cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Clemens VI
Johannes XXII saatis Rogeri legaadina Londonisse ja Pariisi ning tegi talle 1333 ülesandeks jutlustada ristisõja korraldamise tarbeks. Benedictus XII määras ta 18. detsembril 1338 Santi Nereo ed Achilleo kardinalpreestriks. Ta sai 1340 Sorbonne'i ülikooli proviisoriks.
1342. aasta konklaav
pisi|Clemens VI vapp Clemens VI valiti paavstiks teisipäeval 7. mail 1342 Avignoni paavstipalees ja pühitseti ametisse nelipühadel 19. mail Avignoni dominiiklaste kirikus kardinal Raymond Guillaume de Farges' poolt.
G7
G7 (ka Seitsme grupp; 1990. aastatel tuntud ka kui Suur seitsmik) on ühendus, mille moodustavad seitsme juhtiva tööstusriigi rahandusministrid ja neile alluvad töörühmad. G7 korraldab regulaarseid kohtumisi, kus arutatakse majanduspoliitilisi küsimusi.
Clemens VI
1342. aasta konklaav
Konklaavil osalenud kardinalid
Avignoni vangipõlv
Jaanuaris 1343 saabus Avignoni Rooma delegatsioon, et veenda paavsti pöörduma tagasi Rooma. Clemens VI võttis Prantsusmaa kuningalt laenuks 80 000 kuldfloriini, millega ta ostis 9. juunil 1348 Napoli kuningannalt Giovanna I-lt Avignoni ja Venaissini.
G7
Senise tava kohaselt on liikmesriikide rahandusministrid ja keskpankade juhid kohtunud vähemalt kaks korda aastas. Euro kasutuselevõtmisest alates osaleb kokkusaamistel ka Euroopa Keskpank.
Clemens VI
Saja-aastane sõda
pisi|Saint-Gillesi kirik [[Malestroit's. Paavsti legaadid sõlmisid 1343 Malestroit's vaherahu Inglismaa ja Prantsusmaa vahel]]
G7
2014. aastani toimunud G7 liikmesriikide ja Venemaa valitsusjuhtide iga-aastasi kokkusaamisi tuntakse G8 nime all.
Clemens VI
Saja-aastane sõda
Clemens VI saatis 2 kardinali 1342 Prantsusmaa ja Inglismaa kuningate juurde, et lõpetada 1337 puhkenud sõjategevus. Ta vabastas Prantsusmaa kuninga Philippe VI palvel Flandria interdiktist.
G7
G7 moodustati 1976. aastal, mil G6-ga liitus Kanada.
Clemens VI
Saja-aastane sõda
Paavst laenas 1343 Prantsusmaa kuningale 50 000 floriini. Tema legaadid saavutasid 19. jaanuaril 1343 Malestroit' vaherahu sõlmimise. Ta lubas 1344 Prantsusmaa kuningal kasutada sõjapidamiseks ristisõja tarbeks kogutud raha. Paavst andis edaspidi Prantsusmaale laene ja privileege.
G7
G7 liidrite kohtumised
thumb|400px|G7 kohtumine aprillis [[2008. Esireas rahandusministrid; vasakult: Jim Flaherty (Kanada), Christine Lagarde (Prantsusmaa), Peer Steinbrueck (Saksamaa), Henry Paulson (USA), Tommaso Padoa-Schioppa (Itaalia), Fukushirō Nukaga (Jaapan), Alistair Darling (Suurbritannia) ja Euroopa Liidu töörühma esimees Jean-Claude Juncker.]]
Clemens VI
Saja-aastane sõda
Paavst veenis 20. ja 21. novembril 1344 Inglismaa saadikuid Avignoni jääma, kuid need otsustasid lahkuda, vaid piiskop John jäi kohale, et jätta muljet, nagu oleksid inglased huvitatud läbirääkimiste jätkamisest.
Paavst saatis 1345 Inglismaale legaadiks Ravenna peapiiskopi Nicola Canali, et veenda Edward III-t läbirääkimisi jätkama, kuid kuningas keeldus 1346 legaati vastu võtmast. 1350 kohtus Prantsusmaa uus kuningas Jean II Avignonis paavstiga.
