cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ivan Papanin
Ivan Papanin lõpetas külakooli kiitusega, kuid pere raske materiaalse seisukorra pärast ei olnud võimalik edasi õppida ja asus tööle laevainstrumentide valmistamise töökotta. Pärast kolm aastat kestnud õpinguid saadeti ta 1913. aastal tööle Tallinna laevaehitustehasesse, kuid pärast Esimese maailmasõja algust sattus Musta mere laevastikku, kus osales revolutsioonisündmustes. Osales Vene kodusõjas ja sellele järgneval Ukraina vallutamisel Nõukogude vägede poolt 1920. aastal ja vastupanuliikumises Krimmi ebaregulaarsete väeüksuste koosseisus Ukrainat okupeerinud Saksa vägede tagalas ning Peter von Wrangelli valgekaartlaste vägede vastu. Pärast Krimmi vallutamist Punaarmee poolt teenis Tšekaa Krimmi komandandina, kelle käe all hukati Krimmis ligikaudu 80 000 isikut, peamiselt Wrangelli vägede koosseisu kuulunud ja bolševike kätte vangi langenud sõjaväelast ja nendega koos Krimmi taganenud tsiviilelanikku.
1922. saadeti Papanin Moskvasse, kus ta töötas Postiteenistuse rahvakomissariaadis sõjaväestatud valve keskvalitsuse ülemana ja asjadevalitsejana ning õppis töö kõrvalt sideasjanduse kõrgematel kursustel.
Näitus "Kohtumised"
pisi "Kohtumised" on Eesti kultuuriloole keskenduv püsinäitus Eesti Rahva Muuseumis.
Ivan Papanin
1937. aastal toimetas polaarlendur Mihhail Vodopjanov põhjapoolusele neljaliikmelise polaarekspeditsiooni, mille koosseisus olid geofüüsik Jevgeni Fjodorov, radist Ernst Krenkel, okeanoloog Pjotr Širšov ja ekspeditsiooni ülem Ivan Papanin. Üheksakuise triivimise jooksul tegid nad teadusuuringuid.
Näitus "Kohtumised"
Näitus avati Eesti Rahva Muuseumi uues majas 2016. aasta oktoobris. Näitus erineb oma lähtealustelt märgatavalt ERMi varasematest püsinäitustest. Oma roll selles on ka uuel hoonel.
Ivan Papanin
Enne Teist maailmasõda määrati ta Põhja mereteede peavalitsuse (Главсевморпуть) ülemaks, Põhja meretee avastamist ja arendamist oli alustanud 1932. aastal Otto Schmidt. Teise maailmasõja ajal oli Papanin Põhja mereteede peavalitsuse ülem (kontradmirali auastmes). 1946. aastal oli ta tervislikel põhjustel sunnitud ametikohalt lahkuma ning asuma tööle NSV Liidu okeanoloogia instituuti direktori asetäitjana ekspeditsioonide alal.
Näitus "Kohtumised"
Uue muuseumihoone rajamine tähendas terve uue kompleksi loomist. See ajendas muuseumi oma eesmärke ja identiteeti selgemini sõnastama. Eesti kultuuriloo püsinäituse põhimõtete ja käsitluslaadi määratlemisest kujunes ERMis maja valmimise aastatel selle protsessi keskpunkt.
Üldpealkiri „Kohtumised“ hõlmab 12 iseseisvast näitust, mis võtavad tervikuna enda alla ligikaudu 3500 ruutmeetrit. Näitusele sisenedes avaneb enam kui 100 meetri pikkune vaade „Ajarajale“, mis on kultuuriloo ülevaatenäitus meie asustusajaloost. „Ajarajalt“ hargnevad käigud, mis juhatavad edasi näitusesaalidesse ning nendevahelistele avatud aladele, kus asuvad mitmesugused teemanäitused. Nende hulgas on teemasid, mida ERM on käsitlenud varemgi, näiteks väljapanekud meie traditsioonilisest rahvakultuurist ja nõukogudeaegsest argikultuurist. Kuid leidub ka uusi. Varasemast suurem kaal on arheoloogilisel materjalil, samuti vaimse kultuuri aspektidel: eesti keelel ja regilaulul. Näitused on veel kodust ja toidukultuurist, looduskeskkonnast ja linnaruumist. Eraldi näitusesaal on Eesti esimese sinimustvalge, Eesti Üliõpilaste Seltsi ajaloolise lipu jaoks. Osalussaali on oodatud näitusi tegema inimesed, kes muuseumides ei tööta. Lisaks on saal tervikkogude näitamiseks ning külastajatele iseseisvaks tegutsemiseks.
Selle pealtnäha eripalgelise koosluse seob tervikuks „argikultuuri“ mõiste, mis on etnoloogias ja folkloristikas võetud kasutusele varasema „rahvakultuuri“ kõrvale ja asemel. Argikultuur tähistab kõike inimeste loodut: esemeid, kombeid, uskumusi, käitumisviise, norme, väärtusi. Argikultuur on endastmõistetav ja loomulik – see on globaalsete protsesside taustal aeglaselt ja järjepidevalt kulgev igapäevaelu nii lähemas kui ka kaugemas minevikus, inimeste ees seisvad valikud ja otsused.
Argielu kogevad kõik inimesed, olgu nad rikkad või vaesed, tähtsad või mitte. „Kohtumiste“ töörühmale pakkusid huvi pigem ajaloos vähem tuntud inimeste lood ja esemed. Teemadki valiti näitusele esindama niisuguseid kultuurilisi muutusi ja nähtusi, mida tõenäoliselt enamik Eesti rahvastikust isiklikult koges.
Mahukas nii ajalise ja temaatilise haarde poolest kui ka ruutmeetrite hulgalt, on „Kohtumised“ paljude inimeste koostöö tulemus. Aastate jooksul kuulus kuraatorite hulka üle 40 inimese etnoloogia, arheoloogia, ajaloo, folkloristika, kultuurikommunikatsiooni, keeleteaduse, kirjandusteaduse, semiootika, religiooni uuringute, geoloogia, geograafia, kartograafia, muusika ja mitmelt teiseltki alalt. Nad olid paljudest ülikoolidest, muuseumidest ja uurimisinstituutidest.
Ajarada
pisi
Eesti alal on järjepidevalt elatud umbes 11 000 aastat, alates ajast, kui Maal lõppes viimane suur jääaeg. Inimesed asusid siia kohe, kui ilmastik oli muutunud pehmeks ning metsades ja veekogudes leidus küllaldaselt saakloomi. Nad püüdsid kala ja harisid põldu. Ehitasid teid, maju ja linnu. Põletasid rauda, tõrva ja lupja. Tegid asju ja kauplesid nendega. Abiellusid, said lapsi, hoolitsesid vaeste ja haigete eest, matsid oma lähedasi. Mõistsid kohut ja vahel tegid ka ülekohut. Jutustasid lugusid, laulsid oma laule ja ajasid asju oma keeles. Nad tulid ja läksid, vahel vabal tahtel, vahel olude sunnil, mõnikord väevõimul. 11 000 aasta jooksul on muutunud kliima ja rannajoon, loomaliike on tulnud ja kadunud. On linnu asutatud ja maatasa tehtud ning uuesti üles ehitatud. On tulnud mõnigi uus usk ja kadunud vanu. On vahetunud valitsejad ja riigivõim. On loodud oma riik ja e-riik.
