cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Metaani oksüdeerivad bakterid
Tüüp II
II tüübi metanotroofid kuuluvad alfaproteobakterite klassi, Methylocystaceae sugukonda. Nemad kasutavad süsiniku assimileerimiseks seriini biosünteesirada. Neile on veel iseloomulik sisemembraanide süsteem, millel toimub metaani oksüdeerimine. Kasvavad eelistatult keskkondades, kus metaani kontsentratsioon on suhteliselt kõrge ning hapniku kontsentratsioon madal. Metaani oksüdeerivad nad metanaaliks, mis seriini sünteesirajas kombineerub glütsiiniga ning moodustub seriin. Seriini saab muuta glütseeraldehüüdiks ning seda omakorda erinevateks orgaanilisteks molekulideks.
II tüüpi metanotroofidel on metaani monooksügenaas vaba, mitte membraaniseoselise ensüümina.
Anaeroobsed tingimused
Metaani oksüdeerumine toimub ka merelistes anaeroobsetes tingimustes. Seda viivad läbi arhed, kes kasutavad terminaalse elektronaktseptorina hapniku asemel sulfaati. Hinnanguliselt vastutavad anaeroobsed metanotroofsed arhed ligikaudu 90% ookeanide toodetud metaani tarbimise eest. Nad elutsevad ookeanipõhja spetsiifilises piirkonnas, nn sulfaadi-metaani üleminekupiirkonnas. Selliseid piirkondi leidub kõikides anoksilistes ehk väga piiratud hapnikukontsentratsiooniga veekeskkondades.
Reaktsiooni üldvalem:
CH4 + SO4-- + Ca++ --> CaCO3 + H2S + H2O.
Reaktsiooni tulemusena tekib ka kaltsiumkarbonaat, mis deponeerub kihina veekogu põhjasettes. Kõige arvukamalt võib selliseid arhesid leida aktiivselt metaani eritavate mudavulkaanide pinnasettest ning samuti ookeanipõhja piirkondadest, kus metaan esineb klatraadina. See on tahke ühend, mis tekib metaani molekulide tungimisel vee kristallvõre tühikutesse. Sellisel viisil on võimalik kompaktselt säilitada väga suurt hulka gaasi.
Anaeroobsed metanotroofsed arhed ei ole monofüleetiline rühm. Sinna kuuluvad arhede riigi sees kolm klastrit liike ning organismid ei ole isegi klastrisiseselt omavahel kuigi sarnased.
Metanotroofid ja kliima soojenemine
Metaani oksüdeerivad bakterid on tähtis lüli globaalses metaaniringes. Metaan on anaeroobsetes tingimustes väga stabiilne molekul ja oluline vaheühend orgaanilise aine mineraliseerumises. Kui seda ei oksüdeerita bakterite poolt, vabaneb metaan anaeroobsetest keskkondadest atmosfääri, kus käitub kasvuhoonegaasina. Võrreldes süsihappegaasiga on metaani atmosfääris koguseliselt vähem, kuid molekuli kohta adsorbeerib metaan kümnetes kordades rohkem infrapunavalgust ning selle panus kasvuhooneefekti võimendamisse on suurem. On hinnatud, et mikrobioloogilised protsessid põhjustavad 85% iga-aastasest ülemaailmsest metaaniproduktsioonist ja 60% selle kasutamisest.
Biotervendus
Metanotroofe kasutatakse ära nende omaduse tõttu detoksifitseerida teatud saasteaineid, nagu klooritud süsivesinikke ja muid halogeeniühendeid. Nende võime kasvada väga mitmekesistes keskkondades ja nende suur arvukus muudab metanotroofid atraktiivseks uurimisvaldkonnaks biotervenduse vallas. Saastajamolekulide taandamine metanotroofide poolt on võimalik tänu metaani monooksügenaasi aktiivsusele. Lagundamise kiirus ja lagundatavate ühendite mitmekesisus sõltub MMO esinemisvormist – vaba sMMOd ekspresseerivad bakterid (tüüp II) suudavad lagundada suuremat hulka erinevaid ühendeid ning seda suurema kiirusega. Metanotroofide kasutamine saasteainete kahjutustamiseks looduslikes keskkondades on perspektiivikas ala, kuna pakub vahendeid kasvava keskkonnaprobleemi leevendamiseks. Selliseks bakteriks on näiteks Methylococcus capsulatus.
Puka
Puka on Valgamaal Otepää vallas asuv alevik.
Sisseütlev kääne nimest Puka on Pukasse või Pukka.
Pukale lähimad külad olid kirdes Komsi, kagus Kibena, edelas Ruuna ja loodes Kolli.
Alevikus on raudteejaam, raamatukogu, rahvamaja, põhikool, kauplus, apteek, kohvik ning alevi lähedal vabakogudus ja kalmistu.
Puka sai nime Puka mõisa järgi, mis kuulus Sangaste valda ja tänapäeval jääb Plika külla.
Selle mõisa omanik oli 16. sajandil Thomas Bock. Saksa keeles tähendab Bock või Buck sikku või sokku. Selline varieerumine on andnud nii saksa kui eesti keelde nimevariante, kus teine täht on o või u. Lõpuks kinnistus saksa keelde o-ga variant Bockenhof, eesti keelde u-ga variant Puka. Mõlemad nimed tulevad mõisniku perenimest.
Puka alevik hakkas tekkima alles 19. sajandi teisel poolel raudteejaama ümber.
Pukas sündis arhitekt Georg Hellat (1870–1943).
1. mail 1897 sõitis Pukast 3 km põhja pool sõjaväerong rööbastelt maha. Hukkus 58 inimest ja 44 sai raskelt vigastada.
Pukas on filmitud filmi "Sügis" materjali.
Trójmiasto
pisi|Trójmiasto asendikaart Trójmiasto ('kolmiklinn') on linnastu Poola põhjaosas Gdański lahe edelakaldal, kuhu kuuluvad Gdańsk, Gdynia, Sopot ning nende ümbruse linnastunud alad (nt Gdyniast põhja poole jäävad vallad Wejherowo, Reda ja Rumia, mida kutsutakse Väikeseks Trójmiastoks, ning Gdańskist lõunas asuv Tczewi vald). Linnastu nimi on mitteametlik.
Linnastu pindalaks hinnati 2004. aastal 538 km² ja elanike arvuks 1,1 miljonit.
Linnastu suuremad linnad elanike arvult:
Võlaõigus
Võlaõigus on kontinentaaleuroopa õigussüsteemides eraõiguse haru, mis reguleerib võlasuhteid.
Võlaõigus jaguneb lepinguõiguseks ja lepinguväliste võlasuhete õiguseks. Eestis reguleerib mõlemat võlaõigusseadus.
Meistriliiga 2002
Meistriliiga 2002 võitis ja tuli seega 2002. aastal Eesti jalgpallimeistriks Tallinna FC Flora.
Liigatabel
1Maardu FC Levadia muutis 2003. aasta hooaja nimeks Tallinna FC Levadia. 2Tallinna FC Levadia muutis 2003. aasta hooaja lõpus nimeks Tallinna FC Levadia II. 3Tallinna FC TVMK kvalifitseerus võites Eesti karikavõistlused.
Hooaja 1. pool
1Kodu meeskond on vasakus tulbas. Värvid: Roheline = Kodu meeskonna võit; Kollane= viik; Punane = võõrsil meeskonna võit.
