václav IV surma. Böömimaa valitsejaks valiti Leedu suurvürstiriigist Jagelloonide dünastiast Vytautas, kes valitses kuni surmani 1430. aastal.
Ülestõus haaras Praha järel ka Tšehhi lõuna- ja kirdealad. Hussiitide peamise sõjajõu moodustasid taboriidid Jan Žižka ja Prokop Suure juhtimisel, nad lõid tagasi mitu hussiitidevastast ristisõda, kuni said 1437. aastal lüüa ja 1452 alistus Tábori linn.
Mätas
Mätas on väikesel maa-alal (mikroreljeefil) taimedest vm. moodustunud väike kõrgend.
Sõltuvalt sellest, millest mätas on moodustunud, saab rääkida eri mättatüüpidest. Neist harilikuimad on samblakamarast (samblamätas) ja puhmikkõrrelistest (rohumätas) moodustunud mätas.
Rada7
Rada7.ee oli suurim eestikeelne muusikat ja kultuuri kajastav veebikeskkond. See oli oluline sõlmpunkt kõikidele ürituste korraldajatele, artistidele, meediale ja publikule. Rada7.ee tegutses augustist 1999 kuni 07. septembrini 2019.
Rahvusvahelisel tasemel oli Rada7.ee osa Music Alliance Pactist ning alates aastast 2013 olid nad CEETEP-i (Central Eastern European Talent Exchange Program) ametlik meediapartner.
Rada7.ee oli ka talendifestivali Tallinn Music Week üks peamisi partnereid, korraldades seal ühtlasi ka oma kontserdi.
Ferenc Kónya
Ferenc Kónya (9. detsember 1892 – 11. märts 1977) oli ungari jalgpallur ja jalgpallitreener.
Ta mängis Budapesti Kispesti AC meeskonnas, treeneritööd alustas 1920. aastate alguses Saksamaal. Ta oli Eesti jalgpallikoondise esimene välismaalasest peatreener 1923–1924. Osales Eesti koondisega 1924. aasta Pariisi olümpiamängudel. Pärast Eestist lahkumist töötas Itaalias, Šveitsis ja Prantsusmaal. Jäi II maailmasõja keerises kadunuks.
Eesti E-tervise Sihtasutus
Eesti E-tervise Sihtasutus on loodud Sotsiaalministeeriumi ja tervishoiuteenust osutavate asutuste ja nende ühenduste poolt.
Eesti E-tervise SA strateegilised suunad määrab kindlaks SA nõukogu kuhu kuuluvad asutajate esindajad.
Põlvkond
Põlvkond (ka generatsioon, sugupõlv) on ligikaudu ühevanuste inimeste kogum.
Mart Rannut
pisi Mart Rannut (sündinud 15. jaanuaril 1959) on eesti keeleteadlane.
Mart Rannut lõpetas Leningradi Riikliku Ülikooli rakendusliku keeleteaduse alal 1982. aastal.
Ta uurib keelepoliitikat ja keelekorraldust, eesti keele kui teise keele spetsiifikat, foneetilisi interferentsinähtusi ning keelelisi ja kultuurilisi inimõigusi.
Ta kaitses 1998 Tartu Ülikoolis doktorikraadi.
17. juunil 2008 valiti ta Tallinna Ülikooli keelepoliitika professoriks.
Tegevus poliitikas
Mart Rannut oli Eesti Kongressi liige. Ta kuulub aastast 1990 erakonda Isamaa.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosad) 135 häält ning ei osutunud valituks.
Isiklikku
Mart Rannuti isa Priit Rannut (1919–2010) oli eesti vaimulik.
Mart Rannuti ema Lehte Rannut oli eesti keeleteadlane.
Mart Rannuti abikaasa on keeleteadlane Ülle Rannut.
Nigel de Jong
pisi Nigel de Jong (sündinud 30. novembril 1984 Amsterdamis) on Hollandi jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Katari kõrgliiga klubis Al-Shahania.
De Jong alustas oma jalgpallikarjääri Ajaxis. Klubikarjääri jooksul on ta mänginud muuhulgas veel Hamburgis, Manchester Citys, AC Milanis, LA Galaxys, Galatasarays ja Mainzis.
Debüüdi Hollandi rahvuskoondises tegi ta 2004. aastal. 2010. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Hollandi jalgpallikoondises hõbemedali ja 2014. aasta maailmameistrivõistlustel pronksmedali.
