cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mähe
Ajalugu
Kui 1920. aastal oli Mähe külas 11 majapidamist, siis 1930ndate teisel poolel suurenes talude arv talumaade tükeldamise tõttu 65-ni. Lenderi talu oli 1930ndatel küla üks tuntumaid talusid, sest seal elasid Tallinna linnapea Voldemar Lender ja tema abikaasa, nimekas haridustegelane Elfriede Lender. Teine olulisem talu oli Sitska talu, kus elas pangandustegelane ja ajaloolane Jaan Sitska.
Voldemar Päts
Elulugu
Teise maailmasõja ajal põgenes Voldemar Päts Austriasse, sealt Rootsi ja 1951 Kanadasse.
Päts oli aktiivne ja mitmekülgne mees. Pätsil oli suur osa rakendusliku kallakuga Riigi kunsttööstuskooli programmi, struktuuri, õppeklasside ja -töökodade kujundamisel, kuid alalhoidlike vaadete tõttu sattus ta administraatorina kujutavate kunstnikega vastuollu. Soosis kodundus- ja käsitööharidust. Ta kuulus OÜ Kodukäsitöö juhatusse. 1931. aastal toimetas ta ajakirja Filminädal, mida ilmus ainult kaks numbrit. 1937 pani Voldemar Päts Lagedi Põhikoolile nurgakivi. Pätsi algatusel hakati Lagedit varustama elektriga, rajati elektriliinid ja alajaamad. Päts oli ka Eesti Punase Risti asutaja, Eesti-Taani ja Eesti-Austria sõprusühingute esimees. Samuti oli ta Eesti Kunstnike Koondise Torontos (1956) asutajaid. On koostanud albumi "Eesti rahvariie ja ornament" I–II (1926) ja kirjutanud muid raamatuid.
Peñón de Alhucemas
Saarestiku kogupindala on 4,6 hektarit ehk 0,046 ruutkilomeetrit.
Henry De Vere Stacpoole
Kirjanikuks hakkas ta pärast seda, kui oli laevaarstina reisinud Vaikse ookeani lõunaosas, kust saadud inspiratsiooni ja ideid kasutas oma loomingus.
Sillamäe narkorehabilitatsioonikeskus
Sillamäe narkorehabilitatsioonikeskus asub Sillamäel Tervise tänav 8.
Narkorehabilitatsioonikeskus alustas tööd 8. septembril 2005.
Narkorehabilitatsioonikeskuse peamine eesmärk on aidata uimastisõltuvusega täiskasvanutel vabaneda sõltuvusprobleemidest ja toetada nende tööle minekut. Ravikuuri pikkus on 1–2 aastat.
2008. aasta seisuga metadoonasendusravi narkorehabilitatsioonikeskuses ei kasutata.
Peñón de Alhucemas
Saared kuuluvad Hispaaniale alates 1559. aastast, mil Saadi dünastia need koos mitme muu territooriumiga Hispaaniale loovutas. Vastutasuks pidid hispaanlased aitama tõrjuda Osmanite rünnakuid. Hispaania jättis 1561. aastal Peñón de Alhucemasel paikneva kindluse maha ja rajas vahitorni Isle de Tierrele, kuid püsivat asustust seal ei tekkinud. Aastal 1673 saatis Hispaania Peñón de Alhucemasele garnisoni ja alates sellest on saar püsivalt asustatud olnud. Tänapäeval paikneb saarel 60 sõdurist koosnev Hispaania garnison.
Henry De Vere Stacpoole
Ta elas Essexis, kuni kolis 1920. aastatel Wighti saarele, kus elas surmani.
Sillamäe narkorehabilitatsioonikeskus
Keskuses osutatakse ravi statsionaari tingimustes.
Ludovico Maria Sforza
thumb|Ludovico Sforza portree. [[Giovanni Ambrogio de Predisi miniatuur]] Ludovico Maria Sforza ehk Ludovico il Moro (27. juuli 1452 – 27. mai 1508) oli Milano hertsog aastatel 1480–1499, Francesco I Sforza ja Bianca Maria Visconti teine poeg. Ludovico Sforzat kutsuti il Moro ehk "mauriks" tema tõmmu jume tõttu.
Sillamäe narkorehabilitatsioonikeskus
Ravi võib jagada kahte ossa:
Ludovico Maria Sforza
Abiellus Beatrice d'Este'ga (1475–1497). Lapsed Massimiliano Sforza ja Francesco II Sforza, kolmas laps sündis surnult ja tema sünnitamine maksis elu ka Beatricele.
Pärast Ludovico vanema venna Galeazzo Maria Sforza surma läks Milanos võim Galeazzo seitsmeaastase poja Gian Galeazzo Sforza kätte. Gian Galeazzo regendiks sai tema ema Bona di Savoia, kuid tegelik võim Milanos oli juba siis Ludovico käes. Kui 1494 Gian Galeazzo suri, sai Ludovico täieõiguslikuks Milano valitsejaks.
Aastal 1499 tungis Prantsusmaa kuningas Louis XII Itaaliasse. Kuningas, kellel Gian Galeazzo Visconti lapselapselapsena oli pärilusõigus Milano hertsogkonnale, võttis Ludovicolt tema valdused. Ludovico püüdlus maid tagasi saada löödi 1500 Novaras tagasi; ta langes vangi ja suri 1508 vangistuses Prantsusmaal.
Sillamäe narkorehabilitatsioonikeskus
Võõrutusseisundi ravi
Kuna enamik patsiente saabub ravile regulaarse narkootikumi tarvitamise perioodil, siis narkootikumi ärajätmisel areneb neil võõrutusseisund. Selleks, et leevendada tekkivaid võõrutusnähte, rakendatakse:
Sotsiaalne lõimumine
Patsiendi sotsialiseerumise tagamiseks toimub töö peamiselt kahes suunas:
Evelin Kivimaa
Evelin Kivimaa (sündinud 28. oktoobril 1974 Tallinnas) on eesti kirjanik, ajakirjanik ja kommunikatsioonispetsialist.
Peñón de Alhucemas
Maroko on saari alates iseseisvumisest 1956. aastal endale nõuelnud.
Vassil Ridala
Vassil Ridala (aastani 1930 Vassil Grünthal; 9. märts 1906 Muhu-Suure vald, Saaremaa – 19. veebruar 1985 Tartu) oli eesti loomaarst, veterinaariadoktor (1933), professor (1936).
Ripsloomad
pisi|Ripslooma [[Colpidium pooldumine]] Ripsloomad ehk tsiliaadid (Ciliophora ehk Ciliata) on üks tähtsamaid protistide rühmi, mis kuulub alveolaatide superhõimkonda. Tsiliaate võib leida enamikust veekogudest ja mullast. Tsiliaatide seas on nii endo- kui ektosümbionte, samuti parasiitse eluviisiga vorme. Ripsloomi on teada umbes 12 000 liiki.
Tsiliaatide suurus on enamasti väiksem kui 2 mm. Hõimkonna nimetus tuleneb sellest, et nende kehal esineb ripsmeid, mille struktuur sarnaneb viburi omaga. Ripsmeid kasutavad nad nii ujumiseks, ronimiseks, kinnitumiseks, toitumiseks kui ka ärrituste vastuvõtmiseks.
Vassil Ridala
Elulugu
Vassil Ridala lõpetas 1925. aastal Saaremaa Ühisgümnaasiumi ja 1930. aastal cum laude Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonna. Alates 1951. aastast töötas Eesti Põllumajanduse Akadeemias.
Ta huviorbiidis oli loomade, lindude ja kalade mittenakkavate, nakkus- ja parasitaarhaiguste põhjused, teke ja tõrje.
