cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Piastów
Piastów (kuni 1926. aastani Utrata) on linn Poolas Masoovia vojevoodkonnas Pruszkówi maakonnas. Piastów asub Varssavi kesklinnast umbes 13 km lääneedelas.
Kuni 1863. aastani oli Utrata kirikule kuuluv asula. Raudteeasula rajamine algas 1890. aastal. 1926 anti asulale uueks nimeks Piastów. Linnaõigused sai Piastów 1952. aastal.
Capo Mulini
Capo Mulini on fraktsioon (frazione) Itaalias Sitsiilia maakonnas Catania suurlinnapiirkonnas Acireales. Capo Mulini asub 9 meetri kõrgusel merepinnast.
Dekreet Lääne-Euroopa kalendri kehtestamisest Venemaa Vabariigis
pisi|Õigusakti teksti 1. lehekülg pisi|Õigusakti teksti 2. lehekülg
Capo Mulini
Capo Mulini asub Acirealest umbes 5 kilomeetrit lõunas. Samanimeline neem (Mulini neem, Capo Mulini) on Catania lahe põhjapoolseim punkt.
Dekreet Lääne-Euroopa kalendri kehtestamisest Venemaa Vabariigis
Dekreet Lääne-Euroopa kalendri kehtestamisest Venemaa Vabariigis oli 8. veebruaril (vkj. 26. jaanuaril) 1918 Venemaa Nõukogude Vabariigis vastuvõetud õigusakt, millega kuulutati välja üleminek Juliuse kalendrilt Gregoriuse kalendrile 31. jaanuari südaööl vastu 1. veebruari. Uue kalendri kohaselt järgnes 31. jaanuarile 14. veebruar.
Capo Mulini
Arvatakse, et antiikajal asus Capo Mulini lähistel Kreeka linn Xiphonia.
Dekreet Lääne-Euroopa kalendri kehtestamisest Venemaa Vabariigis
Dekreedile kirjutasid alla Venemaa Nõukogude Vabariigi Rahvakomissaride Nõukogu rahvakomissaride nõukogu esimees Vladimir Lenin, välisasjade rahvakomissari abi Georgi Tšitšerin ning rahvakomissarid Aleksandr Šljapnikov, Grigori Petrovski, Vladimir Algassov, Valerian Obolenski, Vladimir Bontš-Brujevitš ja Rahvakomissaride Nõukogu sekretär Nikolai Gorbunov.
Milan Škriniar
Milan Škriniar (sündinud 11. veebruaril 1995 Žiar nad Hronomis) on Slovakkia jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Paris Saint-Germain ja Slovakkia jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Slovakkia klubis Žilina, mille meeskonnas debüteeris ta Slovakkia kõrgliigas 2013. aasta märtsis.
2016. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Itaalia kõrgliiga klubiga Sampdoria.
2017. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Milano Internazionalega. Üleminekusumma oli umbes 20 miljonit eurot, millega sai Škriniar Slovakkia läbi aegade kallimaks jalgpalluriks. 16. septembril 2017 lõi ta mängus Crotone vastu oma esimese värava Itaalia kõrgliigas. Hooajal 2020–21 tuli ta Internazionalega Itaalia meistriks.
Suvel 2023 tema leping Interiga lõppes ning ta sõlmis uue lepingu Paris Saint-Germainiga.
Slovakkia jalgpallikoondises tegi Škriniar debüüdi 27. mail 2016 sõprusmängus Gruusia vastu. Samal aastal kuulus ta Slovakkia koondisse Euroopa meistrivõistlustel. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 27. märtsil 2021 MM-i valikmängus Malta vastu. 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel lõi ta esimeses alagrupimängus 14. juunil värava Poola vastu.
Aastatel 2019 ja 2020 on Škriniar valitud Slovakkia aasta jalgpalluriks.
Pikkpoiss
pisi Pikkpoiss ehk hakkliharull (ka hakkpraad või hakkpäts, rahvasuus ka vale jänes ) on enamasti piklikus ahjuvormis küpsetatud hakklihast toit. Toit on pärit Mandri-Euroopast ja selle juured ulatuvad Vana-Roomasse.
Koostis
Roa põhikoostisaine on kas veise-, lamba-, sea- või metsloomalihast, harvemini hobuse- või linnulihast valmistatud hakkliha. Hakklihale lisatakse lisakoostiainetena näiteks leiva- ja saiapuru, sinepit või tomatipastat. Maitseainetest järgi võib lisada peterselli, sellerit, koriandrilehti, soola, pipart, karrit või eksootilisemaid vürtse näiteks jahvatatud nelki, tähtaniisi ja kaneeli (ka kassiat). Pikkpoissi tehakse ka seene-, muna-, juustu- või juurviljatäidisega.
Vorm ja küpsetamine
Hakklihatainast vormitakse leivapätsikujuline hakkpäts, mida küpsetatakse kas ahjuvormis või küpsetusfooliumi keeratult ahjus või mis hautatakse keskmisel kuumusel küpseks pliidile asetatud küpsetuspannil. Seda rooga saab valmistada ka mikrolaineahjus.
Helmi Puur
Helmi Puur (aastast 1968 Helmi Kiik; 20. detsember 1933 Tallinn – 6. juuli 2014) oli eesti baleriin ja ballettmeister-repetiitor.
Ta õppis aastatel 1946–1950 Eesti Riiklikus Koreograafilises Koolis (Zoja Kalevi-Silla klassis), lõpetas 1953. aastal Leningradi A. Vaganova nimelise Balletiakadeemia.
Pikkpoiss
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Meatloaf seisuga 24.12.2013.
Helmi Puur
Rolle
Dmitri Harchenko lavastas 2010. aastal Tallinnas Kumu auditooriumis "Vestluse luigega". Laval oli kolm eri aegadel Luike tantsinud baleriini: Helmi Puur, Kaie Kõrb ja Galina Lauš.
Mälestuse jäädvustamine
1965. aastal valmis Helmi Puurist Valeria Andersoni portreefilm "Tagasitulek" (stsenarist Õie Orav), milles kajastatakse Helmi Puuri naasmist Estonia teatrisse 1964. aastal Juliana Sergei Prokofjevi balletis "Romeo ja Julia".
2006. aastal andis Eesti Post Estonia teatri 100. juubeli puhul välja juubelipostmargi, millel kujutati omaaegset armastatuimat baleriini Helmi Puuri Tšaikovski „Luikede järves“. Ülle Marksi ja Jüri Kassi kujundatud juubelipostmargi kahese komplekti väljaandel oli keskel Estonia teater, vasakpoolse postmargina stseen Evald Aava ooperist „Vikerlased“ ja parempoolse postmargina Helmi Puur Tšaikovski „Luikede järves“. Helmi Puuri, Sessy Smironina-Sevuni ja Rahel Olbreid peeti silmas ka 2018. aastal "Eesti ballett 100" juubelipostmargi temaatilises kujunduses, kuid kujunduse juhtivaks motiiviks sai lihtsalt tants kahele, kus klassikalise balleti tippteose Pjotr Tšaikovski „Luikede järve“ Odette'i ja prints Siegfriedi pas de deux sümboliseerib balleti täiuslikkuse poole pürgivat taset ning on pühendus tantsijatele, koreograafidele ja pedagoogidele panuse eest Eesti balleti arengus.
