cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Harald Hallmantel
Harald Eiriksson valitses nüüd kogu Norrat, sealhulgas Trøndelagi, kust tulid saamide andamid, ja Hålogalandi. Tema oli esimene, keda nimetati Norra kuningaks (Noregs kunungr), nimelt skald Geir Glumrasoni järelehüüdes "Gráfeldardrápa". Harald Kaunisjuus ja Håkon Hea olid olnud ainult Møre ja Lade jarlide ülemvalitsejad. Kuningal oli seega esimest korda täielik kontroll kogu kaubatee üle piki Norra rannikut. Nähtavasti sellepärast tahtiski Harald Sinihammas Norrat oma kontrolli alla saada. Kaubandus põhjaaladega oli väga tähtis ja tulukas. Sealt saadi muu hulgas morsakihvu, mis olid kallid ja haruldased nagu elevandiluu. Ribadeks lõigatud ja kokkupõimitud morsanahk oli tugevaim köis enne terastrossi leiutamist. Karusnahk oli Euroopas populaarne staatusesümbol; parim karusnahk oli põhjamaa loomade talvenahk; valget karusnahka peeti eksootiliseks. Kõige hinnalisem oli kärbinahk ehk hermeliin; hermeliinkasuka kandmine oli kuningate privileeg. Ka talvine hall oravanahk oli kõrges hinnas. Eesõigus kaubelda Finnmargiga läks nüüd üle Lade jarlidelt Norra kuningale. Talle toodi andamit just karusnahkadena.
Viken langes Taani kuninga Harald Sinihamba kätte ja Harald Hallmantel pidi tunnistama tema ülemvõimu.
Umbes 970 (976) meelitas Harald Sinihammas ("Heimskringla" andmetel Sigurd Håkonssoni poja, Taanis maapaos oleva Lade jarli Håkon Sigurdssoni intriigide mõjul) Harald Hallmantli Taani appi sõtta frankide vastu. Et selline sõda oli ka Norra kuninga huvides, kogus ta tugeva väe ja läks sellega Taani. Harald Hallmantel langes varitsuse ohvriks (kaasaegsete skaldilaulude järgi) ja ta tapeti Drapis Limfjordeni ääres. Eirikupojad kaotasid Norras võimu ja pidid maalt lahkuma. Håkonist sai Harald Sinihamba jarl kogu Lõuna-Norras.
Kaasaegsed skaldilaulud kujutavad Eirikupoegi suurte viikingitena, kes tegutsesid nii idas kui ka läänes.
Saagades ja skaldilauludes rõhutatakse Haraldi ebatavalist ilu. Haraldi lisanimi esineb juba ühes anonüümses, oletatavasti kaasaegses skaldilaulus. Sellele annab seletuse ainult Snorri Sturluson: ta olevat saanud hallist karusnahast mantli islandlaselt, kes käis laevaga Hardangeris. Kaupmehel olevat nahad müümata jäänud, kuid ta sai need müüa Haraldile ja tema kaaskonnale, nii et pooled veel ilma jäid. Halli karusnaha all mõeldakse tavaliselt lambanahkset mantlit. Ajaloolased on seda nime seostanud hoopis Põhja-Norrast pärit oravanahkadega, millega Harald tulusalt kauples.
Salmān ibn ‘Abd al-‘Azīz Āl Sa‘ūd
Salmān ibn ‘Abd al-‘Azīz Āl Sa‘ūd (araabia keeles سلمان بن عبد العزیز آل سعود‎, läänepäraselt Salman bin Abdulaziz Al Saud; sündinud 31. detsembril 1935) on alates 23. jaanuarist 2015 Saudi Araabia kuningas ja peaminister ning kahe mošee valvur.
Harald Hallmantel
Samuti on seda seostatud tema väidetava sõjaretkega Valge mere äärde Bjarmelandi (praeguse Arhangelski piirkonda (ta olevat sealt oravanahku sõjasaagiks saanud). Nimelt on skald Geir Glumrasonil "Gráfeldardrápas" öeldud, et Harald pidas lahingut "bjarmidega" (bjarmer) Vina kaldal. Seda on peetud Põhja-Dvina jõe nimeks ning öeldut on tõlgendatud nii, et kuningas ise käis umbes 965 kaubaretkel Põhja-Norras ja Valge mere ääres Põhja-Dvina suudmes. Kui see nii oli, siis sellest ajast kasvasid Harald Hallmantli tulud karusnahakaubandusest saamidega märgatavalt ja ta muutus Harald Sinihamba toest sõltumatuks. See võis tunduvalt kahandada tema huvi liidu vastu onuga. On ka väidetud, et kuna värsis on mainitud idateed, siis ei peetud silmas retke kaugele põhja ja Vina oli jõe kui niisuguse kenning.
Salmān ibn ‘Abd al-‘Azīz Āl Sa‘ūd
Salmani valitsusaja märkimisväärsemad algatused on sekkumine Jeemeni kodusõtta, "Saudi Vision 2030" ning 2017. antud määrus, millega ta andis naistele õiguse riigis autot juhtida. Saudi Araabia de facto juhiks peetakse tema poega kroonprints Mohammed bin Salmani, kes on riigis läbi viinud mitmeid reforme ja põhjustanud vastuolusid mitmete kuningliku perekonna liikmete vahistamisega ja Jamal Khashoggi mõrvaga.
Harald Hallmantel
Pole teada, kas Harald Hallmantel oli abielus ja kas tal oli järglasi.
Harald Hallmantel ja Eirikupojad on viimased kuningad, kes olid kindlasti Harald Kaunisjuukse järglased.
Allikad
Siin on kasutatud norra-, inglis- ja saksakeelse Vikipeedia artiklit seisuga 26.4.2009.
510. aastad
510. aastad
510. aastad on aastad 510–519 pKr.
Sajandid: 5. sajand - 6. sajand - 7. sajand
Kümnendid: 460. aastad 470. aastad 480. aastad 490. aastad 500. aastad - 510. aastad - 520. aastad 530. aastad 540. aastad 550. aastad 560. aastad
Aastad: 510 511 512 513 514 515 516 517 518 519
Anacletus I
Anacletus (ka Anencletus, Cletus kreeka keeles Ανάκλητος "Anakletos") oli kolmas paavst pärast Peetrust ja Linust, kuid varasem Rooma piiskoppide nimistu, mis lähtus Linusest, pidas teda teiseks paavstiks.
Segadus nimega
Anacletusega on paavstide varasemates loendites tingitud segadus, kuna osad loendid mainivad kahte isikut: Anacletust ja Cletust. Alates varauusajast on kirikuloolaste seas valitsev arvamus, et tegu on sama isikuga. Hegesippus ja Epiphanios mainivad oma Rooma piiskoppide loendites vaid Cletust. Eusebios, Ireneus, Augustinus ja Optatus mainivad aga Anacletust. "Liberiuse kataloog" ja "Liber Pontificalis" on seisukohal, et Anacletus ja Cletus on erinevad isikud ja seega erinevad paavstid. Samuti oli varasemates paavstide loendites segadus Anacletuse asukohaga loendis. Nii pidasid "Liberiuse kataloog", Augustinus ja Optatus teda Clemens I järglaseks. 1602 ilmunud "Liber Pontificalise" esimene trükitud versioon mainib esmalt Cletust, siis Clemens I, kelle järel sai ametisse Anacletus.
