cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Galaktika
Spiraalsed ja varbspiraalsed galaktikad
pisi|[[NGC 5457 (nõelaratta galaktika), näide tüüpilisest spiraalgalaktikast]] Spiraalgalaktika koosneb pöörlevast tähtede kettast ja nende vahelisest ruumist. Selle keskmises osas asuvad tihedalt koos tunduvalt vanemad tähed. Hubble'i järjestuses on spiraalgalaktikad märgitud S tähega, millele järgneb täht (a, b või c), mis tähistab spiraalide tihedust ja galaktika keskme suurust. "Sa" galaktikas asetsevad kehvasti määratletavad spiraalharud tihedalt ja tuum on suhteliselt suur. Spiraalgalaktika teises äärmuses asub "Sc", millel on hästi määratletavad ja avatud spiraalharud ning galaktika kese on väike.
Nagu tähedki, tiirlevad ka spiraalharud ümber galaktika keskme, kuid nad teevad seda konstantse nurkkiirusega. Arvatakse, et spiraalharud on piirkonnad, kus aine on tihedalt koos. Kui täht liigub läbi haru, siis kosmiline kiirus igale tähesüsteemile on määratletud gravitatsiooniga tihedamas kohas. Spiraalharud on nähtavad, sest neis tekib tihti uusi tähti, mis on heledamad ja paistavad kaugemale.
vasakul|pisi|NGC 1300, näide varbspiraalsest galaktikast Enamikul spiraalgalaktikatest on galaktika keskmes "varras" mis ulatub mõlemale poole galaktika tuumast ning seejärel ühineb spiraalharudega. Hubble'i süsteemis on need märgitud SB-ga, millele järgneb (a, b või c), mis tähistavad samu parameetreid nagu tavalise spiraalgalaktika puhulgi. Vardad arvatakse olevat ajutiseks nähtuseks, mis on tekkinud tänu tuumast väljuvale radioaktiivsusele või galaktikate kokkupõrkele.
Meie oma galaktika, Linnutee, on varbspiraalne ja selle diameetriks on umbes 30 kiloparsekit ja paksuseks 1 kiloparsek. See koosneb umbes 200–400 miljardist tähest ja selle mass on umbes 600 miljardit korda suurem kui Päikese mass.
Korrapäratud galaktikad
Korrapäratu galaktika on galaktika, millel ei ole sellist selget eristatavat kuju, nagu on spiraalsetel ja elliptilistel galaktikatel. Nende kuju on ebatavaline ja nad ei kuulu kuhugi Hubble'i järjestuse klassi. Nad on tihti kujult kaootilised, neil ei paista olevat selget galaktika keset ega ühtegi jälge spiraalharudest. Arvatakse, et nad moodustavad veerandi kõikidest galaktikatest. Enamik korrapäratuid galaktikaid on kunagi olnud spiraalsed või elliptilised, aga deformeerunud gravitatsiooni tõttu. Korrapäratud galaktikad sisaldavad suurtes kogustes kosmilist tolmu ja gaasi.
Kääbusgalaktikad
Vaatamata esilekerkivatele suurtele spiraalsetele ja elliptilistele galaktikatele on enamik galaktikatest kääbusgalaktikad. Sellised galaktikad on teiste galaktikatega võrreldes suhteliselt väikesed; Linnutee suurusest moodustavad nad umbes sajandiku ja sisaldavad kõigest paari miljardit tähte. On avastatud ka sellised kääbusgalaktikaid, mille diameeter on kõigest 100 parsekit.
pisi|Hoagi objekt, näide ringikujulisest galaktikast Paljud kääbusgalaktikad tiirlevad ümber ühe suurema galaktika; Linnuteel on vähemalt tosin sellist kaaslast ja arvatakse, et 300–500 kääbusgalaktikat on veel avastamata. Kääbusgalaktikaid võib jagada ka elliptilisteks, spiraalseteks ja korrapäratuteks.
Uurides Linnutee naabergalaktikaid, leiti, et kõik kääbusgalaktikad olid umbes 10 miljonit Päikese massi, sõltumata sellest, kas nad koosnesid tuhandetest või miljonitest tähtedest. See avastus on viinud järelduseni, et galaktikate koostises moodustab suurima osa tume aine.
Omapärase kujuga galaktikad
Omapärase kujuga galaktikad tekivad galaktikate kokkupõrkel. Üheks näiteks on ringikujuline galaktika, kus tähed on paiknenud ringikujuliselt ja selle sees on tähtedevaheline ruum, mis ümbritseb üksildast tuuma kõige keskel. Arvatakse, et selline galaktika tekib siis, kui väiksem galaktika läbib suurema galaktika tuuma.
Galaktikate põrkumine
Keskmine vahemaa galaktikate vahel galaktikaparvedes on natukene rohkem kui galaktika diameeter korrutades kümnega. Seega galaktikate põrkumine on suhteliselt sagedane ja mängib suurt rolli nende evolutsioonis. Galaktikate lähedane möödumine üksteisest põhjustab galaktikate moondumist ja võib kaasa tuua ka gaasi ja tolmu vahetuse. vasakul|pisi|Galaktikate põrkumine, mis lõpeb nende ühinemisega Kokkupõrge toimub, kui kaks galaktikat lähevad täpselt läbi üksteise ja mõlemal on piisav impulss, et mitte ühineda. Tähed mööduvad sellistes galaktikates tavaliselt üksteisest ilma kokku põrkamata. Gaas ja tolm aga põrkuvad. See võib kaasa tuua uute tähtede sünni, sest tähtedevaheline ruum on kokku pressitud. Kokkupõrge võib muuta ühe või mõlema galaktika kuju, tekitades "vardaid", ringe ja sabalaadseid struktuure.
Kõige ekstreemsemal juhul galaktikad ühinevad. Sel juhul on mõlema galaktika impulss ebapiisav, et galaktikad saaksid üksteisest läbi minna. Läbiminemise asemel need järk-järgult ühinevad, moodustades ühe suurema galaktika. Ühinemisel võib galaktikate kuju muutuda märgatavalt, võrreldes nende esialgse kujuga. Kui üks galaktika on teisest tunduvalt suurem, siis suurem galaktika jääb suhteliselt muutumatuks, kuid väiksem galaktika hävitatakse, seda tuntakse galaktikatevahelise kannibalismina.
Moodustumine ja areng
Galaktikate tekkimise ja evolutsiooni uuringud üritavad vastata küsimustele, kuidas galaktikad tekkisid ja kuidas on nad universumi ajaloo jooksul arenenud. Paljud teooriad on tänaseks kinnitust saanud, kuid see on ikkagi suuresti astrofüüsikute tööpiirkond.
Moodustumine
pisi|Kunstniku visioon noorest, ainet koguvast galaktikast Praegused kosmoloogilised mudelid varasest universumist põhinevad suure paugu teoorial. Umbes 300 000 aastat pärast seda sündmust hakkasid moodustuma vesiniku ja heeliumi aatomid. Peaaegu kogu vesinik oli tavaolekus ja neelas kergesti valgust, tähti ei olnud sel ajahetkel veel moodustunud. Sellise esialgse mateeria tiheduse kõikumised oligi põhjuseks, miks suuremad struktuurid hakkasid tekkima. Selle tulemusena hakkasid baronid kondenseeruma külma tumeda aine halodes. Need esialgsed struktuurid moodustasid hiljem galaktikad, mida me tänapäeval näeme.