2006. aastal asutati Eesti Rahvuskultuuri Fondi juurde Estonia Seltsi allfond, mille eesmärk on toetada noori artiste. Fond toetab Klaudia Maldutise stipendiumiga Rahvusooper Estonia baleriine, Tiit Kuusiku stipendiumiga Rahvusooper Estonia noori lauljaid, Naan Põllu stipendiumiga Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia laulueriala üliõpilasi eesti heliloojate vokaalteoste esitamise eest ja alates 2018. aastast Helmi Puuri stipendiumiga Tallinna Balletikooli andekaid õpilasi.
Eesti meistrivõistlused kiiruisutamises
Eesti meistrivõistlused kiiruisutamises on Eesti meistrivõistlused kiiruisutamises, mida korraldatakse 1910. aastast ja pärast Eesti taasiseseisvumist 2005. aastast.
Esimestel meistrivõistlustel olid meeste distantsid 500 ja 5000 m ning naistel 500 m.
Gilberto Felici
Gilberto Felici (sündinud 15. juunil 1972 San Marinos) on San Marino jurist.
Wiking-Narva
Klubi "Wiking-Narva" on 1993. aastal asutatud Eesti mittetulundusühing.
Gilberto Felici
26. augustist 2018 on ta Euroopa Inimõiguste Kohtu kohtunik.
Wiking-Narva
Klubi on Eesti Vabadusvõitlejate Liidu liige. Klubi „Wiking-Narva“ ühendab vanu rindemehi pataljonist „Narva“, nende sugulasi, ajaloohuvilisi ning isamaaliselt ja rahvuslikult meelestatud inimesi. Klubi on registreeritud mittetulundusühinguna. Klubi on Eesti Vabadusvõitlejate Liidu liige. Klubi „Wiking-Narva“ on asutatud 1993. aastal. Selle esimene kokkutulek toimus Izjumi lahingu 50. aastapäeva tähistamiseks 1993. aastal Elvas. Kokkutuleku motoks oli „vendlus, vaprus, vabadus“. Klubi endine esimees Kaljo Jakobsoo on klubi eesmärkide kohta kirjutanud: „Wiking-Narva klubi kannab edasi pataljon “Narva” vaimu. Meie, vanad rindevõitlejad, käime koos nende mälestuseks, kes on langenud ja ei saanud isegi mitte 20ne aastaseks. Oleme oma ülesande relvavendade ees täitnud. Klubis on nii noorliikmeid kui liikmekandidaate. Iga noore klubisse astuda soovijaga vesteldakse. Juhuslikke soovijaid klubisse vastu ei võeta. Meie klubisse võivad astuda ainult need, kellel on püha meie deviis – vendlus, vaprus, vabadus!"
Ema süda
"Ema süda" (originaalpealkirjaga "Emmasüdda") on Lydia Koidula luuletus, mis on tuntuks saanud ka viisistatuna.
Energiajoogid
pisi Energiajoogid on karastusjoogid, mis sisaldavad süsivesikuid, vitamiine, mineraalaineid, kofeiini ja muid toimeaineid, sealhulgas näiteks tauriini, glükuronolaktooni, kreatiini.
Energiajookide all peetakse silmas kofeiini sisaldavaid ergutusjooke. Nimetusest hoolimata ei sisalda energiajoogid rohkem energiat kui teised tavalised karastusjoogid. Jookide “energia” tekib ergutavatest ainetest, mis aitavad kasutada ära organismi enda energiavarud. Energiajoogid erinevad teistest jookidest kofeiini, tauriini, glükoronolaktooni ja/või taimsete ekstraktide oluliselt suurema sisalduse poolest.
Kasutamine
Energiajooke kasutavad täiskasvanud inimesed enesetunde ergutamiseks ja keskendumisvõime suurendamiseks. Energiajookide tarbimisel on oluline säilitada mõõdukus, et mitte ületada kofeiini ohutu tarbimise koguseid, mis täiskasvanutel on 300 mg. Sarnase koguse kofeiini saab täiskasvanu 1000 ml energiajoogist. Lastel on kofeiini ohutu tarbimise koguseks aga vaid 2,5 mg/kg kehakaalu kohta ööpäevas, mille võib saada juba 250 ml energiajoogist. Kõrge kofeiinisisalduse tõttu ei soovitata alla 16-aastastel koolinoortel energiajooke tarbida. Kindlasti ei sobi energiajoogid spordijookideks nende kõrge kofeiinisisalduse tõttu.
Kahjulikkus
Energiajookidega seotud põhilised terviseriskid:
Tartu rahvusvaheline puhkpillifestival
pisi|[[Põlva Linna Puhkpilliorkester esinemas 8. Tartu rahvusvahelisel puhkpillifestivalil "Mürtsub Pill", laulab Kristin Kaha, 3. august 2012.]] Tartu rahvusvaheline puhkpillifestival "Mürtsub pill" toimub Tartus igal suvel alates 2005. aastast. Esimene festival leidis aset 14.–17. juulil 2005.
Energiajoogid
Energiajoogid ja lapsed
Suure kofeiinisisalduse tõttu ei sobi energiajook alla 16-aastastele koolilastele janu kustutamiseks või toidukõrvaseks. Suur kofeiinisisaldus võib tekitada lastel une- ja keskendumishäireid, sõltuvusprobleeme ning halvendada luude mineraliseerumist, mis on eriti intensiivne kasvuspurdi ajal. Samuti tuleb tähele panna, et erinevatest jookidest ja maiustustest saadav kofeiinikogus ei ületaks päevas 2,5 mg/kg kehakaalu kohta. Sellise koguse kofeiini saab laps näiteks 300 g šokolaadist või väikesest purgist (250 ml) energiajoogist või suurest tassist (200 ml) kohvist. Tasub meeles pidada, et nagu teisedki karastusjoogid, on energiajoogid happelised ja sisaldavad tavaliselt suhkrut. Seetõttu tekitab nende pidev tarbimine probleeme ka laste hammaste tervisele.
Tartu rahvusvaheline puhkpillifestival
6. festival 2010. aastal korraldati koostöös Tartu Hansapäevadega, mis kandsid sedakorda nime Tartu Helisevad Hansapäevad.
2.–5. augustil 2012 toimus järjekorras kaheksas üritus. 2012. aastal osalesid orkestrid Eestist, Soomest, Ungarist, Lätist ja Suurbritanniast. Peaesineja oli Roberts Bakery Band Suurbritanniast eesotsas dirigent Colin Cransoniga.
Kümnes puhkpillifestival "Mürtsub pill" toimus 4.–8. juunil 2014. Esinevad orkestrid Eestist, Tšehhist, Rootsist, Lätist, Venemaalt ja Soomest. Seekordne festival on ühtlasi osa Tartu laulupeo muusikanädalast, seepärast osalevad festivalil esinevad orkestrid ka laulupeorongkäigus ja laulupeol.
2015. aastal toimub "Mürtsub pill" 31. juulist 2. augustini.
AS Järvevana
AS Järvevana on Eesti ehitusettevõte, mis moodustati seoses AS Merko Ehituse kriminaalasjaga.
Ettevõtte juhatuse esimees on Toomas Annus.
Irõna Vereštšuk
Irõna Vereštšuk (ukraina keeles Ірина Андріївна Верещук; sündinud 30. novembril 1979 Rava-Ruskas) on Ukraina poliitik.
AS Järvevana
Ettevõtte aktsiad olid noteeritud NASDAQ OMX Tallinn Balti lisanimekirjas, kuid kauplemine nendega lõpetati 4. detsembril 2014.
