cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Võnnu foogt
Esimene Võnnu foogt on teada aastast 1255. Kuni 1349. aastani valitsesid Võnnut üldiselt küll komtuurid, kuid nendega paralleelselt olid ametis ka mõned foogtid. Võimalik, et nad olid komtuuride abilisteks. Alates 1350. aastast sai foogtist aga Võnnu ordulinnuse juurde kuuluvate valduste kõrgeim valitseja. Siiski oli tema tegevusvabadus ilmselt algusest peale piiratud ordumeistri tugeva mõjuga foogtkonnas. Viimane foogt kaotas ameti 1461. aastal, misjärel foogtkonna alad liideti ordumeistri valdustega.
Eesti Kirjandusmuuseum
pisi|Eesti kirjandusmuuseum (2017) Eesti Kirjandusmuuseum (lühend EKM) on Haridus- ja Teadusministeeriumi hallatav riigi teadus- ja arendusasutus Tartus, mis ühtlasi täidab ka riigi keskse teadusliku mäluasutuse ülesandeid, hallates olulisi kultuuriloo ja rahvaluule (folkloristika) teaduslikke arhiive ning eesti rahvustrükise- ja vanaraamatukogusid ning tagades nende strateegilise arendamise, täiendamise, säilimise ja kättesaadavaks tegemise.
Kirjandusmuuseumi juures tegutses aastail 2001–2007 Eesti esimene humanitaarteaduste tippkeskus Eesti-uuringute tippkeskus, mille uurimisrühmades osalevad teadustöötajad ja doktorandid kirjandusmuuseumist, Tartu Ülikooli humanitaarteaduste ja kunstide ning loodus- ja täppisteaduste valdkonnast, Eesti Keele Instituudist, Tallinna Ülikoolist, Eesti Muusikaakadeemiast ja Tallinna Tehnikaülikoolist.
Kirjandusmuuseumi juures tegutseb EKM Teaduskirjastus (asutatud 2007), mille ülesandeks on välja anda rahvusvaheliselt tunnustatud eelretsenseeritavat teaduskirjandust (teadusperioodika, aastaraamatud, artiklikogumike ja monograafiate sarjad jm trükised). Mitmed olulised EKM Teaduskirjastuse väljaanded on indekseeritud rahvusvahelistes andmebaasides.
Kirjandusmuuseumi teadus- ja arendustegevus on positiivselt hinnatud humanitaarteaduste ja kunstide valdkonnas.
Ajalugu
1921. aastal asutati Eesti Bibliograafia Asutis, mille peaülesanne oli avada Eesti ajakirjanduse sisu.
1924. aastal soetas Eesti Rahva Muuseum endale maja Aia (praegu: Vanemuise) tänavale 42. Sinna kolisid Arhiivraamatukogu ja Eesti Bibliograafia Asutis. Hiljem viidi Aia (praegu: Vanemuine) tänava hoonesse üle ka tulevane Eesti Rahvaluule Arhiiv ja Eesti Kultuurilooline Arhiiv. Ülejäänud osa Eesti Rahva Muuseumist jäi Raadi mõisasse.
1927. aastal asutati Eesti Rahvaluule Arhiiv, mille üheks ajendiks oli Jakob Hurda rahvaluulekogu tagasitoomine Eestisse Soomest, kuhu ta oli viidud pärast J. Hurda surma. Oskar Looritsa juhtimisel alustas arhiiv ka ise aktiivset kogumist. 1929. aastal asutati Eesti Kultuurilooline Arhiiv, mille aluseks sai Eesti Kirjanduse Seltsi (EKS), Eesti Rahva Muuseumi (ERM), Akadeemilise Kirjandusühingu (AKÜ) ja Akadeemilise Ajaloo Seltsi (AAS) kogude ühendamine. Sellele järgnes ulatuslik kogumistöö.
Kõik arhiivid kuulusid sihtasutuse Eesti Rahva Muuseum koosseisu ning nende tegevust juhtisid kolleegiumid.
1942. aastal likvideerisid Saksa võimud Kirjandusmuuseumi kui iseseisva asutuse ning liitsid selle kogud Tartu Ülikooliga.
1944. aastal taastati Kirjandusmuuseum iseseisva asutusena ning ühtlasi toodi asutuse vahepeal evakueeritud varad Vanemuise tänavale tagasi. Muuseumi kogud sõja jooksul oluliselt kannatada ei saanud. Arhiividest said Kirjandusmuuseumi osakonnad.
Aastatel 1946–1995 oli Kirjandusmuuseum ENSV Teaduste Akadeemia humanitaarasutus. Seal uuriti, koguti ja korraldati materjale, ühtlasi kirjutati publikatsioone ja korraldati näitusi.
Aastail 1951–1952 tehti katse liita Kirjandusmuuseum Keele ja Kirjanduse Instituudiga.
Aastatel 1953–1990 kandis EKM nime Eesti NSV TA FR. R. Kreutzwaldi nim. Kirjandusmuuseum.
1958. aastal ilmus esimene köide kirjandusmuuseumi avaldatavast kogumikust "Paar sammukest eesti kirjanduse ja rahvaluule uurimise teed", mis on Kirjandusmuuseumi kodulehel osaliselt kättesaadav ka elektrooniliselt. 2008. aastal ilmus kogumiku 24. köide.
1995. aastal kinnitas Eesti Teaduste Akadeemia Presiidium asutuse nimeks Eesti Kirjandusmuuseum ja kirjandusmuuseum tunnistati riiklikuks teadusasutuseks.
1999. aastal võeti täismahus kasutusele integreeritud raamatukogusüsteem INNOPAC, mille tulemusel mindi lugejate teenindamisel üle elektronkataloogile ESTER, kuhu sisestatakse jooksvalt andmed kõigi raamatukogudesse saabunud väljaannete kohta.
1. veebruaril 2000 ühinesid Eesti Kirjandusmuuseumiga Eesti Keele Instituudi etnomusikoloogia ja folkloristika osakonnad, kuid alates 2014. aastast Etnomusikoloogia osakonda EKMis enam ei eksisteeri.
Aastatel 2001–2007 töötas kirjandusumuuseumis eesti esimene humanitaarteaduste tippkeskus Eesti Kultuuriloo ja Folkloristika Tippkeskus. 2016–2023 töötab kirjandusmuuseumi juhtimisel Eesti-uuringute tippkeskus.
2017. aastast on kirjandusmuuseum Eesti Keeleressursside Keskuse konsortsiumliige.
Arhiivraamatukogu
pisi|püsti|Linna päev 2013, kirjandusmuuseumi sein
Eesti Rahva Muuseumi loomisel 14. aprillil 1909 nähti muuseumi ühe põhiülesandena raamatukogu rajamist, mille ülesandeks on koguda trükiseid sellises ulatuses, mis võimaldaks eestlaste ja nende maa teaduslikku uurimist. Eesti Rahva Muuseumi juhatuse esimehe Oskar Kallase eestvõttel moodustati Eesti Rahva Muuseumi juurde raamatukogu, mille nurgakiviks sai Eesti Üliõpilaste Seltsi poolt muuseumile üle antud raamatukogu (rajatud 1883. aastal toonase üliõpilase Oskar Kallase initsiatiivil, milles sisaldus ligi 10 000 köidet). 1919. aastast 1940. aasta sügiseni tegutseti Eesti Rahva Muuseumi Arhiivraamatukoguna rahvusraamatukogu staatuses.