Tõendeid varaste galaktikate kohta leiti 2006. aastal, kui avastati, et galaktikal IOK-1 on harukordselt suur punanihe (6.96), mis vastab 750 miljonile aastale pärast suurt pauku, mis teeb sellest kaugeima ja kõige algelisema galaktika, mida me näinud oleme.
Üksikasjalik protsess, kuidas varased galaktikad tekkisid, on astronoomias suur avatud küsimus. Teooriaid saab jagada kahte rühma: ülalt-alla ja alt-üles. Ülalt-alla-teooriates tekivad protogalaktikad aine pideva ja suuremahulise kokkukukkumise teel, mis kestab umbes sada miljonit aastat. Alt-üles-teooriates tekivad enne väiksemad struktuurid, näiteks tähekogumid, mis ajapikku ühinevad ja moodustavad galaktika.
Kui protogalaktikad hakkasid moodustuma, tekkisid neis esimesed halo tähed. Need koosnesid peaaegu täielikult vesinikust ja heeliumist ning võisid olla hiiglaslikud. Kui see on tõsi, siis kasutasid sellised tähed kiiresti oma kütuse ära ja tekitasid supernoovasid, vabastades sellega tähtedevahelisse ruumi raskemaid elemente. Sellised esimese generatsiooni tähed ioniseerisid ümberkaudset vesinikku, mille tulemusena tekkisid kosmose mullid, millest valgus sai kergesti läbi minna.
Areng
pisi|Animatsioon spiraalsete galaktikate põrkumisest Esimese miljoni aasta vältel hakkasid galaktikates ilmuma neile iseloomulikud jooned: tähekobarad, keskmes asuv supermassiivne must auk ja galaktika keskme moodustav metalli vaesete tähtede kogum. Supermassiivse musta augu teke mängib suurt rolli galaktika kasvamisel, kuna sellest sõltub, kui palju ainet on võimalik galaktikasse siduda. Sellises varajases perioodis on uute tähtede tekkimine väga kiire ja sage.
Järgmise kahe miljardi aasta jooksul moodustub kogunenud ainest galaktikaline ketas. Galaktika jätkab aine kogumist kogu oma elu, neelates tähtedevahelisi pilvi ja kääbusgalaktikaid, mis koosnevad peamiselt vesinikust ja heeliumist. Tähtede sünni ja surma tsükkel toodab aeglaselt juurde raskemaid elemente, mis lõpuks lubavad planeetide teket.
Galaktikate arengut mõjutavad palju ka omavahelised möödumised ja kokkupõrked. Galaktikate ühinemised olid iseloomulikud nende varases elueas. Kuna tähtede kaugus üksteisest on väga suur, siis enamik tähesüsteemi jääb galaktikate kokkupõrkel muutumatuks. Kuid tähtedevaheline tolm ja gaas, mis moodustavad spiraalharud, moodustavad pikki tähtedest koosnevaid sabasid.
Üheks lähemaks näiteks on Linnutee ja selle naaber Andromeeda galaktika, mis liiguvad üksteisele vastu umbes 110 km/s ning suure tõenäosusega nad põrkuvad viie või kuue miljardi aasta pärast. Kuigi Linnutee ei ole kunagi põrganud kokku nii suure galaktikaga nagu seda on Andromeeda, on väga suur tõenäosus, et ta on seda teinud väiksemate kääbusgalaktikatega.
Sellised suuremat sorti galaktikate kokkupuuted on haruldased. Aja möödudes väheneb tõenäosus, et kaks sama suurt süsteemi ühinevad. Enamik heledaid galaktikaid on mõne viimase miljardi aasta vältel jäänud ehituselt samasuguseks ja tähtede tekkimine jõudis maksimumi juba 10 miljardit aastat tagasi.
Andrea Mantegna
pisi|Leinav Maarja. Verona San Zeno kiriku altarimaali detail (1459) Andrea Mantegna (1431 – 13. september 1506) oli itaalia vararenessansi maalikunstnik ja graafik.
Elulugu
Mantegna õppis Padovas; käis läbi Padova ülikooli teadlastega, mis on arvatavasti mõjutanud tema huvi maalikunsti matemaatilis-perspektiivsete probleemide vastu.
Alates 1460 oli Mantegna Mantovas Ludovico II Gonzaga õukonnakunstnik. Mantova hertsogipalees Castello di Cortes lõi ta oma kuulsad freskod.
Looming
Mantegna maalis monumentaalseid antiikmütoloogia- ja piibliteemalisi seina- ja tahvelmaale. Teda iseloomustas oskuslik rakursi- ja ruumikäsitlus ning plastiline vorm. Ta andis diferentseeritult edasi antiikaja arhitektuuri ja ornamentikat ning rakendas realismi, mis tollal oli uudne. Nagu teisedki oma aja kunstnikud, katsetas Mantegnagi perspektiiviga, näiteks viis silmapiiri madalale, et suurendada monumentaalsust. Tema maastikud seevastu tunduvad olevat nagu kivist ja metallist tehtud ning inimesedki näivad skulptuuridena.
Inimese käitumises ja meelelaadis rõhutas Mantegna kangelaslikkust. Ta kujutas nii kristlikke kangelasi püha Sebastiani ja püha Jüri kui antiikaja heeroseid Scipiot ja Caesarit. Caesari võitu on ta kujutanud 9 pildil. Usutavasti samastas ta maalitud kangelasi oma kaasaegsetega, näiteks Gonzaga ja Mezzarotaga. See tõrjus maali loomise ajendi tagaplaanile ja püstitas selle asemel maali loomise tõelise eesmärgina inimkuju.
Mantegnal on oluline roll vaselõike väljaarendamises. Tema töökoda oli 15. sajandi lõpul Veneetsia juhtiv trükikoda.
Mantegna on maalinud bakhanaali, Fortunat , muusasid ja Parnassost.
Millimeeter
Millimeeter (tähis mm) on SI-süsteemi pikkusühik, mis võrdub tuhandiku meetriga:
Tavalisel meetermõõdustiku joonlaual on väikseim kriipsude vahe millimeeter.
Jääaeg
Jääaeg on võrdlemisi lai mõiste, tähendades nüüdsest märksa jahedamat kliimat, millega kaasnes liustike ulatuslik pealetung.
Jääaja mõiste tähenduses ei ole selgust. Osa teadlasi peab isegi jääserva väikest kõikumist (ostsillatsiooni) eraldi jääajaks. On ka teadlasi, kes eitavad jääaegade esinemist. Eestis on leitud Kvaternaari kolme jäätumise setteid. Jääaegu on olnud kindlasti rohkem, sest uus jääaeg hävitab ehk kannab varem tekkinud setted pea täiesti minema.
Jääaega tuleb eristada palju pikema kestusega külmhooneperioodist. Enamasti arvatakse, et Maa ajaloos on olnud seitse külmhooneperioodi, neist viimane kestab praegugi.
Piirhälve
Piirhälve (inglise keeles limit deviaton, permissible deviation) näitab piirmõõtme ja nimimõõtme algebralist vahet. Suurimale piirmõõtmele vastavat piirhälvet nimetatakse ülemiseks hälbeks (upper deviaton) ja vähimale vastavat alumiseks hälbeks (lower deviation).
Piirhälve on alati märgiga väärtus. Positiivne hälve näitab, kui palju võib detaili tegelik mõõde olla nimimõõtmest väiksem.
Piirhälbed kirjutatakse vahetult nimimõõtme järele.