Koos EPA üliõpilastega rajasid V. Ridala ja tema abikaasa Elfriede Ridala Tartusse Narva maantee äärde sõjas hävinud veterinaariakliiniku kohale pargi.
Isiklikku
Vassil Ridala abikaasa oli Elfriide Ridala.
Voldemar Päts
Elulugu
Kunstnikuna on Päts maalinud lilli ja maastikke. Päts oli Eesti üks esimesi karikaturiste, tema karikatuure avaldasid Teataja Nalja Lisa (1901–1904), Kaval Hans (1911) ja Meie Mats (1916).
Mähe
Ajalugu
Mähe aedlinn liideti Tallinnaga 1945. aastal. Pärnamäe teest kirde poole jääv ala, mis oli kunagi osa Äigrumäe külast, ühendati linnaga 1958. aastal.
Elanikkond
Mähe asumi rahvaarv on aastatel 2011–2017 märkimisväärselt suurenenud. Asumi elanikkond on võrdlemisi noor: 2016. aastal moodustasid 0–17-aastased asumi elanikest 23–31%, üle 68-aastased aga 3–9%.
Loodus
Asumit läbivad Mähe oja ja Teesuuoja. Mähel asuvad kaks kaitsealust rändrahnu: Aianduse kivi ja Astla kivi. Vahetult asumi piirist põhja jääb ka Merivälja hiidrahn.
Mähe asumi tänavad
Mitmed endised talud on jäädvustatud asumi tänavanimedes, nagu Lauri tee, Sitska tee, Kuusiku tee jm. Mähel on ka palju lillede ja ilutaimedega seotud tänavanimesid, nagu Arnika tee, Jasmiini tee, Kressi tee jm. Asumis on veel Aianduse tee, Andrekse tee, Astla tee, Hämar tee, Jahe tee, Jumika tee, Kailu tee, Kastevarre tee, Kastiku tee, Keeru tee, Kummeli tee, Kupra tee, Kuusenõmme tee, Kuusiku tee, Kõdra tee, Käokannu tee, Käokeele tee, Käokäpa tee, Küüvitsa tee, Leedri tee, Lehiku tee, Liilia tee, Lilleherne tee, Lodjapuu tee, Lodumetsa tee, Looklev tee, Lumikellukese tee, Maikellukese tee, Matka tee, Mugula tee, Mähe tee, Naadi tee, Neiuvaiba tee, Nurmenuku tee, Nõo tee, Näsiniine tee, Oblika tee, Padriku tee, Pajustiku tee, Palderjani tee, Pojengi tee, Priimula tee, Puki tee, Põõsa tee, Pärnamäe tee, Randvere tee, Ranniku tee, Rebasesaba tee, Rukkilille tee, Rätsepa tee, Saariku tee, Siniladva tee, Soovõha tee, Suislepa tee, Tolmuka tee, Toomiku tee, Ubalehe tee, Ussilaka tee, Vabarna tee, Vahtramäe tee, Vahtriku tee, Varju tee, Varjulille tee, Vilu tee ja Võsa tee.
Voldemar Päts
Elulugu
16. augustil 2008 avati Lagedil Eesti Vabadusvõitluse muuseumis Voldemar Pätsi bareljeef.
Isiklikku
Voldemar Päts oli abielus Johanna Veileriga (pärast abiellumist Päts), neil oli kaks tütart: Inna (abielus Kaldveer) ja Silvia (abielus Jürvetson). Silvia poja Tõnu poeg Steve Jurvetson on Ameerika riskikapitalist.
Evelin Kivimaa
Isiklikku
Evelin Kivimaa on lahutatud. Tal sündis 2006 tütar.
Vahš
Vahš (tadžiki Вахш) on linn Tadžikistanis Hatloni vilajetis Vahši jõe ääres.
Linn asub umbes 100 km kaugusel lõunas pealinnast Dušanbest. Kurgonteppast asub Vahš 15 km kaugusel lõunas.
Ervin Roos
Ervin Roos (13. september 1908 Tartu – 25. juuni 1962 Lund) oli eesti keele- ja kirjandusteadlane, klassikaline filoloog.
Ta lõpetas 1933. aastal cum laude Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna klassikalise filoloogina ning töötas samas õppejõuna. 1935. aastal kaitses ta filosoofiamagistri kraadi kreeka filoloogia alal.
Juulis 1944 suundus Roos koos perega Rootsi, kus sai tööd raamatukogudes. Ta jätkas õpinguid Uppsala ja Lundi Ülikoolis. Lundis kaitses ta 1951. aastal doktoriväitekirja "Die tragische Orchestik im Zerrbild der altattischen Komödie." Lühikest aega õpetas ta Lundi ülikoolis klassikalist muinasteadust.
Alderi mõis
Alderi mõis (saksa keeles Hollershof, läti keeles Alderu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Riia kreisis Ādaži kihelkonnas.
Ervin Roos
Isiklikku
Tema pojad on Naatan Roos (28.01.1934–21.11.1993), Paavo Roos ja Aarand Roos.
Anouk Aimée
pisi|Anouk Aimée filmis "8 1/2" (1963) Anouk Aimée (kodanikunimega Françoise Sorya Dreyfus; sündinud 27. aprillil 1932 Pariisis) on prantsuse filminäitleja.
Kammhai
Kammhai (Hexanchus griseus) on kammhailaste sugukonda kuuluv kõhrkala.
Kammhai pikkus on kuni 4,8 m, kaal kuni 800 kg. Kammhaid iseloomustab lai pea, jäme raske kere ja väga pikk saba. Keha on tumehall või kohvikarva.
Anouk Aimée
Anouk Aimée tuntumate filmide hulka kuuluvad Federico Fellini "Magus elu" ja "8½" ning Claude Lelouchi "Mees ja naine".
Juhuslik kohtumine (film 2007)
"Juhuslik kohtumine" on 2007. aastal linastunud Ameerika Ühendriikide film, mis põhineb Elinor Lipmani romaanil "Then She Found Me".
Kammhai
Toitub mitmesugustest kaladest ja suurtest vähilaadsetest.
Anouk Aimée
Tunnustus
BAFTA (1968)
Juhuslik kohtumine (film 2007)
Linateose lavastas Helen Hunt, kellele see oli esimene lavastustöö. Palm Springsi rahvusvahelisel filmifestivalil anti talle filmi eest publikupreemia.
Kammhai
Esineb Atlandi ookeani ida- ja lääneranniku läheduses (Euroopa vetes kuni Islandini), Vahemeres, Vaikses ookeanis Ameerika ranniku lähedal, Jaapani, Austraalia ja Lõuna-Aafrika rannavetes. Vahemeres ja Põhjameres on ta küllaltki tavaline.
Anouk Aimée
Tunnustus
Cannes'i filmifestivali auhind (1980)
Eesti Disainikeskus
Eesti Disainikeskus on mittetulundusühing, mille asutasid 21. aprillil 2008 Eesti Kunstiakadeemia, Tallinna Tehnikaülikool, Eesti Disainerite Liit ja Eesti Disaini Instituut.
Eesti Disainikeskuse missioon on teha disain nähtavaks, teadvustada disaini kui lisandväärtuse andjat ning luua disaini arenguks inspireeriv, innovaatiline ja koostööle suunatud keskkond. Visioon: Eesti Disainikeskus on disainivaldkonna arendaja, disainialase info, teadmiste ja oskuste koguja ning vahendaja. Soovime, et inimesed mõistaksid disaini kui olulist lisandväärtuse andjat - disain aitab muuta meid ümbritsevat keskkonda toimivamaks, mugavamaks, ilusamaks ja lihtsamini kasutatavaks.