Ajarada juhatabki külastaja läbi Eesti ajaloo. Näitust võib läbida kahes suunas: alustades tänapäevast ja järk-järgult ajalukku kaevudes või liikudes kiviajast nüüdisaja poole. Ajarada on jagatud seitsmeks lõiguks: vabaduste aeg, elu raudse eesriide taga, moodsad ajad, raamatuaeg, ristiusu tulek, metalliaeg ja kiviaeg. Need ei ole rangelt ajaloosündmustega piiritletud. Siiski iseloomustavad iga perioodi just talle omased kultuurinähtused. Igal ajal on olnud omad reeglid, normid ja tõekspidamised, mida on määratlenud poliitilised, majanduslikud ja ühiskondlikud olud, suhted valitsejate ja naabritega ning tehnilised võimalused. Sõltumata ajastu reeglitest ja veendumustest on inimeste ees alati olnud valik, mida kommetest ja traditsioonidest arvesse võtta, mida edasi arendada ning mida muuta.
„Talu elu ja talu ilu“
pisi Eestlane valmistub kogu aeg talveks. See ütlus iseloomustab eesti taluelu põhiolemust – oskust põhjamaises kliimas ellu jääda. Talutööde rütm tulenes suvisest ja talvisest poolaastast. Põllutööd ja talvesööda varumine karjale kestsid kevadest hilissügiseni. Talvine aeg, mil päikesevalgust jagus vaid mõneks tunniks, oli metsalangetamise, tubaste tööde ja suhtlemise aeg.
Eesti Rahva Muuseumi kogude tuumik pärineb eesti talukultuurist. Kuna eesti talurahvas elas pikka aega pärisorjuses, keskendus looming esemetele, mida kasutati kodust väljaspool või rahvarohketel üritustel. Algusaja vanavarakogujate seas oli palju kunstnikke, keda paeluski just esinduslikum osa talurahva loodust – rahvakunst. Kuid oluliseks eesmärgiks seati ka argielu jäädvustamine. Nüüd võimaldavad muuseumi rikkalikud kogud näidata mitmeid talu argielu ja ilu tahke eelkõige 18. sajandist kuni 20. sajandi alguseni.
Kui palju aega ja vaeva nõudsid talutööd? Kuidas koguti materjali asjade valmistamiseks? Milliseid tööriistu kasutati külades 100 ja rohkemgi aastat tagasi? Näitus vaatleb kolme teemat: „Mets on vaese mehe kasukas“ tutvustab talurahva hooneid ja tarberiistu, „Meie igapäevane leib“ eestlase põhitoitu ja „Linast särgini, villast vammuseni“ talurahva töö- ja pidurõivad. Tähelepanu jagub ka tööprotsessidele.
„Rahvas ja riik“
Eesti iseseisvus 1918. aastal. Oli aeg, mil pärast Esimest maailmasõda tekkis Euroopas suurte impeeriumide lagunedes palju rahvusriike, teiste seas ka Eesti, mis seni oli olnud Vene keisririigi osa. Nii suured otsused ei sünni riikidel, rahvastel ega inimestel üleöö. Selleks valmistuti pikka aega, lõppeesmärki algselt tajumatagi.
Ennast harides ning võõrsilt õppust võttes kasvatas eestlane end kodanikuks. Laulu-, põllumeeste ja karskusseltsidest jõuti parteide loomiseni, millel olid poliitilised nõudmised. Vallakohtus asju lahendades, valla- ja linnaasju ajades jõuti vastutuse võtmiseni, õpiti koos tegemise kunsti. Tuli ette erimeelsusi ja tülisidki. Ent otsus iseseisva Eesti kohta sündis meie seas ja meie enda tahtena. Olime kasvatanud end rahvaks, kellel on kodanikujulgust. Kodanikuühiskonnaks kasvamine ja kodanikujulguse hoidmine jätkub iga päev.
Vähe on maailmas riike, mille emalipp on alles. 19. sajandi lõpus eesti üliõpilaste ideest sündinud lippu on hoolega hoidnud mitmed põlved eri võimu ajal. Lipp oli aastaid peidetud, et see õigel ajal taas nähtavale tuua. Pärast seda, kui ajalooline lipp 1991. aastal peidupaigast välja toodi, usaldas Eesti Üliõpilaste Selts selle hoidmise taas Eesti Rahva Muuseumile.
„Paralleelilmad“
pisi Elamine näib nii tavaline, üha uuesti korduv. Inimlik on rõõmustada, kurvastada, armastada või kahetseda, sõltumata ajast või kohast. Samas on kõik kordumatu: ühes ajas ja kohas elatud elu on nii erinev. Näitus „Paralleelilmad“ räägib elamise tavalisusest ja erilisusest 1940.–1980. aastail, mida entsüklopeediates ja kooliõpikutes nimetatakse külma sõja perioodiks. Nõukogude Liit ja lääs olid eraldatud raudse eesriidega. Toimus võidurelvastumine ja võidujooks kosmosesse, tehti poolt- ja vastupropagandat, käisid lahingud spordiareenidel. Eesti saatuseks pärast suurt sõda oli kuuluda liiduvabariigina Nõukogude Sotsialistlike Vabariikide Liitu. Raudne eesriie lahutas ka paljud pered.
Näituse peategelasteks on Eestiga seotud inimesed, kes on sündinud enne sõda või vahetult sõja järel. Nende seas on siin sündinud ja elanud, siit läinud või viidud, siia tulnud ja elama jäänud inimesed. Nad meenutavad oma elu, jutustades lugusid armastusest ja sõprusest, edust ja kirest, rõõmust ja valust, valikutest ja juhustest. Lood elust on aknaks, mille kaudu näitus heidab pilgu sellesse ajastusse. Mõned lood on ajatud, teised aga sellised, nagu külma sõja aegne võim ja ühiskond võimaldas. Mälupiltidest, eluhetkedest ja räägitud lugudest kujuneb kollaaž ajaloost. Nende lugudeta oleks suur ajalugu kuivem ja kiretum.
„Oma ase“
Kodu on ruum, kus põimuvad isiklik ja avalik maailm. Ideaalis on kodu privaatne koht, kus saab ise olla ja ise teha ning kus valitseb põhimõte „oma tuba, oma luba“. Siiski on siia ikka ja jälle sekkunud ühiskond oma ideede ja normidega. Kodusisustus peegeldab aegade muutumist, perekondade saatust ja inimeste loovust. Mõni kodu on aga kui ajakapsel, kus on säilinud terviklikult ühe ajastu interjöör.
Aastatuhandeid on Eestis elatud ja magatud ruumikitsikuses. Omaette tuba ja täielik privaatsus on Eesti kodus uue aja luksus ja kas selle juurde jäädakse või viib areng inimesed taas üksteisele lähemale, näitab aeg. Aeg ja olud on vorminud eluasemed mitmekesiseks ja kontrastseks. Värvikad ja mitmekesised on ka inimeste mälestused – lood oma kodust ja asemest.
„Süüa me teeme“
Näitus esitleb meie toidukultuuri traditsiooni ja uuenemist. Mis jääb uuest püsima ja mis hääbub? Kas need on retseptid, toorained, töövõtted või midagi muud? Lihtne on märgata Eesti toidukultuuri hooajalisust ja seotust perekondlike või kalendriliste tähtpäevadega: kevadel ilmub lauale värske räim, jõulu ajal täidab poelette verivorst ja vanaema sünnipäevalaualt ei puudu rosoljekauss. Raskem on märgata, kuidas kokad toidupärandit kujundavad. Toit on nagu kokkade hääl, mis kannab nende tõekspidamisi ja maailmavaadet ning kõneleb pere või kogukonnaga. Kuidas meie toidukultuur uueneb? Kas need muudatused on tehnoloogilised või teisenevad pigem ideed ja toidueelistused? Mida hindavad professionaalsed kokad? Näitus tutvustab ka toiduaineid, mida Eestis igapäevaselt kasutatakse.