Irõna Vereštšuk
Elulugu
Rava-Ruska linnapea 2010–2015. Ukraina Ülemraada saadik aastatel 2019–2021. Aastal 2020 kandideeris Kiievi linnapeaks, kuid ei osutunud valituks.
AS Järvevana
AS Järvevana kujundati ümber osaühinguks Järvevana. Muudatus jõustus 15. aprillil 2015.
Fuhse
thumb|
Fuhse on jõgi Saksamaal Alam-Saksimaal.
Fuhse on Alleri vasakpoolne lisajõgi.
Kirjapildi Fuse järgi 19. sajandi kaartidel ja varem arvatakse, et see tulenes iidsest Fosa flumenist, mille järgi on saanud nimetuse germaani hõim fosid (või vastupidi). Jõe pikkus on 94,6 km ja valgla on 921 km².
Fuhse saab alguse Oderwaldi läänenõlvalt, Harzi eelmäestikust Bad Harzburgi ja Wolfenbütteli vahel. Läte asub Flöthe vallas Schladeni lähedal. Sealt voolab Fuhse Salzgitterist läände. Seejärel pöördub põhja ning voolab läbi Peine, Dollbergeni ja Uetze Cellesse. Celles suubub Allerisse. Kõige olulisem lisajõgi on Erse, mis suubub Fuhsesse Uetzes.
Vanhakaupunki
pisi|Vaade Vanhakaupunkist üle linna pisi|[[Vantaa jõgi|Vantaa jõe pais ja väike hüdroelektrijaam Kuninkaankartanonsaari juures]] Vanhakaupunki (rootsi keeles Gammelstaden) on Soome pealinna Helsingi naabruskond, mis asub Toukolast põhjas. Sinna rajati linna esimene asundus. Soomekeelne nimetus hakkas kinnistuma 19. sajandi lõpus, mis kehtestati ametlikult alles 1909. aastal.
Veršvai
Veršvai on Kaunase linnaosa, mis asub linna lääneosas Vilijampolė valla territooriumil. Veršvai asub Nemunase kaldal, see piirneb idas Vilijampolėga ja läänes Lampėdžiaiga. Linnaosa läbib Via Baltica, mis ületab selle viaduktina. Samuti läbib linnaosa Veršvase oja.
Veršvais eristatakse Žemutiniai Kaniūkai asumit, mis on kujunenud varasema sellenimelise küla kohale ja kuhu erinevalt ülejäänud Veršvaist on rajatud põhiliselt eramuid.
Ajalugu
Esimesel aastatuhandel rajati Nemunase orunõlvale Veršvai linnamägi, mis oli kasutusel kuni XIV sajandini. Selle jalamil asus muinasasula, mis oli kasutusel kuni XIII sajandini. Ka asus linnuse juures kalmistu, kuhu maeti surnuid alates II–XIV sajandini.
Hiljem kujunes Veršvai piirkonnaks, kus kaevandati Kaunase ehitiste tarbeks kruusa. Aastal 1900 rajati sinna Veršvai kalmistu, kuhu aastal 1966 maeti ümber osa Vytautase prospekti rajamisel töödele ette jäänud Kaunase vana kalmistu surnutest, samuti viidi sinna üle osa sealsetest vanadest kivist hauasammastest. Aastal 1933 rajati Veršvaisse esimene tööstusettevõte – kummivabrik Inkaras. Aastal 1946 liideti piirkond Kaunasega. Seejärel rajati Veršvaisse veel teisigi tööstusettevõtteid, sealjuures aastal 1959 ka Leedu ainus lõhkeaineid valmistav tehas.
Egotsentriline koordinaadistik
Egotsentriline koordinaadistik (inglise keeles egocentric coordinate system) on inimese enda paiknemisest ruumis lähtuv kolmemõõtmeline koordinaadisüsteem.
Egotsentrilise koordinaadistiku koordinaatteljed on:
Anamnees
Anamnees ehk haiguse eellugu (ladina keeles anamnesis) on kas patsiendilt (kliendilt), haigelt, tema lähedastelt või saatjalt (heteroanamnees) küsitlemise käigus kogutavad andmed haiguse arvatava alguse ja kulu kohta. Anamneesi alusel püüab arst patsiendile esialgse diagnoosi panna.
Eber Landau
Eber Landau (vene keeles Эбер Гиршович Ландау; 8. november 1878 Rēzekne – 30. oktoober 1959 Lausanne) oli antropoloog ja anatoom.
Ta õppis Tartu Ülikoolis arstiteadust. Ta oli Tartu Ülikooli õppejõud aastail 1906–1912, August Rauberi kateedris.
Aastail 1923–1932 töötas ta Kaunase Ülikoolis ning 1932–1950 Lausanne'i Ülikoolis.
Konsekvent
Konsekvent (inglise consequent) on hüpoteetilise propositsiooni ehk otsustuse teine pool (esimest poolt nimetatakse antetsedendiks).
Nt lauses "Kui sajab lund, siis muutub maa valgeks" on konsekvent "muutub maa valgeks".
Ants Lauteri tänav
Lauteri tänav on tänav Tallinna Kesklinna linnaosa Maakri ja Sibulaküla asumis. Tänav kulgeb Rävala puiesteelt Liivalaia tänavale.
Lauteri ja Lembitu tänava vahel asub Lembitu park.
Ajalugu
1979. aastal avastati Härjapea jõe piirkonnas, Kaasani kiriku värava juures üsna ulatuslik asulakoht, kui trassi kaevamisel tuli päevavalgele tulease, mis osutus uurimiste käigus ligikaudu 2300 aasta vanuseks. Rootsi ajast kuni 1830. aastateni oli tihedama hoonestusega linnakehandi piiriks Liivalaia tänav.
Alates 1846. aastast kandis A. Lauteri tänav nimesid: Suur-Arehna (saksa keeles Große Arefjewstrasse, vene k. Большая Арефьевская ул), Arefjevi, Orechowi, Orehhovi. Nimetused tulenesid sealse piirkonna majaomaniku kapten Nikolai Arefjevi nimest. 17. jaanuaril 1923 nimetati tänav Imanta tänavaks.
Tallinna Linna Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee otsusega 13. veebruarist 1976 nimetati Lenini puiesteelt Kingissepa tänavale kulgenud Imanta tänava vanem osa Ants Lauteri järgi Ants Lauteri tänavaks.
Sainte-Clotilde'i basiilika
Sainte-Clotilde'i basiilika (prantsuse keeles basilique Sainte-Clotilde de Paris) on kahe 69-meetri kõrguse torniga uusgooti stiilis kirik Pariisi VII ringkonnas. See valmis Franz Christian Gau projekti järgi ja Théodore Ballu teostusel aastal 1857.
Loogilised uurimused (Frege)
"Loogilised uurimused" (saksa keeles "Logische Untersuchungen") on Gottlob Frege teos.
Raamatusse on koondatud kolm Frege loogikateksti aastatest 1918–1923. Algselt eraldi ilmunud tekstid kavatses Frege avaldada ühiste kaante vahel, kuid saksa keeles jäi raamat ilmumata. Inglise tõlkes ilmus see pealkirjaga "Logical Investigations" toimetaja Peter Geachi käe all kirjastuses Blackwell's 1975. aastal.
"Loogilised uurimused" koosneb järgmistest osadest:
Catania laht
pisi|300px|Catania laht Catania laht (itaalia keeles Golfo di Catania) on laht Lõuna-Itaalias Joonia meres.