Arhiivraamatukogu bibliograafiaosakonna uurijate saalis on vastavalt säilituseksemplari seadusele loodud autoriseeritud töökoht. Autoriseeritud töökohal on tagatud juurdepääs ainult aadressidele: www.digar.ee, dea.digar.ee, www.ester.ee, ise.elnet.ee, ja sso.nlib.ee. Autoriseeritud töökohal saab teha otsinguid e-kataloogis ESTER ja artiklite andmebaasis ISE, lugeda jooksvalt ilmunud ajalehti ja ajakirju, säilituseksemplarina laekunud e-raamatuid ning säilituseksemplariks loovutatud algmaterjale. Samuti on võimalik kuulata ka juurdepääsupiirangutega helifaile ning lugeda kõiki juurdepääsupiirangutega tekste, mis asuvad digitaalarhiivis DIGAR. Autoriseeritud töökohal puudub võrguühendus ja väljatrüki tegemise võimalus ning keelatud on materjalide pildistamine ja filmimine.
Eesti Kultuurilooline Arhiiv
Eesti Kultuurilooline Arhiiv (EKLA) asutati 6. aprillil 1929. aastal, mil ühendati Eesti Rahva Muuseumi, Eesti Kirjanduse Seltsi, Akadeemilise Kirjandusühingu ja Akadeemilise Ajaloo Seltsi käsikirjalised kogud. EKLA peamisteks ülesanneteks on kultuurilooliselt oluliste käsikirjaliste allikmaterjalide, fotode, kunstiteoste ja audiovisuaalse ainese kogumine, korrastamine, säilitamine ning uurijatele kättesaadavaks tegemine. Arhiivis on 402 käsikirjalist fondi, mis enamasti on personaalkogud (Fr. R. Kreutzwald, Fr. Tuglas, B. Alver, J. Aavik, B. Kangro, M. Under ja A. Adson, H. Kiik jt), kuid on ka asutuste ja organisatsioonide fonde (Eesti Kirjameeste Selts, "Vanemuine", Eesti Kirjanike Kooperatiiv, Eesti Komitee, kirjastused jm).
Fotokogusid on 241, säilikute üldarvuga u 280 000, neist digitaalseid pildistusi on umbes 40 000. Arvukalt on vanemaid fotosid 19. sajandi teisest poolest (vt ka V. Asmer "Esimestest piltnikest Eestimaal ja ..." EKM 1996. aasta aastaraamatus).
Kunstikogus leidub maale kirjanikest ja kultuuritegelastest, skulptuure, eesti kunstnike raamatuillustratsioone, eksliibriseid ja graafilisi töid.
Suurt tähelepanu on pööratud mälestuste kogumisele. 1989. aastast alustati Eesti ja eestlaste elulugude kogumist. Selle aja jooksul on laekunud ligi 3000 inimese elulood. Olemasoleva materjali põhjal on koostatud esialgne andmepank, mida pidevalt täiendatakse. Igal aastal toimuval eluloopäeval tehakse kokkuvõtteid järjekordsest eluloovõistlusest või esitletakse ilmunud raamatut.
Kultuuriloolise arhiivi kogusid on kasutatud ja kasutatakse nii uurimistöös kui mitmesugusel muul otstarbel (teoste illustreerimiseks jm).
Eesti Rahvaluule Arhiiv
Eesti Rahvaluule Arhiiv (ERA) on aastal 1927 Eesti Rahva Muuseumi juurde asutatud folkloori keskarhiiv. ERA ülesandeks on mitteinstitutsionaalse vaimse kultuuri nähtuste võimalikult mitmekülgne jäädvustamine, säilitamine ja kogutu kättesaadavaks tegemine. Selle juurde kuulub orgaaniliselt materjali teaduslik analüüs, uurimistulemuste ja allikmaterjalide publitseerimine, populariseeriv ja pedagoogiline tegevus. Arhiiv on peale folkloristide uurimisbaasiks filoloogidele, etnoloogidele, ajaloolastele, sotsioloogidele jpt. ERA materjale kasutab lai ring kõrg- ja rahvakultuuri loojaid, suguvõsa- ja kodu-uurijaid, pedagooge, kooliõpilasi jt huvilisi.
Folkloorimaterjale on Eestis järjepidevalt kogutud ligi kahe sajandi vältel, selle tulemusena haldab ERA 1,4 miljoni leheküljelist käsikirjalist kogu, fotokogu 31 000 fotoga ning heli- ja videokogu, milles on üle 165 000 pala heli- ja videolindistusi. ERA kogude sisu vastab folkloori mõistele kõige laiemas tähenduses, esindades mitte üksnes kitsamalt suulist kunstiloomingut, vaid vaimse rahvakultuuri kõikvõimalikke valdkondi. Lisaks eesti rahvaluule kogudele sisaldab arhiiv Eestis elanud või elavate rahvusvähemuste folkloorikogusid, samuti on ulatuslikud ning maailma mastaapides unikaalsed sugulasrahvastelt talletatud materjalid.
ERA koondab teadureid ja uurimisrühmi, mis tegelevad eesti regilaulu, muinasjuttude, kohapärimuse, eesti asunduste, tänapäeva- ja lastefolkloori, rahvausundi, etnomusikoloogia ning eesti folkloristika ajaloo uurimisega. Teadurite tegevuse väljunditeks on alus- ja rakendusuuringud, mida publitseeritakse monograafiate, artiklikogumike ning allikapublikatsioonide kujul. Samuti on arhiivi osaks digistuudio, mis tugistruktuurina tegeleb arhiivi talletatud heli- ja videoülesvõtete digitaliseerimise ning heli- ja videoväljaannete ettevalmistamisega.
Folkloristika osakond
Folkloristika osakond alustas rahvaluule alusuuringute ja publitseerimiskeskusena tööd 1947. aastal. Algselt kuulus see Eesti Keele ja Kirjanduse Instituudi alluvusse, kuid alates 2000. aastast on see Eesti Kirjandusmuuseumi koosseisus.
Osakonna eesmärk on eesti folkloori ja folkloristika alusuuringud, tulemuste tutvustamine kodumaal ja ka rahvusvaheliselt. Sellest tulenevalt tegeletakse mitmesuguste rahvaluuleliikide ja -žanride uurimisega. Näiteks uuritakse rahvajutte ja rahvausundit, kujundkõnet ja rahvaluule lühivorme. Samuti analüüsitakse folkloori väljendusviise ja kontekste uues meedias, huumori olemust ja toimet kultuuris ning rahvapäraseid teadmisi astronoomiast, botaanikast ja rahvameditsiinist. Eesti arhiivides leiduvate materjalide põhjal on koostatud rahvajuttude, lühivormide, uskumusteadete ja ajaloolise traditsiooni andmebaasid. Nendest leiduva abil saab avardada oma käsitlusi folkloorist ja võrrelda nüüdisaegset folkloori varasemaga.
Folkloristikaosakond tegeleb akadeemiliste väljaannete toimetamise ja kirjastamisega. Näiteks koostatakse ja avaldatakse alates aastast 1996 kahte Eestis esimesena avatud juurdepääsuga täistekstilist akadeemilist eelretsenseeritavat erialaajakirja Folklore. Electronic Journal of Folklore ja Mäetagused;, samuti rahvusvahelist ajakirja "Incantatio", rahvausundile pühendatud aastaraamatut Sator; rahvaluule lühivormiuurimuste väljaannet Reetor; artiklikogumike sarja Tänapäeva folkloorist jt trükiseid ning e-väljaandeid. Lisaks korraldatakse ka seminare ja konverentse.