Suhted Saksamaaga
Johannes XXII poolt ekskommunitseeritud Saksa-Rooma keiser Ludwig IV alustas paavstiga läbirääkimisi ekskommunikatsiooni tühistamiseks. Clemens VI kinnitas augustis 1342 uuesti, et keiser on ekskommunitseeritud ja kutsus teda aprillis 1343 tagasi astuma. Ludwig oli valmis paavstile järele andma, kuid paavst tagandas ta 13. aprillil 1346 ametist ja tunnustas uue Saksa kuningana Karl IV-t. Ta tunnustas 1. märtsil 1349 Riia peapiiskoppi Fromhold von Vyshusenit Karl IV-le.
Paavst tagandas 7. aprillil 1346 ametist Mainzi peapiiskopi Heinrich von Virneburgi, kes toetas Ludwigit.
Suhted Itaalia riikidega
pisi|[[Cola di Rienzo monument Roomas]] Rooma kodanikud valisid paavsti senaatoriks. Jaanuaris 1343 Avignoni saabunud Rooma delegatsiooni hulgas oli ka Cola di Rienzo, kes taunis Rooma võimude poliitikat. Kui Rienzo sai mais 1347 Rooma valitsejaks, taunis paavst teda esmalt, kuna Rienzo polnud konsulteerinud paavstiga, kuid määras ta hiljem Rooma rektoriks. Kui Rienzo asus augustis 1347 taastama Rooma suurriiki, saatis paavst Rooma legaadiks Embruni peapiiskopi kardinal Bertrand de Déaulx', kes ekskommunitseeris detsembris 1347 Rienzo. Saksa kuningas Karl IV lasi Rienzo vangistada ja andis ta 1351 üle paavstile, kes määras detsembris 1351 Rooma senaatoriks Giovanni Cerroni.
Ta vabastas 1348 Napoli kuninganna Giovanna I kahtlustustest oma abikaasa mõrva osas.
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhind
Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhind on üks viiest algsest Nobeli auhinnast. Selle auhinna saaja otsustab Rootsi Kuninglik Meditsiiniinstituut (Karolinska institutet).
Clemens VI
Suhted Itaalia riikidega
Paavst korraldas 1350–1351 sõjakäigu Itaaliasse.
Suhted Kastiiliaga
Clemens VI määras 15. novembril 1344 avaldatud bullaga "Tue devotionis sinceritas" Kanaari saared Kastiilia printsi Luisi valdustesse. Ta määras 1351 Kanaaridele piiskopi.
Suhted Osmani impeeriumiga
Clemens VI vabastas Benedictus XII käsul vangistatud dominiiklase Venturino ja määras ta 4. jaanuaril 1344 jutlustama Osmani impeeriumi vastu kavandatud ristisõja tarbeks.
Ta moodustas koos Veneetsia ja johanniitidega Osmani impeeriumi vastu liiga, mille väed vallutasid oktoobris 1344 İzmiri ja purustasid türklaste laevastiku 1347 merelahingus. Ta rajas 1346 Smyrna piiskopkonna.
Suhted Tšehhiga
Clemens VI määras 30. aprillil 1344 Praha piiskopkonna peapiiskopkonnaks. Ta tunnustas Praha ülikooli rajamist.
Suhted Venemaaga
Clemens VI andis 14. märtsil 1351 Saare-Lääne ja Tartu piiskoppidele ning Riia praostile korralduse, et nad keelaksid Liivimaa kaupmeestel relvade ja hobuste toimetamise õigeusklikele venelastele. Ta nõudis Saksa ordult, et see abistaks karjalasi ja ingerlasi võitluses õigeusklike venelastega.
Clemens VI ja Eesti
pisi|[[Toompea Väike linnus. Clemens VI tunnustas Eestimaa müümist Saksa ordule]] Taani kuningas Valdemar IV teavitas 24. juunil 1347 paavsti Eestimaa müümisest Saksa ordule. Clemens VI kinnitas müügitehingu 8. veebruaril 1348 avaldatud bullas "Hiis quae pietatem".
Paavst määras 26. augustil 1342 toomhärra Wesceluse Tartu piiskopiks ja 23. oktoobril 1346 Johannes I Tartu piiskopiks. Ta andis 21. novembril 1346 Tartu piiskopkonna usklikele indulgentse ja mainis, et vastristitud on oma usus muutunud kindlamaks.