Hooaja 2. pool
1Kodu meeskond on vasakus tulbas. Värvid: Roheline = Kodu meeskonna võit; Kollane= viik; Punane = võõrsil meeskonna võit.
Ines Aru
pisi|Ines Aru 1993. aastal Ines Aru (aastani 1969 Ines Parker; sündinud 1. juulil 1939 Tallinnas) on eesti näitleja.
Ta lõpetas 1957. aastal Tallinna Kultuurhariduskooli ja 1961. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri I lennu.
Ines Aru töötas aastatel 1961–1963 Ugala teatris, 1963–1964 Vanemuise teatris, 1964–1965 Filharmoonias, 1965–1973 Rakvere Teatris ja 1980–1994 Vanalinnastuudios. Alates aastast 1994 on ta olnud vabakutseline näitleja.
Aastatel 1973–1980 oli Tallinna Pedagoogilise Instituudi lavakõne õppejõud.
Isiklikku
Ines Aru isa Martin Johannes Parker (1906–1941) ja ema Leena Laid-Parker (1902–1942) olid kommunistlikud aktivistid. Nad mõlemad arreteeriti 1920. aastatel Eesti Vabariigis töölisliikumisest osavõtjatena ning mõisteti sunnitööle, millest vabanesid 1938. aasta amnestiaga. Pärast vabanemist vanemad abiellusid ning neil sündis veel enne sõja algust tütar, kes sai nime Inez Inessa Armandi järgi. Teise maailmasõja ajal evakueeriti Ines koos ema ja vanaemaga 1941. aasta juulis Venemaale Samara oblastisse Kinelisse Uurali mägedesse. Sama aasta augustis järgnema asunud isa hukkus evakueerimislaeval. Järgmise aasta talvel suri ema 40-aastaselt vanglas saadud tuberkuloosi. Vanaema koos Inesega naasis Tallinna.
Ines abiellus 1960. aastal Kaarel Aruga. Neil on kaks last: tütar Assol ja poeg Käärt.
Leidissoo looduskaitseala
thumb|354x354px|Sendri soo Leidissoo looduskaitsealal Leidissoo looduskaitseala on kaitseala Läänemaal Lääne-Nigula vallas Vanaküla, Höbringi, Keedika, Soolu, Jalukse, Nõmmemaa ja Variku külas. Selle pindala on 8177,6 ha. Kaitseala geograafilised koordinaadid on. Kaitseala asutati aastal 2002. Kaitseala on arvatud ka Natura-alade Suursoo-Leidissoo linnuala ja Suursoo-Leidissoo loodusala koosseisu. Kaitseala läbivad või sellel asuvad järgmised veekogud: Nõva jõgi, Höbringi oja, Sendri järv. Enamik Leidissoo kaitseala territooriumist on soostunud, kuid leidub ka puisniite, niite. Tähtsamad sood ja rabad on Sendri soo, Leidissoo ja Musa raba.
Vööndid
Leidissoo looduskaitseala keskkonnaregistri kood on KLO1000263.
Tallinna Linnahall
350px|pisi|Vaade Linnahallile merelt loodesuunalt 2018. 350px|pisi|Tallinna Linnahall 2023. aastal Tallinna Linnahall on Tallinnas mere ääres asuv kontserdisaali, jäähalli, sadama ja kohvikute ning teiste ruumidega ehitis.
Hoone algne nõukogude aegne nimetus oli V. I. Lenini nimeline Tallinna Kultuuri- ja Spordipalee.
Ehitamine ja nõukogude periood
Tallinna Kultuuri- ja Spordipalee valmis oodatult Moskva 1980. aasta suveolümpiamängudeks. Seal asus tööle 540 inimest. Esimene üritus oli Eesti NSV 40. aastapäeva tähistamine. Suures saalis oli algselt 6000 plastmassistet, mis vahetati välja 4200 pehme istme vastu.
1981. valmis ka estakaadi alla rajatud 3000 vaatajakohaga jäähall, kus hakati korraldama hokimänge, muid spordiüritusi, moedemonstratsioone ja kontserte. Sellest sai harrastus-uisutajate meeliskoht.
Hoone pälvis biennaali Interarh-83 Grand Prix ja Rahvusvahelise Arhitektide Liidu presidendi kuldmedali ja preemia ning 1984. aastal NSV Liidu riikliku preemia, mistõttu arvati ehitis ka muinsuskaitseobjektide nimekirja.
1985. aastal valmis spetsiaalselt Linnahalli jaoks Enn Põldroosi poolt kujundatud eesriie „Inimeste elu”, mida peeti tol ajal maailma suurimaks gobelääniks.
1988. aastal nimetati hoone V. I. Lenini nimeliseks Tallinna Linnahalliks.
Linnahall oli ainus Nõukogude perioodil kerkinud mereäärne avalik objekt. Seetõttu omas Linnahall nii kultuurilist kui linnaruumilist tähtsust.
Pärast Eesti taasiseseisvumist 1991
1991. aastal (tõenäoliselt juba enne Eesti taasiseseisvumist 20. augustil) kustutati Tallinna Linnahalli nimest V. I. Lenini nimetus.
Hoone merepoolsel küljel asus 1990-ndail populaarne saloon-ööklubi "Lucky Luke", hiljem "Poseidon". Linnahallis tegutses sadama baasil alates 1995. a reisilaeva ettevõtte Linda Line Express. Linnahallis tegutses muuhulgas ka kohvik Nord Cafe.
pisi|Linnahall 2006. Linda Line [[tiiburlaev sadamas.]]
Linnahalli kompleks tunnistati kultuuriministri 18. augusti 1997 määrusega nr 55 kultuurimälestiseks. Muinsuskaitseseaduse § 27 lg 2 kohaselt on kinnistu võõrandamise korral selle ostueesõigus Eesti Vabariigil.
1998. aastal tõdeti, et Linnahall vajab hädasti remonti. Jäähalli katus laskis vett läbi ja istmed on saanud kannatada nii läbijooksu kui vandalismi tõttu. Valgus- ja tehnikapark, jäähalli jahutusseadmed ning 120 km torustikku vajas uuendamist. Linnahalli lava püsis aga endiselt ajutistel puittaladel. Päästeamet tegi linnahalli juhtidele ettekirjutusi. Linnahall töötas väikese kasumiga, kuid piletirahast maja remontida polnud võimalik. Üle poole rendipindadest oli samas kasutamata. Abilinnapea Peeter Kreitzbergi sõnul oli linnahall juba ehitusena on äärmiselt ebaõnnestunud ja linna seisukohast pole sellel ka kontserdipaigana mõtet.
21. juulil 2003 tehti kinnistusraamatusse sissekanne, mille alusel kuulub Tallinna linnahalli kinnistu Tallinna linnale.
Jaanuaris 2004 tutvustas AS Amhold linnavalitsusele enda koostatud ehitustehnilist ekspertiisi, kus väideti, et linnahall on projekteerimis- ja ehitusvigade ning hooldamatuse tõttu avariiohtlikus seisus. Kontserdihoone rekonstrueerimine maksaks ligi 450 miljonit krooni.