Andmebaasid
Meiliühendus rajati teadlaste eestvõtmisel 1993. aastal, peamine osa arvutivõrgust ja töökohtadest kirjandusteadlastele, nn Kirmusvõrk ja folklorostidele taas avatud projekti konkursside ja teadlasinitsiatiiviga 1995. Selle ja paari järgneva aastaga rajati peamiselt teadusgrantide abiga kohtvõrk, serverid, alustati IT rakendamist teadustöös, algas digitaalsete korpuste rajamine. Tänaseks on EKMis ligikaudu 50 andmebaasi. Suurem osa neist on erialaseid andmebaasid, näiteks grafiti andmebaas, eesti regilaulude andmebaas, eesti piltmõistatused, kohapärimuse andmebaas. 2016. aasta seisuga oli EKMi digitaalsete andmebaaside maht 65 TB, mida tahetakse 2020. aastaks projekti "EKMi arendamine rahvusvahelisel tasemel digihumanitaaria keskuseks" (ASTRA) käigus suurendada 130 TBni.
Direktorid
pisi|Kirjandusmuuseumi klaasgalerii pisi|Panoraamülesvõte aastal 2017
Enn Allik
Enn Allik (sündinud 14. jaanuaril 1961) on eesti kunstnik.
Ta on kunstnik Enno Alliku poeg. Ta on kunsti õppinud Tartus ja fotograafiat Moskvas.
Nõudluskõver
Nõudluskõver on majandusteaduses graafik, mis näitab mingi kauba hinna ja tarbijapoolse nõudluse suhet. Reeglina on kauba hind ja tarbitav kogus pöördvõrdelises seoses ehk kõrgema hinna juures tarbitakse vähem kui madalama hinna juures.
Etterspørsel Demanda
Denzel Washington
pisi|Denzel Washington (2000) Denzel Hayes Washington Jr. (sündinud 28. detsembril 1954 Mount Vernonis New Yorgi osariigis) on USA filminäitleja, kes võitis aastal 2002 Oscari parima näitleja kategoorias.
Isiklikku
Ta on 25. juunist 1983 abielus näitleja Pauletta Pearsoniga, neil on neli last: John David (sündinud 1983), kes on endine jalgpallur ja näitleja; Katia, kes lõpetas aastal 2010 Yale'i Ülikooli Bachelor of Arts kraadiga ning kaksikud Olivia ja Malcolm (sündinud 1991).
Tunnustus
pisi|Denzel Washington (2005)
Lynx
"Lynx" on mitmetähenduslik sõna:
Eufrat
pisi|Eufrati ja [[Tigrise jõgi, mis suubuvad Pärsia lahte]] Eufrat (kurdi Çemê Feratê, türgi Fırat, araabia الفرات (Al-Furāt)) on jõgi Edela-Aasias, kogupikkus umbes 2800 km.
Jõgi saab alguse Kagu-Türgi mägialadelt. Seal on jõe ülemjooksule rajatud hüdroelektrijaamu, mille veehoidlad on olulised piirkonna niisutuspõllundusele. Edasi läbib jõgi Süüria ja Iraagi, valgla on 10-11 korda suurem kui Eesti.
Mesopotaamias voolab jõgi settelisel tasandikul, mis on üks maailma vanimaid asustusalasid ja kultuuri hälle (Sumer).
Eufrati ja Tigrise ühiseks suudmejõeks on Pärsia lahte suubuv Shaţţ al-‘Arabi jõgi.
Mauritius
Mauritius (ametlikult Mauritiuse Vabariik) on Aafrika saareriik India ookeanis Maskareenide saarestikus, mis hõlmab Mauritiuse saare ja selle ümbruskonna väikesaari. Mauritius kuulub Rahvaste Ühendusse.
Nimi
Mauritiuse nimi tuletub riigi suurima saare nimest. Madalmaade admiral Wybrand van Warwyck nimetas 1598 Mauritiuse saare Madalmaade asehalduri, Nassau printsi Oranje Mauritsi järgi.
Araabia meresõitjad tundsid Mauritiuse saart nimega Dina Arubi ('hüljatud saar'), millise nime all kandis Alberto Cantino saare 1502 maakaardile. Portugallased tundsid saart hiljem Cirne nimega, prantslased kui Isle de France ('Prantsusmaa saar').
Asend
Riigi pikim vahemaa maismaal on Mauritiuse saarel 61 kilomeetrit põhjast lõunasse ja 47 kilomeetrit idast läände. Riigi rannajoone kogupikkus on 322 kilomeetrit.
Loodus
pisi|[[Agalega Põhjasaar]] Mauritius koosneb pea sajast vulkaanilist päritolu saarest ja korallisaartest. Riigi suurimad saared on Mauritiuse saar (1868,4 km²), Rodriguese saar (108 km²) ja Agaléga saared (kogupindalaga 28,7 km²). Riigi kõrgeim koht on Mont Pitoni mägi, mis ulatub 828 meetrit üle merepinna. Kuigi saared on geoloogiliselt noored ja tekkinud kolme vulkaanilise perioodi tulemusena, siis vulkaanilist aktiivsust riigis tänapäeval ei täheldata. Rodriguese saarel asuvad lubjakivipaljandid ja koopad. Vulkaaniliste saarte keskosas asub platoo, mida ümbritsevad mäed ja tasandikud.
Veestik
Riigis on 11 veehoidlat ja 2 suuremat järve: Ganga Talao (Grand Bassin) ja Bassin Blanc.
Mare aux Songesi soost on leitud varem väljasurnud liikide säilmeid.
Taimestik
Riigi pindalast 18,2% on kaetud metsaga. Metsamaa hõlmab 47 000 hektarit (2016). Riigis leidub 750 liiki kõrgemaid taimi, millest 43,3% on endeemsed. 88% riigis leiduvatest taimeliikidest on ohustatud.
Loomastik
pisi|Riigi vapilind [[dodo suri välja 17. sajandil. Jan Savery maal, 1651]] Mauritiusel leidub 2 liiki kahepaikseid. Põlise liigina elab Mauritiusel aaga. Hiljem on sisse toodud kärnkonn Sclerophrys gutturalis.
Riigis leidub 11 liiki sisalikke, 5 liiki skinke, 6 liiki gekosid ja 2 liiki madusid.
Mauritiusel on kirjeldatud 139 linnuliiki. 13 linnuliiki on endeemsed. Mauritiusel on teadaolevalt välja surnud 5 liiki linde, neist tuntuim oli dodo.
Mauritiuse põlised imetajad on 3 liiki käsitiivalisi. Saarte koloniseerimise käigus on loodusesse asunud mitmeid koduloomi ja inimkaaslejaid, kes on hiljem looduses metsistunud.
Looduskaitse
Riigis on 3 rahvusparki: Gerald Durrelli-nimelise biosfääri kaitseala koosseisu kuuluv Black River Gorgesi rahvuspark, Bras d'Eau rahvuspark, Isletsi rahvuspark. Riigis on 10 loodusreservaati, neist suurim hõlmab 3000 hektarit. Mitmed väikesaared on samuti loodusreservaatidena kaitse all.
Riigis on 4 botaanikaaeda, millest pindalalt suurimad on Vallée d'Osterlog ja Curepipe botaanikaaed.
Kliima
Riigis valitseb mereline troopiline kliima. Oktoobrist märtsini on vihmaperiood ja sel ajal võivad Mauritiust tabada tsüklonid. Aastane keskmine sademete hulk oli 2015 Mauritiuse saarel 2377 millimeetrit ja 2016 oli 1896 millimeetrit. Mauritiuse saarel oli igakuine maksimaalne mediaantemperatuur +27,1 °C ja minimaalne mediaantemperatuur +20,9 °C. Madalaim mõõdetud temperatuur oli Mauritiusel +10,3 °C.