- Eesti ettevõtted ja avalik sektor kasutavad eesti disaini strateegilisel tasandil
- Eesti disainerid pakuvad konkurentsivõimelist disainiteenust nii kodu- kui ka välisturul
- Meid ümbritsev elukeskkond muutub läbi disaini inimkesksemaks
- Juba kooliõpilane mõistab disaini olemust
Keskuse strateegilised eesmärgid on:
1. Suurendada disainibüroode ja disainerite disaini- ja ettevõtlusalaseid oskusi
2. Toetada strateegilist disainikasutust ettevõtetes ja avalikus sektoris, edendamaks innovatsiooni ning maailma tasemel kaubamärkide loomist
3. Tõsta teadlikkust Eesti disainist nii Eestis kui välismaal, loomaks soodsat keskkonda disainiteenuste pakkujatele
4. Kujundada riiklikke poliitikaid, soodustamaks disaini kasutust läbi riiklike regulatsioonide
Jaak Järv
Jaak Järv on mitme tuntud inimese nimi.
Shmuel Kot
Elulugu
Rabi Efraim Shmuel Kot on sündinud 15. septembril 1977. aastal Jeruusalemmas (Iisrael) usklikus perekonnas. Üheksa põlvkonda tema emapoolseid esivanemaid elas Iisraelis. Isapoolne vanavanaisa kolis Iisraeli Leedust pärast Esimest maailmasõda.
Rabi Shmuel Kot omandas alghariduse Jeruusalemmas cheder 'is ning seejärel õppis kuus aastat Kfar Habadis ješivas kuulsate rabide Mendel Fusherfase, Zelig Feldmani, Jakov Katzi jt juures.
Aastatel 1996–1997 jätkas ta haridusteed habadi ješivas New Yorgis.
Aastatel 1998–1999 oli ta saadetud praktikale Argentinasse, lisaks abistas ta juudi kogukondi Boliivias, Peruus ja Ecuadoris.
1999. aastal lõpetas rabi Shmuel Kot oma õppekursuse ja ta määrati tööle Ida-Saksamaale.
2000. aastal abiellus rabi Shmuel Kot Hana Kotiga ning nad otsustasid saada Lubavitcher Rebbe saadikuteks ja kolida igasse riiki, kus on vaja rabi abi.
2000. aasta suvel kutsus Eesti juudi kogukond perekond Koti Tallinna, et juutide sügispühi ette valmistada ja korraldada. Samal aastal otsustas Eesti juudi kogukond pakkuda rabi Shmuel Kotile alalist tööd Eesti rabina.
21. detsembril 2000. aastal, hanuka pühal tähistati pidulikult uue palveruumi avamist Tallinnas kogukonna keskuses aadressil Karu 16. Ürituse külalised olid teiste hulgas Eesti peaminister Mart Laar ja riigi parlamendiliikmed.
Peo ajal pandi rabi Shmuel Koti õlgadele tallit, mis tähistas tema tegevuse algust Eesti pearabina.
Ta sai pärast spetsiaalse õppekursuse läbimist 2018. aastal dayan 'i (usukohtuniku) tiitli. Tol ajal oli ta ainus dayan Balti ja Skandinaavia riikides.
2012. aastal pälvis rabi Shmuel Kot Tallinna teenetemärgi.
Isiklikku
Rabi Shmuel Koti naine rabanit Hana Kot kasvas üles usklikus perekonnas. Tema vanemad töötasid haridussüsteemis. Isa oli õpetaja kõrgeimas ješivas, ema oli kooliõpetaja. Rabanit Hana on lõpetanud pedagoogikaülikooli.
Rabi Shmuel Koti ja rabanit Hana Koti peres kasvab 11 last, 6 poega ja 5 tütart.
Acapulco
pisi|Acapulco
Acapulco [akap'ulko] (hispaaniakeelne ametlik nimi Acapulco de Juárez) on linn Mehhiko edelaosas Guerrero osariigis Acapulco vallas. See asub Méxicost 300 km lõunaedela pool ja osariigi pealinnast Chilpancingost 133 km kaugusel.
Acapulco linn asub sügava poolringikujulise Acapulco lahe ääres kitsal (alla 2 km) madalal maaribal lahe ning seda ümbritsevate järskude mägede vahel, olles mere ja mägedega peaaegu sisse piiratud.
Vald piirneb põhjas Chilpacingo ja Juan R. Escudero vallaga, lõunas Vaikse ookeaniga, idas San Marcose vallaga ja läänes Coyuca de Beníteze vallaga.
Linna geograafilised koordinaadid on 16° 51' N, 99° 54' W. Vald asub vahemikus 16° 41'...17° 13' N, 99° 32'...99° 58' E.
Valla pindala on 1882,60 km². See moodustab 2,95% Guerrero osariigi pindalast.
Nimi
Linna nimi tuleb nahua sõnadest sacatl 'pilliroog', poloa 'lõhkuma' või 'lohistama' ja co 'koht' ning tähendab 'koht, kus pilliroogu lõhuti'. Teise versiooni järgi tähendab see tiheda pilliroo tasandikku. Teised versioonid on 'pilliroo koht', 'koht, kus kasvab kõrge pilliroog', 'koht, kus lõhutakse (pannakse maha) relvad'.
1523. aastal pani Francisco Chico rannale nimeks Santa Lucía, sest sinna jõuti püha Lucia mälestuspäeval.
Ametlikku nime Acapulco de Juárez kasutatakse harva. Selle nime sai linn 27. juunil 1873 president Benito Juáreze mälestuseks. Aastal 1855 oli Juárez eksiilist New Orleansist naastes Acapulcos ühinenud Antonio López de Santa Anna pooldajate vastu võitlevate Juan Álvareze vägedega.
Vapp
Linna vapp kujutab kahte kätt, mis lõhuvad pilliroogu. Pilliroo lehed on õrnrohelised, roheliste pungadega. Üks käsi on tume, teine hele. Vapikilp on ovaalne, valge tausta ja tumesinise äärisega.
Reljeef
Valla kõrgus ulatub merepinnast 1699 meetrini. Kõige kõrgemal on mäetipud Potrero, San Nicolás ja Alto Camarón.
40% valla alast on ebatasane, 40% pooltasane ja 20% tasane.
Rand ja ankrupaik
Randa ümbritsevad kaljud, mille all on Mehhiko Vaikse ookeani ranniku parim sadamakoht, mis on ühtlasi üks paremaid looduslikke ankrupaiku maailmas.
Veestik
Vallas on Papagayo jõgi, Xaltianguisi oja, Potrerillo oja, la Provincia oja ja Moyoapa oja. Seal asuvad la Concepcióni kuumaveeallikas ja Aguas Calientese kuumaveeallikas. Vallas on Tres Palose laguun ja Coyuca laguun.
Kalifornia härghai
Kalifornia härghai (Heterodontus francisci) on hailiik härghai perekonnast, kes elab Põhja-Ameerika läänerannikul alates Californiast kuni California lahaheni rannaäärsetes vetes. Täiskasvanud on umbes 1 meetri pikkused ja inimestele tavaliselt ohutud, kuid võivad provotseerituna hammustada.
Leclanché element
Leclanché element on prantsuse keemiku Georges Leclanché valmistatud galvaanielement (primaarelement), mille ta patenteeris 1866. aastal. Esialgu oli see vedela elektrolüüdiga, kuid juba 1876. aastal valmistas ta ka nn kuivelemendi.