Sitsiilia maakonna Catania ja Siracusa provintside piires asuv laht piirneb põhjas Acireales asuva Mulini neemega ja lõunas Augustas asuva Campolato neemega. pisi|left|[[Etna|Etna vulkaan, Catania ja Catania laht]] Lahe pikkus on 31,5 kilomeetrit, laius 9,8 kilomeetrit, rannajoone pikkus umbes 50 kilomeetrit.
Antetsedent
Antetsedent (inglise antecedent) on hüpoteetilise propositsiooni ehk otsustuse esimene pool (teist poolt nimetatakse konsekvendiks).
Nt lauses "Kui sajab lund, siis muutub maa valgeks" on antetsedent "sajab lund".
Farmakogenoomika
Farmakogenoomika on teadusharu, mis uurib, kuidas inimeste geneetiline varieeruvus mõjutab ravimi toimimist. Nagu nimigi peegeldab, ühendab see omavahel kaks teadusharu: farmakoloogia ja genoomika.
Ravimi manustamise järel imendub see organismis. Seejärel transporditakse ravim toimimiskohta, kus see seondub oma sihtmärk-molekulidega, näiteks retseptoritega. Järgmiseks etapiks on ravimi lagundamine ehk metaboliseerimine, millele järgneb kehast väljutamine. Neid etappe ehk imendumist, jaotumist, metabolismi ja eritumist (ingl k Absorption, Distribution, Metabolism ja Excretion ehk ADME) kirjeldab farmakokineetika. Lisaks mõjutavad ravimi toimet ravimi sihtmärgi omadused, mida kirjeldab farmakodünaamika. Nendes kõigis inimese organismis toimuvates protsessides osalevad erinevad valgud ning kui mõnes neid valke kodeerivas geenis ehk farmakogeenis esinevad sellised variatsioonid, mis muudavad valgu tavapärast funktsiooni, võib selle tulemusena inimese ravivastus muutuda.
Farmakogenoomika põhieesmärgiks on tuvastada sellised geneetilised variandid, mis mõjutavad ravimi toime tõhusust ja kõrvaltoimete esinemist. Eesmärk on muuta patsiendi ravi geneetilistel iseärasustel põhinevate soovitustega tõhusamaks ning ohutumaks. See on üks osa täppis- ehk personaalmeditsiinist.
Esimesed tähelepanekud indiviididevaheliste farmakogeneetiliste erinevuste kohta arvatakse pärinevat juba Vana-Kreekast. Pythagoras täheldas, et põldubade söömisest tekkis osadel inimestel hemolüütiline aneemia. Tänapäeval teame, et see haigus on põhjustatud glükoos-6-fosfaadi dehüdrogenaasi (G6PD) puudulikkusest. Farmakogeneetika hakkas teadusharuna arenema 1950. aastatel ning farmakogeneetika mõistet kasutas esimest korda 1959. aastal Saksa geneetik Friedrich Vogel. Termineid "farmakogenoomika" ja "farmakogeneetika" kasutatakse sageli läbisegi. Algselt oli enam kasutuses termin "farmakogeneetika", mis sarnaselt farmakogenoomikaga on samuti teadus ravivastuse pärilikust varieeruvusest, kuid enamasti keskendutakse farmakogeneetikas ravimi toimes ainult ühe geeni mõjule. Inimese genoomi projekti (Human Genome Project, HGP) käivitamine ja tehnoloogia areng kiirendasid ka ravimivastust mõjutavate variatsioonide avastamist. Samuti sai võimalikuks uurida korraga mitmete inimeste genoome, kellel esines sama ravivastus mingi ravimi toime suhtes. Farmakogeneetilised uuringud liikusid aastate jooksul üksikute geenide uurimiselt kogu genoomi hõlmava lähenemisviisini ja panid aluse farmakogenoomikale.
Ravimivastuse kujunemine
Farmakogenoomikast rääkides on olulised farmakoloogiale omased tüvimõisted farmakokineetika ja -dünaamika, sest geneetiline mõju ravimivastusele avaldub läbi variatsioonide just neis geenides, mis reguleerivad eelnimetatud protsesse.
Farmakokineetika
Farmakokineetika uurib ravimite imendumise, jaotumise, metabolismi ja eritumisega seotud protsesse. Ravimi (aktiivravimi) metabolismi tulemuseks on enamasti teisendatud ravim sellisel kujul, mis on vees lahustuv ja seega ka hõlpsamini organismist elimineeritav. Erandiks on eelravimite (ingl prodrug) metabolism, mille korral on vajalik, et manustatud ravim muundatakse esmalt organismis metabolismi kaudu aktiivseteks osakesteks.
Ravimi metabolismi eest vastutavad eeskätt tsütokroom P450 (CYP) ensüümid, mis paiknevad peamiselt maksas ja on ühed olulisemad ensüümid ravivastuses. Geneetiline varieeruvus neis ensüüme kodeerivates geenides on ka üks põhiline ravimite farmakokineetilise varieeruvuse allikas. Inimestel on 57 oletatavalt funktsionaalselt CYP ensüümi, millest ligi 12 osalevad enamiku teadaolevate ravimite ja teiste rasvlahustuvate ksenobiootikumide ehk kehavõõraste ühendite muundamises. Hinnanguliselt vastutavad kuus CYP ensüümi umbes 80–90% ravimite metabolismi eest. Siinkohal on oluline, et kuigi CYP ensüümid on spetsiifilised ravimi molekuli teatud piirkondade osas ehk teatud substraadi spetsiifilised, võib esineda ka ensüümide substraadi spetsiifilisuse vahel märkimisväärne kattuvus. See tähendab, et teatud ravimi puhul võib esineda üksik CYP ensüüm, mis peamiselt vastutab selle metabolismi eest, kuid võib ka olla palju erinevaid CYP ensüüme, mis ravimi metabolismi eest vastutavad. Eri populatsioonide vahel esineb suur varieeruvus CYP ensüüme kodeerivate geenide geneetiliste variantide jaotuvuses ja esinemissageduses. Kui ravimi metabolism sõltub valdavas osas ühe CYP ensüümi aktiivsusest, võib selle funktsiooni muutev geneetiline variatsioon omada väga suurt mõju ravi kliinilisele tulemuslikkusele. Seevastu ravimitel, mida metaboliseeritakse aga enam kui ühel viisi eri ensüümide poolt, avaldab ühe ensüümi toimimist muutev geneetiline variatsioon ravivastusele tõenäoliselt vähest mõju.
Selleks, et farmakogenoomikas kirjeldada ensüümide metabolismi varieeruvust, liigitatakse ravimit metaboliseerivad ensüümid aktiivsuse alusel aktiivsugruppidesse (joonis 1): aeglased (ingl k poor metabolizers, PM), keskmised (ingl k intermediate metabolizers, IM), tavapärased (ingl k extensive metabolizers, EM or normal metabolizer, NM), ülikiired (ingl k ultrarapid metabolizer, UM) ning mõne ensüümi korral eraldi ka kiired metaboliseerijad (ingl k rapid metabolizer, RM). Kliinilises kontekstist tähendavad need aktiivsusgrupid, et aeglased ja keskmised metaboliseerijad võivad vähendada ravimi organismist väljutamise kiirust, mistõttu suureneb selle kontsentratsioon veres. Kiirete metaboliseerijate korral, aga kiireneb ravimi kõrvaldamine organismist ja seetõttu ravimi kontsentratsioon väheneb. Aktiivravimi korral võivad suurenenud kontsentratsioonid põhjustada toksilisust ja ravimi kõrvaltoimeid (ingl k adverse drug reactions, ADR) ning vähenenud kontsentratsioon viib väiksema või puuduva ravimõjuni (joonis 1). See on eriti oluline ravimite korral, millel on kitsas terapeutiline aken ehk ravimi kontsentratsiooni vahemik veres, mille juures ravimiannus on tõhus ning ei põhjusta kahjulikke kõrvaltoimeid (joonis 1). Eelravimid vajavad toimimiseks esmalt aktiivsesse vormi muundamist, mistõttu on aeglaste ja kiirete metaboliseerijate mõju nende puhul vastupidine – kiirete metaboliseerijate korral suureneb kõrvaltoimete risk, kuna veres tekib suuremas kontsentratsioonis aktiivseid metaboliite.