Piirhälvete märkimine joonistele
Õige on järgmine märkimine:
ISO Standard annab ka mooduse, kus hälbed kirjutatakse erandkorras nimimõõtmega samasuuruse kirjaga.
Ao järv
Ao järv (ka Aojärv) on järv Lääne-Virumaal Väike-Maarja vallas.
Santa Maria
Santa Maria oli Christoph Kolumbuse lipulaev, millel ta alustas oma esimest merereisi Ameerika avastamiseks. Tema teised laevad olid Niña ja Pinta.
Santa Maria hellitusnimi oli La Gallega, mis vanahispaania keeles tähendab laeva. Laev oli ehitatud kaubaveoks, töntsakas ja aeglane. Laeval oli kolm masti, millest kaks kandsid ühte suurt ruudukujulist purje, kolmandal oli kolmnurgakujuline puri. Laeva liik oli karakk.
Et ainult purjede jõul liikuva laeva kiirus sõltub peaasjalikult tuule kiirusest, siis on arvatud, et keskmine kiirus reisi vältel oli 4 sõlme ja maksimaalne kiirus 8 sõlme. Tüüpiline ööpäevane läbisõit oli 90–100 meremiili.
Kolmest laevast oli Santa Maria kõige aeglasem ja Pinta kiireim, ent erinevus kiiruses oli väike, oletatavasti vaid 0,1–0,2 sõlme.
5. detsembril 1492 jooksis Santa Maria Haiti lähedal karile ja läks järgmisel päeval põhja. Laevast järele jäänud osadest laskis Kolumbus ehitada väikese sadama, mille nimeks pandi La Navidad (jõulud).
Jaak Huimerind
Jaak Huimerind (sündinud 4. mai 1957 Tartus) on eesti arhitekt.
Põhihariduse omandas ta aastatel 1964–1972 Tallinna 10. Keskkoolis ning keskhariduse aastatel 1972–1975 Tallinna 2. Keskkoolis. Arhitektihariduse omandas ta Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis aastatel 1975–1980.
Ülikooli lõpetamise järel töötas ta aastatel 1980–1987 Kommunaalprojektis. Aastatel 1987–1993 töötas ta Eesti Kergetööstus- ja Kaubanduskontsernis ESTAR-PREEV. Praegu töötab ta OÜ Arhitektuuribüroo Studio Paralleelis.
Huimerind on projekteerinud mitmeid kortermaju ning eramuid kõikjal Eestis. Ühiskondlikest hoonetest kuuluvad tema loomingusse Järve Selveri kompleks (2000, 2003), kohvik Lohusalus (1997), AS Linette peahoone Lasnamäel ning mitmed väiksemad büroo ja kontorihooned. Tema töid iseloomustavad funktsionalistlik vormikeel, lihtme materjalikasutus, korrapärased geomeetrilised mahud, selgejoonelisus ning ratsionaalsus.
Isiklikku
Tema isa oli võrkpallitreener Hugo Huimerind ning ema oli võrkpallur ja võrkpallitreener Aino Huimerind. Tema abikaasa on disainer Ruth Huimerind.
Ngũgĩ wa Thiong'o
pisi Ngũgĩ wa Thiong'o (sündinud 5. jaanuaril 1938 Kamiriithus) on Keenia kirjanik. Ta on kirjutanud romaane, näidendeid, novelle, lastekirjandust ja kirjanduskriitikat.
Ta on rahvuselt kikuju. Ta kirjutas algul inglise keeles, kuid alates 1978. aastast kikuju ja suahiili keeles. Ta tõlgib ise oma teoseid inglise keelde.
Tema ristinimi on James Ngugi. Ta on lõpetanud Makerere ülikooli Kampalas.
Tema esimene romaan "Weep Not, Child" ilmus 1964. aastal.
1977. aastal vangistati ta poliitilise sõnumiga näidendi tõttu. Vanglas teda piinati ja ta kirjutas tualettpaberile oma esimese kikujukeelse romaani "Caitaani mũtharaba-Inĩ" ("Kurat ristil"). Pärast vabanemist oli ta sunnitud eksiili minema.
1992. aastal valiti ta New Yorgi Ülikooli kirjandusprofessoriks. 2004 läks ta Keeniasse tagasi, kuid teda ja tema naist rünnati ning ta oli sunnitud taas kodumaalt lahkuma.
2017. aastal peeti teda ennustusportaalides Nobeli kirjandusauhinnale kandideerijate seas favoriidiks.
Sündinud 14. augustil
''Siin loetletakse 14. augustil sündinud tuntud inimesi.
Tornimäe juga
Tornimäe juga asus Laulasmaa külas tänase Lääne-Harju valla aladel Harju maakonnas.
Joast on praegu alles jäänud vaid joaastang, kus vesi on minevikus jooksnud. Joa ärakuivamine on peamiselt põhjustatud juga toitvate kraavidesüsteemide muutustes.
Subaditiivne funktsioon
Subaditiivne funktsioon on reaalarvulise väärtusega funktsioon, mis iga x ja y korral oma määramispiirkonnast rahuldab tingimust
Subaditiivne funktsioon on aditiivne parajasti siis, kui see on ühtlasi superaditiivne.
Näited
Et iga aditiivne funktsioon on ühtlasi subaditiivne, siis on triviaalne näide subaditiivsest funktsioonist on arvuga a korrutamine ehk funktsioon f(x) = ax.
Hanno Soans
pisi|Hanno Soans Hanno Soans (sündinud 22. novembril 1974) on eesti kuraator ja kunstikriitik.
Subaditiivne funktsioon
Näited
Norm ja poolnorm on vektorruumil määratud subaditiivsed funktsioonid.
Hanno Soans
Ta valiti üheks kunstnikupalga saajaks aastatel 2022‒2024.
Australopithecina
Australopithecina on triibuse Hominini 2 perekonda:
Georgi Lvov
pisi|Georgi Lvov (1919) Georgi Lvov (vene Георгий Евгеньевич Львов; 2. november (vkj. 21. oktoober) 1861 Dresden, Saksimaa kuningriik – 7. märts 1925 Pariis, Prantsusmaa) oli Venemaa riigitegelane ja Ajutise Valitsuse esimene juht alates 23. märtsist kuni 21. juulini 1917.
Australopithecina
4 miljonit aastat tagasi hargnesid australopiteegid kahte eraldi rühma - graatsilisteks ja robustseteks vormideks. Australopithecus 'eid nimetatakse "graatsilisteks ehk saledateks australopiteekideks" ja Paranthropus 'eid "robustseteks ehk jõulisteks australopiteekideks".
Superaditiivne funktsioon
Superaditiivne funktsioon on reaalarvuliste väärtustega funktsioon, mis iga x ja y korral oma määramispiirkonnast rahuldab tingimust
Australopithecina
Vanasti nimetasid teadlased perekonda Paranthropus 't Australopithecus 'eks. Nüüd on uuesti elustatud vana nimetus Paranthropus ("kõrvalinimene"), kes olid Lõuna-Aafrika jõulised vormid. Jõulised australopiteegid on Paranthropus robustus ja Paranthropus boisei. Ida-Aafrika jõuline australopiteek on Paranthropus aethiopicus. Jõulised australopiteegid elasid samal ajal kui Homo habilis ja Homo erectus. Kuna jõulised australopiteegid on välja surnud, siis teadlased arvavad, et nad võisid saada tubli küti Homo habilis 'e saagiks.