Acapulco
Kliima
Kliima on troopiline. Maist novembrini on kliima kuum ja niiske, detsembrist aprillini soe ja meeldiv. Õhutemperatuur on aasta läbi 27 °C.
Mägedesse on rajatud läbikäik Abra de San Nicolás, mis tekitab jahutavaid briise.
Leclanché element
Leclanché elemendi edasiarendustena valmistatud tsinksüsielemendid ja neist koostatud patareid (nt kolmest elemendist koosnev taskulambipatarei) olid eelmisel sajandil akude kõrval peamised autonoomse (võrguvaba) toite allikad.
Acapulco
Kliima
pisi|Acapulco
Leclanché element
Elemendi positiivne elektrood on mangaan(IV)oksiidist, millele on lisatud grafiiti ja tahma, voolujuhiks on grafiitpulk. Negatiivne elektrood on valmistatud tsingist. Elektrolüüdiks on ammooniumkloriidi või mõne muu kloriidi vesilahus, mis on kuivelementides paksendatud nt tärklisega.
Acapulco
Elanike arv
Elanike arv on 643 800 (2004. aasta 1. jaanuari seisuga).
Leclanché element
Leclanché elementide algpinge on 1,5–1,6 V ja lõpp-pinge, millel säilib töövõime, on 0,7–0,9 V.
Acapulco
Elanike arvu dünaamika
20. sajandil on linn palju kasvanud.
Turism
Acapulco on populaarne suvituslinn, mida hüütakse ka Mehhiko Rivieraks. Aastas käib seal üle 300 000 suvitaja. Acapulcos on luksushotellide ja suurepärased supelrannad. Linna omapäraks on süvamerekalapüük. Üks atraktsioon turistidele on kaljudelt vette hüppavad sukeldujad La Quebradas (alates 1934). Teatud kellaaegadel hüpatakse 40 m kõrguselt Vaikse ookeani mässavatesse lainetesse.
1955. aastal asutati välismaalastele suvekool, kus saab õppida Mehhiko kunsti ajalugu ja Mehhiko arheoloogiat.
1920. aastatel sai Acapulcost eurooplaste seas populaarne turismipaik. Mehhiko president Miguel Alemán Valdés tegi palju Acapulco kaasajastamiseks ja arendamiseks. Ta jätkas seda tegevust Mehhiko Rahvusliku Turismikomisjoni juhina. Pärast linna infrastruktuuri, sealhulgas hotellide väljaehitamist sai Acapulcost ülemaailmne suvituslinn, kus käisid näiteks Hollywoodi rikkad ja kuulsad asukad. 1960. ja 1970. aastatel rajati rohkem majutuspaiku tavalistele inimestele. Maantee valmimine 1990. aastatel on toonud Acapulcosse aina rohkem turiste Mehhikost endast.
Acapulco on olnud Mehhiko põhiline suvituslinn ja turismikeskus, kuid sellega võistlevad nüüd Cancún ja teised kohad. Acapulco populaarsus mehhiklaste seas siiski kasvab.
Tööstus
Acapulco tööstus piirdub kootud sombreerode, merikarpidest esemete, maiustuste ja muude turistidele mõeldud kaupade tootmisega.
Eksport
Peale sisemaalt toodud kaupade, mida veetakse välja sadama kaudu, eksporditakse Acapulcost loomanahku, puitu ja puuvilja. Ümbritsevast Tabarese piirkonnast eksporditakse puuvilla, tubakat, kakaod, suhkruroogu, maisi, ube ja kohviube.
Sadam
Acapulco on sadamalinn. Sadam on tähtis kohvi ja suhkru ning muude sisemaal toodetud Mehhiko kaupade eksportimise sadam. See on ka peatuspaik Panama ja San Francisco vahelistele laevaliinidele.
Maaühendus
Kõrgete mägede tõttu on ligipääs Acapulcole sisemaalt olnud raske.
Raudteeühendus puudub. 20. sajandi alguseks oli linn valitud kahe raudteeliini lõppjaamaks, mis mõlemad pidid lõppema Vaikse ookeani sadamalinnas. Need olid Ookeanidevaheline raudtee ja Mehhiko Keskraudtee.
1990. aastatel rajati 2 km pikkune tunnel, mis jõuab välja veepiirini. Acapulco on ühenduses México–Cuernavaca maanteega (Autopista del Sol).
Ajalugu
Koht on teekäijatele tuntud juba vähemalt tuhat aastat.
Vanimad arheoloogilised leiud (käsikivid ja savinõud) pärinevad 3. aastatuhandest eKr. Sinna asusid elama nahuad. Esimesed asulad rajasid 13. sajandil eKr mitmed olmeegi hõimud. Nad rajasid Tambuco (Playa Larga ja Cerro de la Aguada vahel) ja Icacose (El Guitarróni mäe, Punta Bruja ja El Farallóni vahel).
Palju hilisemast ajast (Kristuse sünni paiku) pärinevad vormikad naisekujukesed. On ka oletatud, et tegemist on Polüneesia või Aasia mõjuga.
Teised leiud sarnanevad Mehhiko sisemaalt leituga.
7. sajandil pKr jõudis Cuernavaca ja Chilpancingo kaudu Acapulcosse Teotihuacáni mõju, Tehuantepeci kaudu maajade mõju ning La Montaña ja Costa Chica kaudu misteekide mõju.
11. sajandil asus Acapulcosse veel nahuasid Aztlánist ja Põhja-Mehhikost.
Kuigi Acapulco oli mõjutatud taraskode, misteekide, sapoteekide ja asteekide kultuurist, maksid vahel neile andamit ja kauplesid nende kaupmeestega, kes Acapulcos käisid, ei olnud ta kunagi nende otsese võimu all, vaid jäi peaaegu kuni hispaanlaste vallutuseni kohalike pealike võimu alla. Alates 1486. aastast Ahuizotli valitsemise ajal oli Acapulco asteekide riigi osa, mis kuulus Tepecuacuilco andamiprovintsi.
Pärast Tenochtitlani ja asteekide vallutamist saatis Hernán Cortés 1521 lõuna poole ekspeditsioone, mis pidid ehitama laevu, et leida kullasooni ja laevatee Hiinasse. Esimene ekspeditsioon Acapulcosse purjetas välja praeguse Lázaro Cárdenase linna lähedal asunud Zacatulast 400 km Acapulcost loodes. 13. detsembril 1523 jõuti Francisco Chico juhtimisel kohale ning rannale pandi nimeks Santa Lucía, sest sinna jõuti püha Lucia mälestuspäeval.
Aastal 1524 põliselanikud alistusid. Cortés lubas piirkonda asuda kapten Saavedra Cerónil.
Acapulco ranna avastajaks on peetud ka kapten Santiago Guevarat, kes jõudis sinna 13. detsembril 1526 väikese rannauurimislaevaga El Tepache Santiago.
Aastal 1525 rajati praeguse Acapulco valla territooriumile Cacahuatepeci piirkonna esimene encomienda.
Kuningliku dekreediga 25. aprillist 1528 läks Acapulco ja selle ümbrus ("kus hakatakse ehitama lõunalaevu") Hispaania krooni otsealluvusse. Acapulco väga soodsa asendi tõttu tõi Cortés oma meresõidukeskuse Zacatulast üle Acapulcosse. Acapulcost lähtusid avastusretked Peruusse, California lahele ja Aasiasse. Aastal 1531 rajati Cortési käsul Acapulcot ja Méxicot ühendav tee. Ükski ekspeditsioon ei tulnud üle Vaikse ookeani Acapulcosse tagasi, kuni augustiinlasest preester Andrés de Urdaneta avastas ookeani põhjaosa passaadid, mis tõid tema laeva koos Hiina aaretega 1565 Acapulcosse.