Plaanid 2009 ja sulgemine
16. aprillil 2009 kinnitas Tallinna Linnavolikogu otsuse, et Tallinna linn Linnahalli omanikuna annab Tallinn Entertainment LLCle, mille asukoht on New Castle Delaware'i osariigis USAs, (esindaja Ronald S. Lauder), õiguse kasutada Tallinnas Linnahalli all ja ümbruses asuvaid kinnistuid aadressidel Mere puiestee 20, Mere pst 20C, Mere pst 20d, Mere pst 20E, Logi tn 7, Logi tänav 9, Mere pst 18, Mere pst 20B ja Logi tänav lõik T‑2 selleks, et neil renoveerida olemasolevaid ehitisi ja rajada uusi. USAs asuv ettevõte pidi tegutsema 99 aastat kestva hoonestusõiguse seadmise lepingu alusel. Esimeses etapis plaaniti Linnahall ümber ehitada. Kontserdisaal plaaniti renoveerida, et seal saaks kontserte korraldada. Aadressidele Logi 7, Logi 9 ja Logi tänav T‑2 ehitada hotell, mis ühendada ehituslikult Linnahalli hoonega. Rajada konverentsikeskus, parkimiskohad, rannapromenaad, sadam. Volikogu otsuses kinnitati maksimumtasud, mis on esimeses osas 40 miljonit Eesti krooni ja alates viiendast kuni 99 aastani 10 miljonit Eesti krooni aastas. Miinimumtasu otsuses ei olnud. Jäähalli renoveerimist otsuses ei mainitud.
Tallinna Linnahalli Aktsiaseltsi nõukogu esimehe Kaia Jäppineni eestvedamisel toimus 28. oktoobril 2009 nõupidamine, kus otsustati erinevate kommunaalmaksude ja koondamishüvituste maksmine. Aktsiaselts sulges renoveerimise eesmärgil alates 1. jaanuarist 2010 kontserdihalli ning jätkas tegevust linnahalli ruumide üürileandjana. Linnahalli viimasteks külalisteks oli 27. detsembril 2009 rahvas, kes tähistas Looduse Omnibussi 1000. loodusretke ja Eesti looduskaitse 100. aastapäeva. Juba 23. mail 2009 oli suletud ka jäähall.
2010. aasta augustis avaldati ajakirjanduses andmed, mille kohalselt oli Ungari õiguskaitseorganitel kava ülekuulata Ronald S. Lauder, seoses tema eelneva majandustegevusega, kuna Ungaris Sukoró linnas asuv maa, mille peale Lauderi kasiinot planeeritakse, erastati eelmise valitsuse ajal illegaalselt, põhjustades riigile suure kahju.
Plaanid 2014
2014. aastal plaaniti Linnahalli rekonstrueerimine lõpetada 2018. aasta suvel. Aastal 2014 seadis abilinnapea Taavi Aasa sõnul Tallinna linnavalitsus eesmärgiks linnahall 2018. aastaks renoveerida ning tekitada sinna konverentsikeskus, mille jaoks otsitakse parasjagu investoreid. Kuna hoone on muinsuskaitse alune, peab hoone põhifunktsioon jääma samaks, mis tähendab, et ka kontserdisaal taastatakse. Tallinna Sadam oli varem hoone kohta huvi üles näidanud, kuid hiljem ütles selle juhatuse esimees Ain Kaljurand, et huvi pole mitte linnahalli, vaid üldise sadamapiirkonna arenduses.
Plaanid 2017
pisi|Linnahall maa poolt ja soditud seinad 2017. 2017. aasta aprillis plaanis valitsus eelarvestrateegiaga eraldada järgneva kahe aasta jooksul 40 miljonit eurot halli renoveerimiseks ja lisaks lubas rahaliselt kordategemisse panustada Tallinna linn.
Aprillis 2017 teatas Tallinna tegevlinnapea Taavi Aas, et käes on "ajalooline võimalus" Linnahalli kordategemiseks, kuna lisaks linnapoolsele rahastusele eraldas ka Vabariigi Valitsus eelarvestrateegiaga 40 miljonit eurot halli renoveerimiseks. 19. mail nimetas Tallinna Linnahalli ASi nõukogu juhatuse liikmeks Kaia Jäppineni.
Arhitektuur
Linnahalli arhitektid on Eesti Projektis töötanud Raine Karp ja Riina Altmäe, sisearhitektid Ülo Sirp ja Mariann Hakk.
Hoone rajamisel oli eesmärgiks säilitada merelt avanev vaade Vanalinna siluetile. Kuna hoone rajamise ajal ei saanud kaotada sadamasse viivat raudteeharu, toimis hoone ka raudteesillana jalakäijatele.
Linnahalli plaaniskeem on ratsionaalne ja selge ning hoone arhitektoonika lihtne ja suursugune. Plaanilise lahenduse inspireerijaks ja mõjutajaks on olnud alles jääv sadamaraudtee, mille ületamiseks oli vaja teha jalakäijate estakaad. See andis hoonele venitatud teljelisuse ja trepid jalakäija viimiseks kõrgemale sisenemistasandile. Kõrgemal tasandil asuvad vaateplatvormid ja üle katuse viivad käiguteed, kust saab pilguga haarata merepanoraami või vanalinna siluetti. Monumentaalset ja jõulist arhitektuuri pehmendab hästi proportsioneeritud astmeline vertikaalliigendus ja murunõlvad hoone külgedel. Hoone suletus ja muruga kaldpindadeks maskeeritud seinad tekitavad seose lähedal asuvate Rootsi-aegsete bastionidega. Linnahalli suursugune arhitektoonika loob kõrvutusi Babüloni tsirkuraatide ja Mehhiko päikesepüramiididega.
Laser
Sõna "laser" on akronüüm, mis tuleb ingliskeelsetest sõnadest light amplification by stimulated emission of radiation, mis otsetõlkes tähendab valguse võimendamist stimuleeritud kiirguse kaudu. Pakutud on ka eestipärast sarnassõna "kõssa" ehk kiirguse õhutamine sunnitud siirete abil, kuid seda pole omaks võetud.
Laserikiirgust eristab muudest valgusallikatest tugev ajaline ja ruumiline koherentsus. Ruumiline koherentsus väljendub selles, et laserikiir saab olla väga väikese läbimõõduga. Seetõttu saab laseri kiirgust fokuseerida punktiks, et saavutada väga suuri kiiritustihedusi. Ruumiline koherentsus tähendab ka seda, et laserikiir on väga väikese hajuvusega, mistõttu seda saab kasutada pika vahemaa tagant.
Ajalise koherentsuse tõttu on laserikiirel (erinevalt teistest valgusallikatest) suhteliselt pikk koherentsuse teepikkus, mis tähendab, et piki kiirt on valguse laine faas korreleeritud üsna pika vahemaa taha (~30 cm).
Enamikust laseritest ei välju puhas ühe lainepikkusega valgus, vaid väljuvas valguses on mitu "moodi", millest igaühel on oma lainepikkus. Tihti on moodid ka erineva polarisatsiooniga. Ja kuigi ajaline koherentsus tähendab ka monokromaatsust, on olemas lasereid, mis kiirgavad korraga mitmel lainepikkusel või lausa laias spektrivahemikus.
Lasereid kasutatakse peamiselt kauguste ja nurkade mõõtmiseks, laevade, lennukite ja rakettide kiiruse ja liikumissuuna määramiseks, keevitamiseks, kõvade ja raskesti sulavate materjalide lõikamiseks, plasma kuumutamiseks (kuni temperatuurini 20106 K), spektroskoopias, holograafias ja kirurgias.