Päritolu
"Liber Pontificalise" järgi oli Cletus pärit Roomast ja ta oli Emiliano poeg. Anacletus oli aga kreeklane, kes pärines Ateenast ja oli Antiochose poeg. Tuginedes praegu käibivale nimekujule (Anencletus – kreeka keeles 'patuta, süüta'), peavad kirikuloolased teda kreeklaseks ja sel juhul on ta esimene kreeklasest paavst. Nimekuju alusel arvavad kirikuloolased, et tegu oli orjaga või endise orjaga, kuna Rooma riigis kandsid sellist nime tavaliselt orjad.
Mõneti seostatakse teda apostel Pauluse kirjas Tiitusele mainitud piiskopi prototüübiga. Tekst kõlab eesti keeles nii (Tt 1:7): "Sest ülevaataja peab Jumala majapidajana olema laitmatu..."
Ametiaeg
Erinevad allikad annavad tema ametiaja daatumite kohta erinevaid hinnanguid. "Liber Pontificalise" järgi oli Cletus ametis 12 aastat 1 kuu ja 11 päeva, saades ametisse 81. aastal. Sama allika alusel oli Clemens I järel 103. aastal ametisse saanud Anacletus ametis 9 aastat 2 kuud ja 10 päeva. Kuna kirikuloolase Eusebiose järgi suri Anacletus keiser Domitianuse 12 valitsemisaastal (seega kas 92 või 93), siis Vatikani Annuario Pontificio väidab tema valitsemisaastateks 80–92. Arvatavasti suri ta märtrisurma. Anacletuse säilmeid hoitakse Püha Linuse kirikus.
Traditsiooni järgi ristiti Anacletus Peetruse poolt. "Liber Pontificalise" järgi ordineeris Cletus Roomas 35 presbüterit ja Anacletus 5 presbüterit, 3 diakonit ja 6 piiskoppi. Ta püstitas Peetruse haua kohale mälestusmonumendi. Ta sätestas liturgilise rõivastuse kasutamist ja piiskoppide ordineerimise reeglid.
Anacletust austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus märtri ja pühakuna, tema mälestuspäev on 26. aprill (kehtestatud paavst Paulus VI ametisoleku ajal).
Anacletus kultuuriloos
Kirjanik Mika Waltari 1964 ilmunud romaanis "Inimkonna vaenlased" ilmub ta kõrvaltegelasena.
Harald Kaunisjuus
pisi|Harald Kaunisjuus Harald Kaunisjuus (vanapõhja Haraldr hárfagri, norra Harald Hårfagre, ka Harald Halfdansson või Harald I; umbes 850 – umbes 933) oli esimene Norra kuningas.
Haraldi kohta on säilinud väga vähe tema eluajast pärinevat teavet. Teada on vaid kaks Þorbjörn Hornklofi skaldipoeemi – "Hrafnsmál" ja "Glymdrápa". Peamised andmed tema elukäigu kohta pärinevad 12. sajandist alates valminud saagadest. Et need saagad sisaldavad sageli vasturääkivusi ja tõenäoliselt ka väljamõeldisi, on Haraldi tegeliku elukäigu kohta vähe teada.
Kuigi Haraldit on traditsiooniliselt peetud Norra ühendajaks, usuvad tänapäeva ajaloolased, et tema võim piirdus Lõuna-Norra rannikualadega.
Haraldi elukäik saagade põhjal
Kuningasaagade järgi sündis Harald Ynglingite suguvõssa kuuluva Halvdan Musta pojana. Halvdan valitses mitut Vestfoldis asuvat väikekuningriiki. Tema surma järel 860. aastal pääses võimule noor Harald. Vastse kuninga nooruse tõttu valitses tema eest regendina tema ema vend Guthorm.
Saagade järgi sai Norra ühendamine alguse pärast seda, kui Hordalandi kuninga Eiriku tütar Gyda keeldus Haraldiga abiellumast. Gyda ütles, et tema ei abiellu Haraldiga enne, kui viimasest on saanud kogu Norra kuningas. Sealsamas andis Harald vande oma juukseid enne mitte kammida ega lõigata, kui kogu Norra temale allub. Alles kümme aastat hiljem, kui ta oli allutanud endale kogu Norra, korrastas ta oma juuksed ning sai liignimeks Kaunisjuus.
866. aastal vallutas Harald mitu Kagu-Norras asuvat väikekuningriiki, mis seni olid allunud Rootsi kuningale Erik Eymundssonile. 872. aastal saavutas Harald suure võidu Hafrsfjordi lahingus, misjärel võis ennast kogu Norra kuningaks pidada.
Haraldi võimule kujutasid ohtu paljud vaenlased, kes olid põgenenud Islandile, Orkney saartele, Shetlandi saartele, Hebriididele, Fääri saartele ja Mandri-Euroopasse. Harald sundis pagendusse ka hulga rikkaid ja mõjukaid ülikuid. Viimaks oli Harald sunnitud oma vaenlaste hävitamiseks korraldama sõjakäigu saartele ja Šotimaale.
Oma valitsusaja lõppjärgus andis Harald kõigile oma poegadele maad, mida nad tema esindajatena valitsesid. Kõrges vanuses andis ta ülemvõimu riigis oma lemmikpoja Eiriku kätte. Algul valitses Eirik koos isaga, aga kui Harald oli juba 80-aastane, andis ta kogu võimu pojale üle.
Perekond
Haraldil oli paljudest abieludest hulk lapsi. Andmed laste arvu kohta erinevad saagati.
Haraldi lapsed Lade jarli Håkon Grjotgardssoni tütre Åsaga:
Haraldi lapsed Gydaga:
Haraldi poeg Ragnhild Eiriksdotteriga:
Haraldi lapsed jarl Eysteini tütre Svanhildiga:
Haraldi lapsed Ring Dagssoni tütre Åshildiga:
Haraldi lapsed Snøfridiga:
Haraldi poeg teenija Tora Mosterstongiga:
Haraldi tütar tundmatu naisega:
Sündinud 24. juunil
''Siin loetletakse 24. juunil sündinud tuntud inimesi.
Eripind
Eripinna all mõistetakse 1 grammi kõigi mulla koostisosade välispinna summat ruutmeetrites. Eripind sõltub mulla mehaanilisest koostisest ja huumuse- ning kolloidide sisaldusest.
470. aastad
470. aastad
470. aastad on aastad 470–479 pKr.
Sajandid: 4. sajand - 5. sajand - 6. sajand
Kümnendid: 420. aastad 430. aastad 440. aastad 450. aastad 460. aastad - 470. aastad - 480. aastad 490. aastad 500. aastad 510. aastad 520. aastad
Aastad: 470 471 472 473 474 475 476 477 478 479
Euroopa homaar
Euroopa homaar (Homarus gammarus) on Euroopas elav homaaride perekonda kuuluv vähk. Euroopa homaari on ameerika homaarist raske eristada, nende olulisimaks erinevuseks on geograafiline levila. Euroopa homaar on töönduses tähtis püügiobjekt.
Välimus
Euroopa homaar on ameerika homaarist pisut väiksem. Tavaliselt on euroopa homaarid 23–50 cm pikad ja kaaluvad umbes 0,7 kilogrammi, harvem on leitud ka kuni 1,26 m pikkuseid ja 19 kg isendeid. Euroopa homaaride eluiga küünib 5–7 aastani, suurimate isendite vanuseks on määratud ka üle 50 aasta.
Euroopa ja ameerika homaarid on erinevad ka enne küpsetamist – euroopa homaarid on sinised ja ameerika homaarid pruunid. Pärast küpsetamist mõlemad punased.
Elupaik ja levik
Elavad merevees, kuni sügavuseni 50 m. Levinud Atlandi ookeani idaosas, Põhjameres ja Vahemeres. Läänemeres ei esine.