Aastal 1531 väljusid mõned hispaanlased eesotsas Juan Rodríguez de Villafuertega Costa Chicalt, et asutada praeguse Acapulco valla territooriumile Villafuerte asula. Nende eesmärk oli põliselanikud alistada ja sundida neid andamit maksma. Need aga ühinesid Cuautepeci piirkonnas alanud ülestõusuga. Cortés saatis Vasco Porcayo nendega läbi rääkima ja mõningaid järeleandmisi tehes rahu sõlmima.
Acapulco provints jäi Rodríguez de Villafuerte encomienda 'ks. Ta sai andamiks kakaod, puuvilla, maisi ja muud. Sellesse provintsi kuulusid järgmised asulad: Acapulco, Acamiutla, Acaúlnanguala, Tepexuchil, Texcatlán, Citlala, Yacapul, Zalzapotla, Xaltianguisco, Coyuca de Benitez ja Wexcaltepec.
Acapulcos hakkas resideerima Alcalde mayor, kes oli ühtlasi Lõunamere asjade leitnant (Teniente) ning vastutas Hispaania vägede eest, mis pidid valvama rannavööndit ning eskortima kaupade vedu Acapulco sadamast Méxicosse.
Aastal 1550 asustati Acapulcosse 30 hispaanlaste perekonda Méxicost eesotsas Fernando Santa Annaga, et hispaanlased asustaksid kogu Acapulco ranna.
Acapulcost Manila ja muude Idamaade vahet käima iga-aastane kaubalaev Manila galioon (Nao de China, Galeón de Manila). Pärast selle saabumist algas Acapulco aastalaat, millel kaubeldi siidi, portselani, elevandiluu ja lakitud väärisesemetega. Seoses sellega sai Acapulco 1599 linnaks. See ühendus kestis Mehhiko iseseisvuse aegadeni. Selle tõttu jäid Filipiinid kuni 1844. aasta lõpuni ida poole rahvusvahelist kuupäevaraja.
Acapulcosse toodavad aarded hakkasid ligi tõmbama ka mereröövleid. Aastal 1579 ründas Manila galiooni Francis Drake, kuid tal ei õnnestunud laeva hõivata. Aastal 1587 vallutas Thomas Cavendish San Lucase neeme lähedal laeva Santa Anna. Ainuüksi sularaha saadi 1,2 miljonit kuldpeesot. See viis hinnad Londoni kulla- ja hõbedabörsil (London bullion market) järsult alla. Galiooni vastu tundis huvi ka mereröövel Henry Morgan.
pisi|Acapulco lahe reljeefikaart aastast 1628
Aastal 1615 tungis Acapulcosse Hollandi sõjalaevastik. Pärast seda taastasid hispaanlased oma fordi. Aastal 1617 sai fort nimeks San Diego fort (Fuerte de San Diego). Fort ehitati 1616, hävis 1776 maavärinas ning taastati 1778–1784.
Aastal 1803 maabus Acapulco sadamas Alexander von Humboldt, kes määras Acapulco geograafilise asendi ning alustas sealt oma uurimisretke Mehhikos.
Mehhiko Iseseisvussõja ajal lõi 4. jaanuaril 1811 José María Morelos praeguse Acapulco valla territooriumil Tres Paloses kuninga vägesid, mida juhtis Francisco París.
Aastal 1821 saavutati iseseisvus ja seejärel rajati monarhia. Agustín de Iturbide lõi Lõuna kaptenkonna (Capitanía del Sur) kuhu ta nimetas kindralkapteniks Vicente Guerrero Saldaña. Aastal 1824 rajati esimene föderaalne vabariik. Acapulco jäi México osariigi jurisdiktsiooni alla.
Pärast Iseseisvussõda Manila galiooni sõidud lakkasid ning linn jäi sajaks aastaks unarusse. Lõpuks sai Acapulcost vahesadam Panama ja San Francisco vahelistele aurikuliinidele. Panama kullapalaviku tõttu sai Acapulco jälle tähtsaks sadamaks.
Aastast 1850 kuulub Acapulco vallana Guerrero osariigi (rajati 24. oktoobril 1849) koosseisu. Acapulcost sai Tabarese maakonna keskus.
Juulis ja augustis 1909 tabasid Acapulcot laastavad maavärinad.
Aastal 1911 vallutasid linna revolutsionäärid.
1968. aastal peeti Acapulcos México olümpiamängude purjeregatt.
Muuseumid
San Diego fordis (Fuerte de San Diego) on piirkondlik muuseum.
Erna Kreischmann
Erna Kreischmann (sünd Montiner 5. detsember 1885 Riia – 9. veebruar 1929 Pärnu) oli baltisaksa maalikunstnik.
Sai kunstihariduse Pärnus Eugen Dückeri õe Marie Dückeri juures ja 1918–1920 M. Arnemanni juures ning 1922–1926 Tallinnas August Janseni, Aleksei Jegorovi ja Ants Laikmaa ateljeedes.
Loomingu enamiku moodustavad lüürilised portreed ja akvarelltehnikas maastikupildid.
Suur tema loomingu kogu asub Pärnu muuseumis, mis on tema loomingut tutvustanud ka näitustel.
Ta on maetud Pärnu Alevi kalmistule.
Paide kirik
pisi|Paide Püha Risti kirik Paide Püha Risti kirik on kihelkonnakirik Järvamaal Paides.
Kirikut kasutab EELK Paide Püha Risti kogudus.
Ajalugu
1730. aastail rajati rootsiaegse puukiriku kohale vanasse kasvuhoonesse abikirik.
1767. alustati keskaegse kiriku müüridele uue hoone rajamist. Esmalt puhastati ja kaevati välja vundamendid. August Wilhelm Hupeli sõnul tulid mulla alt välja keskaegsed piidad, sambad ja hauakivid.
1771. aastal paigaldati kirikueestseisja Berend Reinhold von Stackelbergi ja kirikuõpetaja David Gottlieb Glanströmi korraldatud jumalateenistusel uue kiriku nurgakivi. Vahepeal tekkinud rahaprobleemide tõttu valmis kirik alles 1786. aastal. Kiriku õnnistas sisse Järva praost ja Peetri kirikuõpetaja Johann Friedrich Rinne.
10. mail 1845 Paide kirik põles. Kiriku taastamiseks korraldati korjandus. Annetustena saadi 10 480 rubla, millest 500 rubla annetas keiser Nikolai I.
18. sajandi lõpul rajati kiriku juurde Paide kirikuaed.
1895–1898 ehitati kiriku ümber raudaed ja 1901. aastal telliti kirikule kaheksa Riias valmistatud vitraažakent.
Sisustus
Ristimisvaagnaks on suure merikarbi üks pool, mille tõi Filipiinidelt Mäo mõisnik, admiral Olaf von Stackelberg.
Kirikus asub ka Vabadussõjas langenud koguduseliikmete mälestusmärk-epitaaf, mille on kavandanud August Roosileht. Mälestusmärk taastati aastal 1989.
Kiriku torni paigutati 1848. aastal tunde lööv kell. Ka tornikellad pärinevad samast ajast.
Oreli valmistasid 1933. aastal Kriisad.