Ehitus
Laseri tööks on vaja aines (seda nimetatakse töötavaks aineks) luua olukord, kus suuremale energiale vastavatel tasemetel on rohkem elektrone kui väiksemale energiale vastavatel tasemetel. Elektronide niisugust jaotust nimetatakse pööratud jaotuseks. Ergastatud aatomite indutseeritud üleminekul kõrgemalt energiatasemelt madalamale tekib kiirgus, mis on indutseeriva kiirgusega identne nii lainepikkuse, levimissuuna, polarisatsiooni kui ka faasi poolest. Sellepärast on tekkiv kiirgus ergastamisviisist sõltumatult koherentne.
pisi|Põhiosad: 1. Optiliselt aktiivne keskkond 2. Energia pöördhõive loomiseks 3. Peegel 4. Poolpeegel 5. Laserikiir Laseri põhiosa on peeglite vahele paigutatud pöördhõive seisundis keskkond. Lihtsaimal juhul liigub valgus optiliselt aktiivses keskkonnas edasi-tagasi, kusjuures üks peeglitest on osaliselt läbipaistev, mille kaudu laserikiir laserist väljubki.
Sobiva lainepikkusega valgus võimendub optiliselt aktiivses keskkonnas. Peeglite tõttu läbib valgus võimendavat keskkonda korduvalt ja seetõttu võimendub mitu korda. Osa valgusest läbib poolpeeglit ning väljub laserikiirena.
Heino Arus
Heino Arus (29. detsember 1931 Viljandi – 11. november 1998 Viljandi) oli eesti näitleja.
Rollid Ugalas
1958–1959 1960–1961 1961–1962 1962–1963 1963–1964 1964–1965 1965–1966 1966–1967 1967–1968 1968–1969 1969–1970 1970–1971 1974–1975 1975–1976 1976–1977 1977–1978
Laser
Ehitus
Selleks, et võimendavas keskkonnas püsiks pöördhõive, on sinna vaja pidevalt energiat juurde anda. Seda protsessi nimetatakse pumpamiseks. Põhiliselt kasutatakse pumpamiseks elektrivoolu või mingi muu lainepikkusega valgust (mis võib tulla ka teisest laserist).
Laserite liigid
pisi|Töötav laser pisi|Laseri suurus võib suurtes piirides varieeruda. Üleval mikroskoopiline dioodlaser (pooljuhtlaser), all teaduseksperimentideks kasutatav jalgpalliväljakusuurune neodüümklaaslaser Lasereid liigitatakse pumpamise viisi, töötava aine, resonaatori ehituse ja töörežiimi järgi. Pumpamise viisiks võib olla optiline pumpamine, elektronergastus ja keemilised reaktsioonid, aga leidub muidki võimalusi. Töörežiimi järgi eristatakse alalis- ja impulsslaserit. Töötava aine põhjal eristatakse gaas-, vedelik-, pooljuht- ja dielektriklasereid.
Selles artiklis käsitletakse põhiliselt liigitust töötava aine põhjal.
Gaaslaser
Gaaslaserile on omane kiirguse suur monokromaatilisus, lainepikkuse stabiilsus ja kiirtekimbu väike hajumisnurk. Gaaslaserid saavad töötada nii pidevas kui impulssrežiimis.
Kõige võimsamate gaaslaserite hulka kuulub gaaslahenduslaser. Selles töötav aine on süsinikdioksiidi ja lämmastiku segu ning pööratud jaotuse tekitab gaaslahendus. Sellise laseri võimsus on pidevrežiimis kuni 10 kW, aga impulssrežiimis kuni 10 GW.
Gaasidünaamilises laseris on töötavaks aineks süsinikdioksiid ja pööratud jaotuse tekitab soojuse juurdevool. Pidevrežiimis töötava gaasidünaamilise laseri kasutegur on umbes 1% ja võimsus umbes 100 kW.
Gaaslaserites saab olenevalt laseri eesmärgist kasutada paljusid gaase. Heelium-neoonlaser saab töötada paljudel lainepikkustel, aga enamasti kasutatakse lainepikkust 633 nm. Heelium-neoonlaser on odavuse ja hea koherentsuse tõttu populaarne teaduseksperimentides. Süsinikdioksiidlaserid suudavad infrapunastel lainepikkustel koondada ühte punkti sadu vatte energiat. Seetõttu kasutatakse neid tööstuses laserlõikamises ja -keevitamisel. Süsinikdioksiidlaseri kasutegur on tavatult suur: üle 10%. Argoon-ioonlaser suudab töötada mitmel lainepikkusel vahemikus 351–528,7 nm, kusjuures ta võib kiirata mitmel lainepikkusel korraga.
Dielektriklaser
Dielektriklaseri ehk tahkislaseri keskne komponent on kristall või klaas, mida on ioonidega rikastatud, et keskkonnas oleks vajalikud energiatasemed. Näiteks esimene toimiv laser oligi rubiinlaser, kus kasutati rubiini, mis olemuselt on kroomiga rikastatud korund. Pöördhõive tekib sel juhul lisandis, rubiini korral kroomis. Selleks, et tahkislaseris saavutada pöördhõivet, pumbatakse kristalli valgusega, mille lainepikkus on lühem laseri lainepikkusest.
Tahkislaseriks loetakse kristalli või klaasi kasutavad laserid, aga pooljuhtlasereid (laserdioode) tahkislaseriks ei loeta, sest neid pumbatakse elektrivoolu abil.
Dielektriklaseritele on iseloomulik impulsside ülilühike kestus (1–10 ps), nende väike kordumissagedus ja ülisuur võimsus (maksimaalselt 1–10 TW). Selliste laserite kasutegur on väga pisike, umbes 1, aga impulsi erienergia võib olla mõni J/cm³.
pisi|Laseri täpid (650, 532, 405 nm) Neodüüm on levinud lisand mitmes laserkristallis, näiteks Nd:YVO4, Nd:YLG ja Nd:YAG. Kõik need laserid annavad võimsat infrapunakiirgust lainepikkusega 1064 nm. Seetõttu kasutatakse neid laserkeevituses ja -lõikamises, spektroskoopias ja värvlaserite pumpamiseks.
Kõige rohkem kasutatakse rubiin- ja neodüümklaaslasereid. Viimaste võimsus on kuni 10 ps kestva impulsi korral kuni 1 TW.
Tahkislaserites kasutatakse tihti sageduse kordistamist. Teise, kolmanda või neljanda harmooniku tekitamisega on võimalik saada 532 nm (rohelist), 355 nm või 266 nm (ultravioletset) valgust. Eredates laserosutusseadmetes kasutataksegi seda tüüpi rohelist tahkislaserit.
Üterbium, holmium, tuulium ja erbium on ülejäänud levinud lisandid. Üterbiumi kasutatakse näiteks sellistes kristallides nagu Yb:YAG, Yb:KGW, Yb:KYW, Yb:SYS, Yb:BOYS ja Yb:CaF2, mis töötavad enamasti lainepikkustel 1020–1050 nm. Yb:YAG laseritega saab saavutada suuri võimsusi ülilühikestes impulssides. Holmiumiga rikastatud YAG kristallid kiirgavad 2097 nm lainepikkusel, mis neeldub tugevalt kudedes. Ho-YAG laserid töötavad enamasti impulssrežiimis ning neid kasutatakse peamiselt meditsiinis, näiteks vähirakkude või neerukivide lõhkumiseks.