Selleks, et kirjeldada farmakogenoomikas inimeste geneetilist varieeruvust, kasutatakse ainult farmakogenoomikale omast nomenklatuuri – star-alleel (*) nomenklatuur. Siin kirjeldatakse haplotüübi tasandil inimesel esinevaid geneetilisi variatsioone (joonis 2). Haplotüüp tähistab kromosoomilõigu alleelset koosseisu, mis pärandub ühe lõiguna järglastele. Tavapärast funktsiooni ehk referents-haplotüüpi tähistatakse tavaliselt *1 alleelina, mis on enamasti ka populatsioonis kõige sagedasem alleel (on mõned erandid, näiteks CYP3A5 korral, kus mittefunktsionaalne variant on populatsioonis sagedaseim). Kõik ülejäänud numbrilised tähistused defineerivad tavapärasest erinevat alleeli kandvaid haplotüüpe, mis põhjustavad erinevusi valgu funktsioonis (joonis 2). Oluline on märkida, et geneetilise testimise korral määratakse indiviidile sageli ka siis alleel *1, kui ühtegi teist testitud alleelidest ei esine. Seega, alleel *1 tulemus ei tähenda alati, et tegemist on funktsionaalse valguga, vaid see võib viidata ka sellele, et võivad esineda ka teised, veel testimata geneetilised variatsioonid.
Transportervalgud on ravimi organismis jaotumist ja ka väljutamist määravad molekulid. Selleks, et ravim omaks soovitud mõju, peab seda sihtmärkmolekulini jõudma piisavalt suurel hulgal. Selle tagab mitmete transporterite koordineeritud aktiivsuse reguleerimine, mis võimaldab transportida ravimit raku sisse ja rakust välja. Transportervalgud paiknevad kudedes membraanseotud valkudena. Need transporterid, mis on olulised ravivastuse kujunemisel, paiknevad peamiselt maksas, soolestikus ja neerudes. Kaks transportervalkude perekonda, mis on olulised ravimite tõhususe ja toksilisuse kujunemisel, on ATP-d siduva domeeni (ingl k ATP-binding cassette, ABC) ja SLC (ingl k solute carrier) transporterite perekond. Sarnaselt oluliste geenidega ravimite metabolismis on ka transportergeenide varieeruvus sageli ravimite ebapiisava tõhususe või kõrvaltoimete põhjustajaks. Üks silmapaistvamaid näiteid on simvastatiin, mille puhul on mitmed farmakokineetilised uuringud leidnud, et simvastatiini transporteri SLCO1B1 toimimist vähendavad geneetilised variatsioonid suurendavad kõrvaltoime müopaatia tekkimise riski. Ravimite transporterite fenotüüpide kirjeldamiseks kasutatakse suurenenud, tavapärase, vähenenud ja ebasoodsa funktsioneerimise mõisteid.
Farmakodünaamika
Ravimi sihtmärkvalke kodeerivate geenide varieeruvust hinnatakse ka ravimiarenduses – see tuleb kasuks ravimi toimemehhanismi uurimisel ning tõhususe ja kõrvaltoimete prognoosimise suunamisel. On mitmeid näiteid, kus geneetilised seoseuuringud viisid uute potentsiaalsete ravimi sihtmärkide tuvastamiseni ja edasise ravimi arendamiseni. Lisaks uutele seostele, on geneetiliste uuringute tulemusena tagasiulatuvalt selgitatud juba kasutuses olevate ravimite toimemehhanisme. Samuti on geneetilised analüüsid näidanud, et juba olemasolevatele ravimitele on võimalik leida ka uusi näidustusi. Veel enam, on leitud, et geneetilist varieeruvust saab kasutada ravimi toime tõhususe ja kõrvaltoimete hindamiseks ning selleks, et näidata/kinnitada ravimi sihtmärgi toimet. Mitmed tõendid viitavad geneetiliste uuringutega kinnitatud ravimi sihtmärkide suuremale edule edasises ravimiarenduses.
Ravimi kõrvaltoimed
Euroopa ravimiamet määratleb ravimi kõrvaltoime (ingl adverse drug reaction) kui soovimatu ja kahjuliku vastusena ravimile. Üldiselt võib ravimi kõrvaltoimed jagada kaheks: A- ja B-tüüpi reaktsioonid. A-tüüpi reaktsioon tekib ravimi farmakoloogilise toime tulemusena ning sõltub enamasti otseselt annuse suurusest ja on etteennustatavad. Seda tüüpi reaktsioonid on näiteks varfariinist tingitud verejooksud või kõrvaltoime, mis tuleneb CYP2D6 häiritud amitriptüliini metabolismist. B-tüüpi reaktsioonid on vähem prognoositavad, neid peetakse annusest sõltumatuteks ja on põhjustatud allergilistest või mitteallergilistest mehhanismidest. B-tüüpi reaktsioonid hõlmavad lisaks ka peremeesorganismi immuunsüsteemi, mistõttu nimetatakse neid ka ülitundlikkusreaktsioonideks. Kuigi ravimitest tingitud ülitundlikkusreaktsioonid esinevad harva, on need oma olemuselt ühed kõige tõsisemad kõrvaltoimed ja on sageli põhjuseks, miks ravimid müügilt eemaldatakse 26. Ravimi ülitundlikkusreaktsioone on suurel määral seostatud koesobivuse antigeeni (HLA) geneetiliste variatsioonidega, mis on olulised valgud immuunvastuse kujunemisel, reguleerides T-rakkudega seondumist. Geneetiline variatsioon HLA geenides võib muuta HLA molekuli viisil, et esineb risk ka ravimite seondumiseks, mille tulemuseks on immuunsüsteemi vahendatud ravimi kõrvaltoime. Näiteks on abakaviiri puhul näidatud, et HLA-B*57:01 alleeli kandjatel muutub HLA-B molekulis olev tasku kuju sellisel viisil, mis võimaldab abakaviiril sinna kinnituda, mis omakorda viib immuunreaktsiooni ja immuunvahendatud kõrvaltoimete tekkeni.
Geneetilistel variantidel on mõlemat tüüpi kõrvaltoimete esinemisel oma roll, kuid mõju suurus sõltub konkreetsest ravimist ja patsiendist. Seega võiks geneetiline testimine potentsiaalselt aidata kõrvaltoimeid ennetada ning sel juhul oleks lihtsam jälgida täpsemalt patsiente, kellel esineb suurem risk kõrvaltoimete esinemiseks. Samuti võiks see aidata inimestel mõista kõrvaltoimete tekkemehhanisme, mis omakorda parandaks tulevikus ravimite kahju ja kasu suhet.