Roswinkel
pisi|Roswinkeli kirik
Roswinkel on küla Hollandis Drenthe provintsis Emmeni valla kirdeosas Saksamaa piiri lähedal.
Ajalugu ja vaatamisväärsused
Asustus tekkis Roswinkelis Westerwoldeni väljaulatuva liivaseljandiku tippu endisel rabaalal: tegemist on rabasaarega. Enamik talusid jäi teest lääne poole (raba poole).
Et Roswinkelit keskajal uudismaamaksuga ei maksustatud, peab küla olema asutatud enne 10. sajandit. Vanimad leitud esemed on pärinevad Karolingide ajast, mis võib viidata küla olemasolule juba tol ajal. Raskesti ligipääsetavasse rabasse maeti tol ajal kott 145 mündiga.
Ühe versiooni järgi rajati küla 1216.
Roswinkelit on esimest korda kirjalikult mainitud 1327 Roeswinkeli nimega. Tegemist oli dokumendiga, mis puudutas Schildwolde kloostri ja Weerdinge ümbruse vahelisi suhteid.
Roswinkel tähendab tõenäoliselt 'hobuste karjamaa' (winkel tähendab murdes karjamaad), teise versiooni järgi 'hobuste nurk' (Roz-Winckel).
Aastal 1654 oli Roswinkelis 34 talu (lisaks veel väiketalud).
Roswinkel on alati olnud eraldi hoidev küla, millel on olnud rohkem sidemeid Westerwolde (Groningeni provintsi idaosa) kui Emmeniga. Sellest annavad tunnistust muuhulgas mõned murdesõnad. Kohalikud rahvarõivad erinesid teiste Drenthe külade omadest. Aastal 1836 leidis Drenthe provintsi valitsus, et Roswinkel peaks saama omaette vallavalitsuse, kuid asi jäi soiku.
Enne Teist maailmasõda oli Roswinkel metsane, seal kasvas palju leppi. Küla juurde pääses laevaga mööda Rundet. Üle Runde viisid valgete käsipuudega sillad. Nüüd on küla ajalooline välimus intensiivse põllumajanduse tõttu kadunud. On kaevatud palju kraave ja kanaleid. Alleed on välja juuritud.
Roswinkeli ümbruse rabadest ammutati 1970. aastateni intensiivselt turvast. Hiljem jäi maa tühjaks ja paljaks. On käimas Jeroen van der Westeni juhitav maastikukujundusprojekt.
Tatar
17. sajandil kasvatati Roswinkeli ümbruses palju tatart. Nüüd on sellest peaaegu loobutud, sest tatar on õrn ja vähese saagikusega kultuur. Rakendati alepõllundust. Ühel põllul saadi tatart kasvatada kuus aastat järjest, pärast seda pidi see 20 aastaks sööti jääma. Tatart kasvatasid peamiselt väiketalupojad.
Tatrakasvatajad kaldusid eirama piirilepinguid, sest neil oli tarvis palju maad. Aastatel 1773 ja 1776 leidsid seetõttu aset Münsteri sõdurite reidid Roswinkelisse.
Salakaubavedu
Roswinkelis olid soodsad tingimused salakaubaveoks. Rabade kaudu viidi üle piiri peamiselt soola.
Kants
Veel 20. sajandi alguses võis Roswinkelist kagus (uue ja vana Runde (kuivanud rabaoja) vahel, täpne asukoht teadmata) näha kantsi jäänuseid (kraav ja vallid). Pole teada, kelle käsul see oli ehitatud. Arvatakse, et kants pärines 18. sajandist. Rahvapärimuse järgi rajasid selle talupojad kaitseks Oberlangeni talupoegade eest, kes Roswinkeli talupoegade karjamaadel oma veiseid karjatasid. Kantsi olevat maetud varandus. Otsijatel ei õnnestunud varandust leida, küll aga leiti skelett, kaev ja hulk väikesi lubjast piipe. Kantsi juurest leiti paksud rasked sillasambad.
Turbakaevandamise käigus tehti kants maatasa.
"Fort voor het Water"
Jeroen van der Westeni juhitava maastikukujundusprojekti raames loodi maakunstiobjekt "Fort voor het Water" 'kindlus vee jaoks', mis on rajatud endise kantsi kohale. "Kindlus" on ehitatud raudplaatidest. Need moodustavad basseinid, mis on ühendatud vana rabajõe Rundega. Basseinides püüab kunstnik taastada rabasammalt. Plaatidel on sõnad, mis viitavad minevikule. Seal on loetletud kõik loomad ja taimed, mille jäänuseid tollasest rabast on leitud. On ka murdesõnu, näiteks orre 'maak'. Jutt on soorauamaagist, mida kaevandati raua sulatamiseks ja värvi valmistamiseks.
Objekt tahab portreteerida tühjaks ammutatud raba, kus umbes 1920. aastani oli Roswinkeli kants. See oli rajatud vaenlase ähvardusel. Vaenlast enam ei ole, kuid raba kuivatamisega toodi ohvriks vesi. Raba kadumise ja põllumajanduse tõttu on vee kvaliteet piirkonnas halvenenud. Vett ennast ei ole enam näha. Objektist voolab läbi kunstlik vooluvesi. Seal saab pidada pidusid, esitada teatrietendusi ja etendada performanseid.
Kirik
Arvatakse, et Roswinkel lõi Emmeni kihelkonnast lahku ja sai omaette kihelkonnaks 15. sajandiks. Ühendus Emmeniga oli tol ajal halb.
Aastal 1598 läks Roswinkel koos kogu Drenthega üle protestantismile.
Aastal 1599 hävis kirikutorn tulekahjus täielikult.
Praegune kirik pärineb aastast 1759.
Aastal 1837 kirik renoveeriti.
Aastast 1845 pärineb tol ajal Drenthes elanud Jan van Ravenswaay joonistus kirikust. Joonistus on hoiul Leideni ülikooli raamatukogus. Sellel on näha, et kiriku küljes on puust kellahoone. Kellal puudub kellavärk.
Aastal 1852 kirik renoveeriti taas. Torni sissekäigu kohal on kiri, mis näitab, et see on ehitatud 1853. Teistsuguste kivide järgi on näha, et torn on hiljem juurde ehitatud. Kella all on müüri sees päikesekell.
Kiriku sees on kaitseks päikesevalguse eest ookerkollased eesriided.
Aastani 1923 olid Roswinkeli pastorid ühtlasi ka talupojad. Neil olid lehma- ja lambakarjad. 17. sajandist on säilinud dokumente, milles üks pastor kaebab, et ta ei saa oma pulle karjatada, sest rabatee Emmenisse on nii halb. Uus pastor sai niinimetatud "raudlehma" – rahasumma, millega sai oma talusse investeeringuid teha. Kui pastor jäi ametisse lühikeseks ajaks, pidi ta selle summa oma järglasele tagasi maksma. Pastor sai ka väljarenditud kirikumaadelt natuuras "rukki- ja munarenti". See rent säilis 1989. aastani, kuigi viimastel aastatel maksti seda rahas kirikufoogtkonnale.
Põiki kiriku vastas asub pastoraat.
Endiste tallide kohal on praegu kogudusehoone.
Kim Yŏjŏng
pisi| Kim Yŏjŏng kohtumisel [[Lõuna-Korea presidendi Moon Jae-iniga (2018)]]
Kim Yŏjŏng, ka Kim Yo-jong, (korea keeles 김여정; sündinud 26. septembril 1987 Pyongyangis) on Põhja-Korea poliitik.