Paavst kinnitas 4. oktoobril 1342 Riia toomkapiitli ja Neuenkampi kloostri vahelise leppe. Ta määras 17. märtsil 1348 Fromhold von Vyshuseni Riia peapiiskopiks. Ta nõudis 5. mail 1348 Vyshusenilt, et see läheks oma peapiiskopkonda, andis talle 10. juunil 1348 palliumi ja lubas 10. septembril 1348 koostada tal testamendi. Paavst nõudis 10. septembril 1348 Riias priori ja 5. detsembril 1348 preestri määramist. Ta manitses 1. märtsil 1349 Saksa ordut Riia peapiiskopiga mitte tülitsema ja tunnustas 1. märtsil 1349 Riia peapiiskoppi Saksa kuningale Karl IV-le.
Ta tegi 14. märtsil 1351 Saare-Lääne ja Tartu piiskoppidele ning Riia praostile ülesandeks, et nad keelaksid Liivimaa kaupmeestel relvade ja hobuste toimetamise õigeusklikele venelastele.
Ta andis 13. septembril 1352 Liivimaa aadlikule Otto von Rosenile dispensatsiooni.
Rahvusvaheline Klassifikatsiooniühingute Assotsiatsioon
Rahvusvaheline Klassifikatsiooniühingute Assotsiatsioon (inglise keeles International Association of Classification Societies (IACS) ) on klassifikatsiooniühingute liit, mille peakorter asub Londonis. Assotsiatsioon asutati 11. septembril 1968 Hamburgis. Liidu liikmesühingute kontrolli all on üle 90% maailma kaubalaevastikust.
Liidu tegevuse eesmärk on turvalised laevad ja puhas meri, milleni püütakse jõuda tehniliste nõuete soovitamisega IMO-le ja liikmesühingutes laevade nõuetele vastavuse kontrolli ühtlustamisega. Nõuete kohta saab täpsemalt lugeda kirjutises SOLAS.
Clemens VI
Suhted kiriku institutsioonidega
Ta määras 1342 avaldatud bulladega "Gratias agimus" ja "Nuper charissimae" frantsisklased Palestiina kristlike pühapaikade hooldajateks. Ta taunis 1343 frantsiskaani spiritualisti Giovanni de Vallet, kes soovis järgida frantsisklaste reegleid ordust sõltumata, kuid 1350 tunnustas teist spiritualisti Gentile da Spoletot, kelle ta vabastas ordu eksemptsioonist.
Rahvusvaheline Klassifikatsiooniühingute Assotsiatsioon
11. märtsil 2022 teatas assotsiatsioon Vene Mereregistri väljaarvamisest kooskõlas Suurbritannias kui liidu asukohamaal Venemaale kehtestatud sanktsioonidega.
Clemens VI
Suhted kiriku institutsioonidega
Ta andis 1344 Bernardo Tolomei rajatud olivetaanide ordule indulgentse.
Ta andis 31. mail 1344 korraldusi Saksa ordule, kinnitas 8. veebruaril 1348 Eestimaa müügitehingu ja manitses 1. märtsil 1349 ordut Riia peapiiskopiga mitte tülitsema.
Liturgilised otsused
Rooma delegatsiooni palvel avaldas Clemens VI 27. jaanuaril 1343 bulla "Unigenitus", millega ta vähendas juubeliaasta pidamise ajavahemikku seniselt 100. aastalt 50-ni.
Teoloogilised vaidlused
Filosoof William Ockham oli üritanud paavstiga ära leppida, kuid suri enne paavsti otsust.
Ta keelustas 20. oktoobril 1349 enesepiitsutajate tegevuse.
Suhted juutidega
Clemens VI sätestas 5. juulil ja 26. septembril 1348, et juute ei tohi pidada katku epideemia levimises süüdlasteks. Ta keelas juutide vastased pogrommid ning juutide vägivaldse ristimise ja andis korralduse, et katoliiklased peavad juutide sabatikombeid ja sünagooge respekteerima.
Paavsti üheks ihuarstiks oli juut Solomon ben Gerson.
Kanoniseerimised
Clemens VI kanoniseeris 26. juunil 1347 Yves Hélory ja 19. septembril 1351 Robert de Turlande.