Titaaniga rikastatud safiiriga töötavad laserid annavad hästi reguleeritavat infrapunast valgust, mida kasutatakse spektroskoopias.
Tahkislaserites tuleb arvestada, et kõik pumpamisenergia ei lähe pöördhõive hoidmiseks (osa sellest läheb soojuseks). Kui kristallil on suur soojusoptiline koefitsient (dn/dT), siis tekib seal muutuva murdumisnäitaja tõttu efektiivsuse langus, samuti väheneb kvantsaagis. Nende probleemide lahendamiseks kasutatakse erilist tüüpi laserit, dioodpumpamisega (õhukest) ketaslaserit. Soojuslike efektide vältimiseks on võimendava keskkonna diameeter palju väiksem pumpava kiire diameetrist. Nõnda on temperatuuri gradient materjalis ühtlasem. Sellist tüüpi laseritega on saavutatud võimsusi kilovati suurusjärgus.
Kiudlaserid
Tahkislaserit või laservõimendit, kus valgust juhitakse mööda ühemoodilist kiudu, nimetatakse kiudlaseriks. Valguse kius hoidmine võimaldab teha väga pikki võimendavaid keskkondi, kus on paremad tingimused jahutamiseks, kuna kiul on pindala ja ruumala suhe tunduvalt suurem. Lisaks sellele vähendavad kiud soojuslikke häireid. Sellistes laserites kasutatakse lisanditena enamasti erbiumi ja üterbiumi ioone.
Kiudlasereid tehakse enamasti topeltkattega kiududega. Seda tüüpi kiududel on südamik ja selle peal kaks katet. Materjalide murdumisnäitajad on valitud nii, et kiu südamik käitub ühemoodilise kiuna, mille kaudu laserikiir väljub, ja välimine kattekiht käitub mitmemoodilise kiuna pumpava laseri jaoks.
Kiudlaserite võimsusele seavad piiri optilised mittelineaarsused, mis hakkavad esile tulema, kui valguse elektriväli piisavalt suureks muutub. Mittelineaarsed mõjud võivad segada laseri tööd ja isegi kiudu kahjustada.
Pooljuhtlaserid
pisi|Laser Pooljuhtlaserid on dioodid, mida pumbatakse elektriliselt. Aukude ja elektronide rekombinatsioon tekitab optilise võimenduse. Peegeldumine kristalli otstelt tekitab kristallist optilise resonaatori (samas võib resonaator olla kristallist väljaspool).
Pooljuhtlaserites kasutatakse töötava ainena näiteks galliumarseniidi GaAs, kaadmiumsulfiidi CdS, indiumarseniidi InAs või tsinksulfiidi ZnS.
Injektorlaseris tekib pööratud jaotus pn-siirdel. Tema võimsus on temperatuuril 4 K pidevrežiimis kuni 10 W, aga toatemperatuuril impulssrežiimis 100–150 W.
Elektronikimbuga ergastatava pooljuhtlaseri keskmine võimsus on umbes 1 W, aga tippvõimsus võib olla isegi 1 MW.
Pooljuhtlaserid võimaldavad tekitada kiirgust peaaegu kogu nähtavas ja sellele lähedases infrapunases spektriosas lainepikkustel 375–1800 nm. Samas on suudetud teha laserdioode lainepikkusega üle 3 µm. Nõrku laserdioode kasutatakse näiteks laserprinterites ja CD/DVD-lugerites. Laserdioode kasutatakse ka teiste laserite optiliseks pumpamiseks. Suure võimsusega laserdioode kasutatakse tööstuses lõikamiseks ja keevitamiseks.
Ränilaserite arendamine on oluline optiliste arvutite loomiseks. Kuna räni on integraallülituste põhimaterjal, siis ränilaserid lubaksid ehitada optilisi ja elektroonilisi ühendusi samale kiibile. Räni ebasoodsate omaduste tõttu on ränilaseritega aga palju probleeme. Samas on viimasel ajal loodud ränihübriidlasereid, kus laseris kasutatakse nii räni kui ka mingit muud pooljuhti, näiteks indium(III)fosfiidi või gallium(III)arseniidi. Mõlema materjali abil on ränist võimalik saada koherentset valgust. Teine võimalus ränilaserite saamise jaoks on raamanlaser, mis kasutab raamanhajumist.
Pooljuhtlaseritel on väga suur kasutegur, mis läheneb 100%-le. Nad on väikeste mõõtmetega ja häälestatavad ning nende kiirgus on moduleeritav. Nende väljundsignaali spekter on aga võrdlemisi lai ja kiirtekimbu hajumisnurk küllalt suur. Peale selle vajavad nad jahutamist.
Vedeliklaserid
Vedeliklaseritel on kitsas kiirguse lainepikkuse vahemik. Nende eelis on asjaolu, et töötavat ainet jahutab konvektsioonist põhjustatud ringlus. See võimaldab vedeliklaseri impulsienergiat tunduvalt suurendada.
Laseri kasutusalad
pisi|Katsetused laseriga
Teadus
Teaduses leitakse laseritele palju kasutust:
Spektroskoopia
Enamik lasereid on loomupäraselt puhta valguse allikad. Nad suudavad tekitada väga ühevärvilist (s.o. ühesuguse sagedusega) ja spetsiifilise lainepikkusega valgust. Just selle omaduse tõttu on laserid väga kasulikud spektroskoopias. Suure intensiivsusega valgust väikese kollimeeritud kiirena saab kasutada mittelineaarse optilise efekti tekitamiseks, mis võimaldab kasutada tehnikaid nagu näiteks Ramani spektroskoopia. Lisaks saab laserite põhjal luua ekstreemselt tundlikke molekulaardetektoreid, mis võimaldavad mõõta kontsentratsioone ppt-tasemel (parts per trillion, ’osakest triljoni kohta’). Laseritel saavutatavate suurte võimsustiheduste tõttu on võimalik osa aine proovist aurustada ja sellest tekkinud plasma spektroskoopilisel mõõtmisel aine koostisosi tuvastada. Seda tehnikat nimetatakse laserindutseeritud plasma spektroskoopiaks.
Fotokeemia
Mõned laserisüsteemid võimaldavad tekitada ekstreemselt lühikesi valgusimpulsse, mille pikkus ulatub piko- või isegi femtosekunditeni(10−12 – 10−15 sekundit). Selliseid impulsse saab kasutada keemiliste reaktsioonide alustamiseks ja analüüsimiseks. Seda tehnikat nimetatakse fotokeemiaks. Lühikeste impulsside abil saab jälgida reaktsiooni väga suure ajalise resolutsiooniga, mis võimaldab avastada lühikese elueaga vahepealseid molekule. Sellest meetodist on eriti kasu biokeemias valkude funktsiooni ja ehituse analüüsimisel.
Interferomeetria
Laserite omadust väljastada kitsast, koherentset valguskiirt kasutatakse paljudes interferomeetria tehnikates. Kasutades poolläbipaistvat reflektorit, saab kiire jaotada kaheks osaks ning nende hilisemal kokkuviimisel analüüsida nende teekondade erinevusi. See tehnika võimaldab mõõta eriti täpselt vahepikkuste või keskkondade erinevusi.