„Inimene looduskeskkonnas“
pisi Eesti looduskeskkond on kujunenud selliseks, nagu me seda praegu tunneme, pikaajalise inimmõju tulemusena. Loodus on pakkunud vahendeid ellujäämiseks ja silmailu, kuid sealt on pärit ka ähvardavad põuad, ikaldused ja haigused. Sõltudes paljuski sellest, mida loodus on võimaldanud, on inimesed samal ajal seda ka ümber kujundanud ning sinna oma jälje jätnud.
Maailma suured keskkonnaprotsessid algavad kindlatest kohtadest ja nähtustest ning osalt ka inimeste valikutest ja otsustest. Ka siin, Eesti Rahva Muuseumis, on iga kohalviibija osa Raadi (loodus)keskkonnast. See keskkond mõjutab teda; tema kohalolek ja iga tegu omakorda seda keskkonda.
„Linnad linnas“
Kas märkad koduteel kriidiga asfaldile joonistatud roosat ja kollast keksukasti? Oled sa tähele pannud, et keegi on kortermajade vahel mänguväljakul katki läinud korvpallirõnga asemele teinud käepärastest vahenditest uue ja kevadõhtuti kajavad majade vahel pallimütsatused?
See, kuidas me linna kogeme ja tajume, on seotud sellega, kes me oleme – millise elukogemuse, maailmavaate ja haridusega, kui vanad ja mis soost. Päevast päeva samal tänaval kõndival vanahärral ja lapsevankriga noorel isal on tänavast omad kogemused ja mälestused. Arvatavasti ei kujuta kumbki neist päris hästi ette, milline on see tänav seal mängiva kolme tüdruku jaoks. Igal inimesel on oma linn.
„Linnad linnas“ vaatleb linnaruumi ja linnaga seotud kujutlusi laste ja noorte silme läbi. Mida panevad lapsed ja noored linnakeskkonnas tähele? Kus nad käivad ja mida nad teevad? Kuidas nad muudavad linnaruumi enda omaks? Näituse teeb eriliseks see, et need eksponaadid on välja töötatud koos laste ja noortega. Selle asemel et uurida laste linnaruumi tundmaõppimiseks lapsi ja noori, uurisid kuraatorid nendega koos linna.
„Keelekatel“
pisi Friedrich Robert Faehlmanni muistendi järgi oli nii: inimesed olid omavahel tülli läinud ja Vanataat otsustas nad maailma laiali saata ning igaühele oma keele keeta. Kuna virgad eestlased jõudsid kohale veel enne, kui keelekatel keema oli läinud, said nad endale Vanataadi enda keele.
Analüütilise filosoofia seminar
pisi|400px|Seminaristid Tartus [[Philosophicumis 19. aprillil 2022. Paremalt: Anto Unt, Roomet Jakapi, Jaan Kangilaski, Jaan Kivistik, Bruno Mölder, Uku Tooming, Taavi Laanpere. (Foto: K. Kull.)]] Analüütilise filosoofia seminar (ka Kõivu seminar) on Tartus alates 1991. aasta maist tegutsenud analüütilise filosoofia teemaline ürituste sari, eesti filosoofia esimesi järjekindlaid ja püsivaid loomispaiku.
Näitus "Kohtumised"
„Keelekatel“
Teistelgi rahvastel on oma keele kohta seesuguseid ilusaid lugusid. Enamasti ongi keel see, mis üht rahvast teistest eristab. Eesti keel on üks läänemeresoome keeltest. Seda on mõjutanud nii naaberkeeled kui ka teised keeled, mida siin maal on kõneldud. Keel on keerukas süsteem, mis koosneb häälikutest, millest tehakse sõnad, laused ja tekstid. Kõige selle kokkupanekul kasutatakse üldisemaid ja eriomasemaid reegleid. Teisipidi on igas keeles palju allkeeli. Eestimaa on olnud sajandeid keeleline lapitekk, kuhu mahtus üle 100 pisikese murraku. Lisaks geograafilistele murretele on keeles kaks suurt ja teineteisest erinevat allkeelt: suuline ja kirjalik keel, ning palju registreid, nagu luulekeel, argikeel, lastekeel jms. Päris omaette keel on kurtide keel.
Analüütilise filosoofia seminar
Seminari hingeks oli selle esimesel aastakümnel Madis Kõiv, kes oli ka varem TA Füüsika Instituudis teoreetilisi seminare eest vedanud, kuid asus 1991. aastal Füüsika Instituudist lahkudes eesti filosoofide uut põlvkonda ette valmistama.
Näitus "Kohtumised"
„Keelekatel“
Keel muutub pidevalt. Paljud muutused toimuvad põlvkondade jooksul, aga samas loob inimene keelt iga päev. Ta ehitab pidevalt lauseid, mida keegi pole öelnud, ja loob mõnikord sõnu, mida keegi pole kasutanud. Näitusel „Keelekatel” saab eesti keelt kuulda ja lugeda. Mis on eesti keele eripära? Millised on eesti keele häälikud ja kuidas kõriorel täishäälikuid teeb? Mille poolest erinevad allkeeled kirjakeelest? Kuidas eesti keel muutus selliseks, nagu ta tänapäeval on?
Analüütilise filosoofia seminar
Seminari raudvaraks on Jaan Kangilaski, kes on korraldanud seminaris arutatud analüütilise filosoofia olulisemate teoste tõlkimist eesti keelde. Seminari liikmed on pikka aega olnud ka Anto Unt, Piret Kuusk, Bruno Mölder, Veiko Palge, Arne Merilai, Jaan Kivistik, Margo Laasberg jt.
Näitus "Kohtumised"
„Regilaul“
Regilaul on suulise rahvakultuuri looming, kus on võrdselt tähtsad sõnad, viis ja esitamistava. See on aastatuhandeid kujunenud läänemeresoome keeleruumis, ühendades hõime poeetilise mõtteilma kaudu. Ühine on värsivorm, ühised on luulekujundid ja kinnisväljendid, aga samas on igal hõimul oma eripärane regilaulu traditsioon.
Analüütilise filosoofia seminar
Seminarist sai alguse Eesti Analüütilise Filosoofia Selts.
Näitus "Kohtumised"
„Aja jälg Eesti vaibal“
pisi Tänapäevainimesele tähendab vaip tavaliselt põrandakatet, vahel ka seinavaipa või esinduslikku gobelääni. Eesti muuseumikogudes leidub aga suur hulk talurahva sõidu- ja asemetekke ning muistseid õlakatteid, mida on samuti nimetatud vaipadeks.