Riigikord
Mauritius on parlamentaarne vabariik. Riigipea on president, kelle Rahvusassamblee valib ametisse 5-aastaseks tähtajaks. Valitsusjuht on peaminister.
Seadusandlik võim kuulub 1-kojalisele Rahvusassambleele, kuhu kuulub vähemalt 70 liiget. Neist 62 liiget saavad ametisse otsevalimistel ja 8 määrab ametisse valimiskomisjon. Rahvusassamblee liikmete mandaat kestab 5 aastat.
2014 valimiste järel on Rahvusassamblees Lepepi Alliansil 47, Tööpartei koalitsioonil 13 ja Rodriguese Rahvaorganisatsioonil 2 kohta. Valimiskomisjoni otsusega on Lepepi Alliansil lisaks 4 ja Tööpartei koalitsioonil 3 kohta.
Toomas Aru
Toomas Aru (pseudonüüm Toomas F. Aru) on Eesti luuletaja ja kultuurikorraldaja.
Mauritius
Riigikord
Riigi põhiseadus kehtestati 12. märtsil 1968. Riigi kõrgeim kohus on ülemkohus, kuhu kuulub ülemkohtunik ja 17 kohtunikku.
Haldusjaotus
Mauritius jaguneb üheksaks ringkonnaks (district) ja kolmeks sõltkonnaks: Agaléga saared, Cargados Carajose saared ja Rodriguesi saar. Riigi pealinn ja suurim linn on Port Louis.
Rahvastik
Mauritiusel on pärast iseseisvumist korraldatud viis rahvaloendust: 1972, 1983, 1990, 2000 ja 2011.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas Mauritiusel 1 237 091 inimest, kellest 611 022 olid mehed ja 626 069 naised. 499 349 inimest elas linnas ja 737 468 maal. Riigi rahvastikutihedus on 628 inimest/km².
Port Louis' linnas elas 137 608 elanikku, Vacoas-Phoenixi linnas 105 559 elanikku ja Beau-Bassin Rose-Hilli linnas 103 098 elanikku.
Religioon
2011 rahvaloenduse alusel tunnistas 469 313 elanikku hinduismi, 324 811 katoliiklust ja 153 505 islamit.
Mauritiusel asub katoliku kiriku Port Louis' piiskopkond ja Rodriguese apostellik vikariaat. Piiskopkond rajati 1847. 2016 tegutses riigis 46 ilmikpreestrit ja 45 ordupreestrit. Mauritiuselt on pärit kardinalid Jean Margéot ja Maurice Evenor Piat.
Riigikaitse
Mauritiusel puudub armee. Riigis tegutsevad politseiamet, mille koosseisu kuulub eriüksus, ja rannavalve. Riigi julgeoleku eest vastutab 10 000 isikut, kellest 8000 tegutseb politseis, 1400 eriüksuses ja 688 rannavalves.
Riigi relvastusse kuuluvad:
Taristu
Mauritiuse teedevõrgu kogupikkus on 2428 kilomeetrit, millest 2379 kilomeetrit on sillutatud teid. Riigis asub 2 lennuvälja: Sir Seewoosagur Ramgoolami rahvusvaheline lennujaam ja Sir Gaëtan Duvali lennujaam. Riigi peamine sadam on Port Louis.
Mauritiusel puudub tänapäeval raudtee, kuid 1860. aastatel arendatud raudteevõrk hõlmas 1956 kokku 146 kilomeetrit. 1964 raudteeliinid suleti.
Ajalugu
Mauritiust külastasid teadaolevalt esimestena araabia meresõitjad, kes tundsid saart Dina Arubi nime all. 1507 saabusid saarele Portugali meresõitjad, kes rajasid sinna esimesed hooned.
1598 saabus saarele Madalmaade meresõitja Wybrand van Warwyck ja nimetas saare Mauritiuseks. 1638 rajasid hollandlased Mauritiusele koloonia, mis 1710 hüljati, kuna see ei toonud piisavalt loodetud majanduslikku tulu. Hollandlased rajasid saarele suhkruroo istandused, sätestasid orjanduse ja kolooniast kujunes tugipunkt maadeavastustele. Meresõitja Abel Tasman alustas oma ekspeditsioone Mauritiuselt. Hollandlaste koloonia ajal suri saarel välja dodo.
Mauritiuse sõdurid osalesid Teises maailmasõjas Briti vägede koosseisus. Teise maailmasõja ajal uputasid Saksamaa allveelaevad 1943 Mauritiuse lähistel mõned Briti laevad. Sõja tõttu halvenes saarel majanduslik olukord, mis põhjustas elanike seas rahutusi. Vue Hareli suhkrurafineerimise ettevõttes puhkenud tööliste rahutuste mahasurumisel tappis politsei 3 inimest. 9. augustil 1948 peeti Mauritiusel esimesed üldvalimised, mille võitis Tööpartei. 1953 valimisvõidu järel nõudis Tööpartei hääleõiguse andmist kõigile täiskasvanutele.
1967 üldvalimiste järel võimu kindlustanud Tööpartei eestvedamisel kuulutas Mauritius 12. märtsil 1968 välja iseseisvuse. Riigipeaks jäi Briti kuninganna Elizabeth II ja peaministriks sai Tööpartei juht Seewoosagur Ramgoolam. 1975 puhkenud tudengirahutused tõid kaasa valimisõiguse langetamise 18-eluaastani. 1982 valimised võitis Mauritiuse Sõjaka Liikumise juht Anerood Jugnauth, kes määras rahandusministriks Paul Bérengeri. Kui Jugnauth viibis märtsis 1983 visiidil Indias, haaras Bérenger riigis võimu, mis viis partei lõhenemiseni ja uute üldvalimisteni.
Mauritius kuulutati 12. märtsil 1992 vabariigiks ja riigi esimeseks presidendiks sai Veerasamy Ringadoo. Kui veebruaris 1999 leiti marihuaana omamise eest vangistatud poplaulja Kaya vangikongist surnuna, puhkesid riigi elanike seas rahutused. 2002 anti Rodriguese saare elanikele laiem autonoomia.
2015 sai esimese naisena presidendiks Ameenah Gurib-Fakim, kes märtsis 2018 sattus finantsskandaali, kui teda süüdistati heategevusorganisatsiooni pangakaardi eraotstarbelises kasutamises. Samuti heitis opositsioon presidendile ette liiga lähedasi suhteid ühe Angola ärimehega. Riigi peaminister on Pravind Jugnauth.
Eesti ja Mauritiuse suhted
Eesti sõlmis Mauritiusega diplomaatilised suhted 24. oktoobril 2001. Eesti Vabariigi aukonsul Mauritiusel on Vikramdityasing Bissoonauthsing.
Mauritiuse innovatsiooniminister kutsus juunis 2016 Eesti IT-ettevõtteid rajama Mauritiusele peakontoreid. 2017 sõlmis Eesti peaminister Jüri Ratas Mauritiuse peaministri Pravind Jugnauthiga hea tahte lepingu, loomaks Mauritiusele piirkondlik e-valitsemise koolituskeskus.
Haridus
Mauritiuse haridussüsteem on 3 astmeline: põhiharidus, keskharidus ja kõrgharidus.
Äriülikool ESSEC Business School käivitas 2016 Mauritiusel oma bakalaureuseõppe programmi.