Termotuumareaktsioon
Kasutades väga kompleksseid ja võimsaid laserite ja optiliste võimendite süsteeme, on võimalik tekitada ülilühikesi väga suure energiaga valgusimpulsse. Nende impulsside abil kiiritatakse triitium-deuteerium haavlit kõigist võimalikest suundadest, lootes, et sissepoole suunatud jõud suudavad käima lükata termotuumareaktsiooni. Seda tehnikat nimetatakse inertsiaalselt alal hoitud termotuumareaktsiooniks. Tänaseni pole suudetud veel reaktsioonist saada rohkem energiat kui selle alustamiseks kulub, kuid uurimine jätkub.
Militaartehnoloogia
Sõjaotstarbel kasutatakse lasereid kauguste või sihtmärgi määramiseks, kaitsemeetmeteks, kommunikatsiooniks ja suunatud energia relvadeks.
pisi|USA mereväe laserrelvasüsteem – KTM prototüüp
Kaitsemeetmed
Kaitsemeetme süsteemid ulatuvad kompaktsetest väikese võimsusega infrapuna vastumeetmetest suure võimsusega lennukitele paigaldatud laseriteni. Infrapuna vastumeetme süsteemid kasutavad lasereid, et soojust jälitavate õhutõrje rakettide sensorisüsteeme segadusse ajada. Suure võimsusega laserisüsteeme kasutatakse kaugmaarakettide hävitamiseks kiirendusfaasis. Sellistes süsteemides kasutatakse tavaliselt keemilisel reaktsioonil põhinevat laserit. Üheks näiteks on arendatav MTHEL (Mobile Tactical High-Energy Laser), millest oodatakse välipaigaldatavat süsteemi, mis suudab radariga jälitada suurtükituld ja tiibrakette ning need hävitada võimsa deuteeriumfluoriidlaseriga.
Teiseks laseri kaitseks kasutamise näiteks oleks SDI (Strategic Defense Initiative) projekt hüüdnimega "Tähesõdade programm" ("Star Wars") ja sellele järgnevad projektid. Projekti eesmärgiks oli kasutada maapealseid või kosmoses paiknevaid laserisüsteeme, et hävitada kaugmaarakette. Sellise süsteemi kasutamise ja juhtimisega tekkis aga mitmeid probleeme, eriti rakettide hävitamisega just kiirendusfaasis, mis oleks kõige sobivam hetk. See eeldaks laseri pikka teekonda läbi atmosfääri, mille korral tekib suuri probleeme optilise murdumise ja hajumisega, mis muudavad laseri sihtimist palju keerulisemaks ja vähendavad selle efektiivsust.
pisi|Lasersihik sõduri relval
Sihtimine
Väikese võimsusega laserit kasutatakse tarkade relvasüsteemide juhtsüsteemides. Kas lennukist või jalaväe poolt suunatakse sihtmärgi poole laserikiir, mille peegeldunud kiirguse poole lendav lõhkepea ennast suunab. Taolised laserid kasutavad tavaliselt silmale nähtamatut valgust, et vastastele mitte teada anda oma sihtmärgist. Lisaks töötab laser mingi kindla impulsikombinatsiooniga, et ümbritsevas keskkonnas leiduv kiirgus ei segaks süsteemi tööd.
Ka käsirelvade puhul on vahel kasutusel lasersihik. Sel juhul on laseriks väike nähtavas spektris töötav laser, mis on paigaldatud lasketoruga paralleelselt. Kuna laserikiir on väga väikese hajuvusega, siis paistab see heleda täpina seal, kuhu relv sihitud on, ja seeläbi lihtsustab sõduril sihtimist. Siiski pole see täiesti täpne, kuna valguskiir ei arvesta kuuli langemise, tuule jms. Kuigi meedias on lasersihikud tavaliselt kujutatud punasena, kasutatakse tänapäeval rohelisi lasereid, kuna sama võimsuse korral on rohelist valgust inimsilmaga paremini näha.
pisi|Laserid visuaalefekti saavutamiseks kontserdil
Tööstus ja äri
Laserid on muutunud osaks inimeste igapäevaelust. Kasutatakse ära nii laseri täpsust ja võimsust kui ka laserite visuaalset efekti.
pisi|Terasplaadist laseriga sümbolite väljalõikus
Laserlõikus
Laserlõikus seisneb materjalist teatud osa väljapõletamises, -aurustamises või -sulatamises, kasutades selleks suure võimsusega fokuseeritud laserikiirt. Laserlõikus omab mitmeid eeliseid mehaanilise lõikamise ees: materjali on lihtsam paigal hoida ja töökoht püsib puhtana, kuna puudub lõiketera, lõike täpsus on suurem, kuna laserikiir ei kulu lõikamise jooksul ja ülejäänud materjal ei paindu. Peamiseks puuduseks on aga suur voolutarve ja kulukas mehhanism.
Ohutus
pisi|120px|Laseri hoiatusmärk pisi|Kaitseprillid Tuleb arvestada, et isegi nõrga võimsusega laserid (mõni millivatt) võivad silmale ohtlikud olla. Laserikiirgus on väikese hajumisega ja kui see on sellise lainepikkusega, mida silm suudab fokuseerida, siis võib silm kiirguse energia koondada väga väiksesse punkti. See tähendab, et isegi nõrk laser võib lühikese ajaga põhjustada silmale püsivat kahju.
Lasereid jagatakse üldiselt ohutusklassi järgi:
Eelpool nimetatud võimsuspiirangud kehtivad nähtava valguse, pidevalt töötavate laserite jaoks. Impulsslaserite või nähtamatute lainepikkuste jaoks kehtivad teised piirangud. Inimesed, kes töötavad klassi 3B või klassi 4 laseritega, saavad oma silmi kaitsta spetsiaalsete prillidega.
Teatud tüüpi infrapunalasereid, kus lainepikkus on suurem kui 1,4 µm, nimetatakse silmale ohututeks. Seda tüüpi laserid on ohutumad, kuna vesi silma klaaskehas neelab sellist lainepikkust väga tugevalt. Samas on need laserid ohutud vaid suhteliselt nõrkade kiirte jaoks. Suure võimsusega laserid suudavad endiselt silma võrkkesta vigastada.
Printsess Alice, Gloucesteri hertsoginna
Printsess Alice, Gloucesteri hertsoginna (Leedi Alice Christabel Montagu-Douglas-Scott) (25. detsember 1901 – 29. oktoober 2004) oli Gloucesteri hertsogi abikaasa.
Seega oli ta kuningas Edward VIII ja George VI vennanaine ning praeguse Gloucesteri hertsogi ema. Ta oli ka kuninganna Elizabeth II tädi.
Noorus
Ta veetis oma lapsepõlve vanemate maakodudes Northamptonshire'is, Dumfries and Galloways ja Šotimaa piiri ääres. Ta õppis St Jamesi internaatkoolis Worcestershire'is ning hiljem reisis Prantsusmaal ja Keenias.
Abielu
Aasta 1935 augustis kihlus leedi Alice Gloucesteri hertsogiga ning nad abiellusid 6. novembril 1935 Buckinghami palees. Abielu kaudu sai leedi Alice'ist Gloucesteri hertsoginna ja printsess.
Paaril oli kaks poega, William ja Richard.
Pärast abiellumist reisisid abikaasad väga palju ning täitsid oma kuninglikke kohustusi.