Esimesed teated Eesti vaipadest on sama vanad kui Eestimaa kohta käiv ajalookirjutus. Henriku Liivimaa kroonikas on kirjas, et ristisõdalased said 1224. aasta Harjumaa sõjaretkel kolme linnust ähvardades lisaks maksudele palju vaipu (waypas quam plures). Tõenäoliselt pidas kroonik nimetamisväärseks villaseid kaunistatud õlakatteid. Hilisemates orduaegsetes ürikutes on sellise kehakatte nimetus vayp, wep või wepae. Tekk on paarsada aastat tagasi kodunenud laensõna saksa keelest (Decke ’kate’, decken ’katma, kaitsma’), mis viitab eseme otstarbele. Ürgse soome-ugri sõna versioonid sõba, sõuke, sõpp on Eestis kasutusel olnud õlakatte või ümber puusade mähitava vaipseeliku nimetusena. Eesti saartel on aga sõbaks kutsutud hoopis aseme- ja meretekke. Nii on Eestis juba pikka aega kattevaipade nimetustena paralleelselt kasutusel olnud kolm nimetust: sõba, vaip ja tekk. Viimase aastasaja jooksul on käibele tulnud palju erineva otstarbega vaipu. Muistsetele kehakatetele, taluaegsetele aseme- ja sõidutekkidele on lisandunud põranda- ja seinavaibad, tugitooli- ja diivanikatted, vannitoavaibad, lapsevankritekid, autoistmekatted… Omaette kultuurinähtuseks on muutunud kunstnike vaibalooming.
Eesti Rahva Muuseumi kogus on üle 3000 vaiba. Vanimad on kootud 18. sajandil, enamik pärineb aga 19. ja 20. sajandist. Leidub ka uuema aja tekstiilikunstnike vaibaloomingut. Näitus „Aja jälg Eesti vaibal” toob vaataja ette nii muistseid sõbasid kui ka vanade rahvakunstimeistrite ja professionaalsete tekstiilikunstnike eriotstarbelisi vaipu.
Avatud fond
Eesti Rahva Muuseumi kogudesse kuulub üle miljoni museaali, nende seas mitusada tuhat eset. Näitustele jõuab neist aga vaid murdosa. Näitusi ette valmistavad kuraatorid ja kujundajad teevad oma valiku näituse sisust lähtuvalt, eelistades erilisi, hästi säilinud ja ilusaid või vastupidi tüüpilisi esemeid, mis aitavad jutustada lugu. Nii juhtub, et mõni karismaatiline ese satub ikka ja jälle näitusele, mõnda aga pole 100 aasta jooksul üldse eksponeeritud. Avatud fondis eksponeeritakse ühte tüüpi esemeid tervikkogudena. Alati pole see õigupoolest võimalik, sest mõnda esemetüüpi, näiteks õllekannusid või postmarke, on muuseumis nii palju, et kõik ei mahu korraga välja parimagi tahtmise juures. Sellegipoolest saab avatud fondi saalis ülevaate kogude mitmekesisusest.
Tegelussaal
Tegelussaal on näitusel „Kohtumised“ asuv õpikeskkond, kus viiakse sageli läbi haridusprogramme, aga tegelikult on siia oodatud tegutsema kõik külastajad. Tegelussaalis saab uurida maailma ja Eesti ajaloo kronoloogiat, katsuda ja kogeda eri ajastute esemeid ja materjale ning võrrelda viiest ajajärgust pärit kodu makette. Astu sisse!
Kuno (maamarssal)
Kuno (ka Cono) oli Liivi ordu maamarssal aastal 1306.
Maamarssal Kuno päritolu ja eelneva elu kohta pole midagi teada, samuti mitte ka seda, mis temast hiljem sai. Teda ei saa ilmselt samastada ka aastatel 1298–1307 Lihula komtuuriks olnud Konrad von Oldenburgiga. Samas on teatud võimalus, et tegemist on sama isikuga, kes oli aastal 1316 Dünamünde komtuur, kelle kohta peale sama eesnime (Cuno) pole midagi teada.
Peeter Normak
Peeter Normak (sündinud 15. oktoobril 1952) on eesti matemaatik.
Ta lõpetas aastal 1970 Tallinna 1. Keskkooli ja aastal 1975 kiitusega Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonna. Aastatel 1975–1978 oli ta aspirantuuris Moskva Riiklikus Ülikoolis. Kaitses aastal 1982 Moskva Riiklikus Ülikoolis füüsika-matemaatikakandidaadi väitekirja.
Harilik aspar
Harilik aspar (köögiviljana spargel ja toalillena asparaagus; Asparagus officinalis) on aspariliste sugukonda aspari perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Peeter Normak
Ta on alates aastast 1993 Tallinna Ülikooli (kuni aastani 2005 Tallinna Pedagoogikaülikool) informaatika professor. Aastatel 1996–2006 täitis ta ühtlasi ülikooli teadus- ja arendusprorektori ülesandeid.
Isiklikku
Tema emapoolne vanaisa oli eesti matemaatik, pedagoog ja koolijuht Villem Nano.
Harilik aspar
Vars
Noor võrse ehk n-ö küünis sirgub maa-aluse juure küljes.
100px|thumb|left|Hariliku aspari õied Täiskasvanud aspari vars puitub. Tugevasti harunenud vars on püstine ja võib kasvada 1,5–2 m kõrguseks. Taime varrel kasvavad helerohelised, kaharad, 3–6 kaupa kimpu kogunenud 1–3 cm pikkused ja 1 mm laiused, lehtede ülesandeid täitvaid harud ehk kladoodid.
Õis
Üldiselt on harilik aspar kahekojaline taim. Leidub aga ka vorme, millel samal taimel on nii isas- kui emasõied, samuti mõlemasooliste õitega taimi. Õied on kellukakujulised, rohekasvalged kuni kollakad, 4,5–6,5 mm pikad, paiknevad kas üksikult või 2–3 kaupa. Õiel on 6 alusel osaliselt kokku kasvanud õielehte.
Vili
Vili on kolmekambriline, väike, punane mari, mille läbimõõt on 6–10 mm. Igas kambris on 1–2 musta seemet.
Levila
Looduslikult kasvab ta rannikul Põhja-Hispaaniast kuni Loode-Saksamaani, samuti Briti saartel. Eestis leidub seda looduslikult läänesaarte rannikul ja laidudel. Mõned autorid käsitlevad metsikut asparit iseseisva liigina Asparagus prostratus.
Ajaloost
Harilik aspar on Vahemere maade idaosast pärit. Seda on kasutatud üle 2000 aasta, esialgu ainult ravimtaimena. Vana-Kreekas oli harilik aspar üks armastusejumalanna Aphrodite tunnuseid. Sellega pärjati vastabiellunuid ja ehiti pulmaloože.
Ammu enne Vana-Kreeka ja Vana-Rooma tsivilisatsiooni oli spargel väidetavalt levinud juba Vana-Egiptuses.
Arvatakse, et sparglit hakati köögiviljana kasvatama kõigepealt Vana-Roomas. Spargli kirjeldusi võib kohata Rooma õpetlaste töödes, näiteks Plinius Vanema "Loodusloos". Vanad roomlased tõid esile spargli virgutavat toimet, muutes nukrad ja sünged lõbusateks ja elurõõmsateks. Spargli omadustele pühendati sel ajal terveid traktaate. Hariliku aspari ladinakeelses nimetuses viitab sõna officinalis raviotstarbele. Roomlased hindasid seda taime nii väga, et kandsid seda amuletina kaelas. Maailma vanimas säilinud kokaraamatus, Apiciuse 3. sajandi teoses "De re coquinaria" on spargli küpsetamise retsept. Keskajal kasvatasid taime peamiselt araablased, Euroopas oli ta unustatud. Louis XIV ajal läks spargli kasutamine taas moodi. Alates 17. sajandist on aretatud hulk sorte, mida tänapäeval kasvatatakse eelkõige Euroopas, Mehhikos, USA-s ja Taiwanil.
Kasvatamine
Tänapäeval kasvatatakse lõviosa sparglist Hiinas. Maailma suuruselt teine sparglitootja on Peruu, kes on ka maailma suurim sparglieksportija. Suurim valge spargli tootja on Hispaania. Suurim spargliimportija on USA, kes on ise tootmise poolest koos Mehhiko ja Saksamaaga maailma neljas kuni kuues riik.