Arheoloogilised uuringud
2007.–2008. aasta Paide kirikus ning 2013. aastal kirikus ja kirikuaias arheoloog Villu Kadaka juhtimisel toimunud välitööde käigus selgus, et praegune kirikuhoone on tõepoolest ehitatud 18. sajandi teisel poolel keskaegse kiriku alusmüüridele, nagu väitis juba August Wilhelm Hupel. 2013. aasta uurimistöö põhjal väitis Kadakas, et praeguse, 18. sajandi teisel poolel valminud kiriku pikihoone on tõepoolest püstitatud tunduvalt paksemate müüridega (kiriku põhiplaan umbes 22 × 31,5 m) keskaegse kiriku pikihoone alusmüüridele, aga üldjoontes on kiriku plaaniline kuju siiski rekonstrueeritav.
Leitud tugipiilari jäänuste põhjal sai nüüd järeldada, et kirik oli jaotatud neljaks traveeks ning et hoone oli ilmselt võlvlaega. Tõenäoliselt oli kirik kolmelööviline, nagu ka enamik Järvamaa keskaegseid maakirikuid. Nelja travee puhul pidi järelikult kokku olema 12 võlvi, mida kandsid lisaks seintele neli piilarit. Selle ja tugipiilarite paigutuse põhjal võib järeldada, et võlve kandsid arvatavasti kuus ümarsammast.
Termiz
Termiz on üle 2500 aasta vana. Kušaani riigis oli Termiz budismi keskus, 7.–8. sajandist islami keskus.
Aastal 1897 rajati linna Vene sõjaväe garnison.
Nõukogude-Afganistani sõja ajal baseerus linnas 100 000 Nõukogude sõjaväelast.
Alates 2002. aastast kasutab Saksamaa Termizis asuvat sõjaväerajatist Afganistanis tegutsevate vägede tugibaasina.
Linnas on ülikool ja mitu muud kõrgkooli.
Roomet Jakapi
pisi|Roomet Jakapi esinemas 28. märtsil 2014 [[Tallinn Music Weekil ansambel Kreatiivmootori koosseisus]] pisi|Roomet Jakapi Eesti filosoofia 7. aastakonverentsil Tartus, 29. augustil 2011 pisi|Roomet Jakapi Eesti filosoofia 7. aastakonverentsil Tartus, 29. augustil 2011 Roomet Jakapi (sündinud 18. aprillil 1973) on eesti filosoof ja muusik.
Ta lõpetas 1991. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1991–1995 Tartu Ülikoolis teoloogiat ja lõpetas õpingud bakalaureusekraadiga. Ta jätkas õpinguid filosoofiateaduskonnas magistriõppes ning kaitses Ülo Matjuse ja Tõnu Luige juhendamisel 1997 magistritöö "Tajumata objektide probleem George Berkeley varasemas filosoofias". Aastal 2002 kaitses ta samas Ülo Matjuse ja Madis Kõivu juhendamisel doktoritöö teemal "Berkeley, Mysteries, and Meaning: A Critique of the Non-Cognitivist Interpretation".
Roomet Jakapi uurimisvaldkond on varauusaegne filosoofia. Ta on kirjutanud artikleid iiri filosoofi ja teoloogi George Berkeley kohta, tõlkinud ja avaldanud ajakirjas Akadeemia 1997. aastal tema teose "Kolm dialoogi Hylase ja Philonouse vahel: skeptikute ja ateistide vastu" ning kirjutanud sellele järelsõna. Samuti on ta käsitlenud selliseid filosoofe nagu Henry More, Samuel Colliber, John Toland, Robert Boyle, John Locke jts. Jakapi kaasjuhendamisel on kaitsnud doktoriväitekirja Toomas Lott.
Jakapi on Tartu Ülikooli filosoofia ajaloo vanemteadur ja ajakirja Studia Philosophica Estonica peatoimetaja. Ta on võtnud korduvalt sõna ajakirjanduses Eesti teaduspoliitika ja kõrghariduse teemadel.
Roomet Jakapi on ansambli Kreatiivmootor solist ja laululooja.
Araabia kohvipuu
Araabia kohvipuu (Coffea arabica) on madaraliste sugukonda kohvipuu perekonda kuuluv puittaimede liik.
pisi|Kohvipuu õied
Araabia kohvipuu viljadest valmistatakse araabika kohvi. Araabika kohvipuud peetakse vanimaks viljeldud kohvipuuliigiks – seda hakati kasvatama Araabia poolsaare edelaosas rohkem kui 1000 aastat tagasi. Legendi järgi avastasid taime 850. aasta paiku Etioopia kitsekarjused - üks neist märkas, et tema kitsed näksivad mingit tundmatut taime ja on pärast seda nii energilised, et ei taha magadagi. Eestisse jõudis kohv 17. sajandi lõpul.
Välimus
pisi|left|Araabia kohvipuu õied Araabia kohvipuu kasvab metsikult 9–12 m kõrguseks. Lehed on ovaalsed, 6–12 cm pikad ja 4–8 cm laiad, tumerohelist värvi.
Puu õied on väikesed, valged, tugeva lõhnaga, 10–15 mm läbimõõduga. Õite magus lõhn meenutab jasmiini. Õitsemine kestab vaid paar päeva.
Puu viljaks on luuvili, mida sageli nimetatakse marjaks. Viljad on ovaalsed, umbes 1 cm pikkused ja 10–15 mm läbimõõduga. Viljad on esialgu tumerohelised, küpsedes muutuvad esialgu kollaseks, siis roosakaks ning lõpuks tumepunaseks. Vili sisaldab tavaliselt kaht seemet, mida kutsutaksegi kohviubadeks.
Kasvukoht
pisi|Õitsev kohvipuuistandus Araabia kohvipuu kannab kõige paremat vilja niiskes kliimas. Seda kasvatatakse tavaliselt 1300–1500 m kõrgusel, aga on ka istandusi merepinna kõrgusel ning ka 2800 m kõrgusel. Taim talub madalaid temperatuure, kuid mitte öökülma. Parim viljumistemperatuur jääb 20 °C ümbrusse. Erinevalt kongo kohvipuust kasvab araabia kohvipuu hästi ka varjus.
Kasvatamine
pisi|Röstimata Coffea arabica oad – [[Brasiilia]] Araabia kohvipuu jõuab viljakandvasse ikka umbes seitsme aastaga. Kultivarid kasvavad vaid umbes 5 m kõrguseks ning neid lõigatakse tagasi 2 m kõrgusele, et kergendada saagi korjamist ning vältida liiga suurt saaki, mis kurnaks ja kahjustaks puud.
Sõltuvalt kliimast, konkreetsest puust jms saab ühelt araabia kohvipuult 0,5–5 kg kuivatatud kohviube.
Kasutamine
Parimad gurmeekohvid on tavaliselt valmistatud kõige kvaliteetsematest mahedamaitselistest araabia kohvipuu viljadest.
Galettpatarei
Gallettpatarei on lapikutest primaarelementidest koostatud keemiline vooluallikas. Lapikelemendid võimaldavad kõige otstarbekamalt kasutada patarei mahtu. Niisugustest patareidest on kõige laiemalt kasutusel tsinksüsielementidest või leeliselementidest patareid 9-Volt-Block (endisaegse nimega „Krona“). Peale risttahukakujuliste on ka silindrilisi primaarpatareisid (vt tabel artiklis Primaarelement).
Gallettpatareisid kasutatakse elektritoiteallikana peamiselt autonoomset (võrguvaba) toidet vajavates kompaktsetes seadmetes, nt suitsuanduris, testris, juhtimispuldis jm.
Iquitos
Iquitos on linn Peruus, Loreto piirkonna ja Maynase provintsi halduskeskus. Asub Amazonase jõe ääres.
Ajalugu
Iquitos on asutatud jesuiitide misjonijaamana 1750ndatel. Iquitos oli tuntud kautšukikaubanduse ja kummitööstuse keskus. 1960ndatel hakati naftat puurima.