De Jong on tuntud oma agressiivse stiili poolest: Manchester City 2010. aasta kohtumises Newcastle Unitediga Hatem Ben Arfal oli tal pärast kokkupõrget hollandlasega jalaluumurd. Teda kritiseeriti palju ka pärast 2010. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste finaalmängu, kus ta lõi jalaga Xabi Alonsot rindu.
Juhan Alas
Juhan Alas (21. märts 1874 Välta (Pöide vald) – 31. detsember 1963 Kuiste (Valjala vald)) oli eesti dendraariumirajaja.
Pärast õpinguid ja töötamist Riias ostis ta augustis 1897 Erna von Essenilt (sündinud Möller) Valjala kihelkonda Sassi mõisa Kuiste külla talu ning abiellus 1903. aastal.
Maetud Valjala kalmistule.
Wilhelm von Plettenberg (Liivi ordu)
Wilhelm von Plettenberg (surnud 1569) oli Liivi ordu rüütelvend 16. sajandil.
Adrian Năstase
thumb|Adrian Năstase, juuli 2004 Adrian Năstase (sündinud 22. juunil 1950 Bukarestis) on Rumeenia poliitik. Oli peaminister 12. detsembrist 2000 kuni 21. detsembrini 2004.
Jaanuaris 2012 mõistis kohus Adrian Năstase korruptsiooni eest kaheks aastaks vangi. Rumeenia ülemkohus leidis, et Năstase kogus 2004. aasta valimiskampaania ajal sotsiaaldemokraatide presidendikandidaadina ebaseaduslikult 1,6 miljonit eurot. Pärast kohtuotsuse jõustumist üritas ta enesetappu. 2013. aastal ta vabanes vanglast. Jaanuaris 2014 mõistis Rumeenia ülemkohus ta uutes kohtuasjades süüdi altkäemaksu võtmises ja väljapressimises ning määras karistuseks vastavalt 4 ja 3 aastat vangistust.
Valeri Bezzubov
Valeri Bezzubov (8. oktoober 1929 Estonia küla, Abhaasia – 9. märts 1991 Tartu) oli eesti kirjandusteadlane. Tema sünnikuupäevaks määrati ametlikult 7. november – Oktoobripöörde aastapäev (nii on kirjas ka näiteks ENE 2. väljaande I köites 1985), ent tegelik kuupäev oli varasem, 8. oktoober.
Ta õppis 1937–1940 Estonia algkoolis, 1940–1943 Vladimirovka 7-klassilises koolis, 1943–1945 Suhhumi 2. poeglaste koolis, 1949–1950 ja Prokopjevski 2. töölisnoorte keskkoolis. Aastatel 1950–1955 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis.
Ta kaitses 1969. aastal kandidaadiväitekirja "Leonid Andrejev ja vene realism XX sajandi algul" (665 masinakirjalehekülge).
1988. aastast oli ta Eesti Kirjanike Liidu liige.
Looming
Ta uuris 20. sajandi vene kirjandust, eriti põhjalikult Leonid Andrejevi loomingut. Temalt on avaldatud ka ilukirjanduslikke proosapalasid ("Lihtsad lood" – Akadeemia 2004, nr 10, lk 2213–26).
Saatesõnad
Valeri Bezzubov on kirjutanud saatesõnad mitme vene kirjaniku tõlketeostele: Fjodor Dostojevski ("Ülestähendusi põranda alt"), Ivan Bunin ("Suure paastu esmaspäev"), Leonid Andrejev ("Saatana päevik"), Mihhail Prišvin ("Kaštšei kütked"), Aleksander Malõškin ("Kolkarahvas"), Konstantin Fedin ("Vennad"), Vsevolod Ivanov ("Niidermaad"), Andrei Platonov ("Gradovi linn"), Juri Trifonov ("Teine elu. Maja kaldapealsel. Vanamees"), Fjodor Abramov ("Kodumaja").