Mauritiusel tegutsevad kõrgkoolid:
Kultuur
pisi|Mauritiuse kommertspanga peahoone [[Port Louis|Port Louis's]] Riigi suurim kirikuhoone on St. Louis' katedraal Port Louis's. Riigi kõrgeim ehitis on Port Louis's asuv Bank of Mauritius Tower. Koloniaalaja õhustikust saab aimu Eureka majas ja La Domaine le Pailles' villas. Riigis tegutsevad ajaloomuuseum, postimuuseum ja India immigrantide rahvamuuseum.
1832 ilmus Mauritiuse esimene ajaleht Le Cernéen. 1822 rajati Port Louis' tearimaja ja 1911 esimene kino.
Mauritiusel on filmitud 1987 Sam Firstenbergi "American Ninja 2", 1991 Gérard Lauzieri "Minu isa on sangar" ja 2018 Steven Knighti "Serenity".
Kirjanik Jacques-Henri Bernardin de Saint-Pierre on oma 1788 ilmunud armastusromaani "Paul et Virginie" tegevuskohaks valinud Mauritiuse.
Mauritiuse sportlased võistlesid esimest korda 1984. aasta suveolümpiamängudel Los Angeleses. Riigi ainsa olümpiamedali on poksi kukk-kaalus võitnud Bruno Julie 2008. aasta suveolümpiamängudelt Pekingis. Riigis on viis suuremat staadioni, neist Anjalay staadion mahutab kuni 18 000 pealtvaatajat. Mauritiuse juurtega on vormelisõitja Pascal Wehrlein.
Järve vasallilinnus
pisi|Lõuna- ja idapoolsed seinamüürid
Järve mõisa on esmamainitud 1497. aastal, mil see kuulus Lodede perekonnale ning kandis Türpsali nime.
Kivilinnus püstitati veidi hiljem, aastal 1508, kui Järve mõis kuulus Payküllide suguvõsa valdusse ning oli nende käes aastani 1808.
Linnus ehitati kohalikust paest ja on tolle aja üks omapärasemaid kaitseehitisi ning oli algselt kolmekorruseline. Linnuse algsest kolmest korrusest on säilinud kaks alumist korrust. Ülemine kaitsekorrus võis hävineda juba Liivi või Põhjasõja ajal. Linnuse pikkus on 17,5 meetrit, laius 12,7 meetrit ja müüride paksus on 1,75–2 meetrit. Linnuse kõrge soklikorruse peal oli kaks elukorrust, mis olid kaheruumilised. Suuremal ruudukujulisel pearuumil on tõusva kiirujoonega kuplitaoline ristvõlv. Selle kõrgus ulatub 7 meetrini. Elukorruse kõrgus on 3,5 meetrit, kõrge läänepoolne väiksem osa on piklik ja kahevõlvilise laega. Põhja- ja idapoolses seinas on suur nišš, kus ilmselt asusid voodipaigad. Soklikorrus on hiljem võlvitud ja laskeavadega varustatud. Korruse loodenurgas asub ülakorrust soojendav keris hüpokaustiga seotud soojakanal. Kahe ruumi põhjapoolses osas oli peakorrusele viiv müüritrepp. Kaitsekorrusele pääses vaid mööda redelit, mis ohu korral üles tõmmati.
Villem Raami uurimistööde järgi pidi linnuse kõrval eeshoovis linnuse põhjaseina kõrval olema puidust elumaja. Sellest oli sissepääs linnuse soklikorrusele ja hoone teiselt korruselt peakorruse võlvsaali. Ka köök võis asuda samas kõrval puitelamus. Kaevamistöödega selgus ka, et linnuse põhjapoolsel küljel asusid puithooned, mis moodustasid kastellitaolise piiratud eeshoovi. See oli ka kaitseomadustega majandushoov linnusele.
Daniel Cohnitz
pisi|Daniel Cohnitz esinemas Eesti filosoofia 7. aastakonverentsil Tartus, 29. augustil 2011 Daniel Cohnitz (sündinud 2. augustil 1974 Neussis) on Eestis töötanud saksa filosoof. Ta oli Tartu Ülikooli teoreetilise filosoofia professor 2008–2015.
Isiklikku
Daniel Cohnitz on heavy metal'i austaja.
Vaarkali (Rõuge)
Vaarkali on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Meteoriit
pisi|1980. aastatel Venemaalt leitud raudmeteoriit TTÜ muuseumis pisi|Maroko lõunaosast leitud [[Kondriidid|kondriitmeteoriit]] Meteoriit on planeetidevahelisest ruumist Maa pinnale langenud tahke keha (meteoorkeha) jääk. Meteoriite uurib meteoriitika.
Vaarkali (Rõuge)
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Haanja valda.
Meteoriit
Kuju, suurus, heledus ja vanus
Meteoorkeha, mille läbimõõt on suurem kui 1 kilomeeter, nimetatakse asteroidiks. Meteoor on tavaliselt tolmukübeme kuni rusika suurune, mis on Maa atmosfääri sisenedes nähtavad ning tuntud ka "langevate tähtedena".
Meteoriitidel on korrapäratu kuju. Neil pole teravaid nurki, sest atmosfääri õhusurve on nad siledaks lihvinud. Meteoriidi pinda katab õhuke tume sulamiskoorik ning selles on madalad lohukesed, mida nimetatakse regmaglüptideks. Sulamiskoorik on tume oksüdeerumise tõttu, vahetult pärast Maale langemist ei pruugi ta seda olla.
Meteoriitides leiduvate radioaktiivsete või kosmogeensete isotoopide uurimine võimaldab määrata meteoriitide aine kosmilist ja maalist vanust (kuni 4,5 miljardit aastat).
Mikrometeoriidid
Enamik mikrometeoriitidest koosneb silikaatseist mineraalidest või klaasist. Nad sisenevad Maa atmosfääri kiirusel kuni 70 km/s, kuumenedes seejuures õhu surve tõttu meteoriidi pinnale. Kiireimad meteoriidid jõuavad nii täielikult üles sulada ning moodustavad taasjahtumisel tilgakujulisi kerakesi.
Mikrometeoriite võib leida kõikjalt. Uurides Antarktise igijääd, on leitud meteoriite, mis tabasid Maad tuhandeid aastaid tagasi. 10 tonnist jääst eraldati ligi 2000 mikrometeoriiti.
Koostis
Koostiselt jaotatakse meteoriidid raudmeteoriitideks (34%), kivimeteoriitideks (62%) ja segameteoriitideks (4%).
Meteoriitidest on leitud Maal tundmatuid mineraale – šreibersiiti ja olhamiiti.
Meteoriitide ainest moodustavad üle 90% raud, hapnik, räni ja mangaan, vähesel määral sisaldavad nad ka niklit, väävlit, alumiiniumi ja kaltsiumi, teisi elemente on väga vähe.
Meteoriidikraatrid
pisi|[[Kaali kraater on Eesti tuntuim meteoriidikraater]] Suure massiga meteoriidid tekitavad maapinnaga põrkudes endast palju suuremaid löögi-, löögi-plahvatus- või plahvatuskraatreid, mida tavaliselt ümbritseb ringvall. Suurte meteoriitide põrkumisel maapinnaga toimub plahvatus, mille ajal meteoriit pihustub ja jätab järele hiidkraatri.
Aastas langeb Maale tuhatkond meteoriiti, millest leitakse 10–15. Kraatreid tekitavaid hiidmeteoriite langeb sajandi kohta vähem kui üks.
Praegu on maal teada üle 200 tõenäolise meteoriidikraatri või nende rühma. Nende avastamine jätkub.