Linna lähedal asub Coronel FAP Francisco Secada Vignetta rahvusvaheline lennujaam.
Iquitoses on kaks ülikooli.
Austria Eleonore
Austria Eleonore (15. november 1498 – 25. veebruar 1558) oli Portugali kuninga Manuel I (1518–1521) ja Prantsuse kuninga François I abikaasa (alates 1530).
Ta sündis Madalmaades Gentis Burgundia hertsogi Philipp Ilusa ja Kastiilia printsessi Juana tütrena, aga kasvas üles Kastiilias, mille kuningaks ta isa 1504. aastal sai.
Tema isapoolne vanaisa oli Saksa-Rooma keiser Maximilian I. Vanaema, Burgundia pärijanna Maria, oli juba surnud. Emapoolne vanaisa oli Aragóni kuningas Fernando II, vanaema aga Kastiilia kuninganna Isabel I. Tal olid vennad Ferdinand ja Karl ning õed Isabella, Maria ja Katharina.
Daamide rahu põhjal abiellus ta 4. juulil 1530 François I-ga. Sellest abielust ei sündinud lapsi. Prantsuse kuningannana polnud tal mingit poliitilist mõju, kuid ta oli Prantsusmaa ja Saksa-Rooma riigi vaheline kontaktisik. Ta oli Karl V lemmikõde.
Austria Eleonore suri 1558. aastal tagasiteel Badajozist, kus ta püüdis sõlmida rahu oma tütre Mariaga.
Johannes Semper
pisi|Johannes Semper, 1930 Johannes Semper (10. märts (vkj)/ 22. märts 1892 Pahuvere küla, Tuhalaane vald, Paistu kihelkond, Viljandimaa – 21. veebruar 1970 Tallinn) oli eesti luuletaja, prosaist, kriitik, tõlkija, esseist ja poliitik.
Elukäik
Sündis õpetaja peres.
1914. aastal pärast esimese maailmasõja algust Semper mobiliseeriti ning ta lõpetas Moskvas lipnikukooli. 1917. aastal astus 1. eesti polku ja oli Eesti sõjaväelaste ülemkomitee liige. Ta oli Eesti sotsialistide-revolutsionääride partei keskkomitee liige ning 1919–1920 asutava kogu liige.
Vabadussõjas teenis suurtükiväe tagavara divisjonis, ülendati 12. veebruaril 1920. aastal Sõjavägede Ülemjuhataja kindralstaabi kindralmajor Laidoneri käsuga Sõjavägedele nr. 387 leitnandiks 28. augustist 1919. aastal.
1930. aastatel töötas Semper Tartu ülikoolis üldesteetika ja stilistika õppejõuna, oli Loomingu toimetaja (1930–1940) ja Eesti PEN-klubi esimees (1928–1940).
1940. aastal astus ta Eestimaa Kommunistlikku Parteisse ja kuulus haridusministrina ka Johannes Varese valitsusse. Kaasas kirjanikke nõukogude võimuga koostöö tegijate sekka. Hariduse rahvakomissarina algatas augustis 1940 nn kahjulike raamatute nimekirjade koostamise, luues selleks spetsiaalse komisjoni.
Semper kirjutas 1944. aastal sõnad Eesti NSV hümnile, mille meloodia autor oli Gustav Ernesaks.
1940–1948 oli Eesti NSV hariduse rahvakomissar ja minister, aastail 1941–1948 Eesti NSV kunstide valitsuse (sisuliselt kultuuriministeeriumi) juhataja, 1946–1950 Eesti NSV kirjanike liidu juhatuse esimees.
Langes 1950. aastal EKP keskkomitee 8. pleenumi otsusega koos teiste tuntud haritlastega "kodanliku natsionalistina" põlu alla.
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 22. aprilli 1950 otsusega võeti talt ära Eesti NSV teenelise kirjaniku aunimetus. Teenelise kirjaniku aunimetus taastati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 27. oktoobri 1956 seadlusega.
Alates 1962. aastast alustati tema kogutud teoste (12 köite) väljaandmist.
1965 kirjutatud mälestustes möönab, et 1940. aasta riigipööre oli juriidiliselt ebaseaduslik, kuid õigustab seda väidetava rahva tahtega.
Looming
Johannes Semper debüteeris eesti kirjanduse ülevaatega läti ajakirjas Kahwi (1910), esimesed värsid avaldati Noor-Eesti väljaandeis (1911). Osales ka Tarapita tegevuses.
Esseistina on Semper suure eruditsiooniga käsitlenud kirjandust, teatrit, kujutavat kunsti, muusikat jm, nt. kogumikud "Näokatted" (1919) ja "Meie kirjanduse teed" (1927). Johannes Semperi "Kalevipoja rahvaluule-motiivide analüüs" (1924) on ainulaadne, psühhoanalüüsil põhinev stiiliuurimus. Tõlketöö saavutusteks on Dante Alighieri teose "Uus elu" (1924) ja Victor Hugo romaani "Jumalaema kirik Pariisis" (1924) eestindusi.
Mälestuse jäädvustamine
Johannes Semperi nime on kandnud Tartu 8. Keskkool.
Isiklikku
Johannes Semper abiellus 1920. aastal Aurora Adamsoniga. Nende tütar oli Lilian Semper.
Johannes Semper oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Aino-Helene Valgma
Aino-Helene Valgma (aastatel 1961–1982 Aino-Helene Annion; 19. veebruar 1934 Jalase, Rapla vald – 4. veebruar 1997 Sõmeru vald) oli koduloolane, pedagoog, Jalase külaelu arendaja.
Ta lõpetas aastal 1961 geograafiaõpetajana Tallinna Pedagoogilise Instituudi.
Aino-Helene Valgma hukkus aastal 1997 autoõnnetuse tagajärjel.
Mistral (raketisüsteem)
pisi|Mistrali kantav versioon on laskevalmis Mistral on lühimaa-õhutõrje maa-õhk-tüüpi raketisüsteem, mida toodab Prantsusmaa ettevõte MBDA. Mistral põhineb Prantsusmaa kantaval raketisüsteemil SATCP (Sol-Air À Très Courte Portée). Mistrali süsteem on kasutusel ka Eesti kaitseväes.
Mistral on mõeldud madalate (kõrgus kuni 3–4 km) ja lähedalasuvate õhuründevahendite (pommitajate, ründelennukite, helikopterite) vastu. Mistrali tõhus laskekaugus on umbes 5 km. Kaugemate sihtmärkide tabamine on võimalik, kuid nende tabamise ja hävitamise tõenäosus väheneb. Raketi maksimaalne kiirus on 2,6 machi (helikiirust) ehk umbes 800 m/s. Raketi manöövrivõimelisus on üle 25 G. Raketi seadmiseks transpordiasendist laskeasendisse kulub alla paari minuti.
Süsteem kasutab sihtmärgi soojusjälje leidmiseks ja lennuvahendi jälitamiseks infrapunaandurit.
Rakett töötab lase-ja-unusta meetodil, st. pärast sihiku lukustamist ja lasu sooritamist juhib rakett end ise sihtmärgini ja hävitab selle. Sihtmärgi otsimiseks kasutatakse lennuvahendi kiiratavat infrapunakiirgust ja mootorite väljalaskegaaside soojusjälge. Soojusallika tuvastamisel on võimalik sihik antud soojusjälje kujule lukustada. Süsteem tuvastab korraga mitut infrapunakiirguse lainepikkust ja töötleb saadud pilti nii, et raketti poleks võimalik peibutistega mõjutada. Pärast raketi sihiku lukustamist hoiab andur end püsivalt sihtmärgile suunatuna ja juhib vastavalt selle liikumisele raketti sihtmärgi suunas.