Kim Yŏjŏng on Põhja-Korea teise juhi Kim Chŏng-ili (valitses 1994–2011) tütar ja Põhja-Korea riigi asutaja Kim Il-sŏngi lapselaps. Õppis aastatel 1996–2000 koos vend Kim Chŏng-uniga Šveitsis. Pärast naasmist kodumaale õppis Man'gyŏngdaes Kim Il-sŏngi Sõjaülikoolis ja informaatikat Pyongyangis Kim Il-sŏngi Ülikoolis.
Kim Yŏjŏng on aastast 2014 Korea RDV parlamendi liige ja 2015. aastast Korea Töölispartei (KTP) Keskkomitee propaganda ja agitatsiooni osakonna direktori esimene asetäitja. Ta on 2020. aastast KTP Keskkomitee Poliitbüroo liige (aastatel 2017–2020 liikmekandidaat).
Vabamüürlus
pisi|Vinkel ja sirkel Vabamüürlus ehk massoonlus (prantsuse keeles franc-maçonnerie, inglise keeles freemasonry) on elitaarne, initsiatsiooniriitusi kasutav, ülemaailmne hierarhiline salaühing, mis on jagunenud erinevateks, sageli omavahel seotud organisatsioonideks. Vabamüürluse avalikud eesmärgid on oma liikmete (vabamüürlaste ehk massoonide) kõlbeline täiustamine, abivajajate aitamine ning valgustatuse ja hariduse edendamine, et selle kaudu maailma paremaks muuta. Ajaloos on kasutatud ka nime Vabamüürlaste Ordu.
Erinevate allikate järgi on organiseerunud vabamüürlasi maailmas kokku vähemalt 6 miljonit ja neid leidub peaaegu kõikides riikides. Suhtumine vabamüürlusse on olnud mitmetine. Muuhulgas on vabamüürlasi süüdistatud varjatud võimuambitsioonides.
Ühingusse astumine
Vabamüürlaste ühinguga liitutakse soovi ja kutse meetodil. Liitumise eelduseks on usk kõrgemasse olevusse, ükskõik kuidas seda siis ka ei tõlgendata. Teadaolevalt on ainus erand Prantsusmaa vabamüürlus, mis on avatud ka ateistidele.
Isik, kes soovib ühingusse astuda, peab selleks soovi avaldama, seejärel võtavad looži valitud liikmed temaga ühendust. Soodsalt kulgenud vestluse korral antakse üle ametlik kutse saada "õpipoisiks". Aja möödudes on šoti riituses võimalik tõusta kuni 33. kraadi vabamüürlaseks. Yorki riituses (näiteks Rootsis) on 11 astet ja misraimis 99 astet. Hierarhias tõustakse kooskõlas isiku panusega organisatsioonis ja seal oldud ajaga. Loožidesse vastuvõtmisel arvestatakse sotsiaalset seisust ja päritolu (näiteks on kõik Ameerika ja Rootsi loožid elitaarsed), usulist kuuluvust ja usutunnistust (näiteks Rootsis ei võeta vabamüürlaseks juute). Enamik vabamüürlaste organisatsioone võtab liikmeks ainult mehi.
Eesti vabamüürlaste statuut keelab liikmetel avalikustada teavet looži tegevuse kohta või avaldada teiste liikmete nimesid. Rootsi vabamüürlased avaldavad regulaarselt oma liikmete nimekirju, seda teevad ka kõige salajasemad USA loožid. Neid nimekirju nimetatakse matrikliteks.
Ideoloogia
Vabamüürluse ideoloogia on ametlikult seotud valgustusaadetega. Kõrgvabamüürlased, eriti Ameerikas, olid sageli seotud kuritegevusega. Nende seas leidus salakaubavedajaid, mereröövleid ja orjakaupmehi, keda loožid seadusesilma eest kaitsesid. Suurmeistrite seas oli ka orjapidajaid, nagu näiteks Aron Lopez Long Islandil. Rahvusvahelise vabamüürluse juht Albert Pike unistas orjandusliku riigi rajamisest konföderatsiooni nime all ja päästis selle nimel valla kodusõja. Massoonid üritasid korduvalt tappa mittevabamüürlasest USA presidenti Abraham Lincolni, kes nende plaane takistada püüdis. Lõpuks õnnestus see vabamüürlasel John Wilkes Boothil.
Prantsuse vabamüürlased organiseerisid võrdsuse idee ettekäändel Venemaal 1917. aastal rea riigipöördeid, mida nimetasid revolutsioonideks. Seda kinnitavad vabamüürlased oma ajakirjas Humanisme.
Vabamüürluse päritolu
Vabamüürlust on mõjutanud vanemad traditsioonid, selle ajalooliste juurte kohta on erinevaid teooriaid. Vabamüürlaste sümboolikas on mõjutusi Vana-Egiptuse ja Vana-Kreeka müsteeriumitelt, Templiordult, roosiristlastelt, kabalalt ja gnostitsismilt. Teatud sarnasusi on sufistlike derviši vennaskondadega, mis hakkasid tekkima 12. sajandil.
Sõna "vabamüürlane" võeti kasutusele ajal, mil talupojad olid Euroopas pärisorjad. Nad olid kinnistatud maa külge ega tohtinud lahkuda. Müürsepatöö vajas see-eest oskusi, mida igal talupojal ei olnud. Sellepärast olid müürsepad ühed vähestest töölistest, kes rändasid vabalt ringi ja otsisid ehitustööd. Nii nagu mõne teisegi elukutse esindajad, moodustasid ka müürsepad kutseorganisatsioone. Jutud sellest, nagu oleks vabamüürlus tekkinud muistses Iisraelis Piibli aegadel, kuuluvad legendide valda.
Vabamüürlastel on ka oma pühak Hiram Abiff. Legendi järgi oli ta geniaalne õpipoiss, kelle tappis tema vananev meister, et saada enda nimele oma hiilgava õpilase tööd. Olenevalt allikast ning loožist, on erinevusi nimekujus, ehitusobjektis ja töös, mida Hiram Abiff tegi.
Ehitajate ühingud
Kõige levinuma teooria kohaselt on vabamüürlaste liit välja kasvanud ehitusmeistrite ühingutest, mida Inglismaal ja Šotimaal nimetati loožideks (inglise keeles lodge). Mandri-Euroopas vastasid neile ehituskuurid (bauhütte). Mõlemad olid algselt ehitajate hütid ehituse juures.
Sõna "loož" esimene teadaolev kasutus oli aastal 1287 tsistertslaste kloostri ehitamisel Vale Royalis Chesteris. Algselt polnud loož muud kui pilliroohütt, milles puusepad töötasid ja võib-olla lõunatasid. Mujal võisid nad ka öösel loožis magada.
Vabamüürluse ajalugu
pisi|Euroopa emaloož Covent Gardenis [[Londonis]] Organiseeritud vabamüürluse rajamise ametlik kuupäev on 24. juuni 1717, mil neli "looži" (müürlaste tsunft ja roosiristlased) ühendati esimeseks suurloožiks nimega Inglismaa Ühendatud Suurloož. Sel ajal oli vabamüürlaste loože ka juba Prantsusmaal ja Saksamaal. 24. juuni on kogu maailma vabamüürlaste suurpüha.
Looži tunti nimega Vabad Müürsepad (Free Masons). See oli tsunft, mis koondas põhiliselt ehitusega seotud käsitöölisi: müüriladujaid, ehituskivide töötlejaid jne. Alates 16.–17. sajandist hakati vastu võtma isikuid, kes tõstsid organisatsiooni prestiiži ning tõid kaasa raha looži püsimise heaks. Tekkisid poliitilise suunitlusega tsunftid.