Georgi Lvov
Georgi Lvov lõpetas Moskva ülikooli õigusteaduskonna. 1905. aastal valiti ta Venemaa Keisririigi I Riigiduumasse, konstitutsiooniliste demokraatide partei liikmena.
Superaditiivne funktsioon
Näited
Et iga aditiivne funktsioon on ühtlasi superaditiivne, siis on triviaalne näide subaditiivsest funktsioonist on arvuga a korrutamine ehk funktsioon f(x) = ax.
Australopithecina
Australopiteegid arendasid välja algelise sümbolsüsteemi. Keele edasiarengu teguriteks olid keeleliste vahendite selektsioon ja muutused ajus. Evolutsioon soosis organisme, kes olid keele kui lisakoormusega toimetulekuks paremini kohanenud.
Georgi Lvov
Aastatel 1914–1917 oli ta Ülevenemaalise haigete ja haavatute abistamise liidu esimees.
Australopithecina
Australopiteekide võrdlemine inimesega
Fossiilide klassifitseerimisel võrreldakse neid inimese tunnusjoontega, et vahet teha, kas on tegemist inimese või Aafrika inimahvi eellasega.
Superaditiivne funktsioon
Näited
Näiteks mittenegatiivsete arvude ruutuvõtmine on superaditiivne funktsioon, sest kehtib
Aditiivsus
Aditiivsus on mitmetähenduslik sõna.
Georgi Lvov
Tegevus pärast 1917. aasta veebruarirevolutsiooni
Vürst Lvovi juhitud liberaalse ja demokraatliku valitsuse valitsemisajal kujunes Petrogradis välja kaksikvõim üheltpoolt demokraatlikult valitud Venemaa valitsuse ja teiseltpoolt demokraatlikku riigikorda mittetunnistava, radikaalsete sotsiaaldemokraatide (bolševike), mõõdukate sotsiaaldemokraatide ning esseeride poolt moodustatud Petrogradi Nõukogu vahel.
Lõpuks otsustas Lvov Sotsialistide-Revolutsionääride Partei juhtliikme Aleksandr Kerenski kasuks valitsusjuhi kohast loobuda, lootes, et vasakpoolse meelestusega elanikkond on viimase valitsemisega rohkem rahul.
Emigratsioon
Pärast bolševike 1917. aasta riigipööret muutus Lvov soovimatuks isikuks ja oli mõnda aega ka vangis. Mahalaskmisest ta siiski pääses, kuna tal õnnestus põgeneda. Oma viimased eluaastad veetis ta Pariisis.
Treppoja
Treppoja on oja Harjumaal Lääne-Harju vallas.
Ōta (Tōkyō)
Ōta (jaapani 大田) on üks 23 eriringkonnast Jaapanis Tōkyōs. Asub linna lõunaosas, piirneb Shinagawa, Meguro ja Setagaya ringkondadega ning Kawasaki linnaga, idas Vaikse ookeaniga.
Treppoja
Treppoja algab Keila linnas Mudaaugu bussipeatuse lähedal ning läbib Valkse ja Tõmmiku küla. Kuni Illurma külani voolab oja maaparanduse käigus kujunenud sängis, sealt edasi on oja säng looduslik. Oja kannab ülemjooksul nime Aarnamäe oja. Keelva ja Tuulna küla piirkonnas voolab oja läbi endiste, nüüdseks võsastunud heinamaade. Viimase asulana läbib oja Kloogaranna küla. Ojal asub Treppoja joastik, mis asub umbes 900 meetri kaugusel Treppoja kauplusest. Enne suubumist Lahepere lahte Kloogaranna raudteepeatuse lähedal voolab Treppoja umbkaudu kilomeeter maad rannaluidete taga mererannaga paralleelselt.
Ōta (Tōkyō)
Ōta ringkond loodi 1947. aastal Ōmori ja Kamata ringkondade liitmise teel.
Ōta haldusalas asub kunstlikul saarel Tōkyō lennujaam (Haneda lennujaam).
Mitmete suurettevõtete, näiteks Canon, Namco ja Sega, peakontorid asuvad Ōtas.
Frankie and Johnny
"Frankie and Johnny" on 1966. aasta USA muusikaline mängufilm.
Loo on kirjutanud Nat Perrin.
Friedrich Vreemann
Elulugu
Vreemann sündis Lasva vallas Nõnova külas Hööde talus. Õppis Võru linnakoolis, leeris käis Vastseliina kirikus. Esimese maailmasõja alguses mobiliseeriti ta Venemaa Keiserlikku armeesse, lõpetas 1915. aastal Petrogradi lipnike kooli ja temast sai andekas sõjaväelane. Esimeses maailmasõjas sai Vreemann staabikapteni auastme ja teda autasustati kuue ordeniga.
Eesti rahvusväeosade loomise paiku tuli Vreemann 1917. aastal omavoliliselt üle 1. Eesti jalaväepolku, kus määrati pataljoniülemaks. Peale polgu laialisaatmist ja Saksa okupatsiooni saabumist organiseeris Võrus, põranda all Kaitseliidu tegevust, töötades samas Võru gümnaasiumis võimlemisõpetajana.
Saksa okupatsiooni järel 12. novembril 1918 määrati F. Vreemann Eesti Ajutise Valitsuse poolt Võrumaa Kaitseliidu esimeseks pealikuks ja 1. jaanuarist 1919 2. diviisi staabi komandandiks. Märtsikuus 1919 tegi kapten Friedrich Vreemann koolipoiste Võru komandandirooduga kaasa lahingud Võru alt Rõuge mõisani.
Ta langes 23. märtsil 1919 Rõuge valla Suure-Ruuga küla all põllul. Tema kasvandikud, Võru gümnaasiumi poistest koosnev rood, jätkas lahinguteed. Kapten Friedrich Vreemanni autasustati 1920. aastal sõjaliste teenete eest postuumselt 1. liigi 3. järgu Vabadusristiga.
Bizarre
Rufus "Nignag" Johnson  (sündinud 5. juulil 1976) on Ameerika Ühendriikide räppar, kes on laiemale avalikkusele tuntud oma esinejanimega Bizarre. Tuntuse on ta saavutanud kui üks räppbändi D12 liikmetest ja suure panusega Detroiti linna hiphopikultuuri.
Smiltene
Smiltene (eestipäraselt Miltina, saksa keeles Smilten) on linn Lätis Vidzemes, Smiltene piirkonna keskus. Asub Abulsi jõe ääres.
Kaitstavad objektid
Looduskaitse all on Cērtene pärn ümbermõõduga 4,43 m, Jakob Lange haua mänd ümbermõõduga 2,58 m, kolme tüvega mänd, Čūski mänd ümbermõõduga 1,8 m ja Saltupise kolme tüvega mänd ümbermõõduga 1,75 m. Lisaks on looduskaitse all veel mitu nimetut mändi linna lõunaosas.
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all osaliselt linna aladele, aga osaliselt Smiltene valda jääv Smiltene mõisa hoonetekompleks, samuti osaliselt Launkalne valda jääv Cērtene linnamägi ja selle eeslinnus ning tammide kompleks ja Behrensite suguvõsa kabel.
Ajalugu
Linnast põhja pool asub Smiltene mõis, seal on ka keskaegse Vana-Liivimaa Riia peapiiskopkonna Smiltene piiskopilinnuse varemed. Linnust on esimest kord mainitud aastal 1359. Keskajal oli Smiltene alev. Smiltene oli ka Smiltene kihelkonna keskus, kihelkonnakirikuga, mis valmis aastal 1708. Sealse kirikuõpetajana on töötanud Jakob Lange.