Farmakogenoomilised uuringud
Teadusharu uurimisviise on olnud aja jooksul palju: alates fenotüüpimisanalüüsist kuni genoomi järjestusepõhiste uuringuteni. Aastatel 1950–1980 viidi peamiselt läbi ravimit metaboliseerivate ensüümide fenotüüpimist, et hinnata nende ensüümide geenide variatsioone. See meetod eeldab tavaliselt ravimi manustamist ning seejärel selle ravimi ja ravimi metaboliidi suhte mõõtmist, mida kasutatakse edasi selleks, et määramata, kas indiviidil esineb vastavat ravimit lagundava ensüümi absoluutne või osaline puudulikkus.
Esimesed farmakogeneetilised teadustööd algasid kandidaatgeenide uuringutega, kus otsiti uuritavate inimeste seas seoseid ühe kindla geeni geneetiliste variantide ja ravimi vahel. Sellist tüüpi uuringud olid oletused, mis tuginesid eelnevatele teadmistele, kus eeldatav seos ravimivastusega põhines teadaoleval ravimi metabolismi rajal või teatud sihtmärk retseptori, ensüümi või muul sarnasel funktsioonil. Nimelt uuriti täpsemalt just neid ensüüme kodeerivate geenide variatsioone, mis võiksid potentsiaalselt panustada konkreetse uuritava ravimi toime varieeruvusse. Siinkohal on aga limiteerivaks faktoriks asjaolu, et see lähenemine nõuab teatud määral ka ülevaadet uuritava ravimi toimemehhanismist, mis aga paljude ravimite kohta ei ole teada. Seega oleksid vajalikud eelnevad farmakoloogilised uuringud. Lisaks on kandidaatgeeniuuringute käigus avastatud farmakogeneetilised markerid jäänud sageli rakendamata, sest enamikku ei ole õnnestunud replitseerida ehk nähtud seost sõltumatus andmestikus korrata. Vaatamata sellele on kandidaatgeenide uuringud olnud farmakogeneetiliste uuringute vundamendiks ja andnud väärtuslikke teadmisi paljudest olulistest farmakogeneetilistest seostest nagu ensüümi Tiopuriin-S-metüültransferaasi TPMT geeni seos tiopuriinide toksilisusega või eespoolt mainitud abakaviirist põhjustatud ülitundlikkusreaktsioon.
Viimased aastakümned on toonud palju teadus- ja metoodikaarenguid inimesegeneetika valdkonnas. Inimese genoomi järjestamise ja uue põlvkonna DNA-analüüsimeetodite arenguga sai võimalikuks ka ülegenoomne assotsiatsioonianalüüsi (GWAS) laine, kus uuritakse korraga palju indiviide ja miljoneid geneetilisi variante, mis aitas viia ka farmakogenoomikauuringud uude ajastusse. GWAS-analüüs võimaldab kasutada hüpoteesivaba lähenemisviisi ning uurida kõikide geenide, ka ravimivastuses mitte teada olevate osalevate valke kodeerivate geenide rolli. Lisaks aitab GWAS-analüüs tuvastada täiesti uusi seoseid ravimi toimes ja kõrvaltoimete tekkimises. GWAS-analüüside hulk farmakogenoomika vallas on olnud mõnevõrra aeglasem, kui erinevate tunnuste või keskkonna ja elustiili koosmõjust põhjustatud komplekshaiguste geneetika uurimisel. Üheks põhjuseks on ravimivastuse kui uuritava tunnuse ehk fenotüübi määramise keerukus. Nimelt on eriti ravimi kõrvaltoimete korral raskendatud piisava hulga juhtumite kogumine võrreldes erinevate haiguste või tunnustega – nagu pikkus või kehakaal –, kuna ravimi kõrvaltoimed esinevad esiteks palju harvemini ja teiseks on need sageli ka tervishoiusüsteemis alaraporteeritud. Samuti, kuna erinevaid haigusi ravitakse erinevate ravimitega, võib ülegenoomseks geneetiliseks uuringuks olla keerukas leida piisav hulk inimesi, kes on tarvitanud sama ravimit. Selleks, et saavutada piisavalt suur statistiline võimsus ehk kui suure tõenäosusega uuringus usaldusväärne erinevus avastatakse, on ülegenoomses analüüsis aga suur valim oluline.
Sellegipoolest on ka väiksema valimimahuga farmakogenoomika GWAS-analüüse saatnud üldine edu. Juba esimeste uuringutega selgus, et farmakogenoomikas, võrreldes komplekshaiguste ja teiste tunnustega, on võimalik tuvastada ka väiksema valimimahu juures geneetilisi markereid, millel on suur mõju ravimi tõhususe muutusele või kõrvaltoimete esinemisele. Farmakogenoomika uuringutest avastati, et geneetiliste variantide mõju ravimivastusele on palju tugevam, kui seni oli harjutud nägema väikese valimimahu korral komplekshaiguste ja teiste tunnuste analüüsides. Samas on suurema valimimahu juures leitud GWAS-analüüsidega aga ka keskmise ja väiksema mõjuga seoseid, mis on toonud uusi teadmisi ravimivastust mõjutavate tegurite kohta. Näiteks varfariini puhul – mis on vere hüübimist vähendav ravi – võimaldas suurema valimiga GWAS-analüüs täiendada ravivastust mõjutavate geenide nimekirja. Analüüsiga leiti, et varfariini ravivastust mõjutab lisaks CYP4F2 geen, mis aitas veel täpsemalt selgitada ravimi toime erinevust indiviidide vahel. Seega selleks, et kirjeldada geneetilist varieeruvust kõigis olulistes aspektides ning tagada analüüsi statistiline usaldusväärsus, on vajalikud suure valimiga farmakogenoomilised uuringud. Kuigi ravimivastuse ja kõrvaltoimete GWAS-analüüside rohkus jääb tugevalt alla eri komplekshaiguste ja teiste tunnuste analüüsidele, on farmakogenoomiliste GWAS-analüüside käigus leitud kõige põnevamaid seoseid just potentsiaalse kliinilise rakendatavuse osas.
Farmakogenoomika rakendamine
Farmakogenoomiliste uuringute peamine eesmärk on leida geneetilisi seoseid, mida saaks kasutada igapäevases kliinilises praktikas patsientide ravi suunamiseks. Vaatamata mitukümmend aastat kestnud uuringutele on teadmiste juurutamine praktikasse läinud mitmete barjääride tõttu aeglaselt. Viimaste aastakümnete jooksul on üle maailma algatatud farmakogenoomika rakendamise programme (joonis 3). Näiteks on Ameerikas olnud mitmeid farmakogenoomikat rakendavaid projekte ja neis on osalenud vähemalt 27 asutust. Euroopas loodi 2017. aastal suurim ja praeguseks mitmeid riike hõlmav farmakogeneetika rakendamise projekt „Ubiquitous Pharmacogenomics“ (U‐PGx), mille eesmärk on hinnata ja näidata paneeli farmakogeneetiliste markerite kliinilise rakendamise kasulikkust mitmete ravimite vastuses. Need kõik algatused on aidanud leida lahendusi takistustele farmakogenoomika rakendamises ning täiendanud ressursse, mis tagaksid edaspidi lihtsama praktikasse viimise.