Vabamüürluse ajaloos on vähe vaieldamatuid fakte. Esimese suurlooži rajamisest võib mainida ajas tagasi minnes järgmisi sündmusi: pisi|left|33. kraadi Ülemnõukogu Washingtonis On väidetud, et esimese looži asutas Inglise kuningas Athelstan 926. aastal Yorkis pärast seda, kui ta oli ristiusku pöördunud. Ent Inglise kuningad olid juba sajandeid olnud kristlased. Pole ka teada, et Athelstani asutatud organisatsioonil olnuks seoseid vabamüürlusega.
1352. aastal avaldati eeskirjad, mis reguleerisid looži kuulunud müürsepa käitumist Yorkis. Neid kirjeldatakse "muistsete müürseppade tavadena". Meister ja tema asetäitja pidid vanduma, et järgivad neid tavasid. Pool sajandit hiljem pidid juba kõik müürsepad sama vande andma. See sisaldas töötasumäärasid, tööaega, pühasid jne.
18. sajandi lõpul ühingud politiseerusid. Adam Weishaupt moodustas vabamüürluse vabamüürlaste sees ehk illuminaatide voolu. Illuminaadid tähendab eesti keeles "valgustatud" – valgustuse (hariduse, õpetluse) kandjad.
Esimene mustanahaliste loož USAs asutati 1784 aastal Inglismaa Ühendatud Suurloož'i heakskiidul. Looži nimeks sai African Lodge 459. Tänapäeval kutsutakse mustanahaliste loože USAs Prince Hall loožideks ja enamus osariikides on samaaegselt 2 suurlooži (Grand Lodge of Arizona ja Prince Hall Grand Lodge of Arizona).
Rituaalid, kraadid ja sümboolika
pisi|USA vapi tagakülg
Vabamüürlaste loožides kasutatakse mitmesuguseid sümboleid, näiteks sirkel, vinkel, kellu, lood, põll.
Paljud tähtsad USA ja teiste maailma riikide linnade ehitised on tähistatud vabamüürlaste märkidega. Ka paljud keskajal ehitatud katedraalid kannavad vabamüürlaste vennaskona sümboolikat.
Püha Jüri
pisi|[[Raffael "Püha Jüri võitlus lohega" (õli, 1505–1506, Rahvusgalerii, Washington)]] Püha Jüri (Georgios; ka Georgius ja Georgi Võidukandja; hukati 303) oli Kapadookiast pärit ohvitser ja kristlik märter.
Vabamüürlus
Rituaalid, kraadid ja sümboolika
USA pealinna Washingtoni planeeris vabamüürlasest prantsuse arhitekt Pierre Charles L'Enfant. Selle tõttu on pealinna põhiplaanis (tänavate asetus) ja enamikul avaliku sektori hoonetel massoonlikud sümbolid.
Püha Jüri
Ta on sõjameeste, rüütlite ning talupoegade kaitsepühak. Veel on tema kaitse all talusulased, püttsepad, turvisevalmistajad ja sadulsepad. Püha Jüri kutsutakse appi maohammustuste, süüfilise, katku ja leepra puhul.
Vabamüürlus
Rituaalid, kraadid ja sümboolika
Vabamüürlastel on rohkesti salajasi märke, näiteks sümboolne käepigistus või tervitus ja hädaabimärk.
Püha Jüri
Georgios hukati, sest ta oli söandanud halvustada Olümpose jumalaid.
Vabamüürlus
Templitöö
Vabamüürlaste kinnist rituaalset koosolekut nimetatakse templitööks ehk loožitööks. Selle eesmärk on vabamüürlaslik sotsialiseerumine. See vahendab üksikisikule pärimuslikul meetodil vabamüürlikke väärtusi, kasutades sümboleid ja allegooriaid, mis peavad võrdselt kõnetama nii mõistust kui ka tundeid. Sellega ei sunnita vabamüürlasele siiski peale mingeid usulisi tõekspidamisi ega metafüüsilisi seisukohti.
Püha Jüri
Eestis on pühale Jürile pühitsetud kirikud Jüris (Jüri kirik), Laiusel (Laiuse Püha Jüri kirik), Värskas (Värska Püha Georgiuse kirik), Tartus (Tartu Püha Jüri kirik), samuti oli Tallinnas Püha Jüri ordu, Toomkirikus ja Nigulistes Püha Jüri kabelid. Alates 23. aprillist 2001 on Pärnumaal Toril EELK Tori Püha Jüri kogudus ja Eesti Sõjameeste Mälestuskirik. Püha Jüri kaitseb ka Võru linna ja ta nime kannab Võru peatänav (tsaariajal Georgi tänav, Nõukogude okupatsiooni ajal Lenini tänav). Lisaks Võru linnale kaitseb püha Jüri Gruusia riiki, Inglismaad ja Moskva linna.
Vabamüürlus
Vabamüürlus ja vastuoluline heategevus
Vabamüürlased tegelevad suures ulatuses ka heategevusega kuid kahjuks umbes 80% annetatud rahast läheb nende endaga seotud organisatsioonidele. See ei ole nii igal pool maailmas. 2014 aasta kohtulahend Suurbritannias paljastas, et aastatel 1973-1996 annetas Inglismaa Ühendatud Suurloož 82 miljonit naelstelingit heategevuseks millest vaid 17 miljonit oli heategevusorganisatsioonidele kel puudus seos vabamüürlusega.
Püha Jüri
Püha Jüri päev ehk jüripäev on 23. aprillil.
Vabamüürlus
Oletused vabamüürlaste päritolu kohta
Mõned autorid on välja tulnud väidetega, et vabamüürlaste organisatsiooni taga on iidne tarkade rühmitus Valgustuse Kandjad, kellega koostöös loodi Vana-Egiptuse ühendatud riik. Vabamüürlaste sümboolika (silm, püramiid, viisnurk, sirkel) pärinevat Egiptuse preestritelt.
Püha Jüri
Püha Jüri sümbol on Püha Jüri rist, punane rist valgel taustal.
Legend
Püha Jüriga seostatakse tihti legendi, mille süžee langeb kokku imemuinasjututüübiga "Lohetapja".
Lohe mürgitas oma hingeõhuga kõik, kes talle lähenesid. Kapadookia sõdur Georg oli teel läbi Silene Liibüas ning nägi lohe terrorit kogukonnas. Esialgu nõudis lohe oma suure isu rahuldamiseks kaht lammast, hiljem aga juba inimliha. Lohe ohvreid valiti liisuga ning kui Georg linna jõudis, oli kuningatütre kord. Mõrsjarüüs printsess oli linna taga kalju külge aheldatud ja ootas oma saatust. Georg haaras oda ja astus koletisele vastu. Ta taltsutas lohe ja tõi selle printsessi vöö otsas linna, lubades eluka tappa, kui linnarahvas ristiusu vastu võtab. Seda 15 000 linlast kähku tegidki ning ainsa tasuna enesele palus Georg kuningat kirikuid ülal pidada, preestreid austada ja vaeseid aidata.
Vabamüürlus
Vabamüürlus Venemaal
Vabamüürlus on Venemaal korduvalt keelustatud.
Vabamüürlus Eestis
Eestis tekkis vabamüürlus aastatel 1771–1773, kui Tallinnas asutati vabamüürlaste loož nimega Isis, kuhu kuulusid põhiliselt saksa ja vene aadlikud, kaupmehed, ametnikud, professorid, vaimulikud ja kunstitegelased. Eestlastest kuulusid sellesse pastor Otto Wilhelm Masing ja muusik Karl Friedrich Karell. Kuni vabamüürluse keelustamiseni Venemaal 1822. aastal, tegutses Eestis neli looži.