Toiteväärtus
thumb|Spargel kartulite ja kastmega thumb|[[François Bonvin "Natüürmort sparglitega"]] Spargel on rikas valkude, mineraalainetest raua, seleeni, kaaliumi, naatriumi ja fosfori poolest. Äsjakorjatud roheline spargel on valgest sparglist vitamiinirikkam. Sparglis on foolhapet; vees lahustuvat vitamiini S-metüülmetioniin; C-, A- ja B-vitamiini.
Kasutamine
Hariliku aspari söödav osa on noor võrse ehk küünis. Harunenud vars enam söögiks ei kõlba. Peamine tarbimishooaeg kestab märtsist juuni lõpuni.
Rahvameditsiinis kasutatakse asparit südamepuudulikkuse, maksa- ja neeruhaiguste ning podagra korral. Seda kasutatakse maksahaiguste korral, kuna aspar kaitseb maksa rakke.
Köögiviljana kasvatatakse Eestis harva, tihedamini ilutaimena. Süüakse paarkümmet sparglisorti kolmesajast.
Uriin
Spargli mõju sööja uriinile on täheldatud juba ammu. John Arbuthnot kirjutas 1735 oma teoses "Essee toitude loomusest" ("An Essay Concerning the Nature of Aliments"): "asparaagus ... muudab uriini lõhnavaks (eriti kui ta on valgena lõigatud) ja sellepärast on mõned arstid kahtlustanud, et see ei ole hea neerudele. Kui nad vanemaks saavad ja puituma hakkavad, kaotavad nad selle omaduse, aga siis nad ei ole enam nii nauditavad."
Marcel Proust kirjutas: "Asparaagus muudab minu pissipoti lõhnaõlipudeliks."
Enamik inimesi seda lõhna siiski ei tunne. Kahtlustati, et osa inimesi seedib sparglit kuidagi teistmoodi, nii et nende uriin ei lõhna pärast spargli söömist. Alates 1950. aastatest on seda teaduslikult uuritud, kuid alles 1989 selgitati välja, et kõigi sparglit söönud inimeste uriin on ühtemoodi lõhnav, kuid kõigest 22% inimestest on geen, mis võimaldab seda lõhna tajuda.
Mõned aspari koostisained metaboliseeruvad, andes uriinile lõhna mitmesuguste väävlit sisaldavate laguproduktide tõttu. Nende hulka kuuluvad tioolid, tioestrid ja ammoniaak. 1987. aasta uurimus tegi kindlaks kuus keemilist ainet, mis koos lõhna moodustavad: metaanetiool, dimetüülsulfiid, dimetüüldisulfiid, bis(metüültio)metaan, dimetüülsulfoksiid ja dimetüülsulfoon. Neist kaks esimest on kõige teravama lõhnaga, aga kaks viimast muudavad lõhna magusaks. Esimese selleteemalise uurimuse tegi juba 1891 Marcel Nencki, kes eraldas üksnes metaanetiooli ja pidas seda kogu lõhna eest vastutavaks.
Kõik need ained tekivad asparaagushappe ja selle derivaatide lagunemisel, sest see on ainus asparile ainuomane keemiline aine, mis väävlit sisaldab. Noored taimed sisaldavad asparaagushapet rohkem, sellepärast on noorte taimede söömise järel mõju tugevam. Bioloogiline mehhanism, kuidas asparaagushape nendeks aineteks laguneb, on esialgu veel ebaselge.
Harilik aspar laiatarbekultuuris
Alan Alexander Milne'i teoses "Karupoeg Puhh" kasvatas Notsu asparit.
Leonhard Tiganik
Leonhard Johann Eugen Tiganik (25. november 1900 Võru – 9. veebruar 1974 Karlstad, Rootsi) oli eesti keemik.
Õppis Tartu Ülikoolis 1920–1928 keemiat, lõpetas 1928, mag. chem. 1928 (Kolloidide dielektrilisi omadusi ja andmeid želatiini lahuste kuuldefrekventsete dielektriliste konstantide kohta, dr. phil. nat. 1932 (Dipolmessungen an Benzolderivaten. Einige Regelmässigkeiten bei Halogen-, Nitro-, Methyl- und Amino-Abkömmlingen). Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Osales Vabadussõjas, alates 1933 Tartu Ülikooli õppejõud, 1935 eradotsent, 1935 dotsent, 1937 dotsent.
Põgenes 1944. aastal Rootsi.
Ajalooline aeg
Ajalooline aeg algas pärast esiaja lõppu kirja kasutuselevõtuga. Eri maades ja piirkondades algas ajalooline aeg erineval ajal, teadaolevalt võeti kiri esimesena kasutusele Mesopotaamias Sumeris (4. aastatuhandel eKr). Tänu kirjalikele allikatele on ajaloolise aja kohta teada ajalooliste sündmuste üksikasju koos nimede ja enam-vähem täpsete daatumitega.
Mõnes maas (näiteks Kreekas, Itaalias, Egiptuses, Iraagis, Iraanis, Indias, Hiinas) hõlmab ajalooline aeg Vahemere maade perspektiivist hinnatuna osa vanaajast, keskaja, uusaja ja uusima aja. Teistes piirkondades võis ajalooline aeg alata ka keskajal, uusajal või koguni uusimal ajal. Eestis algas ajalooline aeg 13. sajandi alguses.
Põgenemine
Põgenemine on kiire eemaldumine akuutse ohu allikast või salajane lahkumine valve alt.
Toetatud elamine
Toetatud elamise teenus on üks erihoolekande teenustest, mida pakutakse psüühikahäirega inimestele toimetuleku parandamiseks.
Toetatud elamise teenuse saamiseks peab inimese toimetulek nii palju alanenud olema, et ta ei ole suuteline iseseisvalt lahendama igapäevaelu keerulisemaid probleeme. Keerulisemad probleemid oleksid:
Toetatud elamise teenuse saamisel peab klient olema võimeline igapäevaelus enda eest hoolitsema – toitu valmistama, enesehügieeniga pidama, kommunaalmakseid maksma.
Toetatud elamise teenuse osutamise korral klient saab elamispinnana kas toa korterist või ühetoalise korteri. Teenuse osutaja ei saa eraldatud elamispinna eest mingit kasumit, mis tähendab seda, et ei sõlmita klassikalist üürilepingut (lepingut, mille puhul on üürileandja eesmärk saada elamispinna üürimisest kasumit).
Toetatud elamise teenus sisaldab regulaarset juhendamist, mille tulemusena klient viib ellu elamisega seotud tulevikunägemused. Juhendamise maht on umbes üks tund päevas. Juhendamine sisaldab nii motiveerimist kui ka õpetamist.
Seega täidab toetatud elamise teenus kahte eesmärki:
Toetatud elamise teenuse osutaja on tavaliselt mittetulundusühing, mis saab riigilt toetatud elamise teenuse osutamise eest riiklikult fikseeritud tasu.
Kiwa
Kiwa (õieti Jaanus Kivaste; sündinud 11. septembril 1975) on eesti kunstnik, helilooja, kuraator ja literaat, kirjastuse ;paranoia asutaja. pisi|Kiwa Tartus [[Supilinna päevadel 2017. aastal.]] Ta on õppinud Tartu Kunstikoolis ja Eesti Kunstiakadeemias skulptuuri.