Ta lubas Saksamaa Aldenbergi kloostris tähistada abtiss Gertrudi mälestuspüha ja andis indulgentse neile, kes käivad selles kloostris palverännakul.
Onupojapoliitika
Clemens VI määras kardinaliks oma venna Hugues Rogeri. Ta määras kardinalideks oma sugulased Aymeric de Chalusi, Gérard de la Garde, Guillaume d'Aigrefeuille, Adhémar Roberti, Pierre de Cros', Bernard de la Touri, Guillaume de la Jugié, Nicolas de Besse, Raymond de Canilhaci ja Pierre Roger de Beauforti (hilisem paavst Gregorius XI).
Uued kardinalid
Clemens VI määras 27 kardinali 4 konsistooriumil. Tema ajal said kardinalideks hilisemad paavstid Innocentius VI ja Gregorius XI. Ta avaldas 6. detsembril 1351 bulla "Licet in constitutione", milles lubas kardinalidel võtta konklaavile kaasa 2 abilist, tõhustas toitlustamist konklaavil ja võimaldas kardinalidel kasutada magamisruumides rohkem eesriideid, et tagada omale privaatsust.
Clemens VI kultuuriloos
pisi|[[Francesco Petrarca]] Clemens VI ajal rajati Avignoni paavstipalee juurdeehitis Palais Neuf ja La Chaise-Dieu kirik.
Ta rajas 3. septembril 1343 Pisa ülikooli. Ta tunnustas 30. juulil 1346 Valladolidi ülikooli ja 26. jaanuaril 1347 Praha ülikooli rajamist.
Jaanuaris 1343 külastas paavsti Rooma delegatsiooni koosseisus Francesco Petrarca. Teda on peetud paavstiks, keda Petrarca taunis 1350. aasta paiku koostatud teoses "Liber sine nomine".
Ta kutsus Avignoni kunstnik Simone Martini.
Ta lasi 1345 vangistada alkeemik Jean de Roquetaillade.
Avignoni paavstipalees asub kunstnik Henri Séguri portree paavstist.
Surm
Clemens VI suri nigulapäeval 6. detsembril 1352 Prantsusmaal Avignonis, olles olnud enne seda nädal aega palavikus. Ta maeti 7. detsembril esmalt Avignoni katedraali, kuid 8. aprillil 1353 maeti tema säilmed ümber La Chaise-Dieu kloostrisse. Tema haua hävitasid 1562 hugenotid.
Kevadpuit
pisi|[[Harilik kuusk|Hariliku kuuse aastarõngad suurendatult, näha on rakustruktuur. Kevadpuit on heledam osa.]] Kevadpuit on puidul aastarõnga osa, mis on moodustunud kasvuperioodi varases staadiumis.
Sageli väiksema tihedusega ja heledam kui sügispuit.
Pisces
Pisces (ladina keeles 'kalad') on
Operatsioon "Valküür" (film)
"Operatsioon "Valküür"" (originaalpealkirjaga Valkyrie) on 2008. aastal linastunud Ameerika Ühendriikide mängufilm Hitleri-vastasest vandenõust, mille režissöör on Bryan Singer. Peaosatäitja Tom Cruise kehastab vandenõu juhti Claus von Stauffenbergi. Cruise on ka filmi kaasprodutsent.
Filmivõtteid alustati 19. juulil 2007 Berliinis ja film valmis 2008. aastal. Eestis esilinastus film 13. veebruaril 2009.
Sügispuit
Sageli suurema tihedusega ja tumedam kui kevadpuit.
Operatsioon "Valküür" (film)
Vastukaja
Stauffenbergi poeg Berthold Maria Schenk Graf von Stauffenberg esitas vastuväite sellele, et tema isa mängib saientoloogiakirikusse kuuluv Cruise. 25. juunil 2007 teatas Saksamaa kaitseministeerium, et ei luba võtteid oma valduses oleval territooriumil, sealhulgas Berliinis Bendlerblocki memoriaalis, kui filmis osaleb Tom Cruise. Kaitseministeeriumilt selleks luba ei küsitud. 27. juunil teatas Kaitseministeerium, et nad tervitavad asjaolu, et filmi võtted toimuvad Saksamaal, ning et filmivõtete lubamine Bendlerblockis ei ole nende pädevuses, sest memoriaal kuulub rahandusministeeriumile. Rahandusministeerium keelas võtted Bendlerblockis, lisades, et põhjuseks on asjaolu, et tegemist on memoriaaliga, ja sellel keelul pole seost Cruise'i kuuluvusega saientoloogiakirikusse.