1926. aastal loodi Eesti Vabariigis Tallinnas rahvusvahelise looži Le Droit Humain tütarloož Kalevipoeg (selle juht oli Eduard Hubel). Loož kuulus prantsuse liini, milles aktsepteeriti ka naisi. Eesti esimene president Konstantin Päts ja väejuhataja Johan Laidoner olid vabamüürlased, kes kuulusid Rootsi looži.
Vabamüürlaste organisatsioon taasloodi 1992. aastal, mil alustas tegevust loož Fööniks. Aastatel 1992–2007 loodi Eestis kümme looži ja üks uurimisloož, sealhulgas Tallinnas, Tartus, Pärnus, Haapsalus ja Viljandis.
Eestis on praegu umbes 500 vabamüürlast.
Šoti riituses, mis kehtib Eestis, on 33 astet. Yorki riituses on astmeid ehk kraade 11. Šoti riitus keskendub rohkem spirituaalsetele õpetustele ja Yorki riitus teoloogilistele õpetustele.
Retseptsioon Eestis
Tuntumad eesti autorid, kes on vabamüürlusest kõrvalseisja positsioonilt kirjutanud on Jüri Lina ja Tiit Madisson. Lina on kirjutanud sel teemal kolm raamatut: "Kommunisternas heliga krig" (rootsi keeles), "Skorpioni märgi all" ja "Maailmaehitajate pettus". Ta on teinud ka kaks rahvusvahelist filmi, sealhulgas "Valgusetoojad". Mõlemad on vabamüürluse suhtes väga kriitilised, esitades andmeid massoonide endi allikaist ja tuntud vabamüürlaste tsitaate. Jüri Lina tugineb tihti originaalallikaile, kuid tema uurimusi on ka kritiseeritud.
520. aastad
520. aastad
520. aastad on aastad 520–529 pKr.
Sajandid: 5. sajand - 6. sajand - 7. sajand
Kümnendid: 470. aastad 480. aastad 490. aastad 500. aastad 510. aastad - 520. aastad - 530. aastad 540. aastad 550. aastad 560. aastad 570. aastad
Aastad: 520 521 522 523 524 525 526 527 528 529
530. aastad
530. aastad
Sajandid: 5. sajand - 6. sajand - 7. sajand
Kümnendid: 480. aastad 490. aastad 500. aastad 510. aastad 520. aastad - 530. aastad - 540. aastad 550. aastad 560. aastad 570. aastad 580. aastad
Aastad: 530 531 532 533 534 535 536 537 538 539
Vaikiv ajastu
Vaikivaks ajastuks nimetatakse Eesti ajalooperioodi 12. märtsist 1934 kuni 21. juunini 1940. Tolleaegset riigikorda on iseloomustatud kui autoritaarset režiimi. Perioodi käigus muudeti Eesti riigikorda ulatuslikult.
Nimetuse päritolu
Nimetuse "vaikiv ajastu" võttis kasutusele vabadussõjalane William Tomingas oma 1961. aastal ilmunud mälestusteraamatus "Vaikiv ajastu Eestis". Nimetus muutus hiljem üldkasutatavaks.
Vaikiva ajastu algus
thumb|Ajalehe pealdis, mis teavitab kaitseseisukorra algusest Pärast V Riigikogu erakorralise istungjärgu lõppu 2. oktoobril 1934 teatas siseminister Kaarel Eenpalu, et Riigikogu on pandud vaikivasse olekusse, see tähendab tulevikus tal enam kokku tulla ei lubata. Hilisemas historiograafias on "vaikivat ajastut" tagantjärele laiendatud 12. märtsini samal aastal.
Vabadussõjalaste ehk vapside liidud suleti kogu riigis ja kõik nende ajalehed suleti. Vangistati nende juhid.
Riigi raudteed, post, telefon ja telegraaf läksid kaitsevägede ülemjuhataja otsealluvusse. Kaitseseisukorra rikkumise eest oli ette nähtud karistus: arest, vangistus kuni kolme kuuni või rahatrahv kuni kolme tuhande kroonini.
20. märtsil 1935 pani siseminister Kaarel Eenpalu oma sundmäärusega seisma erakondade ja poliitiliste ühingute tegevuse.
Aastail 1935–1936 moodustati isikuvalimiste alusel 15 uut kutsealast omavalitsust, mis said tähtsaks komponendiks uue põhiseaduse kohases riiklikus ülesehituses, eriti Riiginõukogu kujundamisel.
Uus parlament ja põhiseadus
Riigivanem Päts teatas 1. jaanuaril 1936 peetud raadiokõnes plaanist korraldada rahvahääletus uue „rahvaesinduskoja” ehk Rahvuskogu kokkukutsumise üle, mis otsustaks, kas kehtivat põhiseadust tuleb muuta või koostada uus ning viiks oma otsuse ka ellu. 1937. aasta veebruaris astus kokku Rahvuskogu, kes võttis sama aasta 28. juulil vastu uue Eesti Vabariigi põhiseaduse.
VI Riigikogu valimised toimusid uue põhiseaduse alusel 1938. aasta veebruaris.
Pavel Loskutov
Pavel Loskutov [p'aavel l'oskutov] (sündinud 2. detsembril 1969 Lätis Valkas) on endine Eesti kergejõustiklane (maratonijooksja).
Vaikiv ajastu
Uus parlament ja põhiseadus
Riigikogu oli kahekojaline. Esimene koda ehk Riigivolikogu koosnes 80 liikmest, kelle valis rahvas isikuvalimistel. Teine koda ehk Riiginõukogu oli 40-liikmeline; see moodustus omavalitsuste esindajatest; presidendi määratutest või vastavalt ametikohale.
Pavel Loskutov
Karjääri pöördepunkt toimus 1999. aastal, mil ta keskendus maratonile. Tippsportlaskarjääri lõpetas ta 2010. aasta Tallinna maratoniga.
Ta kuulus klubisse Valga SK Maret-Sport ning treenis Harry Lembergi ja Raimond Lutsu juhendamisel.
Saavutused
Tema isiklik rekord maratonijooksus on 2:08.53, mille ta jooksis 7. aprillil 2002 Pariisis. See on ühtlasi Eesti rekord.
Vaikiv ajastu
Uus parlament ja põhiseadus
1938. aastal viidi läbi ka presidendivalimised. Kuna kolm Vabariigi Presidendi kandidaati esitavat asutust seadsid kandidaadiks üles sama isiku, Konstantin Pätsi, valiti ta ka Vabariigi Presidendiks. 9. mail 1938 nimetas ta oma käskkirjaga ametisse Kaarel Eenpalu valitsuse.
Skopje Ohridi Püha Klimenti kirik
Skopje Ohridi Püha Klimenti kirik (makedoonia keeles Црква „Св. Климент Охридски") on Makedoonia Õigeusu Kiriku Skopje piiskopkonna katedraal Põhja-Makedoonias Skopje linnas Centari linnaosas. Kirik asub aadressil бул. Св. К. Охридски бб.
Vaikiv ajastu
Teine maailmasõda ja baaside leping
23. augustil 1939 sõlmiti Saksamaa ja Nõukogude Liidu vahel nn Molotovi-Ribbentropi pakt. Selle pakti avalik osa sisaldas mittekallaletungilepingut tähtajaga kümme aastat. Pakt sisaldas ka salajasi lisaprotokolle, millega Ida-Euroopa jagati rahvusvahelist õigust eirates huvisfäärideks. NSV Liidu huvisfääri kuulusid Soome, Eesti, Läti, Poola idaosa ja Bessaraabia, Saksamaa huvisfääri Leedu ja Poola lääneosa.