Sealse mõisakompleksi ehitas aastail 1763–1771 välja George Browne. Aastal 1893 sai mõisa omanikuks Paul Lieven, kes hakkas sealset maad elamukruntideks müüma. Aastal 1903 toetas ta haigla rajamist, samuti rajas ta asulasse saeveski. Aastal 1911 finantseeris ta Smiltenest Valmierasse viiva kitsarööpmelise raudtee ehitust, liin jätkus Valmierast Heinastesse. Aastal 1913 toetas ta rahaliselt Abulsi jõele hüdroelektrijaama rajamist.
Linn aastast 1920.
Smiltene Metsakalmistul asuvad Teises maailmasõjas hukkunud Nõukogude sõdurite ühishauad.
1950–1959 oli Smiltene rajooni keskus. Smiltene raudteejaam suleti 1970. aastal. 2009. aastani kuulus Smiltene Valka rajooni.
Aluselisus
Aluselisus ehk leelisus ehk leeliselisus on keemilise ühendi võime moodustada teatavas keskkonnas (tavaliselt vees) hüdroksiidioone, mis neutraliseerivad happeid.
Loodusvetes võivad hüdroksiidioone (OH-) moodustada näiteks vesinikkarbonaadid (HCO3-), mis veega reageerivad: HCO3- + H2O = H2CO3 + OH-. Teisteks leelisuse tekitajateks on: süsiniktrioksiid CO3, vesinikfosfaat HPO4, fosfaat PO4-, H2SiO4-, H3SiO4, H2BO2-, atsetaat CH3COO-.
Olles tugevate aluste ja tugevate hapete koguse vahe vees, võib leelisus olla nii positiivne kui ka negatiivne. Suure leelisusega vesi on üldiselt pH väärtusega üle 7, aga vesi mille pH on üle 7, ei pruugi veel olla suure leelisusega. See tähendab, et aine pH ei määra leelisust, aga leelisus määrab aine pH.
Olulisus
Leelisus töötab vees puhvrina, mis happeid ja aluseid neutraliseerides ennetab järske pH muutusi. Kui leelisus on väike (alla 80 ppm), võib esineda suuri pH kõikumisi. Korralik leelise puhversüsteem tähendab, et CO3 päevane muutumine mõjutab pH kõikumist vähesel määral. Stabiilne veekeskkond, ilma pH kõikumisteta, on vajalik kalade ja veeorganismide eluks. Uuringud on näidanud, et suur leelisus soodustab teatud organismide kasvu, näiteks vesikirp kasvas leeliseses ja karedas vees 14,5% pikemaks ja 36,6% viljakamaks kui pehmes ja vähem leeliseses vees.
Leelise loodud puhversüsteem neutraliseerib happevihmade mõju, millega ta kaitseb inimeste veevarusid liigse happelisuse eest.
Järsk pH muutus segab ka vee puhastusprotsesse. Leelisuse suurenemine mõjub aktiivmudaorganismidele toksiliselt, mille tõttu aktiivmudas elavad mikroorganismid hukkuvad ja puhastusprotsess aeglustub. Vee puhastusprotsessis on leelisus vajalik ka selleks, et alumiiniumkaaliumsulfaatdodekahüdraat ehk maarjajää saaks töötada. Maarjajää aitab kaasa reovee koaguleerumisele, moodustuvad helbed, mida on hiljem võimalik välja filtreerida, pinnalt või põhjast ära korjata.
Suur leelisus aitab kaasa ka vee söövitavate kalduvuste vähendamisele.
Vette sattumine
pisi|Lubjakivi Vesi muutub leeliseseks, läbides pinnast ja puutudes seal kokku erinevate leelisust muutvate teguritega, nagu kivimid, mullad ja teatud taimede tegevus. Kivimitest mõjutab leelisust eriti lubjakivi ja sellest tekkinud moondekivim marmor, sest nad koosnevad peamiselt kaltsiumkarbonaadist. Lubjakivist lahustub kaltsiumkarbonaat vette kaltsiumiks ja karbonaatiooniks. Kõige leelisesemad on mesosoikumi settekivimid ja kõige vähem leelisesed tardkivimid. Inimesed tekitavad leelisust reoveega, mis sisaldab detergente ja seepe. Detergentidest, mis leelisust mõjutavad, on tuntumad soodad, nagu naatriumkarbonaat ehk pesusooda, naatriumvesinikkarbonaat ehk söögisooda ja naatriumhüdroksiid ehk kaustiline sooda või seebikivi (kasutatakse torupuhastusvahendina). Lisaks karbonaatidele sisaldavad detergendid ka leelisust mõjutavaid fosfaate, boraate ja silikaate.
Leelisus ookeanides ja meredes
Merevee leelisus on keskmiselt 116 mg/l, mis on suurem kui magevee 30–90 mg/l. Kuna leelisust mõõdetakse mg-ekv/l, siis oma suure vee koguse tõttu võtavad leelisuse muutused ookeanis kaua aega, kuud ja aastad ei mõjuta protsessi olulisel määral. Ookeanide vett muudavad leeliseseks lisaks lubjakivi lahustumisele ka bakterite põhjustatud anaeroobse lagunemise protsessid, mis toimuvad sügaval ookeanis ja kasutavad vesinikioone vesiniksulfaadi ja lämmastiku tootmiseks, mis lõpuks atmosfääri vabanevad. Vesinikioonide vähenemine suurendab leelisust. Vastupidi anaeroobsele hingamisele vähendab aeroobne hingamine, mis toimub vee pinna kihtides, leelisust. Aeroobse hingamise mõju on aga suhteliselt väiksem, sest aeroobsel hingamisel võivad tekkida funktsionaalsed grupid, mis kasutavad hingamisel vabanevad vesinikioonid ära ja neutraliseerivad hingamise efekti leelisusele. Ookeanide leelisuses esineb lokaalseid erinevusi, mida põhjustavad peamiselt jõed ja hoovused. Suured jõed võivad oma suudmete lähedal olla ookeanides nii leelisuse suurendajaks kui ka vähendajaks olenevalt sissevoolava vee leelisusest. Enim mõjutab see leelisust hilistalvel ja kevadel, kui lume sulamisega suurenevad jõevee voolu kogused.
Mõju taimedele
Leelisus on oluline taimekasvatuse seisukohalt, kuna see mõjutab pH muutumist ja määrab sellega ära, mis liike on võimalik kasvatada. Suur leelisus pärsib raua lahustuvust ja on seega taimedele kahjulik, kuna rauda on vaja klorofülli sünteesiks. Samas ei ole ka leelisevaba vesi hea, sest soodustab pH järske muutusi, mis omakorda võivad tekitada teatud toitainete nappuse. See tähendab, et taimede kasvuks on sobivaim väikse leelisusega vesi. Tänapäeval valdab arvamus, et kõige sobivam kaltsiumkarbonaadi kogus vees on 0–160 mg/l. Leelise tõttu suur pH toob kaasa kaaliumi, fosfori, kaltsiumi ja magneesiumi väikese ning mangaani, tsingi, vase ja eriti raua suure puuduse.