Ühe olulise ressursina lõid kaks eraldiseisvat rahvusvahelist konsortsiumi (Clinical Pharmacogenetics Implementation Consortium, CPIC ja Royal Dutch Association for the Advancement of Pharmacy Pharmacogenetics Working Group, DPWG) arstidele suunatud farmakogeneetilised ravisuunised, mis tuginevad tõenduspõhistele geen-ravim seostele ning annavad soovitusi patsientide ravi muutmiseks lähtuvalt nende geneetilisest eripärast. Need ravijuhised pakuvad arstidele suunavaid juhiseid ravimi annuse valimiseks sõltuvalt tuvastatud geneetilisest variandist, või ka võimalusi alternatiivsete ravimite valiku kohta. Need põhinevad põhjaliku uurimise teel valitud ravim-geeni paaridel, millel on ka selge tõenduspõhine mõju farmakoteraapia tulemustele. Seda põhjalikku uurimist koordineerib ja koondab PharmGKB andmebaas (The Pharmacogenomics Knowledgebase, PharmGKB), mis loodi 1999. aastal ja mille eesmärk on koguda, hallata ja levitada informatsiooni, kuidas geneetilised variatsioonid mõjutavad ravimivastust. Lähtudes täpselt määratletud kriteeriumidest, mis põhinevad kirjanduse hoolikal kureerimisel, määratakse andmebaasi geenide ja ravimite seosetele sõltuvalt tõendusmaterjali tugevusest ka olulisuse hinnang. Mõlema konsortsiumi suunised avaldatakse ka PharmGKB kodulehel. Hetkel on CPIC avaldanud 25 suunist, mis puudutavad 20 geeni ja 66 ravimi toimeainet (tabel 1).
Farmakogenoomika Eestis
Eestis tehakse farmakogenoomilisi uuringuid Tartu Ülikooli genoomika instituudis juhtivteaduri Lili Milani uurimisrühmas. Grupis uuritakse elektrooniliste terviseandmete kasutamist koos biopankade, sh Eesti geenivaramu, geeniandmetega erinevateks farmakogenoomika analüüsideks, et nii valideerida kui ka tuvastada ravimite kõrvaltoimete teket, aga ka ravimiefekti mõjutavaid geneetilisi põhjuseid.
Tapper (1906)
pisi|Tapper 1917 päis Tapper oli pilke- ja naljaajakiri, mis ilmus esimest korda 1906. aastal Peterburis.
Esimesed kolm numbrit ilmusid 1906. aastal nimega Tiiu Tasane ning pärast selle sulgemist ilmus samal aastal ajakiri Tapper, mis jätkas Tiiu Tasase numeratsiooni numbritega neli ja viis. Väljaandja ja toimetaja oli Juhan Lilienbach. Tapper nr. 5 kaane illustreeris Jaan Seen. Inimestelt korjati ajakirju ära ja vastutav toimetaja saadeti vanglasse. Kui Tapperi tegevus oli lõpetatud, üritati välja anda ajakirju Kirves, Puss ja Sügise, kuid väidetavalt ei pääsenud need trükki. Lõpuks asutas Juhan Lilienbach 1906. aastal Tallinnas uue samasisulise ajakirja Lendleht.
Aastatel 1917–1918 hakkas Tallinnas ajakiri Tapper uuesti ilmuma sagedusega kaks korda kuus, kokku 13 numbrit. Väljaandja ja toimetaja oli endiselt Juhan Lilienbach. Ajakirja trükiti Bernhard Mänsi trükikojas.
Ajakirja lehekülgedel ilmus ka eesti ajakirjanduses esimene V. l. Lenini portree tundmatuks jäänud kunstnikult.
Kaastöölised
Ajakirjale Tapper tegid kaastööd järgmised autorid :
Alliksoo põik
<mapframe latitude="59.390462" longitude="24.663320" zoom="17" width="250" height="250" align="right"> { "type": "FeatureCollection", "features": [ {     "type": "Feature", "properties": { "stroke": "#fc0303", "stroke-width": 3, },     "geometry": { "type": "LineString", "coordinates": [ [           24.662716,            59.390965          ],          [            24.662807,            59.390312          ],          [            24.662759,            59.390029          ]        ]      }    }  ] } Alliksoo põik on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Vana-Mustamäe asumis.
Lasipuu
pisi|[[Ponid on kinni seotud lasipuule]] Lasipuu (ka: lasila, lasing) on postidele toetuv põikpuu, kuhu seotakse kinni hobuseid.
Le Cateau-Cambrésis' kanton
Le Cateau-Cambrésis' kanton on kanton Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus. See moodustati 2014. aasta kantonireformiga, mis jõustus 2015. aasta märtsis. Kantoni keskus on Le Cateau-Cambrésis.
Nanoosakeste süntees
Nanoosakeste süntees on 1–100 nanomeetri suuruste osakeste kontrollitud loomine. Põhilised nanoosakeste sünteesi meetodid jagatakse keemilisteks, füüsikalisteks ja bioloogilisteks. Lisaks kombineeritakse nende alamliike ka ühe sünteesi eri etappideks.
Nanoosakesi saab luua kahel moel: suuremaid osakesi purustades või väikseid osakesi lähteainetest kasvatades. Neid nimetatakse vastavalt ülalt alla ja alt üles meetoditeks. Esimesel juhul õnnestub osakesi toota väga suurtes kogustes, teisel mõõdetakse saadusi grammides, kuid nende suurust saab tekkeprotsessi jooksul juhtida.
Sooli-geelimeetod
Sooli-geelimeetodil tekib polükondensatsioonireaktsioonide ja hüdrolüüsi tulemusena sooliks nimetatavast kolloidlahusest geelisarnane kahefaasiline nanoosakestest koosnev süsteem, mis sisaldab nii vedelat kui ka tahket faasi. Segu vanandamisel materjal tiheneb, samal ajal saavad aga lahkuda ainest orgaanilised lisandid. Seda protsessi saab kontrollida pH-d, temperatuuri, rõhku, solvendi keskkonda ja lähteaine koostist varieerides. Geeli kuivatamisel jääb järele kindla struktuuriga poorne materjal. Meetod on küllaltki lihtne ja ei vaja eriaparatuuri. Puudusena ei teki protsessis aga mitte eraldiseisvad osakesed, vaid struktuur, mille komponentideks on nanoosakesed.
Keemilise redutseerimise meetod
Keemilisel redutseerimisel kasutatakse lähteainena metallide soolasid ja redutseerijaid. Tavaliselt kuumutatakse reaktsioonisegu umbes 100 °C juures, et protsessi kiirendada. Kui tekkivad nanoosakesed võivad õhuhapnikuga reageerida, lisatakse segusse ka pindmist kihti kaitsvaid aineid, näiteks PVP-d, mis seda passiveerivad. Meetod on laialt kasutatav ja tööstuses rakendatav, kuid probleemiks on tugevad redutseerijad, mis on valdavalt mürgised.
Mikroemulsioonmeetod
Mikroemulsioonmeetodi korral koostatakse dispergeeriv lahus, mis koosneb kahest teineteises mittesegunevast lahusest ning pindaktiivsest ainest ehk pindisest. Mikroemulsioon tekib, sest pindis alandab vedelike pindpinevust ja tekitab ühe lahuse tilgakesi teises. Tekkivatel tilkadel on ümber kiht pindaktiivset ainet ning nende kuju on enamasti ümmargune, sest sel juhul on pinnaenergia minimaalne. Mida paksem on pindaktiivne kiht, seda suuremaks tilgad kasvavad ning pindise lisamisega saab juhtida tekkivate osakeste suurust. See-eest on saagis madal ja meetod pigem kallis.