Cabaret Derrida
Cabaret Derrida on Kiwa kureeritud eksperimentaalne multimeediaetendus, mis pretendeerib video, multimeedia, muusika, moe ja performance'i ühendamisele seninägematuks suurvormiks, ja mille nimi on tuletatud dada Cabaret Voltaire'ist.
Sünonüüm
Sünonüüm (vanakreeka sõnast synōnymos 'kaasnimeline') on häälikuliselt erinev, kuid tähenduselt sarnane või väga lähedane sõna.
Täissünonüüm on teise sõna/sõnaühendiga tähenduse poolest täiesti samane, osasünonüüm (täissünonüüm: lähisünonüüm) on teise sõna/sõnaühendiga tähenduse poolest lähedane, osalt sarnane sõna/sõnaühend.
Sünonüümid jagunevad leksikaalseteks ja grammatilisteks sünonüümideks.
Leksikaalsed sünonüümid on sünonüümid, mis on kujult üksteisest erinevad, kuid tähenduse poolest sarnased või lähedased samast sõnaliigist sõnad. Näiteks ämber – pang.
Grammatilised sünonüümid on sünonüümid, mis on leksikaalselt samasisulised, aga grammatiliselt vormistuselt erinevad keelendid. Näiteks nahkjas – nahataoline.
Váh
thumb|Váh [[Piešťany lähedal]] Váh (saksa keeles Waag, ungari keeles Vág, poola keeles Wag) on jõgi Slovakkias.
Váh algab Kõrg- ja Madal-Tatra mägede vahelisest orust kahe haruna, Valge Váh (Biely Váh) ja Must Váh (Čierny Váh). Musta Váhi lähtest mõõdetakse jõe pikkust. Váh voolab ülemjooksul Karpaatide ahelike vahel läände, seejärel pöördub Kesk-Doonau madalikul lõunasse ja suubub Doonausse.
Jõe pikkus on 406 km. Váh on pikim algusest lõpuni Slovakkias voolav jõgi ja ühegi teise jõe Slovakkias voolav osa ei ole pikem kui Váh. Jõe valgla on 15 075 km², see hõlmab suurema osa Lääne-Slovakkiast. Valgla piir on paljudes kohtades Slovakkia piiriks Poola ja Tšehhiga. Jõe vooluhulk suudmes on 22,3–1825, keskmiselt 152 m³/s. Jõgi algab 664 m kõrguselt merepinnast ja tema suue on 106 m kõrgusel merepinnast, nii et jõe lang on 558 meetrit.
Lähtest suudmeni läbib Váh järgmised linnad: Liptovský Hrádok, Ružomberok, Žilina, Bytča, Považska Bystrica, Púchov, Ilava, Dubnica nad Váhom, Trenčin, Nové mesto nad Váhom, Pieštany, Hohlovec, Šala ja Komárno. Viimane asub Váhi suudmes.
Váhi suurimad lisajõed on Orava jõgi (paremalt), Dudváh (paremalt) ja Nitra (vasakult).
Váhi jõe orus kulgevad Slovakkia peamine raudtee liinil Bratislava–Žilina–Košice ja peamine maantee Bratislava–Žilina–Poprad.
Jõel on 16 hüdroelektrijaama. Nende ehitamine algas juba 1930. aastatel.
Staatspräsident Päts
Staatspräsident Päts on Konstantin Pätsi järgi nimetatud hübriid-teeroosisort.
'Staatspräsident Päts' aretati Christoph Weigandi poolt 1937. aastal 'Ofelia' ja 'Souvenir de Claudius Perne' ristamisel ja nimetati Späthi aiandusfirma kauaaegse kliendi järgi.
Roosisordi õied on kreemikaskollased, suured, pleegivad heledamaks. Lehed helerohelised. Põõsa kõrgus 70 cm. Keskpärase haigus- ja talvekindlusega.
Kojastu
Kojastu küla asub Raplamaal Märjamaa valla lääneosas. Külast voolab läbi Velise jõgi ja Avaste oja. Kojastu asub valdavalt madalal jõeluhal, kus keskmiselt viie aasta jooksul kord toimub tõsisem üleujutus.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vigala valda.
Kojastu moodustab Lääneranna vallas oleva Rumbaga kaksikküla. Aastani 1977 oligi küla nimi Kojastu-Rumba.
Küla olulisim ajaloomälestis on Kojastu kalmed.
Aleksei Leonov
pisi|Aleksei Leonov 1974. aastal pisi|Aleksei Leonov 2016. aastal pisi|Leonov Saksa DV postmargil Aleksei Leonov (vene Алексей Архипович Леонов; 30. mai 1934 Listvjanka, Kemerovo oblast – 11. oktoober 2019 Moskva) oli Nõukogude Liidu kosmonaut. Ta oli esimene inimene, kes väljus kosmoselaevast avakosmosesse.
Leonov startis kosmoselaeva Voshod-2 pardal koos Pavel Beljajeviga 18. märtsil 1965 Bajkongõri kosmodroomilt. Lend kestis 26 tundi ja 2 minutit. Lennu ajal väljus ta skafandris Berkut avakosmosesse ning viibis seal 12 mintutit ja 9 sekundit.
Teise kosmoselennu sooritas ta 1975. aastal Sojuz-19 pardal. 15. juulil startinud lend kestis 5 päeva, 22 tundi ja 30 minutit.
1965. aastal sai ta NSV Liidu kosmoselenduri aunimetuse. 1975 sai ta lennuväe kindralmajori auastme.
Leonov oli abielus ja tal oli kaks last.
Aabenraa
Linn on Saksamaa piiri lähedal (piirini on umbes 25 km, kaugus piirilinnast Padborgist on 30 km). Ka Saksa linn Flensburg on ainult 30 km kaugusel.
Aastatel 1970–2006 oli ta Lõuna-Jüütimaa maakonna halduskeskus.
Elanike arv on 16 042 (1. jaanuar 2009).
Linna ümbritsevad nõlvad ja metsad.
Nimi
Linna kohal oli kunagi Opnøri küla (1231). Selle nime algus opn tähendab 'lahtine, avatud', teine osa ør tähendab 'kruusane rand'.
Praeguses nimes on sellele lisatud å ('jõgi').
Aastal 1257 on asulat mainitud nimega Obenroe. 1335. aastast sai ta linnaõigused Opneraa nime all.
Linna nimi enne 1948. aasta õigekirjareformi oli Aabenraa. Reformiga asendati taani keele õigekirjas täheühend aa tähega å. Linnanimesid lubati selle reformiga kirjutada nii vanas kui ka uues kirjaviisis.
Aastast 1956 hakati kõikides riigiasutustes kasutama linnanimedes å-d. Aastal 1984 anti hoolimata keelemeeste vastuseisust linnadele õigus valida, kuidas nad oma linna nime kirjutavad. Åbenrå valis nimekuju Aabenraa. Vanast kirjaviisist hoiti kinni osalt sellepärast, et reform tõi linna nime tähestiku algusest lõppu. Taani keelekorraldajad peavad õigeks mõlemat nimekuju.
Eestikeelne põhinimekuju on Aabenraa.
Linna nime kohalik hääldus on ['afnrooe] (Affenråe).
Sakslased
Aabenraas on veel märkimisväärsel arvul sakslasi, kes on ühinenud saksa põhjašlesviglaste liitu. See rahvusvähemus on Taanis kaitstud.
Elanike arv
Elanike arv (alates 1980. aastast) 1. jaanuari seisuga:
Haldus ja poliitika
Linnapea on Poul Thomsen (Venstre).