Olulisus ja kasutus Eestis
Eesti jaoks on oluline probleem põlevkivi tööstuse jääkidest tehtud tuhamäed. Viiekümnendatest aastatest on kogutud üle 300 miljoni tonni põlevkivituhka, millele lisandub igal aasta viis kuni seitse miljonit tonni. See on keskkonna reostuse risk, sest tuha kokkupuutel veega muutub vesi väga leeliseseks (pH 12–13). Ühe kilogrammi põlevkivituha neutraliseerimiseks (pH 7 juurde viimiseks) kuluks 700 kuupmeetrit vihmavett. Tuhamägede täielikuks neutraliseerimiseks vihmavee poolt kuluks sadu tuhandeid aastaid, seega on põlevkivi tuha leelisus keskkonnale ohuks veel kauaks.
Määramine
pisi|Metüüloranži lahused Leelisust mõõdetakse happe kogusega, mis kulub pH viimiseks 4,2ni. Sellest väiksema pH väärtuse juures muutuvad kõik karbonaadid ja bikarobanaadid karbonaathappeks ja pH muutus happe lisamisel on lineaarne.
Eristatakse fenoolftaleiinset leelisust (ühikud mmol/l kaltsiumkarbonaati või mg-ekv/l kaltsiumkarbonaati), mis näitab happe hulka pH viimiseks 8,3ni ja üldleelisust (ühikud mmol/l kaltsiumkarbonaati või mg-ekv/l kaltsiumkarbonaati), mis näitab kuluvat happe hulka pH 4,2ni viimiseks.
Fenoolftaleiinne leelisus näitab, kui palju mõjutavad leelisust karbonaat- ja hüdroksiidioonid, mis mõjuvad pH juures üle 8,3. Alla selle pH mõjutab leelisust põhiliselt bikarbonaat, mille mõju näitab üldleelisus.
Leelisust on võimalik määrata tiitrimise teel. Tiitrimine on võimalik digitaalse tiitrija või büretiga. Büretiga tiitrides lisatakse tiitritavale lahusele indikaatorainet ja jälgitakse, kui palju kulub vesinikkloriidhapet, et indikaatorid lahustes värvust muudaksid. Fenoolftaleiinse leelisuse määramisel kasutatakse indikaatoriks fenoolftaleiini, mis muutub pH vähenemisel roosakaspunasest värvusetuks. Üldleelisuse määramisel kasutatakse vesinikkloriidhappega tiitrimisel metüüloranži, mille värvus muutub pH vähenemisel oranžist punaseks. Indikaatoraine asemel või sellega koos on võimalik kasutada ka pH meetrit või väävelhappega tiitrimisel indikaatorit bromokresool-roheline metüül-punane.
Kui lahused on tiitritud, arvutatakse leelisus valemiga X1= V1 * z * 1000 / V ;
V1 – lahuse ruumala, mis kulub tiitrimiseks, z – lahuse molaarne kontsentratsioon, V – vee proovi ruumala.
Leelisusest vabanemine
Leelisusest vabanemiseks on kolm meetodit: nanofiltreerimine, lubja pehmendamine ja ioonvahetus.
Nanofiltreerimisel viiakse vesi surve all filtrist läbi. Nanofiltreerimise eelisteks on tõhus ja järjepidev leelisusest vabanemine, aga see maksab palju, vajab pumpa ja jätab kontsentreeritud jääkaine, millest tuleb vabaneda.
Lubja pehmendamine vähendab vee karedust, tõstes kaltsiumhüdroksiidiga vee pH 10 peale, et sadestada välja süsiniktrioksiid. Sade filtreeritakse hiljem välja. Eelisteks on väiksem kulu, usaldusväärsus ja töökindlus. Käitleja peab täitma kemikaalikäitluse ohutusnõudeid.
Ioonvahetus toimib nii anioonide kui ka katioonidega, vahetades ioniidid vees olevate karedust tekitavate kaltsiumi- ja magneesiumiioonide vastu.
Futuroloogia
Futuroloogia ehk tuleviku-uuringud on interdistsiplinaarne uurimisvaldkond, mis tegeleb võimalike, tõenäoliste, eelistatavate ja välditavate tulevikustsenaariumide analüüsimisega. On vaieldud, kas tuleviku-uuringute näol on tegu sotsiaal- või tehnikateaduse, filosoofia, kunsti või strateegilise planeerimise haruga.
Futuroloogid (kasutatud ka sõna "futuristid") analüüsivad mineviku sündmusi ja protsesse ning neis avalduvaid seaduspärasid ning püüavad nende põhjal teha tuleviku elukeskkonna, tehnoloogia arengu, sotsiaalsete suhete jms suhtes võimalikult põhjendatud ennustusi, mis teatud juhtudel aitaksid olevikus otsuseid langetada.
Futuroloogia tänapäevases mõistes sai alguse 20. sajandi alguse tehnoloogiaoptimismist kannustatuna.
Termini võttis 1940. aastatel kasutusele saksa filosoofiaprofessor Ossip Flechtheim. 1960. aastate keskel kujunesid tuleviku-uuringud teaduslikku meetodit kasutavaks arvestatavaks uurimisvaldkonnaks. 1970. aastatel mõjutasid tuleviku-uuringuid keskkonnamured ning Rooma Klubi tegevus.
Futuroloogide tööl on mõndagi ühist ulmekirjandusega (eeskätt teadusulmega).
Futurolooge:
Dietrich Bock
Dietrich Bock (surnud 1532) oli Liivi ordu liige ja Tallinna komtuur aastatel 1525–1532.
Bocki täpset päritolu pole teada, sest tema perekonnanimi oli Saksamaal liialt levinud. Temast pole enne Liivimaale asumist sisuliselt midagi teada. Seetõttu ei saa ka täpselt öelda, kust ta pärines, ehkki on oletatud, et ta tuli Alam-Saksimaalt. Samuti ei saa kindlaks teha tema võimalikku sugulust teise Bocki-nimeliste orduvenna, Erkenbertiga.
1520. aastal on Bocki mainitud Viljandi kumpanina, 1523. aastal sai temast aga Rakvere foogt. Pärast Paul von Steineni surma sai tast Tallinna komtuur, kelleks ta jäi kuni enda surmani 1532. aasta lõpus, tõenäoliselt detsembris.
Vello Puujalg
Vello Puujalg (6. märts 1962 Kuressaare – 7. aprill 1995 Rakvere) oli eesti harrastuskunstnik.
Elukäik
Vello Puujalg suri 1995. aastal ning on maetud Kudjape kalmistule.
Looming
Tema meelisteemaks oli linnakeskkond. Ta töötas eri materjalide ja tehnikatega, elu lõpuperioodil oli valdav õlimaal. Tema töid on eksponeeritud Lätis, Venemaal ja Saksamaal. Isikunäitused olid Kuressaares 1984. ja 1986. ning Rakveres 1995. aastal. Kahel aastal – 1985 ja 1989 – sai ta oma tööde eest Kuressaare linna preemia. Osales Saaremaa Loominguliste Noorte Organisatsiooni ja Saaremaa Kunstiklubi (alates 1981) töös.
Mälestuse jäädvustamine
Et toetada Rakvere noori kunstnikke ja põlistada Vello Puujala nimi, loodi Vello Puujala nimeline stipendiumifond.
Ehmestiivalised
Ehmestiivalised (Trichoptera) on putukate selts, kelle valmikud sarnanevad koiliblikatega. Maailmas on teada umbes 7000 liiki ehmestiivalisi, Eestist umbes 170.
Fülogeneetiliselt on nad lähedalt seotud liblikatega, kelle tiibi katavad soomused. Need kaks seltsi koos moodustavad ülemseltsi Amphiesmenoptera.