António Teixeira de Sousa
António Teixeira de Sousa (5. mai 1857 – 5. juuni 1917) oli viimane Portugali kuningriigi peaminister.
Ta lõpetas 1883. aastal meditsiiniõpingud Porto Ülikoolis.
1889. aastal valiti ta Portugali parlamenti. 1900–1903 oli ta mereväe ja meretaguste alade minister ning 1903–1904 ja uuesti 1906 rahandusminister. Ta sai peaministriks 26. juunil 1910 ja oli ametis kuni 5. oktoobrini samal aastal, kui kukutati kuningas Manuel II ning Portugal kuulutati vabariigiks.
Aavo Savitsch
Aavo Savitsch (4. juuli 1962 Viljandi – 23. detsember 2009 Tartu) oli eesti poliitikategelane.
Elulugu
Sügisel 1989 liitus ta Võrus Vaba-Sõltumatu Kolonn Nr. 1-ga. 1990. aastatel osales ta Kaitseliidu ja piirivalve taasloomisel.
Pärast nn nelja mehe (Jüri Liim, Tiit Madisson, Ain Saar ja Aavo Savitsch) kirja avaldamist, kus nõuti okupatsioonisümboli (pronkssõduri) teisaldamist Tallinna südalinnast, viis ta koos Tiit Madissoniga läbi ühe taasiseseisvunud Eesti suurema meeleavalduse.
Novembris 2006 tegutses ta taas Vaba-Sõltumatu Kolonn Nr. 1. Ta osales organisatsiooni 20. aastapäeva ja Võrulaste Tahteväljenduspäeva ettevalmistuses ja organiseerimistöödes, samuti kolonni juubeliraamatu toimetamises.
Ta oli pühendunud Alfons Rebase mälestuse jäädvustamisele. Ta kirjutas artikleid Rebasest ja Eesti Leegionist. Ta algatas Viljandis koloneli mälestuspäeva tähistamise.
Aavo Savitsch suri haiguse tagajärjel 23. detsembril 2009 Tartus.
Poliitiline tegevus
1991. aastal astus ta Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Parteisse (ERSP). Pärast ERSP ühinemist Isamaaliiduga 1995. aastal Savitsch aga Isamaaliiduga ei ühinenud.
Ta kuulus Isamaaliitu 20. novembrist 2003 kuni 1. jaanuarini 2006. Ta arvati Isamaaliidust välja rahvusliku tegevuse tõttu.
Ta oli Reformierakonna liige 19. veebruarist 2008 kuni 24. juulini 2009. Reformierakonnast lahkumise põhjusena nimetas ta erakonna eestivaenulikku poliitikat.
Kevadel 2006 oli ta Eesti Rahvusliku Liikumise (ERL) algatusgrupis, kuid ei osalenud ERL-i asutamisel Puurmanis sisetülide tõttu. Novembris 2006 lahkus ta ERL-ist koos asutajaliikme Ain Saarega.
Kirjanduslik tegevus
Ta toimetas koos Ain Saare ja Kaja Tullusega 2007. aastal ajaloolise dokumentaaljutustuse "Võru veri ei värise". Raamat käsitleb Vaba-Sõltumatu Kolonn Nr.1 ajalugu aastatel 1987–2007.
Kuradikivi (Urvaste)
Kuradikivi on Võru maakonnas Antsla vallas Uhtjärvel asuv rändrahn.
Rahn asub Uhtjärve lääneotsa lõunakaldal, Neeve talust 500 m loodes.
Rahnuga on seotud mitmeid kohapärimusi ja legende, näiteks:
Eesti venelased
pisi|400px|Venelaste osakaal maakonniti (2010) Eesti venelased on Eestis alaliselt elavad inimesed, kes peavad end venelasteks.