Tsitaat
"Leonid Andrejevi loominguga tutvusin esmakordselt ülikooli neljandal kursusel. Tahtsin teha temast kursusetöö ja siis ka diplomitöö, aga minu juhendaja arvas, et Andrejevist ei tohi kirjutada. Tol ajal arvati Andrejev veel kontrrevolutsiooniliste kirjanike hulka. Minus tekkis jonn, sest selline hinnang oli ilmselt ebaõiglane. Esimesed artiklid Andrejevi loomingust kirjutasingi suurel määral kirjaniku rehabiliteerimise soovist. Hiljem oli kahju uurimata teemast loobuda. Kui töö lõpuks kaitstud sai, tekkis suurem huvi 20-ndate aastate nõukogude kirjanduse vastu" (Noorte Hääl 22. 4. 1984, vt Kirjandus).
Isiklikku
Tema tütar on tõlkija, toimetaja ja raamatukogutöötaja Katrin Raid (sündinud 1966).
Gudžiūnai
Gudžiūnai on alev Leedus Kėdainiai rajoonis, Gudžiūnai valla halduskeskus. Alev asub Dotnuvėlė jõe kaldal. Alevit läbib Vilniuse ja Šiauliai vaheline raudtee (osa Liibavi-Romno raudteest), alevis on Gudžiūnai raudteejaam.
Alevis on põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on aastal 1911 valminud katoliku kirik.
Ajalugu
Aastal 1653 mainiti Gudžiūnaid esimest korda. Aastal 1812 ehitati sinna kabel. Jaanuariülestõusu ajal toimus küla juures lahing. Tänavkülast sai alev XIX sajandi lõpus.
Aastal 1911 ehitati kabeli asemele kirik. Teise maailmasõja ajal tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude ajal oli alev kohaliku kolhoosi keskasula.
Korn
Korn (ametliku logo järgi ka KoЯn või Koяn) on USA nu metal ' i ansambel. Neid peetakse tihti selle stiili alustajateks ning Limp Bizkiti ja Deftonesi inspireerijaks.
Korn on üks 1990. aastate populaarsemaid uusi tulijaid, kelle edu algas underground-muusika fännide toetusel ja jätkus kuni tõusmiseni MTV soosituimaks videokuulsuseks.
Eellugu
Korni eelkäijaks on 1992. aastal Californias Bakersfieldis loodud heavy metal ' i bänd LAPD, mille liikmed olid kitarristid James "Munky" Shaffer ja Brian "Head" Welch, basskitarrist Reginald "Fieldy" Arvizu ning trummar David Silveria. Pärast laulja lahkumist kutsuti bändi Sexarti solist Jonathan Davis ning nimetati ansambel ümber Creepiks. Mõne aja pärast muudeti nimi Korniks.
Tegevus
1994. aastal andis ansambel välja esimese LP "KoЯn". Seejärel mindi kaheaastasele kontserditurneele koos Ozzy Osbournei, 311, Marilyn Mansoni, KMFDM ja Megadethiga. Ansambli esimest plaati osteti ligikaudu 700 000 eksemplari.
1996 oktoobris reklaamis Korn esimese ansamblina oma uut albumit "Life Is Peachy" live'ina internetis. Samal aastal jõudis ansambel rokiedetabelites kolmandale kohale.
1997. aastal kandideeris Korni esimene singel "No Place to Hide" Grammy auhinnale parima metal-esituse kategoorias. Välja anti ka teine singel "A.D.I.D.A.S.". Samal aastal oli Korn Lollapalooza muusikafestivali üks peaesinejatest ansambli Tool kõrval. Hiljem tuli ansamblil plaanitud kontserdid katkestada, sest kitarrist Shafferil diagnoositi viiruslik meningiit.
1998. aastal ilmus album "Follow The Leader", millelt pärineb singel "Freak On A Leash". Selle albumiga tõusis Korn Billboardi albumimüügi edetabelis esikohale. Detsembris valisid ajakirja Rolling Stone lugejad ansambli aasta parimaks metal-bändiks.
1999. aastal kõlas Korni lugu "The Camel Song" filmis "End Of Days". Sama aasta novembris ilmus Korni neljas album "Issues", mida ansambli solist on iseloomustanud kui "Korni kõige süngema heli ja emotsionaalsemate laulutekstidega albumit". Album jõudis Billboardi edetabelis esikohale. Novembris 1999 ilmus Korni video "Falling Away From Me", mis kandideeris MTV parima rokivideo auhinnale.
2002. aastal ilmus viies album "Untouchables". Albumilt anti välja kaks singlit: "Here To Stay" võitis Kanada MuchMusic videoauhindade jagamisel parima rahvusvahelise ansambli auhinna ning teise singlina ilmus oktoobris "Thoughtless".