Ehmestiivaliste neli tiiba on kaetud väikeste karvadega. Enamasti on tagatiibadel karvu vähem ja need on eesmistest läbipaistvamad. Ehmestiivaliste tiivasoonestuses on suhteliselt vähe ristsooni. Neil on omapärane tiibade asend puhkeseisundis – tiivad on keha kohal katusjalt.
Areng
Ehmestiivalised arenevad täismoondega. Nende vastsed on vee-elulised, kes sageli ehitavad endale kaasaskantavaid kodasid (näiteks puruvanalased). Mõnede sugukondade vastsed ehitavad ka saagi püüdmiseks püüniseid. Kodade ehitajad (puruvanad) nukkuvad oma kojas. Pärast nukustaadiumit närivad vastsed oma koja katki ja tõusevad veepinnale, kus mõne aja möödudes tõusevad lendu.
Johan Remen Evensen
Johan Remen Evensen (sündinud 16. septembril 1985 Øksnesis) on endine Norra suusahüppaja.
Maailma karikavõistlustel osales Evensen esimest korda 6. detsembril 2008 Trondheimis ja sai 10. koha. Nädal aega hiljem jõudis ta juba Pragelatos poodiumile, kui oli kolmas. Esimese võidu MK-sarjas sai Evensen 2010.–2011. aasta maailma karikasarja Vikersundi lennumäe etapil 12. veebruaril 2011, kui jagas MK-etapi kvalifikatsioonis esikohta Gregor Schlierenzaueriga.
Esimest korda osales Evensen suurvõistlusel 2009. aasta MM-il Liberecis, kui ta kuulus Norra võistkonda meeskonnavõistluses ja sai seal hõbemedali. Individuaalselt oli ta normaalmäel 27. ja suurel mäel 30.
Richard Anthony Salisbury
Richard Anthony Salisbury (2. mai 1761 Leeds – 23. märts 1829 London) oli Briti botaanik.
Johan Remen Evensen
2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris sai ta meeskonnavõistluse pronksmedali. Individuaalselt oli ta suurel mäel 15. 2010. aasta suusalennu MM-il Planicas sai Evensen meeskonnavõistluses hõbemedali.
Strontsium
Strontsium on keemiline element, mille sümbol on Sr ja järjenumber 38. Kuulub perioodilisussüsteemi teise peaalarühma. Elektronkonfiguratsioonilt s2p6, on elemendi oksüdatsiooniaste ühendites alati II. Loovutab kergesti oma valentselektronid, muutudes kaht positiivset laengut kandvaks iooniks.
Richard Anthony Salisbury
Ta oli Carl von Linné loodud süstemaatika äge vastane ega olnud seetõttu kolleegide seas tunnustatud. Aastal 1809 ilmus Salisbury sõbra Joseph Knighti nime all teos On the cultivation of the plants belonging to the natural order of Proteeae, mille tegelikuks autoriks peetakse Salisburyt. Hiljem selgus, et selles teoses avaldati hulk taimenimesid, mis pärinesid šoti botaaniku Robert Browni veel avaldamata tööst. Salisburyt süüdistati plagiaadis ning ta sattus teadlaste hulgas põlu alla.
Johan Remen Evensen
2011. aasta MM-il Oslos sai Evensen juba kolmanda järjestikuse meeskondliku hõbemedali. Individuaalselt oli ta väikesel mäel 46. ja suurel mäel 14.
Strontsium
Strontsium on omadustelt pehme, kerge ja hõbevalge või kollaka värvusega väga reaktsioonivõimeline leelismuldmetall. Õhuga kokku puutudes kattub metallipind kollaka hapnikuühendite kihiga (õhu koostisosade ning metalli vahel toimuva reaktsiooni tulemusena), kuid on kaitstud edasise oksüdeerimise eest.
Looduslikult leidub teda strontsiumimineraalides, millest tähtsamad on strontsianiit (SrCO3) ja tsölestiin (SrSO4). Kui looduslik strontsium on püsiv, siis seevastu tema sünteetiline isotoop 90Sr on radioaktiivne, poolestusajaga 28,90 aastat.
Johan Remen Evensen
Maailma karikavõistlustel
Johan Remen Evensen on osalenud 3. novembri 2011 seisuga 64 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse 6 korral, neist 1 etapi on ta võitnud: 12. veebruaril 2011 Norras Vikersundis 225 m mäel.
Richard Anthony Salisbury
Osa avaldatud prootealiste nimetuste autorina on ka tänapäeval kirjas Joseph Knight.
Strontsium
Nii strontsium kui ka strontsianiit on nimetuse saanud Strontiani küla järgi. Küla, kus seda metalli avastati, asub Šotimaal Loch Sunarti kaldal.
Iseloomulikud omadused
Strontsium on hõbevalge kaltsiumist pehmem metall, mis veega kokku puutudes on veel reaktsioonivõimelisem – saadusteks on strontsiumhüdroksiid ja vesinik. Moodustuv hüdroksiid lahustub üsna hästi. Metalliline strontsium reageerib intensiivselt aktiivsete mittemetallidega juba tavalistes tingimustes. Õhuga kokku puutudes annab saaduseks kas strontsiumoksiidi või strontsiumperoksiidi.
Richard Anthony Salisbury
Richard Anthony Salisbury kirjeldatud taksonite juurde märgitakse autorilühend Salisb..
Strontsium
Iseloomulikud omadused
2Sr + O2 → 2SrO (strontsiumoksiid)
Sr + O2 → SrO2 (strontsiumperoksiid)
Nõrgal või mõõdukal soojendamisel reageerib halogeenidega. Vähem aktiivsetega, näiteks lämmastiku, vesiniku, süsiniku ja räniga, reageerib strontsium kuumutamisel. Reaktsioonidel eraldub soojust.
Reageerides lämmastikuga on saaduseks strontsiumnitriit.
3Sr + N2→ Sr3N2
Kõrge reaktsioonivõime tõttu reageerib strontsium aktiivselt vee ja hapnikuga, mistõttu metalli looduses puhtal kujul ei leidu, vaid ainult seotult teiste ühenditega, nagu näiteks mineraalides strontsianiit (SrCO3) ja tsölestiin (SrSO4.)
Strontsiumit säilitatakse vedelas süsivesinikus nagu mineraalõlis, kinnijoodetud nõus või petrooleumis, et vältida oksüdeerumist. Õhus kattub strontsiumi pind juba toatemperatuuril kollaka hapnikuühendite kihiga.
Peenestatud pulbriline strontsium on toatemperatuuril isesüttiv. Strontsiumisoolad põlevad punase leegiga, mistõttu kasutatakse neid pürotehnika ja signaalrakettide tootmises. Maakoores esineb looduslik strontsium seguna neljast stabiilsest isotoobist. , millest levinuim on 88Sr (88,56%).
Ajalugu
Strontsiumi avastamisloos on suur osa Strontiani küla pliikaevandusel Šotimaal. 1790. aastal avastas Adair Crawford, et strontsiumimaagi omadused erinevad tavaliste pehmete metallide omadustest. Ta järeldas, et Šoti mineraal on uut liiki metall, mida ei ole varem uuritud. 1793. aastal nimetas Glasgow’ ülikooli professor Thomas Charles Hope uue mineraali strontsianiidiks. Strontsium kui element oli seega tuvastatud, kuid mitte eraldatud. Elemendi eraldas Sir Humphry Davy 1808. aastal. Selleks kasutati elektrolüüsil segu strontsiumkloriidist ja elavhõbedaoksiidist. Jätkamaks leelismuldmetallide loetelu, muutis ta metalli nimetuse strontsiumiks.