Nad on Eesti suurim rahvusvähemus: Eesti 2021. aasta rahvaloenduse andmetel 23,7% Eesti püsielanikkonnast, arvuliselt 315 252. Usuliselt kuuluvuselt on Eestis elavad venelased kõige sagedamini õigeusulised. Enamik Eesti venelastest on Nõukogude okupatsiooni ajal (1944–1991) Eestisse saabunud sisserändajad ja nende järeltulijad.
Eestis elavate venelaste taust
Eestis elavate venelaste taust erineb nii päritolult kui ka poliitiliselt.
Vene vanausulised saabusid Eestisse 17. sajandil, kui neid Venemaal pärast Nikoni kirikureforme taga kiusati. Eestis asustasid nad Peipsi järve äärsed alad, mistõttu neid nimetatakse peipsivenelasteks. Kuna selle rahvusrühma traditsiooniliste tegevusalade hulka kuuluvad kalapüük ja sibulakasvatus, kutsutakse neid rahvasuus sibulavenelasteks. Eesti vanausuliste peamisteks asualadeks Peipsi järve ääres on Mustvee linn ja Raja küla, Kallaste linn, Kolkja-Kasepää-Varnja külad ning Piirissaar.
Suuremal hulgal jõudis venelasi Eesti- ja Liivimaale pärast seda, kui Eesti Põhjasõjas 1710. aastal Moskva tsaaririigi võimu alla läks. Eestisse asus nii vene ametnikke kui ka õigeusu vaimulikke.
Esimene maailmasõda ja sõdadevaheline periood
1917. aasta Oktoobrirevolutsiooni ja Venemaa kodusõja ajal saabus Eestisse hulk põgenikke, sealhulgas vene intellektuaale, võimu haaranud bolševike poliitilisi vastaseid (näiteks Viktor Tšernov ), ülikooli-õppejõude ja kirjanikke (näiteks Igor Severjanin). Pärast Loodearmee desarmeerimist jäid siia ka paljud endise Loodearmee sõdurid ja ohvitserid.
1920. aasta Tartu rahuga võeti Eesti koosseisu Petserimaa ja Narva-tagune ala, mille enamiku moodustasid vene rahvuse esindajad. Kokku oli Eestis enne Teist maailmasõda 14 omavalitsust, mille rahvastiku enamiku moodustasid venelased.
Teine maailmasõda ja okupatsioon
1940. aasta juunipöörde järel, eriti aga pärast Teist maailmasõda tõi Nõukogude Liit Eestisse ohtralt tööjõudu (eelkõige töölisi) kõikjalt üle NSV Liidu. Suurem osa neist olid rahvuselt venelased. Samuti tulid paljud pereliikmed järele oma siia elama asunud sugulastele.
Vene rahvusest inimeste liikumine Eestisse Nõukogude okupatsiooni ajal ei olnud täiesti loomulik rahvaste liikumise protsess. Kuigi osa venelastest rändas Eestisse omal initsiatiivil, eelkõige paremate materiaalsete võimaluste otsingul, siis enamik venelastest sattus Eestisse sunduslikult Nõukogude Liidu industrialiseerimis- ja venestamispoliitika tõttu. Nii rahvusvahelises õiguses kui ka Eesti akadeemilistes ringkondades valitseb selles küsimuses üldjoontes konsensus, et tegu oli okupeeriva riigi poolt rahva toomisega okupeeritud piirkonda, mis oli ja on rahvusvahelise õiguse järgi ebaseaduslik.
Pärast iseseisvuse taastamist
Suur enamus 20. sajandil Eestisse jõudnud venelastest ja nende järeltulijatest on jäänud Eestisse ka pärast Eesti iseseisvuse taastamist. Kaasajal moodustavad nad märkimisväärse osa Eesti rahvastikust ning on sellega Eesti suurim rahvuslik vähemus.
Kui Eesti iseseisvuse taastamise järel Nõukogude armee väeosad siit lahkuma hakkasid, jäi Eestisse erusõjaväelasi ja nende perekondi. Siiajääjaid oli Vene sõjaväelaste seas kuni viimaste üksuste lahkumiseni Eestist. Ehkki Venemaaga sõlmitud vägede väljaviimise lepingu järgi pidid kõik 1994. aasta 26. juuli seisuga Vene sõjaväe isikkoosseisu kuulunud isikud ja nende perekonnaliikmed Eestist lahkuma, oli ka nende seas inimesi, kes ühel või teisel põhjusel (näiteks abielu Eesti kodanikuga) võisid Eestisse jääda. Osa neist saab Venemaalt sõjaväepensioni, enne 26. juulit 1994 erru läinuid Venemaa toetada ei pruugi.