Tiitlivahetus
10. juunil 1974 prints Henry suri ning nende pojast Richardist sai järgmine Gloucesteri hertsog, kuna vanem poeg ja troonipärija William oli lennuõnnetuses hukkunud. Printsess Alice palus kuningannalt luba kasutada tiitlit Tema Kuninglik Kõrgus printsess Alice, Gloucesteri hertsoginna, selle asemel et olla Tema Kuninglik Kõrgus Gloucesteri leskhertsoginna. Kuninganna andis selle loa.
Hilisemad aastad
Aastal 1981 avaldas printsess oma memuaarid "Printsess Alice'i, Gloucesteri hertsoginna memuaarid" ("The Memoirs of Princess Alice, Duchess of Gloucester"); 1991 andis ta välja täiendatud raamatu "Memuaarid üheksakümnest aastast" ("Memoirs of Ninety Years").
Aastal 1994, kui Gloucesterid pidid majanduslikel põhjustel Barnwelli mõisast loobuma, kolis printsess Kensingtoni paleesse, kus ta elas koos oma poja ja miniaga. Aastal 1999 teatas hertsog oma avalduses, et ema ei täida oma kõrge ea tõttu enam kuninglikke kohustusi.
Aastal 2001 pidas kuningapere tseremoonia, et tähistada printsessi 100. sünnipäeva. See üritus jäi nii Alice'i kui ka kuninganna õe, printsess Margareti viimaseks avalikuks ülesastumiseks. 24. juulil 2003 sai printsessist vanim kuningakoja liige, olles ainus kuningliku perekonna liige kogu maailmas, kes on nii kaua elanud.
Printsess Alice suri 29. oktoobril 2004 une pealt Kensingtoni palees. Ta oli 102-aastane. Tema matusetalitus peeti 5. novembril 2004 St George'i kabelis ja mälestusteenistus 2. veebruaril 2005 St Clement Danesis.
Suur tamm
"Suur tamm" on eesti rahvalaul, mis jutustab suurest tammest ja selle raiumisest.
Pärimusteadlaste hulgas on üsna levinud hüpotees, et see laul on läänemeresoomlaste mütoloogia ilmapuu lugu. Sellisena vastaks suurele tammele skandinaavia mütoloogias saarepuu Yggdrasil. Ühes ersa laulus on ilmapuu kask.
Sisu
Laulus leitakse merest tamm, mis istutatakse neiu õue alla. Tamm kasvab nii suureks, et tema oksad varjavad kuu ja päikese. Sestap tuleb tamm raiuda, kuid sellise töö tegijat pole lihtne leida. Imepärane või kaugelt maalt leitud raiuja saab siiski tammest jagu. Laul lõpeb tavaliselt igasuguste asjade üleslugemisega, mis raiutud tammest tehakse.
Tammepuust tehtud asjade hulgas võib olla abielluva neiu kaasavara (näiteks riidekirst) või pühasid asju (kirikupingid ja -uksed).
Esitus
Harjumaa ja Virumaa rannast kogutud variante on lauldud kiigeviisidega – tegu on olnud kiigelauluga, mida lauldakse kevadiste pühade ajal kiige peal.
Kasutusi ilukirjanduses
Laul on andnud ainet eesti rahvuseeposele "Kalevipoeg" ja soome rahvuseeposele "Kalevala" – mõlemas on sellel rahvalaulutüübil põhinev laul.
Suure tamme laul on paigutatud "Kalevipoja" viiendasse lukku (värsid 133–262) ja kuuendasse lukku (värsid 763–944).
"Kalevalas" on suure tamme laulule pühendatud teise runo värsid 43–224.
Elias Lönnrot on esitanud Felix Oina kirjelduse järgi nii. Kui Väinämöinen läheb vaatama maad, mille Sampsa Pellervoinen on külvanud, näeb ta, et puudest ainult tamm ei ole kasvanud. Hiljem neli neitsit valmistavad soodsa pinna ja tamm kasvab nii pikaks, et ulatub taevani, varjutades päikese- ja kuuvalguse.
Pöidlapikkune mees tõuseb merest ja kolmandal katsel õnnestub tal tamm maha raiuda. Nüüd hakkavad päike ja kuu jälle paistma.
Felix Oinas suure tamme laulust
"Kalevala" teine runo põhineb karjala-soome rahvalaulul "Suur tamm", kirjutab Felix Oinas artiklis "Ida elemente "Kalevalas"". Laulul leidub vasteid eesti ja mordva (ersa ning mokša) rahvalaulude hulgas. Oinase arvates kuulub laul soome rahvaluules maailma nähtuste sündi seletavate ning rituaalidega seotud laulude kõige vanemasse kihti.
See tuleneb muistsest orientaalsest maailmapuumüüdist, mis on tuntud Vahemerest kuni Vaikse ookeanini, kaasa arvatud piibel (Hesekieli raamatus 31:3-18), Indohiina, Jaapan ja Lõuna-Ameerika. Oinase sõnul on ka arvatud, et selles kajastuvad muistsed kujutelmad Linnuteest.
Aja jooksul on rahvalaul suurest tammest arenenud eri aladel eri suunas, näiteks lõbusaks kiigelauluks Eestis, lustakaks joomalauluks Ingerimaal ning loitsude osaks Karjalas.
Soome rahvaluule uurija Martti Haavio kirjeldab oma teoses "Suomalainen mytologia" (Porvoo-Helsinki, 1967, lk 345–357), kuidas suure tamme laulust on Karjalas saanud parandusloitsude sissejuhatus: seda tarvitatakse loitsude alguses, mille eesmärk on parandada nõianoolteks kutsutud seljavaevust, kuna üleloomulikud olendid on raiutud tamme laastudest nõianooli teinud.
Behr
Behr on Alam-Saksist pärit baltisaksa aadlisuguvõsa.
Suur tamm
Kasutusi kunstmuusikas
Suure tamme laulu on laulnud ja plaadistanud ansambel Collage.
Näide
Lähme merda pühkimaie, mere ääri äigamaie, pühime pühked meresse. laseme laastud lainetesse! Mis sealt merest üles tõusis? Tõusis kulla tammekene. Istutasin isa ilus – tamm ei kasnud, tamm ei jõudnud; istutasin ema ilus – tamm ei kasnud, tamm ei tõusnud; istutasin venna ilus – tamm ei kasnud, tamm ei tõusnud; istutasin õe ilus – tamm ei kasnud, tamm ei tõusnud; istutasin enese ilus – tamm aga kasvis, tamm aga jõudis. Tamm aga kasvis taeva'esse, pidi pilve ju pugema, tahtis taevast laotada, pidi pilved pillutama, kuu pidi lööma kuies tükis, pääva lööma viies tükis. Mina aga joostes ju külasse, noorte meeste palve'elle: "Tulgem, tulgem, noored mehed, tulgem nüüd tamme raiumaie!" Viru aga külast viisi kirvest, teista viisi noorta meesta; Kura aga külast kuusi kirvest, teista kuusi noorta meesta; oma külast kümme kirvest, teista kümme noorta meesta tulid tamme raiumaie. Mis sest tammest väl'la jäi? Tüikast jäi tünderida, keskelt jäi kena kiriku, otsast jäi orja iste, ladvast laste koolituba.
''Lihula. H II 2, 414/5 (546). 1889.''
Behr
Eestimaal kuulus perekond von Behridele Ubja (Ubbia) ja Saaremaal Tõlluste (Töllist) mõis.
Jaak Saarniit
Jaak Saarniit (sündinud 30. juulil 1952 Pärnus) on Eesti omavalitsus- ja majandustegelane ning Eesti NSV komsomoli- ja parteitegelane.