Majandus
Linnal on vana sadama- ja laevaehitustraditsioon. Linnal on olnud suur kaubalaevastik. Praegu on seal Põhja-Schleswigi suurim ja tähtsaim sadam, mis on avar ning sügavuselt Taanis 3. kohal (8,5 m või 7,5 m).
Elanike traditsiooniline elatusallikas on olnud loomadega, eriti hobustega kauplemine. Linna ümbrus on rikas põllumajanduspiirkond.
Pärast Preisimaa võimu alla minekut 1864 käis linna majandus alla.
Linn on kuurortlinn.
Liiklus
Kopenhaagenist on Aabenraa 260 km edelas, sõidukaugus on 325 km. Sõidukaugus Aarhusist on 155 km, Aalborgist 265 km, Esbjergist 85 km ja Odensest 125 km. Haderslev on 25 km kaugusel, Tønder 45 km kaugusel ning Sønderborg ja Padborg 30 km kaugusel.
Lähemad lennujaamad on Sønderborgis (35 km kaugusel) ja Billundis (95 km).
Parvlaevaühendus on muuhulgas Klaipėdaga.
Ajalugu
Kaluriküla põletasid vendid 1148. Hiljem rajati sinna loss Aabenraahus. Schleswigi hertsog Valdemar (hiljem Taani kuningas Valdemar II) võttis seal 1193 vangi piiskop Valdemari.
1240. aastast on ta kaubalinn. Linna esimene kirik Sct. Knuds Kirke asus arvatavasti praeguse kinnistu Skibbrogade 7 kohal. 1247 oli linnas suur tulekahju, mille põhjustasid kuningas Erik Adraraha ja tema venna hertsog Abeli vahelised lahingud. Tulekahjus hävis loss ja suurem osa linnast, sealhulgas arvatavasti ka kirik. Loss ja linn ehitati taas üles. Linna territooriumi laiendati kuninga loal vallikraavist põhja poole. Künka otsa väljapoole linna endist territooriumi ehitati uus kirik Sct. Nicolai Kirke.
30. märtsil 1848 algas seal schleswig-holsteinlaste ja taanlaste konflikt. 1864–1920 kuulus linn Preisimaale (Saksamaale). Rahvahääletusega läks Põhja-Schleswig 1920 Taanile tagasi.
Arhitektuur
Vanalinn on vaatamisväärsus. Eriti väärib tähelepanu punastest tellistest Sankt Nicolai Kirke 13. sajandist Valdemar II ajast.
Sct. Nicolai Kirke
Kirik ehitati kahes järgus, mõlemad hilisromaanikas. Tegemist on ühelöövilise, ristikujulise põhiplaaniga kirikuga. Risti kummalgi harul on apsiid. See annab tunnistust Inglismaa romaanika mõjust. Ka kooril oli apsiid. See eemaldati 1641, kui koori laiendati pisut ida poole. Keskajal lisati piki koori põhjakülge käärkamber, mida 1641 samuti ida poole laiendati.
Aastatel 1949–1956 toimus põhjalik restaureerimine. Suurem osa sisustust pärineb sellest ajast, sealhulgas 31 registriga orel, mis on ehitatud Aabenraa orelitöökojas Marcussen & Søn.
Barokne altar pärineb 1642. aastast. Selle annetas maksukoguja Joachim Danckwerth abikaasaga. Koori lõunaseinal on nende portreed.
Koori põhjaseinas on kaks looži koguduse varakatele isikutele. Kõrval on praost Peter Paulseni portree. Paulsen oli 1811–1837 Sct. Nicolai Kirke pastor; tema asutas ka linna hoiukassa.
Kooris on luugi all hauakamber raidkirjadega 1684. aastast.
Ristimiskivi on kiriku keskel. Selle alus on romaani stiilis, ülemine osa pärineb 1956. aastast. 1826. aastast pärinev vana ristimisvaagen asub Aabenraa muuseumis.
Koori põhjaosas on laevamudel, mis kannab kuningas Fredrik V monogrammi. Seinal on mälestustahvel 1870.–1871. aasta Prantsuse-Preisi sõjas langenutele. Koori lõunaosas on esimeses maailmasõjas langenud 295 aabenraalase nimed. Kiriku ees on ausammas esimeses maailmasõjas langenutele (autor Johannes Bjerg; 1923).
Haritornis on kolm kirikukella. Vanim neist pärineb 1613. aastast. 1917. aastal sulatati kaks kella sõjalisteks vajadusteks üles ning 1921 asendati need uutega. Uued kellad olid annetus taanlastelt, kes elasid Põhja-Schleswigist põhja pool.
Kultuur
Iga aasta juulis toimub Tiltingi festival, kus korraldatakse paraade ja ilutulestikke ning mängivad puhkpilliorkestrid.
Rubtsovsk
Asutatud 1886, linnaõigused sai 1927.
Rubtsovskil on kaks sõpruslinna: Grants Pass Ameerika Ühendriikides ja Tacheng Hiinas.
Veehaare
Veehaare ehk veehaardeehitis on ehitis, mille kaudu toimub vee võtmine kas veekogust või põhjaveekihist, juhtimaks seda läbi kanalite või teiste vesiehitiste kohta, kus seda parasjagu vaja on.
Allan Vainola
pisi|Allan Vainola kirjandustänaval 8. septembril 2018 pisi|Allan Vainola (2006) Allan Vainola (varasema nimega Allan Annus; sündinud 11. märtsil 1965 Tartus) on eesti kitarrist, laulja, helilooja ja anarhist.
1983. aastal lõpetas ta Tallinna 10. Keskkooli.
On tegutsenud ja tegutseb järgmistes ansamblites:
Vainola on ka mitme menuka teatrilavastuse, sh "Ronja", "Huck", "Daamide õnn" ja "Mort, surma õpilane", muusika autor. Vainola teatrimuusikaga on ilmunud album "Teatriõhtu" (2001). Allan Vainola kirjutatud on paljude teiste seas ka laulude "Riia mu arm", "Insener Garini hüperboloid", "Elagu Proudhon!", "Pille-Riin", "Subatlantiline kohtumine", "Eleegia", "1905" ja "Kaks meest" muusika.
2006 alustas Vainola kontserte uue projektiga ja tuli välja soolodebüüdiga "Unenäopüüdjad".
2007. aastal pälvis Allan Vainola Eesti Muusikaauhindade jagamisel Aasta Meesartisti tiitli "Unenäopüüdjad" eest.
2007. aasta lõpus ilmus autoriraamat "Allan Vainola laulud" koos nootide, sõnade ja kitarriakordidega.
2011. aastal kevadel ilmus Allan Vainola sulest raamat "Inventuur".
Isiklikku
Tema poeg Hyrr Innokent Vainola teeb samuti muusikat.
Allan Vainola on abielus eesti luuletaja Kätlin Vainolaga. Neil on kaks poega.
Wesergebirge
thumb|Vaade [[Kaiser-Wilhelm-Denkmal|Keiser Wilhelmi monumendilt (Wittekindsberg, Wieheni mäed) üle Porta Westfalica Jakobsbergile (Wesergebirge)]]
Wesergebirge ('Weseri küngastik'), ka Weserkette ('Weseri ahelik')), moodustab madala seljandiku, kuni 326,1 m üle merepinna, Weserberglandis Saksamaa Nordrhein-Westfaleni ja Alam-Saksi liidumaal.
Paksult metsaga kaetud Weseri seljandik on üks Saksamaa Mittelgebirge põhjapoolsetest ääremaadest Põhja-Saksa madaliku lõunaserval ning moodustab osa TERRA.vita looduspargist läänes ja Weserberglandi Schaumburg-Hamelni looduspargist idas.