1. septembril 1939 ründas Saksamaa Poolat. Poola allveelaev Orzeł otsis 14. septembril varjupaika Tallinnas ja interneeriti. Pärast seda, kui 17. septembril tungisid Nõukogude Liidu väed Poolasse, põgenes Orzeł järgmisel päeval Tallinnast. Interneeritud laeva põgenemine andis NSV Liidule ettekäände süüdistada Eestit Nõukogude Liiduga sõjas oleva riigi abistamises ja seega neutraliteedi rikkumises. Eesti teatas, et vaatleb Nõukogude laevastikku kui neutraalse riigi oma, tervitab jälitusaktsiooni Eesti vetes ja võtab ise tarvitusele kõik abinõud Poola piraatlaeva tabamiseks. Erinevalt Leedust, Lätist ja Soomest ei viidud Eestis maailmasõja puhkedes läbi isegi mitte osalist mobilisatsiooni, põhjendades seda sellega, et Nõukogude Liit võib pidada mobilisatsiooni enda vastu sihituks ja rünnata.
Skopje Ohridi Püha Klimenti kirik
Kirikuhoone
Keskmise kupli all on 3,5 meetri kõrgune peapiiskopi troon. Ikonostaasis asuvad ikoonid maalisid Gjorgji Danevski ja Spase Spirovski, kirikus asuvad freskod maalis Jovan Petrov. Kristust ja prohveteid kujutaval freskol on prohveteid kujutatud ebatraditsiooniliselt istuvas asendis (tavapäraselt on neid kujutatud seisvatena).
Pavel Loskutov
Saavutused
Tema nimel on ka Eesti rekord poolmaratonis tulemusega 1:03.00 (Göteborg, 2001).
Vaikiv ajastu
Teine maailmasõda ja baaside leping
Kriisi haripunktis palus välisminister Karl Selter Nõukogude Liidu Tallinna saadikult (?) kutset Moskvasse. Palvet põhjendas ta sooviga anda allkiri sõlmitavale kaubanduslepingule. 22. septembri õhtul sõitiski välisminister Moskvasse. Ametlikult teatati, et Nõukogude valitsus kutsus välisministri Moskvasse kaubanduslepingut alla kirjutama. 24. septembril nõudis NSV Liit Eestilt ultimatiivselt vastastikuse abistamise pakti allakirjutamist, ähvardades keeldumise korral sõjaga. 26. septembril kutsuti kokku Riigivolikogu ja Riiginõukogu välis- ja riigikaitsekomisjoni ühine koosolek. Kuna Eestil polnud lootust välisabile, otsustati NSV Liidu nõudmised vastu võtta. Eesti alistus ja 28. septembril kirjutati lepingule alla.
Eesti Vabariigi ja NSV Liidu vaheline vastastikuse abistamise pakti viienda artikli järgi ei tohtinud pakti elluviimine mingil viisil riivata lepinguosaliste suveräänseid õigusi, eriti nende majandussüsteemi ja riiklikku korda.
24. septembril ühes avalikus kõnes väitis peaminister Kaarel Eenpalu, et Eestit ei ähvarda mitte mingisugune oht. Peaminister teatas, et valitsus hakkab kõigi vahenditega võitlema kuulujuttude levitajate vastu. 29. septembril rääkis K. Päts raadiokõnes, et baaside leping on igati Eesti neutraliteedi huvides ja Eesti riik on niisama kindel nagu ennegi.
Eesti Vabariigi lõpp
Pärast baaside lepingu sõlmimist lahkus ametist senine peaminister Kaarel Eenpalu ja 12. oktoobril astus ametisse uus Vabariigi Valitsus eesotsas professor Jüri Uluotsaga. Nõukogude Liidu valitsuse kutsel külastas Eesti Sõjavägede ülemjuhataja kindral Johan Laidoner 7. detsembril 1939 Moskvat. Seal kinnitas Stalin taas Balti riikide puutumatust. Laidoner rääkis oma sõitu tutvustavas raadiokõnes: "Ma võin tõendada, et minu külaskäik Moskvasse andis minule veel kord kindla tõenduse selles, et meie oleme targalt toiminud, kui sõlmisime vastastikuse abistamise pakti N. Liiduga. Sellega hoidsime ära sõjalise kokkupõrke võimaluse N. Liiduga ja – mis veel tähtsam – meil on rohkem kindlustatud võimalus jääda välja praeguse suure Euroopa sõjakeerisest ja tulevikus võime elada rahus oma suure idanaabriga."
16. juunil 1940 väitis NSV Liit, et Eesti ei pea kinni vastastikustest lepingutest ning nõudis ultimatiivselt täiendavate vägede sisselaskmist ja Eesti valitsuse väljavahetamist. 17. juunil Eesti sisuliselt okupeeriti. Uute tingimuste kohaselt esitas Vabariigi Valitsus kohe lahkumispalve, mille Vabariigi President Konstantin Päts vastu võttis, astudes ühtlasi viivitamata samme uue valitsuse kujundamiseks.
21. juunil 1940 toimusid Tallinnas ja teistes linnades Tallinna saabunud Nõukogude Liidu emissari Andrei Ždanovi juhtimisel korraldatud meeleavaldused. Nõuti valitsuse tagasiastumist ja süüdistati seda NSV Liidu ja Eesti vastastikuse abistamise pakti rikkumises. Vabastati poliitilised vangid. Nõuti Kaitseliidu laiali saatmist. Pika Hermanni torni heisati punane lipp. Samal õhtul seati Eestis NSV Liidu nõudmisel ja ettekirjutusel ametisse Johannes Varese nn rahvavalitsus. Sellega oli toimunud riigipööre, millega Eesti muutus poliitiliselt NSV Liidust sõltuvaks.
5. juulil 1940 toimus valitsuse istung. Sellel istungil vastu võetud otsusega saadeti laiali parlamendi mõlemad kojad. Uued valimised otsustati läbi viia 14. ja 15. juulil. Riigivolikogu valimiste tulemuseks teatati 18. juulil, et valimistest võttis osa 84,1% hääleõiguslikest kodanikest, kellest 92,9% hääletas valitseva Eesti Töötava Rahva Liidu poolt. Põhiseadust rikkudes Riiginõukogu ei moodustatud.
6. augustil 1940 otsustas NSV Liidu Ülemnõukogu liita Eesti NSV Liiduga. Sellega oli suveräänne Eesti Vabariik de facto likvideeritud.
Pavel Loskutov
Isiklikku
Pavel Loskutov on 178 cm pikk ja kaalub 62 kg. Ta elab Valgas. Sportlaskarjääri eeskuju on Boris Becker. Hobideks on kalastamine ja jalgpall.
Skopje Ohridi Püha Klimenti kirik
Kirikuhoone
Kirikuhoovis asub 45 meetri kõrgune kellatorn. Seal paiknevad kolm Austrias valatud kella - esimene neist on 1000, teine 500, kolmas aga 300 kilogrammi raskune. Kirikuhoovis asub ka purskkaev, mille rajas kingitusena kohalik islamiusuliste kogukond. Samuti asub kiriku juures mälestussammas Dositheos II auks.