Strontsiumi kasutati kõigepealt suhkru tootmisel suhkrupeedist. Kuigi Agustin-Pierre Dubrunfaut patenteeris 1849. aastal strontsiumhüdroksiidipõhise kristalliseerumisprotsessi, saabus läbimurre 1870. aastate esimesel poolel. 19. sajandil oli see Saksamaa suhkrutööstuse peamine meetod. Enne esimest maailmasõda pruukis suhkrutööstus 100 000 – 150 000 tonni strontsiumhüdroksiidi aastas. Kuigi strontsiumhüdroksiidi käideldi korduvalt, oli siiski tarvis piirata substituendi kadusid. See sai strontsianiidi taaskaevandamise ajendiks Saksamaal. See kestis, kuni Gloucestershire’is hakati tsölestiini kaevandama. Need kaks mineraali moodustasid kogu maailma strontsiumivarud aastatel 1884–1941.
Levik
Strontsium on maakoores elementide levimuselt 15. kohal, esinedes keskmiselt 0,034% ulatuses kõigis tardkivimites. Strontsiumi leidub peamiselt kahe ühendina: strontsianiit (SrCO3) ja tsölestiin (SrSO4). Neist kahest mineraalist esineb tsölestiin settekivimites sobivamas kvantiteedis, mis muudab selle mineraali kaevandamise levinumaks. Kuna strontsiumi kasutatakse põhiliselt karbonaadi kujul, siis oleks strontsianiit eelistatum, kuid selle mineraali töötlemiseks on leitud vähe setteid.
Strontsiummetalli saab elektrolüüsida sulatatud strontsiumkloriidi segust kaaliumkloriidiga.
Sr2+ + 2e → Sr
2 Cl- → Cl2 g + 2e-
Alternatiiviks on strontsiumoksiidi redutseerimine alumiiniumiga vaakumkeskkonnas temperatuuril, millel strontsium destilleerub välja.
Esineb kolm metallilise strontsiumi allotroopi, mille faasilisi üleminekuid märgistavad temperatuurid 235 ja 540 °C.
Isotoobid
Strontsiumil on neli püsivat, looduses esinevat isotoop: 84Sr (0,56%), 86Sr (9,86%), 87 (7,0%) ja Sr (82,58%). Neist on radiogeenne ainult 87Sr. 87Sr tekib radioaktiivse leelismetalli 87Rb lagunemisel. 87Rb poolestusaeg on 4,88*1010 aastat. Seega on igas materjalis kaht liiki päritoluga isotoop 87Sr: esiteks see osa, mis on moodustunud koos isotoopidega 84Sr, 86Sr ja 88Sr, ning teiseks 87Rb lagunemisel tekkinud osa. Suhtarv 87Sr/86Sr on geoloogilistes uurimustes esitatud parameetrina. Mineraalide ja kivide isotoopide relatsioon on vahemikus 0,7–4,0. Kuna strontsiumil on kaltsiumiga lähedane aatomiraadius, siis asendab see kergesti kaltsiumit mineraalides.
89Sr on lühikese elueaga tehislik radioaktiivne isotoop, mida kasutatakse meditsiinis luuvähi ravimisel. Teatud juhtudel, kui patsientidel on laialdased ja piinarikkad metafaasid, juhitakse isotoobi 89Sr radioaktiivne kiirgus sinna piirkonda, kus on luuprobleemid (kaltsiumisisaldus kõige suurem). 89Sr on manustatakse kui kloorisoolana (mis on lahustuv) ja kui seda lahustada füsioloogilises lahuses, siis saab seda süstida veeni. Tavaliselt ravitakse patsiente doosiga 150 MBq. Patsiendid peavad võtma kasutusele ettevaatusabinõud, sest nende uriin saastub radioaktiivse ainega. Beetaosakesed liiguvad luusiseselt 3,5 mm (energiaga 0,583 MeV) ja 6,5 mm koesiseselt, seega ei peeta vajalikuks patsiente raviperioodil isoleerida (küll aga lastest eraldada: 10–40 päeva ei tohi lapsed patsiendi süles istuda).
Kõige kergem isotoop on 73Sr; kõige raskem 107Sr.
Kõikidel teistel strontsiumi isotoopidel on poolestusajad lühemad kui 55 päeva, enamasti isegi alla 100 minuti.
Mõju inimesele
Esimesed strontsiumi hoiatusilmingud olid seotud Urovi jõega. XIX sajandil asusid jõe kaldale elama Baikali äärest kasakad. Mullad olid viljakad, kliima hea. Mõne aasta pärast haigestusid ümberasujad salapärasesse haigusse, millega kaasnesid luude deformatsioonid (sarnaselt rahhiidiga) ja sagedased luumurrud. Strontsium ei ole mürkmetall (inimkehas 140 mg), kuid põhjustab ainevahetushäireid, kui teda sisaldub palju kas joogivees või toiduainetes.
Inimkeha absorbeerib strontsiumit nagu oleks see kaltsium. Keemilise sarnasuse tõttu ei ole strontsiumi stabiilsed vormid inim- ega loomorganismidele ohtlikud. Teatud kogustes võib strontsium olla isegi kasulik. Elutegevusele on ohtlik ainult radioaktiivne 90Sr, mis põhjustab leukeemiat ja muid vähktõve vorme.
Eesti notarite loend (1938)
Tallinn
Nõmme
Haapsalu
Parila–Kiideva tee
Parila–Kiideva tee (registreerimisnumber 16111) on kõrvalmaantee Lääne maakonnas Haapsalu linnas.
Eesti notarite loend (1938)
Lihula
Parila–Kiideva tee
Maantee on ligikaudu 13,2 kilomeetrit pikk, esimesed 8 kilomeetrit sellest mustkattega, ülejäänud kruusakattega. Algab Haapsalu–Laiküla maantee 11. kilomeetril Parila lähedal Jõõdre ja Lannuste piiril, läheb läbi Lannuste, Käpla, Ammuta, Panga, Sinalepa, Allika, Tuuru, Põgari-Sassi, Koidu ja lõpeb Kiidevas.
Eesti notarite loend (1938)
Hiiumaa
Parila–Kiideva tee
Tee 8. kilomeetripunkti juures algab Tuuru–Puise tee.
Eesti notarite loend (1938)
Rakvere
Parila–Kiideva tee
Teele jääb 6 truupi, aga mitte ühtegi silda.
Teel liigub Haapsalu–Kiideva–Puise liinibuss.
Eesti notarite loend (1938)
Paide
Türi
Tapa
Jõhvi
Narva
Järva-Jaani
Tartu
Jõgeva
Tõrva
Mustvee
Otepää
Linnamõis
Linnamõisaid kas majandati otse linnavõimu (rae) poolt või anti rendile ja saadi renditulu. Nad olid linnadele oluliseks tuluallikaks.
Eesti aladel tekkisid linnamõisad põhiliselt 16. sajandi teisel poolel pärast Liivi sõda. Linnamõisad kas saadi kingitusena riigilt või linnade jõukamaks saamisel osteti. Linnad omandasid (ostsid) mõisaid kuni 18. sajandi teise pooleni.
Eesti notarite loend (1938)
Petseri