Tsolli
Tsolli on Võru maakonnas kahe küla nimi:
1320
1320. aasta
Aastakümned: 1270. aastad 1280. aastad 1290. aastad 1300. aastad 1310. aastad - 1320. aastad - 1330. aastad 1340. aastad 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad
Aastad: 1315 1316 1317 1318 1319 - 1320 - 1321 1322 1323 1324 1325
Klondike
Klondike on jõgi Põhja-Ameerikas Kanadas. Saab alguse Ogilvie mäestikust. Suubub Dawson City juures paremalt Yukoni jõkke.
1896. aastal leiti jõe äärest kulda. See põhjustas Klondike'i kullapalaviku. Seal käis kulda otsimas ka Jack London.
Abidjan
thumb|Abidjan (Plateau) Abidjan on Elevandiluuranniku suurim linn ja endine pealinn (1933–1983).
Linnast põhja poole jääb vihmametsarahvuspark Parc National du Banco.
Haldusjaotus
2002. aastal moodustati Abidjani piirkond, mis koosneb 13 omavalitsusest, millest igaühel on oma linnapea ja linnavalitsus:
Rahvastik
Elanike arv oli 2004. aasta andmetel 3 548 400. Aastal 1984 hinnati elanike arvuks 1 850 000.
Majandus
Abidjan on tähtis sadamalinn Atlandi ookeani rannikul. Kaubasadamal on see omapära, et ta ei asu mere, vaid laguuni ääres. Süvaveesadamat lahutab Guinea lahest ja Atlandi ookeanist Vridi-Plage'i liivavall. Sadam avati merele 1950 Vridi kanali kaudu. Linnast sai peagi frankofoonse Lääne-Aafrika rahandus- ja kommunikatsioonidekeskus.
Praeguse moodsa sadama kaudu eksporditakse kohviube, kakaod, puitu, banaane, ananassi, mangaani ning mitmesugust kala.
Tuunikala püütakse mitu tuhat tonni aastas.
Peamisteks tööstusharudeks on toiduainetetööstus, metsatööstus, autotööstus, tekstiilitööstus ja keemiatööstus. Linnas toodetakse seepi, tikke ja mitmesuguseid metallitooteid, sealhulgas mööblit, autosid, konditsioneere ja külmikuid.
Haridus ja kultuur
Abidjanis asub ülikool (asutatud 1958 või 1964) ja palju tehnilisi kõrgkoole, samuti rahvusraamatukogu ja rahvusmuuseum, kus on üle 20 000 traditsioonilise kunsti eseme. Linnas on ka mitu põllumajanduse ja loodusteaduste uurimisasutust.
Abidjani raadiojaam edastab põhiliselt prantsuskeelseid saateid. Uudistes ja haridussaadetes kasutatakse ka inglise ja kaheksat kohalikku Aafrika keelt. Telejaam edastab iga päev mitu tundi prantsuskeelseid saateid.
Ajalugu
Abidjan oli 1898 küla ning sai linnaks 1903, kui hakati rajama raudteed Ülem-Voltasse (praegu Burkina Faso).
Abidjan sai 1934 Bingerville'i järel Prantsuse Elevandiluuranniku koloonia pealinnaks ning jäi selleks kuni 1983. aastani.
Aastal 1958 ehitati esimene kahest sillast, mis ühendavad mandri haldus- ja ärilinnaosasid tööstuspiirkonna  Petit-Bassami saarega.
Gastón Mazzacane
Gastón Mazzacane (sündinud 8. mail 1975 La Platas) on Argentina vormelipiloot. Ta sõitis Vormel 1 sarjas ainult 2000. aastal Telefonica Minardi meeskonnas, kuid punkte ei saanud.
Viola Bauer
Viola Bauer osales FIS-i murdmaasuusatamise võistlustel aastatel 1994–2007.
Urjupinsk
Linn on asutatud 1500. aastal (teistel andmetel 1619). 1929. aastal sai linnaõigused.
Urjupinsk on Mihhail Šolohhovi jutustuse "Inimese saatus" tegevuskoht.
Champagnole
Champagnole on vald Prantsusmaal Bourgogne-Franche-Comté piirkonnas Jura departemangus. See on osa Franche-Comté kultuurilisest ja ajaloolisest piirkonnast ning omavalitsuste Champagnole Nozeroy Jura kogukonnast. Selle elanikke nimetatakse Champagnolais'teks.
Champagnole linn asub Aini paremal kaldal, Londaine'iga ühinemisel asub Champagnole'i keskus nende kahe jõe piiril. Endiselt Aini paremal kaldal, selle teine lisajõgi Angillon loob piiri Ardoniga põhjas ning Crotenayga loodes ja läänes.
pisi|tühi|Champagnole'i raekoda
Lars Berger
2004. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlustel Oberhofis sai Berger 15 km ühisstardiga sõidus ja 4x7,5 teatesõidus hõbemedali. Samal aastal võitis ta sõjaväelaste maailmameistrivõistlustel kaks kuldmedalit. Laskesuusatajate maailmakarikavõistlustel jäi ta üldarvestuses viiendaks. 2007. aasta laskesuusatamise MM-il võitis Berger hõbemedali 4x7,5 km teatevõistluses. Laskesuusatamise maailmakarikavõistlustel on ta saanud kolm etapivõitu: hooajal 2003/2004 Holmenkollenis, Lake Placidis ja Hochfilzenis. Murdmaasuusatamises võitis Berger 4x10 km teatesõidus kuldmedali 2005. aasta maailmameistrivõistlustel Oberstdorfis. 2007. aasta MM-il Sapporos võitis ta tugevas lumesajus toimunud 15 km vabastiilis sõidus kuldmedali. Teise kuldmedali sai ta 4x10 km teatevõistluses. Murdmaasuusatamise maailmakarikavõistlustel pole ta poodiumile jõudnud ja tema parimaks kohaks on seni jäänud 18. novembril 2006 Gällivares saadud viies koht 15 km vabasõidus.
Isiklikku
Lars Berger on 189 cm pikk ja kaalub 76 kg. Tema õde Tora Berger on edukas laskesuusataja.
Teed Lõuna-Koreas
Vajab täiendamist
Høyre
Høyre ('parempoolsed', norra lühend H, ametlik ingliskeelne nimi Conservative Party of Norway ('Norra Konservatiivne Partei')) on konservatiivne Norra partei.
See on Norra vanuselt teine erakond, asutatud 1884.
Esimees on 2004. aastast endine kommunaalminister Erna Solberg.
Parteil on 67 000 registreeritud liiget ja 600 kohalikku parteiorganisatsiooni. Aktiivselt osaleb erakonna töös umbes 15 000 liiget.
Høyre 1922. aastal asutatud noorteorganisatsiooni nimi on Unge Høyre (Noored Parempoolsed). Seda juhib Henrik Asheim.
Høyre on Euroopa Rahvapartei assotsieerunud liige ja Rahvusvahelise Demokraatide Liidu täisliige.
Ajalugu ja poliitiline platvorm
Høyre sai alguse 1884. Selle esimene juht oli Emil Stang. Juba asutamisest alates on Høyre alati olnud suuremate Norra parteide hulgas. Aastaid oli tegemist suurima mittesotsialistliku erakonnaga Norras, mis kuulus mitmete valitsuste koosseisu. 2005. aasta valimistel oli Høyre aga erakordselt edutu, saades kõigest 14,1% häältest. Arvamusküsitlused ning 2007. aasta kohalike valimiste tulemused näitavad siiski, et Høyre kogub taas populaarsust. Høyrel on Norra parlamendis Stortingis Norra Töölispartei ja Progressipartei järel suuruselt kolmas fraktsioon. Partei toetab liberaalset turumajanduspoliitikat, sealhulgas maksude alandamist ja valitsuse vähest sekkumist majandusse, kuid hoiab Progressiparteist sotsiaalsemat joont, rõhutades heaoluriigi olulisust.