Vähemal määral on venelasi Eestisse elama asunud ka pärast Eesti riigi taastamist. Eesti on muutnud atraktiivseks paremal järjel majandus, kõrgem elatustase ja kõrgemad palgad, ning alates 2004. aastast ka kuulumine Euroopa Liitu. Raskuste tõttu alaliste elamislubade ja veel enam kodakondsusega on uusimmigrante Venemaalt saabunud siiski võrdlemisi vähe.
Venelaste lahkumine pärast iseseisvuse taastamist
Ajavahemikul 1991–2011 on Eestist lahkunud vähemalt 140 000 mitte-eestlast, suuremalt jaolt venelased. Aga juba 2004. aastal on venekeelse rahva rändesaldo jälle kindlalt positiivne. Aastail 2008-2017 on olnud Venemaalt, Ukrainast ja Valgevenest saabujaid 9384 rohkem kui lahkujaid. Uues Statistikaameti andmebaasis puuduvad andmed Valgevene kohta. Aastail 2004-2018 on Venemaalt ja Ukrainast saabujaid olnud 11520 rohkem kui lahkujaid. Pärast 2010. aastat on aastane positiivne rändesaldo neist maadest rohkem kui 1000 inimest, 2018. aastal juba 1513 inimest.
Kodakondsus
Eestis elavatest venelastest oli 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 53,9%-l Eesti kodakondsus, 24,3%-l Venemaa kodakondsus ja 21,1% olid kodakondsuseta. Väiksema osakaaluga olid Ukraina, Läti, Leedu ja teiste riikide kodakondsusega inimesed. Seejuures olid 0-17 aasta vanustest venelastest 84,5% Eesti kodanikud, 18-64 aasta vanustest 51,4% ja 65 ning vanema ealistest 35,5%. 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Eesti kodakondsusega 58,8%, Venemaa kodakondsusega 22,9% ning kodakondsuseta 17,1% Eestis elavatest venelastest.
David Hilbert
David Hilbert (23. jaanuar 1862 Königsberg – 14. veebruar 1943 Göttingen) oli saksa matemaatik. Teda peetakse üheks 19. ja 20. sajandi tähtsamaks matemaatikuks. Ta töötas paljudes matemaatika valdkondades, sealhulgas arvuteooria, algebraline geomeetria ja eukleidiline geomeetria.
Aastal 1900 esitas ta nimekirja 23 matemaatika tähtsamast probleemist, mille lahendamine jääb 20. sajandi matemaatikute ülesandeks (Hilberti probleemid). Mõned nendest probleemidest on tänapäevani lahendamata.
Tema järgi on nimetatud Hilberti ruum.
1992. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
1992. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 27. maailmameistrivõistlused laskesuusatamises, mis toimusid 22. märtsil Venemaal Novosibirskis. Seal toimusid ainult meeste 20 km ja naiste 15 km võistkonna võistlused, kuna need ei kuulunud Albertville'is 1992. aasta taliolümpiamängude programmi.
Hugo Bernhard Rahamägi
Hugo Bernhard Rahamägi (2. juuni 1886 Kurtna vald – 1. september 1941 Kirov, hukati) oli eesti usuteadlane ja poliitik, Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku piiskop aastail 1934–1939.
Naftokinoonid
pisi|K1-vitamiin (füllokinoon) pisi|K2-vitamiin (menakinoon)
Hugo Bernhard Rahamägi
19. juunil 1934 valiti ta Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku piiskopiks 226 poolt- ja 131 vastuhäälega, vastaskandidaat Jaak Varik sai 127 poolt- ja 227 vastuhäält.
Ta on tuntud taotluse poolest ülendada Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku piiskop peapiiskopiks ja jagada kirik piiskopkondadeks. Oma ametiaja algul suutis ta saavutada Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kirikule avalikõiguslikud alused, kirikupea oli alates 1938. aastast ameti poolest Riiginõukogu liige. Seetõttu on teda süüdistatud ka kiriku riigivõimu alluvusse seadmises.