Ultrahelimeetod
Ultrahelimeetodi korral segatakse reaktsioonisegu seda kõrgsagedusel väristades. Osakesed hakkavad seetõttu lokaalselt kiiresti ümber paigutuma, mille tulemusena tekivad väga lühikesteks ajahetkedeks alarõhuga piirkonnad. Nende mullilaadsete tühimike kokkukukkumisel toimub rõhu äkiline kasv, millega kaasneb temperatuuri kiire tõus, mis reaktsiooni käivitab, seejärel äkiline langus, kui rõhk taas normaliseerub. Ligikaudu nanosekundi pikkuse reaktsiooni käigus jõuavad tekkida ainult väga väiksed osakesed. Selle meetodi rakendamine on suhteliselt odav, kuid ka madala saagisega. Kuna lahustiks on enamasti vesi, ei tule kasutada suuri koguseid ohtlikke kemikaale.
Mikrolainemeetod
Reaktsioonisegu on võimalik kuumutada ka mikrolainetega, mis on võrreldes hariliku kuumutamisega kiirem. Sobilike tingimuste korral ei mõjuta mikrolained mitte solventi, vaid peamiselt reagente, mis võib reaktsiooniaega mitu korda lühendada. Puuduseks on seadmete kõrge hind.
Termiline lagundamine
Termilisel lagundamisel suletakse reaktsioonisegu autoklaavi või mõnda muud sorti õhutihedasse anumasse. Kuna gaasid mahutist välja ei pääse, siis õnnestub lahustit kuumutada üle selle tavalise keemistemperatuuri. Segu viiakse ülekriitilisse olekusse, mis tähendab, et sellel on korraga nii gaasilise kui ka vedela oleku omadused, mis suurendab lähteainete reageerivust. Nii õnnestub lahustada selliseid ühendeid, mis tavatingimustes lahustuvad pole. Kuumutamise aega muutes saab kontrollida tekkivate osakeste kuju ja suurust. Selle meetodi kasuks räägivad üle keskmise saagis ja võimekus valmistada suure puhtusastmega väga väikesi osakesi, mille kõik kristallid on ühes faasis. Teisalt on aparatuur suhteliselt kallis – kvaliteetsete autoklaavide hinnad algavad 2013. aasta seisuga tuhandest eurost.
Mehaaniline jahvatamine
Jahvatamist kasutatakse olemasoleva tahke aine peenestamiseks. Tavaliselt on lähteaineks mikromõõtmetes osakesed, mida veskis väiksemaks kulutatakse. Tegemist on ühe põhilise sünteesiviisiga, sest osakesi saab toota väga suurtes kogustes – isegi kümneid kilogramme ühe seadmega korraga. Meetodi puuduseks võib pidada aga asjaolu, et jahvatamisel tekkivad osakesed on alati erineva läbimõõduga ja terade suurus varieerub oluliselt. Teine puudus antud meetodi juures on proovi saastumine, mis tuleneb sellest, et mehaanilisel töötlemisel kuluvad ka seadme detailid, millelt maha lihvitud tükikesed segunevad valmistatava ainega. Kui need puudused on talutavad, on tegu kõige odavama tänapäeval kasutatava tööstusliku lähteaine tootmise viisiga.
Vaakumsadestamine
Selle meetodiga saab valmistada ainult metallilisi nanoosakesi. Lähtemetallist traati kuumutatakse kõrgepingeelektrivoolu toimel vaakumkambris aurustumiseni. Seejärel metalliaurud jahutatakse inertgaasi, näiteks argooni pealejuhtimisel ning kogutakse väljuva gaasi filtritele suunamise teel. Kuna kasutatakse väga spetsiifilisi seadmeid, on meetod kallis. Siiski on tegu kiire meetodiga, mis annab puhtaid osakesi.
Bioloogiline süntees
Bioloogilisel sünteesil kasutatakse ära organismide omadust ümbritsevast keskkonnast anorgaanilisi ühendeid omandada ja talletada. Sisuliselt toimuvad neis samasugused oksüdeerumise ja redutseerumise protsessid nagu keemiliste meetodite kasutamise korral, kuid seda juhivad ensüümid. Nanoosakeste kättesaamiseks tuleb organismid kokku koguda ja ümber töödelda. Kuna elutsükli seisukohalt on tegu loomuliku protsessiga, on see ka loodussõbralikum kui teised sünteesimisvõtted. Praegu tegeletakse nii bakterite, seente kui ka taimede rakendamisvõimaluste uurimisega. Edukaid tulemusi on saadud hariliku päevalille (Helianthus annus) ja sarepta kapsasrohu ehk sarepta sinepiga (Brassica juncea), kahjuks on saagis küllaltki väike, kuid reaktsiooniaeg pikk. Need probleemid võivad siiski ületatavad olla, sest bioloogilise sünteesi uurimine on alles algusjärgus.
Bassin de l'Arsenal
pisi|Bassin de l'Arsenal Bassin de l'Arsenal või Port de l'Arsenal on tehislik veekogu Prantsusmaa pealinnas Pariisis. See ühendab Quai de la Rapée juures Canal Saint-Martinit Seine'i jõega. See määrab IV ringkonna ja XII ringkonna vahelise piiri.
Sayon Cooper
Sayon Cooper (sündinud 24. aprillil 1974) on endine Libeeria sprinter.
Ta osales 2000. aasta suveolümpiamängudel meeste 100 ja 200 meetri jooksus ning 4x100 meetri teatejooksus, ühelgi alal järgmisesse vooru jõuda ei õnnestunud. Samuti osales ta 1997, 1999, 2001 ja 2003. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel ning 1999 ja 2001. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlustel.
Postijaam
pisi|[[Saue postijaam, 19. sajand]] pisi|[[Ruunavere postijaam]] pisi|[[Valga postijaam]] pisi|[[Pikaristi postijaam]] pisi|[[Väike-Pungerja postijaam]] Postijaam oli kuni 19. sajandi lõpuni toiminud postisüsteemides asutus, kus puhkasid postimaanteed pidi mööduvad reisijad, vahetati postihobuseid ja sõidukeid ning postivedajad vahetasid posti.
Hiina ja Mongoolia
Hiinas rajati esimene postijaamade võrgustik Hani dünastia ajal (206 eKr–220 pKr). Maailma esimese suuremastaabilise postisüsteemi ehitas 13. sajandil üles Mongoli valitseja Ugedei-khaan, Džingis-khaani järeltulija, kelle võimu alla kuulus ka Hiina.
Džingis-khaan rajas kogu mongolite riiki katva postijaamade ja sõnumiviijate süsteemi nimega Örtöö. Hubilai-khaani ja Yuani dünastia ajal kattis see süsteem ka Hiina. Postijaamu ei kasutatud üksnes ametliku posti veoks, neid kasutasid ka reisivad ametnikud, sõjaväelased ja välismaised ülikud. Jaamad aitasid transportida kogutud makse ja andameid ning tõhustasid kaubandust. Hubilai-khaani valitsemisaja lõpuks oli üksnes Hiinas üle 1400 postijaama, kus oli 50 000 hobust, 1400 härga, 6700 muula, 400 kaarikut, 6000 paati, üle 200 koera ja 1150 lammast.
Jaamade vahel oli 15 kuni 40 miili, neis olid usaldusväärsed postitöötajad. Välismaised vaatlejad nagu Marco Polo on kinnitanud selle postisüsteemi efektiivsust.
Euroopa, Eesti, Venemaa
Kogu Euroopat kattev postijaamade võrk kujunes välja 17. sajandil, Rootsi ajal. See toimis 19. sajandini, mil varasemat postisüsteemi hakkasid välja tõrjuma tehnilised leiutised: kõigepealt traadiga ja traadita telegraaf, hiljem aga ka autotransport.