Hoolimata erakonna paremtsentristlikust suunitlusest, on Høyre sotsiaalpoliitilised seisukohad küllaltki liberaalsed, näiteks toetatakse samasoolistele paaridele abiellumise ja laste adopteerimise võimaldamist. Samuti on Høyre ainuke Norra partei, mis pooldab ametlikult Norra ühinemist Euroopa Liiduga.
Tulemused parlamendivalimistel 1961–2017
thumb|Peakorter Oslos
Tigris
thumb|Tigris Türgis Tigris (türgi Dicle, kurdi Çemê Dicle, araabia دجله (Dijlah)) on ligi 1900 km pikkune jõgi Edela-Aasias Mesopotaamias.
Algab Türgi kaguosa mägedest Hazari järvest 1150 m kõrgusel, kesk- ja alamjooksul voolab Iraagis, läbides ka Bagdadi linna ja iidse Mesopotaamia tasandiku. Moodustab temast läänes voolava tunduvalt pikema Eufratiga ühise suudmejõe Shaţţ al-‘Arabi, mis suubub Pärsia lahte.
Linselles
Linselles on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Lambersarti kantonis.
Alf Henrikson
Alf Ragnar Sten Henrikson (9. juuli 1905 Huskvarna, Jönköpingi lään – 9. mai 1995 Bromma, Stockholmi lään) oli rootsi proosakirjanik, luuletaja, tõlkija ja ajakirjanik.
Ta kirjutas üle saja raamatu, mille seas on luulekogusid, ajalooraamatuid, mis on seotud Rootsi, Taani, Islandi ja Hiina ajalooga, aga ka Vana-Kreeka ja Vana-Rooma ajalooga. Tema Wolfgang Amadeus Mozarti "Võluflöödi" 1968. aasta tõlge saksa keelest rootsi keelde sai klassikaks, seda kasutas oma 1975. aastal valminud filmis ka Ingmar Bergman.
Ta töötas ajakirjanikuna ajalehes Dagens Nyheter.
Eesti keeles on temalt ilmunud 2015. aastal Loomingu Raamatukogus "Saatuse sõrmed: ajalooline mõttemäng", rootsi keelest tõlkinud (ja saatesõna kirjutanud) Anu Saluäär.
Sinialliku allikad
pisi|Sinialliku allikad. pisi
Sinialliku allikad on kaitsealused allikad Sakala kõrgustiku keskosas Loodi-Sinialliku ürgorus, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Intsu külas.
Allikate veed on läbipaistvad, puhtad ja reaktsioonilt aluselised.
Allikad jäävad endise Paistu kihelkonna alale. Suur Siniallikas on olnud ohvriallikas.
Sinialliku allikad kuuluvad Loodi looduspargi sihtkaitsevööndisse.
Dünaamiline hostikonfiguratsiooni protokoll
Dünaamiline hostikonfiguratsiooni protokoll (ingl Dynamic Host Configuration Protocol, lühend DHCP) on andmevahetuse protokoll, mis võimaldab võrguhalduril lasta serveril või ruuteril dünaamiliselt hallata ja automatiseerida unikaalse IP-aadressi omistamist kohtvõrgu seadmetele (juhul kui eelnevalt on defineeritud MAC- ja/või IP-aadresside nimekiri) ning võimaldab seda kasutada määratud ajavahemikul. DHCP-serveri võimalust kasutamata tuleb IP-aadressid määrata käsitsi ja igale võrguseadmele eraldi.
DHCP võimaldab omistada ka staatilisi ehk püsivaid IP-aadresse seadmetele, mis seda vajavad (näiteks võrguprinter). DHCP on samaks otstarbeks mõeldud BOOTP ehk Bootstrap-protokolli edasiarendus.
Carl Friedrich Tenner
Tenner sündis Auvere mõisa mõisavalitseja pojana.
Tenner oli Venemaa teadusliku geodeesia rajajaid. 1805. aastal saadeti Venemaa diplomaatiline esindus krahv Juri Aleksandrovitš Golovkini juhtimisel Hiinasse. Tolleaegse kombe kohaselt oli saatkonnaga kaasas ka hulk teadlasi kes pidid teekonnal läbi Siberi ja Gobi kõrbe tegema erinevaid vaatlusi. Tenner sai ülesandeks luua teekonda ettevalmistav kaart koos läbitavate paikade kirjeldusega. Teekonnal kuulus Tenner Friedrich Theodor von Schuberti juhtimisel tegutsenud geograafiarühma ning alates Permist teostas rühm silma järgi kaardistamist. Peterburi tagasi jõudis geograafiarühm alles 1807. aastal.
1809–1811 märkis maha Venemaal esimese triangulatsiooni Peterburi ja Narva vahel. Märkisid algul koos Wilhelm Struvega 1816–1827 hiljem üksi kuni 1855. aastani, olles põhiline töö teostaja, maha meridiaanikaare 25° 20' Doonau ja Põhja-Jäämere vahel, mis läbib Tartu Tähetorni.
Perekond
Carl Friedrich Tenner oli abielus ja tal oli vähemalt kolm sõjaväelasest poega:
Valgevene valitsejad
Valgevene valitsejad on loetelu Valgevene territooriumil eksisteerinud riikide valitsejatest, alates 10. sajandist. pisi|[[Wsiesław Briaczysławowic 1044–1101]]
Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriik
Tiitel: suurvürst (valgevene "вялікі князь", poola "wielki książę", leedu "didysis kunigaikštis")
Rzeczpospolita
Tiitel: valitud kuningas
Venemaa Loodekrai
Tiitel: kindralkuberner
Valgevene Rahvavabariik
Tiitel: president
Presidendid eksiilis:
Leedu-Valgevene NSV
Tiitel: Leedu-Valgevene NSV Rahvakomissaride Nõukogu (Sovnarkom) esimees
Tiitel: Leedu-Valgevene NSV Nõukogude Kongressi Kesktäitevkomitee esimees
Parteijuhid
Valgevene Kommunistliku Partei
Valgevene Vabariik
Tiitel: president
Välislingid
Polockas kņazi
1470
1470. aasta
Sajandid: 14. sajand - 15. sajand - 16. sajand
Aastakümned: 1420. aastad 1430. aastad 1440. aastad 1450. aastad 1460. aastad - 1470. aastad - 1480. aastad 1490. aastad 1500. aastad 1510. aastad 1520. aastad
Aastad: 1465 1466 1467 1468 1469 - 1470 - 1471 1472 1473 1474 1475
Bimetall
pisi|Üksteise külge kinnitatud erinevast metallist kihid põhjustavad temperatuuri muutumisel paindumist Bimetall on kahe metalli kihist koosnev materjal.
Bimetalli kasutatakse konservikarpides, kus teras on kaetud tinaga, et vältida terase roostetamist. Samuti koosnevad mündid põhiosas odavamast metallist ning on ainult kaetud kallima metalliga.
Soome Kuningriik
Riigikeeled soome ja rootsi Pealinn Helsingi Kuningas Kaarle Fredrik Riigihoidja Pehr Evind Svinhufvud, Carl Gustaf Emil Mannerheim Iseseisvus 9. oktoober 1918 Rahaühik Soome mark Riigihümn Maamme (Vårt land) Soome Kuningriik (soome Suomen kuningaskunta, rootsi Konungariket Finland) oli riik Põhja-Euroopas Rootsi ja Nõukogude Venemaa vahel 9. oktoobrist 14. detsembrini 1918. Piirnes idas Nõukogude Venemaaga, läänes Rootsi (586 km piiri) ja põhjas Norraga.