Aastatel 1976–1989 oli ta ELKNÜ, ÜLKNÜ, EKP juhtivtöötaja. (EKP Tallinna Linnakomitee propaganda ja agitatsiooni osakonna juhataja ).
1989. aasta 27. detsembri otsusega nimetas Pärnu Linna volikogu Jaak Saarniidu Pärnu linnapeaks. 1992. aastal astus Jaak Saarniit linnapea kohalt tagasi. Aastatel 1993–1996 oli ta Tallinna abilinnapea. 1996. aastast oli ta Eesti Suurettevõtjate Assotsiatsiooni tegevdirektor, hiljem Silikaat Grupi direktor.
Aastatel 2006–2015 oli ta Riigi Kinnisvara AS juhatuse esimees.
Perekonnaõigus
Perekonnaõigus on perekondlikke suhteid reguleerivate eraõiguslike õigusnormide kogu. Perekonnaõiguse reguleerimisalasse jäävad abielust ning põlvnemisest tulenevad suhted, samuti eestkoste ja hooldus. Eestis reguleerib perekonnaõigust perekonnaseadus.
Rihanna
Robyn Rihanna Fenty, esinejanimega Rihanna (sündinud 20. veebruaril 1988), on Barbadoselt pärit rhythm and blues 'i ja popartist. Ta sündis Barbadosel Saint Michaeli linnas, kuid kolis 16-aastaselt USAsse, et seal produtsendi Evan Rogersi abiga muusikakarjääri alustada.
Ta sõlmis plaadilepingu Def Jam plaadifirmaga. Tema esimene album Music of the Sun ilmus 2005. aastal ja jõudis USA plaadimüügi edetabelis esikümnesse. Albumi ainus suurem singel oli "Pon de Replay". Vähem kui aasta hiljem ilmus tema teine stuudioalbum "A Girl like Me", mis jõudis mitmetes edetabelites viie esimese hulka. Tema esimeseks esikohahitiks sai "SOS", teine populaarne lugu albumilt oli "Unfaithful".
Rihanna kolmandalt stuudioalbumilt, "Good Girl Gone Bad" (2007), ilmus tervelt neli edetabelihitti: "Umbrella", "Don't Stop the Music", "Take a Bow" ja "Disturbia". Samuti oli album nomineeritud üheksale Grammy auhinnale ning võitis Grammy parima räpikoostöö eest Jay-Z-ga laulus "Umbrella".
Staari neljas stuudioalbum "Rated R" ilmus novembris 2009, tuues edetabelite tippu tervelt kümme singlit, neist kolm esikohasinglit: "Russian Roulette", "Hard" ja "Rude Boy".
Tema viies stuudioalbum "Loud", mis ilmus 2010. aastal, sisaldas kolme esikohahitti: "Only Girl (In the World)", "What’s My Name?" ja "S&M".
Rihanna albumeid on müüdud üle 20 miljoni ja singleid 60 miljonit, mis teeb temast ühe maailma müüduima artisti. Ta on kõige noorem artist, kellel on kümme lugu saanud Billboardi edetabeli esikohahitiks. Rihanna on võitnud ka muid mainekaid muusikaauhindu.
2011. aasta sügisel ilmus Rihannal kuues stuudioalbum, mille esimene singel oli "We Found Love". 2013. aasta Grammy galal sai Rihanna oma seitsmenda Grammy auhinna parima video eest ("We Found Love"). Parima video tunnustuse sai ta ka MTV auhindade jagamisel.
Rihanna seitsmes stuudioalbum ilmus 2012. aastal. Kogumik jõudis esikohale Billboard 200 edetabelis, plaadi tõeliseks hitiks sai lugu "Diamonds". See on esimene plaat, mis saavutanud eraldi nii suurt edu.
Rihanna esines tuntud moeürituse "Victorian Fashion Show" laval. Ta tegi ka oma neljanda esinemise tuntud meelelahutussaates "Saturday Night Live". 2012. aastal osales ta ka filmis "Battleship" ja aastal 2013 filmis "This Is the End".
Sügisel 2012 esines Rihanna promoturneel "777 Tour". See oli mõeldud Tema plaadi "Unapologetic" ja tulevase turnee "Diamonds World Tour" auks. Turnee "777 Tour" nimi tuli sellest, et tehti seitse kontserti, mis toimusid seitsmes riigis seitsmel päeval. Turneest ilmus ka DVD.
Märtsis 2013 läks Rihanna järgmisele, väga edukaks osutunud maailmaturneele "Diamonds World Tour". Ta esines Ameerikas, Euroopas, Austraalias, Aasias ja Aafrikas.
2013. aasta Ameerika muusikaauhindade galal tunnustati Rihannat esimest korda väljaantava ikooni auhinnaga. Sama aasta veebruaris avaldas ta oma esimese naiste moekollektsiooni koostöös River Islandiga. Novembris tuli välja tema ja Eminemi koostöös valminud hitt "The Monster".
Lapsepõlv
Robyn Rihanna Fenty sündis Saint Michaelis, Barbadosel oma pere vanima lapsena. Tema vanemad on iiri-barbadose päritolu isa Ronald Fenty ning Guyanast pärit ema Monica Fenty. Rihannal on kaks nooremat venda Rorrey ja Rajad. Laulmist alustas Rihanna umbes seitsmeaastaselt.
Põhikooli ajal õppis Rihanna Charles F. Broome Memoriali koolis, keskkoolis käis aga Combermere'i keskkoolis, kus moodustas 15-aastaselt koos kahe klassikaaslasega bändi. 2004. aastal võitis ta Miss Combermere'i iludusvõistluse ja esines Colours of Combermere School Show'l, lauldes Mariah Carey lugu "Hero".
2003. aastal tutvustasid Rihanna sõbrad teda ja tema bändikaaslasi muusikaprodutsent Evan Rogersile, kes oli koos oma naisega Barbadosel puhkamas. Bänd tegi Rogersi jaoks prooviesinemise. Hiljem on Rogers selle kohta rääkinud, et kohe kui Rihanna ruumi sisenes, oli tunne, et kaht teist tüdrukut ei ole olemaski. Prooviesinemisel laulis Rihanna Destiny's Childi versiooni loost "Emotion".
Järgmisel aastal reisis Rihanna koos emaga tihti Rogersi juurde Stamfordi Connecticuti osariigis. Veidi pärast 16-aastaseks saamist kolis Rihanna USA-sse. Rogers ja tema kaasprodutsent ja -laulukirjutaja Carl Sturken aitasid Rihannal salvestada neljaloolise demo, mis saadeti erinevatele plaadifirmadele. Tema demo jõudis ka Def Jami plaadifirmasse, mille tolleaegne president Jay-Z Rihannaga ka plaadistamislepingu sõlmis.
"Music of the Sun"
Rihanna debüütalbum "Music of the Sun" ilmus 30. augustil 2005. Esimeseks singliks albumilt oli "Pon de Replay", mis ilmus 11. augustil 2005 ja jõudis nii USA Billboard Hot 100-s kui ka Suurbritannia singliedetabelis teisele kohale. Loo kirjutasid Carl Sturken ja Evan Rogers koos Rihannaga. Olenemata "Pon de Replay" edetabeliedust, hindas ajakiri Rolling Stone albumit ennast vaid 2,5 punktiga 5-st.