Valglinnastumine
Valglinnastumist ei ole üheselt defineeritud. Mõistet kasutatakse peamiselt negatiivses kontekstis, kuna valglinnastumist seostatakse selliste tervist või keskkonda kahjustavate teguritega nagu ülekaalulisus, õhusaaste ja teede ülekoormus. See-eest pooldajad aga usuvad, et valglinnastumine illustreerib kohaliku majanduse jõudsat kasvu ning peegeldab hoopiski tarbijate eelistusi ja seadustest tulenevat võimalust valida endale sobiv elukoht.
Wesergebirge
Wesergebirge on laialt tuntud Schaumburgi lossi tõttu, mis seisab Nesselbergil (u 225 m üle merepinna) Schaumburgi kreisis Rintelni linnas ja on Schaumburger Landi embleem.
Valglinnastumine
Iseloomulikud jooned
Valglinnastule on iseloomulik väike asustustihedus. Hooned on peamiselt ühe- või kahekorruselised ühepereelamud. Piirkonnas on laiad tänavad ning avarad hoovi ja haljastusega aiad. Igal eramukrundil on vähemalt üks parkimiskoht või garaaž. Valglinnastuid iseloomustavad üheotstarbeline maakasutus, sõltuvus autodest ja töökohast tingitud ränne.
Üheotstarbeline maakasutus
Üheotstarbelise maakasutuse puhul on erineva sihtotstarbega maad üksteisest eraldatud ehk on moodustunud tsoonid. Poed on koondunud ühte, majapidamised teise ja tööstused kolmandasse piirkonda. Seega on suured maa-alad orienteeritud üheotstarbeliseks kasutuseks ja eraldatud teistest avatud ruumi, infrastruktuuri või muude barjääridega, mis omakorda pikendavad vahemaid kodu, töö, kooli ja kaubanduskeskuse vahel ning eeldavad isikliku sõiduvahendi kasutust. Enamasti pole võimalik vahemaid läbida jalgratta või ühistranspordiga, kuna bussiühendus ja kergliiklusteede võrgustik on välja arendamata ning jalgsi liiklemiseks on vahemaad liiga pikad.pisi|225x225px| San Jose valglinnastu [[Californias]]
Wesergebirge
Geograafia
Wesergebirge ristub Minden-Lübbecke, Schaumburgi ja Hameln-Pyrmonti kreisiga laias laastus ida-läänesuunaliselt, Porta Westfalica linnast ja Vestfaali lõhest läänes Rintelnist mööda kuni Hessisch Oldendorfini idas, kus see läheb sujuvalt üle Sünteliks, loodest kagusse kulgevaks sarnase kõrgusega küngastikuks. See moodustab osa Weserberglandi ja seega ka Saksamaa Mittelgebirge perimeetrist, mis asuvad Põhja-Saksa madalikust lõuna pool.
Wesergebirgest põhjas on vaid mõned Calenbergi kõrgustiku künkad, nagu Harrl ja Bückeberg. Läänes, teisel pool Porta Westfalicat, jätkub ahelik kui Wiehen, geoloogiliselt sarnane moodustis, jõudes Bramschesse (Osnabrückist loodes).
Valglinnastumine
Väike asustustihedus ja hüppeline arendus
Asustustihedus on väike ka nn hüppelise arenduse tõttu, kuna arendajad tahavad ehitada odavamale maale, mis on linnast kaugel, ja välistavad kallimad krundid linna piiril. Sellised valglinnastud on ülejäänud arendusest põllumaadega eraldatud, kuna arendaja ei ole vahepealset maad kalliduse tõttu ostnud. Seesugune tegutsemine põhjustab asustustiheduse veel suuremat langust. Lisaks on arendaja kohustatud eraldama kindla protsendi arendatavast maast munitsipaal- ehk avalikku kasutusse.
Wesergebirge
Geograafia
Wesergebirgest lõunas ja umbes sellega paralleelselt voolab Weseri jõgi, Hessisch-Oldendorfist idas, läbi Rintelni, Vlotho suunas läänes, enne kui pöördub kirdesse Porta Westfalicasse. Põhjapoolsed alad ümber Ülem-Weseri oru küngastikust lõunas on vana asustusala, mida kaitses Schaumburgi loss Nesselbergi künkal. Porta Westfalica veelahkmelt – Vestfaali lõhe – liigub jõgi põhja, et jõuda Põhja-Saksa madaliku lõunaossa. Küngastikust põhjas on Aue (ka Bückeburger Aue) ülemjooks, mis voolab umbkaudu idast läände.
Valglinnastumine
Väike asustustihedus ja hüppeline arendus
Hüppeline arendus on tekkinud põhjusel, et omavalitsus ei kohusta linnaäärseid eraomandeid arendajatele järkjärguliselt müüma. Varem, kui kohalikud omavalitsused ehitasid infrastruktuuri etteantud asukohta, laienes linn ühtlaselt ja sidusas tsirkulatsioonisüsteemis. Lisaks sellel oli omavalitsusel õigus osta eraomandit, mis suurendas järkjärgulist linna kasvu ja vähendas ebakorrapärast ja laialivalguvat planeerimist. Erasektori arendajatel aga selline võim puudub ja seetõttu valitakse arendamiseks maa-alad, mis on müügis just sel ajal, kui soovitakse arendama hakata, ja mis on võimalikult soodsad, et kasu oleks suurim.
Wesergebirge
Künkad
Wesergebirge on umbes kahest tosinast künkast koosnev ahelik, mis on üksteise järel paigutatud seljandikule ja mis ulatub idas Mönchebergil kõrguseni 326,1 m üle merepinna. Keskosas, kiirteest A2 läänes, ulatub see Wülpker Eggel maksimumkõrguseni 278 m ja Weseri aheliku läänepoolseim küngas Jakobsberg, mis asub Porta Westfalicast idas ja millel seisab Jakobsbergi ülekandetorn, ulatub kõrguseni 235,2 m.
Valglinnastumine
Sõltuvus autotranspordist
pisi|209x209px|Maantee liikluskoormus USA-s California idakaldal Valglinnastu väike asustustihedus ja üheotstarbeline maakasutus tingib selle, et paljud igapäevatoimingud, näiteks kaupluste külastamine ja huvitegevused, ning pendelränne tööle, koju ja kooli nõuavad igapäevast autotransporti. Selline sõltuvus on tingitud elukoha eraldatusest linnast ning eri sihtotstarbega maa-alade eraldatusest üksteisest ehk on lähtutud üheotstarbelisest maakasutusest (elamurajooni on paigutatud vaid elamud, seal puuduvad kaubanduskeskused või tööstusasutused). Kõndimine ja muud transpordiviisid peale auto pole otstarbekad, kuna tihti puuduvad selleks vajalikud kergliiklusteed ja arvestatav ühistranspordiühendus.
Ühistranspordiliinide käigushoidmine on väga kallis, mistõttu on ka liine vähe ja ühissõidukite liiklussagedus väike. Lisaks on valglinnastu piirkonnad üles ehitatud nii, et eelistatud on autotransport muude transpordiliikide arvelt. Isegi kui kauplused ja huvitegevusasutused on elukohale lähedal, on sellest hoolimata vajalik autotransport, kuna alad on üksteisest eraldatud aedade, seinte ja kuivenduskraavidega ning seega pole võimalik teede planeerimisel kasutada kõige otsemaid lahendusi. Eespool nimetatud põhjuste tõttu on isiklik auto taolistes piirkondades praktiliselt ainus transpordivahend.