Ajalugu
Katedraali ehitus algas aastal 1972. Arhitekt oli Slavko Brezovski. Hoone pühitseti sisse 12. augustil 1990, kiriku nimipühaku Ohridi püha Klimenti 1150. sünniaastapäeval. Hoone valmis järgmisel aastal.
Karl August von Bergen
Karl August von Bergen (ka Carl August von Bergen; 11. august 1704 Frankfurt Oderi ääres – 7. august 1759 Frankfurt Oderi ääres) oli saksa anatoom ja botaanik.
Tema järgi on nimetatud bergeenia.
Kuupäevaraja
pisi|Kuupäevaraja
Kuupäevaraja on kokkuleppelise asukohaga kujuteldav joon, mille ületamisel muutub kuupäev.
Kuupäevaraja paikneb keset Vaikset ookeani enam-vähem piki 180° meridiaani. Väikesed muudatused kuupäevaraja asukohas on tehtud selleks, et kuupäevaraja ei jagaks riike erineva kuupäevaga piirkondadeks. Kuupäevaraja asukohaks on valitud 180° meridiaan, sest esiteks paikneb ta nullmeridiaani suhtes täpselt teisel pool maakera ning teiseks on Vaikse ookeani keskosa hõredalt asustatud, mistõttu põhjustab kuupäevaraja sealasumine kõige vähem segadust.
Ületades kuupäevaraja idast läände, tuleb liita 24 tundi. Vastupidisel juhul, ületades kuupäevaraja läänest itta, tuleb lahutada 24 tundi.
Vastav probleem tekkis esimest korda pärast Magalhãesi ümbermaailmareisi 16. sajandi algul. Reisilt saabunud olid veendunud, et nad olid logiraamatut korralikult pidanud, kuid sellele vaatamata olid nad ühe päeva kusagil kaotanud.
Markus
pisi|Markus. Skulptor [[Donatello]] Markus on Markuse evangeeliumi kirjutaja, kes hukati 67. aastal.
Markus on teise evangeeliumi autor. Markuse ema maja Jeruusalemmas külastasid Jeesuse esimesed jüngrid (on peetud võimalikuks, et samas majas toimus ka püha õhtusöömaaeg). Pärast Kristuse taevasseminekut rändas Markus koos apostlite Peetruse, Pauluse, Barnabase ja Sauluse seltsis mööda maad ja levitas kristlust (Apostlite teod 12:25, 13:5, 15:37-39). Markus hülgas Pauluse teel Küprosele ja naasis Jeruusalemma. Seetõttu keeldus Paulus teda uuele reisile kaasa võtmast. Koostöö Barnabasega aga laabus ning Markus tegutses misjonärina mõnda aega ka Küprosel.
Seejärel sai Markusest Peetruse jünger ja ta töötas Roomas Peetruse sekretärina. Peetrus ütles tema kohta "mu poeg Markus". Pärimuse järgi oli Peetrus see, kes rääkis Markusele Jeesuse eluloost, tuletas meelde Jeesuse sõnu ja tegusid. Pühalt Peetruselt kuuldu põhjal olevatki Markus oma evangeeliumi kirja pannud. Peetakse võimalikuks, et Markus mainib evangeeliumis iseennastki. Nimelt räägib ta ainsa evangelistina noormehest, kes viibis Jeesuse vahistamise juures. Noormeest ei saadud kinni võtta, sest ta puges särgist välja ning põgenes. (Mk 14:51-52 j)
Pärast Roomast lahkumist jõudis Markus Egiptusse. Väidetavalt sai temast Aleksandria kiriku rajaja ning Aleksandria esimene piiskop. Arvatakse, et Markus suri Aleksandrias märtrisurma Nero valitsemisajal 67. aastal. Markus olevat otse altari ees kinni võetud, teda köie otsas lohistatud ja lõpuks surnuks pekstud (või kägistatud). Pärast Markuse surma puhkenud äikesetorm, paganausulised põgenenud ja kohalikud kristlased saanud tema surnukeha maha matta. Ühe legendi järgi jutlustanud Markus kord Aadria mere kallastel ja tema laev kandunud suure tormi tõttu laguunidesse. Seal ilmutanud end ingel, kes kuulutas: "Siia kerkib sinu auks kord suur linn (Veneetsia)." Mitu sajandit hiljem, aastal 828 viisid meremehed Markuse säilmed Veneetsiasse. Tema uuele matmispaigale püstitati kabel ja Markus kuulutati Veneetsia kaitsepühakuks. Eesti rahvakalendris on markusepäev 25. aprillil.
Markus oli kirjutajate, notarite, müürseppade, ehitustööliste, korvi- ja vaibapunujate, klaasseppade ja klaasimaalijate ning vangide kaitsepühak. Temalt palutakse abi sammaspoole, mitmesuguste valude ja äkilise surma vastu. Markuse sümboliteks on raamat, pärgamendirull, kirjutussulg, piiskopirüü. Martsipani peetakse Markuse leivaks.
Lõõtsavägilased
Ajalugu
Lõõtsavägilaste alguseks saab lugeda seda, kui Untsakatest tuntud Margus Põldsepp pani 2013. aasta detsembris kokku enda juures lisapillina lõõtsa õppinud õpilaste (Andres Eelmaa, Rasmus Kadaja, Tobias Tae) ansambli. Ansambel tehti mõttega, et õpilased saaksid kogemuse ja tunnetuse, kuidas on ansamblis mängida. Ootamatult hakkas ansambli tegevus aga nii kiiresti edasi arenema, et väike projekt kasvas suureks. 29. jaanuaril 2014 tegid Lõõtsavägilased oma esimese proovi Karksi-Nuia Muusikakoolis. Esimesel aastal kandis ansambel nime Karksi-Nuia Muusikakooli Lõõtsaansambel, kuid suvel muudeti nimi Lõõtsavägilasteks.
Esimesed pool aastat õpiti ainult pillilugusid, kuid seejärel hakati rohkem rõhku panema laulumisele. Esimestel aastatel võis laval näha ainult nelja lõõtspilli, kuid 2017. aastal vahetas ansambli solist Andres Eelmaa oma põhipilli basskitarri vastu, et anda ansamblile juurde rohkem kõlavärvi. 2019. aasta jaanuaris liitus ansambliga Ott-Mait Põldsepp, kes mängib kitarri ja mandoliini.
Lõõtsavägilased mängivad põhiliselt rahva- ja pärimusmuusikat. Viie aasta jooksul on ansambel andnud juba üle 600 kontsert-esinemise.
Samuti on Lõõtsavägilased esinenud kõikidel suurematel folkfestivalidel üle Eesti ning teinud koostööd näiteks Untsakate, Zetode, Jaan Pehki, Hardi Volmeri ja Metsatölluga.
Daniel Quinn
Daniel Clarence Quinn (11. oktoober 1935 Omaha – 17. veebruar 2018 Houston) oli Ameerika kirjanik ja kultuurikriitik. Tema tuntuimaks teoseks on Ishmael (1991).
Lõõtsavägilased
Ajalugu
Lõõtsavägilased on võitnud 2015. aastal Etnokulbi ("Uustulnuk pärimusmuusikas"), Viljandimaa Kultuurkapitali aastapreemia 2015, ERRS Lokulaua 2015. aastal ning 2018. aastal Raadio Elmari aasta loo auhinna looga "Kui laubä õhta jõudis".
Daniel Quinn
Quinni lapsepõlv möödus Nebraskas. Lapsepõlve mõjutas, et isa oli hasartmänguäri teenistuses ja kontaktis allmaailmaga, emal oli obsessiiv-kompulsiivse häire diagnoos.
Lõõtsavägilased
Diskograafia
Albumid