Raketil on kaks mootorit. Esimene mootor töötab lühikest aega pärast lasu sooritamist ja selle ülesanne on rakett torust välja paisata. Teine mootor käivitub ohutul kaugusel laskemeeskonnast ja laskeseadmest ning tagab raketi kiiruse saavutamise ettenähtud aja jooksul.
Raketil on 3 kg raskune lõhkelaeng, mis on ümbritsetud volframkuulikestega. Raketil on kontaktandur ja laseriga kaugusandur, mis paneb raketi plahvatama kindlal kaugusel lennuvahendist. Raketil on ka enesehävitussüsteem. Kui rakett teatava aja jooksul pärast väljalaskmist sihtmärki ei taba, siis rakett plahvatab ja hävitab enese.
Lühimaa-õhutõrje
Lühimaa-õhutõrjesüsteem Mistral on mõeldud jalaväebrigaadi õhutõrjeks ja on mõeldud eelkõige ründelennukite ja lahingukopterite tõrjumiseks. Seda saab kasutada ka tähtsate objektide, näiteks sadamate, lennuväljade ja valitsushoonete kaitsmisel, samuti saab sellega turvata sündmusi.
Eesti relvahange
2007. aastal sõlmiti MBDA ja Rootsi SAAB tehastega hankeleping lühimaa õhutõrjesüsteemi Mistral ostmiseks. Eesti jaoks oli see suurim senitoimunud relvastuse hankeleping. Selle lepingu kogumaksumus oli ligi miljard krooni.
Ostetud õhutõrjesüsteem koosneb Giraffe AMB radaritest, juhtimispunktidest, sidetehnikast, õhutõrjeraketiseadeldistest, Mistrali rakettidest ja väljaõppevahenditest. Radarite, juhtimiskeskuste ja sidesüsteemide tarnijaks oli SAAB AB Rootsist ja rakettide ja laskeseadmete tarnija oli MBDA France. Haget hakati ette valmistama 2002. aastal ning 2007. aasta veebruaris sõlmiti Kaitseministeeriumi ja tarnijate vahel leping.
2009. aastal käisid Õhutõrjepataljoni kaitseväelased ja Kõrgema Sõjakooli õhutõrje eriala kadetid relvasüsteemi esmakordselt laskmas Soome pinnal, kuna sobivat laskmiste ala Eestis selleks ei leidunud.
2011. aastal toimusid esimesed Mistrali õppelaskmised Eesti pinnal, Padise vallas Ristininas. Enne seda toimusid laskmised välismaal, kuna Eestis ei olnud kasutamiseks sobivat polügooni. Seekordsed laskmised erinesid lisaks veel selle poolest, et häire anti meeskondadele liikumise ajal ja laskmine toimus veoauto kastis paiknevalt laskeplatvormilt. Kõik 9 väljalastud raketti tabasid sihtmärke, milleks olid Belgiast ostetud lennukimaketid.
2012. aastal osteti Soomest kokku 283 050 euro eest lisaks õhutõrjeraketisüsteemi Mistral laskeseadmeid, väljaõppe- ja hooldusseadmeid ning varuosasid koos laevadele paigaldatavate 23 mm õhutõrjekahuritega ZU-23-2. Ostetud vahendid täiendavad 2007. aastal saadud süsteemi ja vähendavad olemasoleva süsteemi väljaõppe- ja elutsüklikulusid.
Osalusdemokraatia
Osalusdemokraatia (inglise keeles participatory democracy) on demokraatia vorm, mille puhul rahvast kaasatakse otsustusprotsessi. Osalusdemokraatia vorm, mille puhul rahvas teostab oma võimu seadusloomes ja muudes küsimustes, mis esindusdemokraatias on riigikogu ja valitsuse pädevuses, on otsedemokraatia.
Mistral (raketisüsteem)
Relvaplatvormid
Mistralil on mitmeid erinevaid süsteeme, millega on neid võimalik paigaldada soomukitele, laevadele ja helikopteritele (näiteks Aérospatiale Gazelle, Denel Rooivalk ja Eurocopter Tiger ). Valmistatud on põhiliselt kolme laskeplatvormi versiooni: Manpad, Simbad ja Atam.
Osalusdemokraatia
Osalusdemokraatia on üks kodanikuühiskonna toimimise aluseid. Osalusdemokraatia peamine ülesanne on tagada kogukonna juhtimise täielik läbipaistvus.
Mistral (raketisüsteem)
Manpad
pisi|Autole paigutatud Manpadi laskeseade Mistral-MANPAD on 2–3 inimese kasutatav laskeseadme versioon, mis on paigaldatav ka kandesõidukile. Süsteemi on võimalik 60 sekundi jooksul transpordiasendist laskevalmidusse seada.
Manpadi süsteem on kasutusel ka Eesti kaitseväes. Eestis on Mistral Manpadi süsteem paigutatud põhiliselt veokitele Unimog ja selle relva meeskonnas on 4 inimest. Veokile paigutatud laskeseade võimaldab läbida suuremaid vahemaid lühema ajaga ja autoga on võimalik kaasa võtta suurema hulga varustust. Süsteemi on võimalik edukalt kasutada ka maismaal ilma veoki platvormita, kuna sellel on kolmjalg laskeseadme paigutamiseks maapinnale. Raketi kaal on 19,5 kg ja kolmjala kaal on 23,5 kg. Veokile paigutatud laskeseadme valmisseadmiseks laskeasendisse kulub alla 2 minuti.
Osalusdemokraatia
Poliitikateaduses tähistab see termin esindusdemokraatia alternatiivi või selle täiendamise katseid. Esindusdemokraatia tähendab seda, et rahvas (või kodanikuühenduse puhul selle liikmeskond) kasutab võimu enda valitud esindajate kaudu, osalusdemokraatia aga tähendab teisi mõju avaldamise kanaleid. Osalusdemokraatia üldiseks lähtekohaks on see, et ka demokraatlikult valitud esindajate tehtud otsuste aluseks peab olema nende inimeste kuulamine, keda kõnealune otsus puudutab; paljusid (nt kohaliku tasandi) otsuseid on võimalik langetada esinduskogudest sõltumatult või nende poolt antud volitusega.
Mistral (raketisüsteem)
Simbad/Sardal
Mistral-Simbad on sõjalaevale paigutatud õhutõrje- ja raketitõrjesüsteem.
Osalusdemokraatia
Osalusdemokraatia huvides on iga olulise poliitilise küsimuse üle arutlemine nii, et kaasatud on võimalikult paljud need ühiskonna (või kõnealuse ühenduse) liikmed, keda see puudutab; ideaalis peaks taoline arutlus võimaldama kõigi seisukohtade esitamist ning selle tulemus ei tohiks olla mõjutatud nende esitaja võimupositsioonist või tema muudest ressurssidest. Osalusdemokraatia kanaleid on näiteks avaliku võimuga loodud koostöökogud ja teised partnerluse vormid, avalikud diskussioonid, demonstratsioonid, kodanikualgatus, survegrupid, muud kodanikuühendused ja sotsiaalsed liikumised, äärmuslikul juhul ka kodanikuallumatus.
Mistral (raketisüsteem)
Simbad/Sardal
Simbadi täiendatud versiooni nimeks pannakse Simbad RC.
Mõlemad, nii Tetral kui ka Simbad RC on laeva tekilt kaugjuhitavad.
Lahinguvõimekus
Mistrali raketisüsteemi rakette on välja tulistatud üle 2000 ja nende edukuse määr õppuste ajal jääb 93% juurde.