Soome parlament valis 1918 kuningaks Hessen-Kasseli maakrahvi Friedrich Wilhelmi poja Friedrich Karli, kes oli abielus Saksa keiser Wilhelm II õe Margarethega. Valimisdokumentides nimetatakse teda soomepäraselt Fredrik Kaarleks. Ajalehtedes ja kirjanduses on kuningat nimetatud ka Väinö I-ks, kuid see on pärit Olli pseudonüümi all esinenud Väinö Nuorteva följetonist kaasaegses ajalehes.
Kuninga valimise korraldas parlament Soome suurvürstiriigi valitsemise aluseks olnud Rootsi [http://sv.wikisource.org/wiki/Regeringsform_1772#.C2.A7_38. 1772. aasta põhiseaduse paragrahvi 38 järgi], mille kohaselt peab riigipäev pärast valitsejasoo väljasuremist uue kuninga valima. Siiski polnud 1772. aasta põhiseaduse kehtivuse kohta 1918. aasta sügisel Soomes üksmeelt: 1917. aastal – enne kodusõda – kuulutati Soome iseseisvaks vabariigina, monarhistlikud vaated said Soome poliitikute hulgas populaarseks pärast kodusõda. Vabariiklased, nende hulgas kõik sotsiaaldemokraadid, boikoteerisid kuninga valimist.
Kui Saksamaa oli Esimeses maailmasõjas lüüa saanud, loobus Friedrich Karl 16. detsembril 1918 kuninga tiitlist ja pretensioonidest troonile. Soome ainus valitud kuningas jäi kroonimata ega jõudnud Soome pinnale.
Soome kuningriik ei jäänud kuigi kauaks kestma, kuna see oli seotud riigi Saksa-meelse välispoliitikaga. Saksa suuna lõpu üks märk Soome poliitikas oli kindral Carl Gustaf Emil Mannerheimi valimine riigihoidjaks 12. detsembril 1918, kui eduskund riigihoidja Pehr Evind Svinhufvudi tagasiastumispalve rahuldas.
Riigihoidja Mannerheim kinnitas 17. juulil 1919 Soome uue, vabariikliku põhiseaduse, mille eduskund oli võtnud vastu 21. juunil 1919.
Pronkssiga
pisi|[[Mati Karmini skulptuur "Pronkssiga" Tartu turuhoone ees (juuli 2011)]] "Pronkssiga" on Tartust pärit kujuri Mati Karmini skulptuur Tartu turuhoone ees.
Skulptuuri tellis AS Tartu Turg Tartu turu 70. aastapäeva puhul. Skulptuur paigaldati turuhoone ette 15. jaanuaril 2008 ja avati pidulikult 17. jaanuaril 2008. Skulptuuri maksumuseks kujunes 800 000 krooni.
"Pronkssea" turupoolsel küljel on kujutatud sea tükeldamise skeem, aluse vastasküljel on aga Indrek Hirve luuletus. Skulptuuri jalamil on eestvaates kiri "17. jaanuar – tõnisepäev", taga "Sea austamise püha".
Aremarki vapp
thumb Aremarki valla vapp on Norra Vikeni maakonna Aremarki valla vapp.
Vapp kinnitati 7. novembril 1986.
Vapil on kaks sinist põtra hõbedasel kilbil.
Vapp viitab valla metsarikkusele ja põtrade rohkusele.
Warwickshire
Warwickshire on krahvkond Inglismaa keskosas.
Warwickshire jaguneb 5 omavalitsusüksuseks:
Karmøy vald
Nimi
Vanapõhjakeelne kuju oli Körmt. Arvatavasti on see tuletatud sõnast karmr, mis selles seoses võib tähendada 'kaitse mere eest'. Nime lõpuosa tähendab 'saar' ja oli lisatud hiljem.
Hans Kalm
Hans Kalm VR I/1, VR II/3 (21. aprill (9. aprill Juliuse kalendri järgi) 1889 Taarasaare talu, Kotsama küla, Kõo vald, Pilistvere kihelkond, Viljandimaa Liivimaa kubermang – 1. veebruar 1981 Jyväskylä, Soome) oli Eesti ja Soome sõjaväelane, üks Soome kodusõja ja Eesti Vabadussõja väejuhte.
Karmøy vald
Haldusajalugu
Karmøy vald loodi 1. jaanuaril 1965, kui liideti Koperviki ja Skudeneshavni alev, Skudenesi, Stangalandi ja Åkra vald ning suurem osa Torvastadi ja Avaldsnesi vallast.
Sümboolika
Valla vapp kinnitati 18. aprillil 1975. Punasel kilbil on kujutatud hõbedane romb ja rist. Romb sümboliseerib Karmøy nime, sest saar kaitseb maismaad. Rist sümboliseerib Avaldsnesi kirikut, mis oli keskajal kuninglik kabel. thumb|[[Karmsundi sild ühendab Karmøy saart mandriga]]
Hans Kalm
Elulugu
Hans Kalm sündis 1889. aastal Viljandimaal ning lõpetas Paide linnakooli ning Päivölä põllutöökooli ja Mustiala kõrgema põllutöökooli Soomes.
Soome kodusõjas
pisi|Soome "Põhja Poegade" rügemendi ülem polkovnik Hans Kalm (vasakult neljas) Eesti Vabadussõja ajal Petseris (4. märts 1919)Soome ajaloolane Aapo Roselius uuris oma teoses ''Teloittajien jäljillä. Valkoisten väkivalta Suomen sisällissodassa'' valgete kättemaksuterrorit. Ta tsiteeris oma teoses pealtnägijaid, kes väitsid Kalmi olevat käskinud, et "kõik lastakse maha, naised ka, nad on ju hoorad". Roseliuse jaoks oli Kalm "haruldaselt verine sõjapealik". Tuntuim lugu oli Harmoisteni haigla massimõrv (fi:Harmoisten sairashuoneen joukkomurha), kus patsiendid tapeti otse voodites ja hukati ka kaks Punase Risti alluvuses töötanud sanitari. . Suurem tapatalgu leidis aset Lahti vangilaagris, mida Kalmi rühm valvas ja kus 500 hukatu seas oli umbes 200 naist ja tüdrukut alates 14. eluaastast.
Eesti Vabadussõjas
pisi|303x303px|Hans Kalm aastal 1919. Eesti Vabadussõja algul formeeris H. Kalm Soomes vabatahtlikest Põhja Poegade rügemendi ja jaanuaris 1919 jõudis see üksus Tallinna ja siirdus Lõuna-Eesti rindele. 1919. aasta juulis likvideeris Hans Kalm Põhja Poegade rügemendi.
Hilisem elukäik
Pärast Vabadussõja lõppu siirdus elama Soome.
1922. aastal emigreerus H. Kalm Ameerika Ühendriikidesse, kus aastail 1923-1933 õppis ja tegutses, sai meditsiinidoktoriks ning filosoofiadoktoriks.
Arstiõpingutes keskendus Kalm muu hulgas naturopaatiale (loodusravi), ortopaatiale (õige toitumine) ja osteopaatiale (luuravi). Soomes rajas ta Pyhärantas omanimelise sanatooriumi, kuid sulges oma asutuse 1940. aastal.
Tegevus Jätkusõja ajal
Jätkusõja ajal liitus Soome kaitsejõududega ja rajas Naarajärvile sõjavangilaagri, mille ülem ta mõnda aega oli, kuid suunati sakslaste poolt paari kuu pärast Saksamaale vangilaagrite toidu- ja tervishoiualasele koolitusele. 1943. aastal saabus Soome tagasi.