Naftokinoonid
Naftokinoonid ehk K-vitamiinid hõlmavad antihemorraagilise toime ja sarnase ehitusega rasvlahustuvaid ühendeid. Vitamiinsed on:
1992. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
20 km võistkonnavõistlus
Kuupäev: 22. märts Osavõtjaid: 11 võistkonda Maailmameister 1991: Hubert Leitgeb, Gottlieb Taschler, Simon Demetz, Wilfried Pallhuber <br style="clear:both;" />
Hugo Bernhard Rahamägi
Hugo Bernhard Rahamägi oli mesinik, aednik ja maletaja.
Naftokinoonid
Puhtsünteetiline ehk kunstlikult toodetud vesilahustuv K3-vitamiin ehk menadioon alküülitakse inimorganismis K2-vitamiiniks.
Saamine ja depood
Inimene saab K-vitamiini järgmiselt. Taimsetes ja loomsetes saadustes seedekulglasse sattuv ja peensoole mikrofloora toodetav K-vitamiin imendub peensoole ülaosas. Imendumine sõltub toidulipiididest, sapphapetest ja pankrease lipaasist. Toidurasvade kestev vaegus, imendumishäired ja sapivaegus tekitavad kiiresti ka K-vitamiini vaegust.
Hugo Bernhard Rahamägi
Haridustee
Õppis Jõgisoo vallakoolis, Keila kihelkonnakoolis (1893–1895) ja Tallinna Nikolai I Gümnaasiumis (1895–1905), mille lõpetas kuldaurahaga. Seejärel õppis Tartu ülikooli usuteaduskonnas (1906–1913), kus sai teoloogiakandidaadi kraadi. Täiendas end Berliini Ülikoolis (1920). Sai Tartu Ülikooli usuteaduskonnast teoloogiadoktori kraadi (1924). Tema väitekiri "Eesti rahva sündivuse vähenemise põhjused ja teed selle nähte kõrvaldamiseks: sotsiaal-eetiline käsitlus" oli esimene Eesti Vabariigi Tartu Ülikoolis kaitstud doktoritöö.
1992. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
15 km võistkonnavõistlus
Kuupäev: 22. märts Osavõtjaid: 7 võistkonda Maailmameister 1991: Elena Belova, Elena Golovina, Svetlana Paramõgina, Svetlana Petšerskaja <br style="clear:both;" />
Naftokinoonid
Saamine ja depood
Imendumist häirivad lahtistitena kasutatavad mineraalõlid, tsefalosporiinid (teatud antibiootikumid), aspiriin ja rääsunud rasvad.
Seedekanalist lümfi imendunud K-vitamiin transporditakse külomikronitega maksa, kus on tema põhidepoo. Mõningal määral talletatakse teda ka põrnas, südamelihases ja skeletilihases. Selle väikesed varud maksas ammenduvad kiiresti. Inimorganismi keskseks vitameeriks on K2. K-vitamiini kataboliidid väljutatakse sulfaatide ja glükuroniididena.
Allikad: kalasaadused, roheline tee, kapsas, herned, spinat, linnaseleib.
Vaegus
K-vitamiini vaegust täiskasvanutel tavaliselt ei teki, sest selle vajadus on väike, see on laialt levinud taimsetes ja loomsetes saadustes ning seda toodab normaalses olukorras rohkelt ka peensoole mikrofloora.
Kui tarvitada pikemat aega antibiootikume ja toituda tasakaalustamata menüüga, on K-vitamiini teatud vaeguse teke reaalne.
Vaegus kujuneb kestval rasvavaese toidu söömisel, pankrease düsfunktsionaalsuse, sapiteede haiguste ja peensoole limaskesta atroofia korral.
Vaeguse tunnused:
Avitaminoosi tunnused: verevalumid ja vere hüübimishäired.
Erinevalt täiskasvanutest kujuneb vastsündinutel vaegus kergesti, sest nende soole mikrofloora pole sünnijärgselt piisavalt väljakujunenud ja võimas, platsenta ei lase seda raseduse ajal piisavalt lootesse ning rinnapiimas on seda liiga vähe. Seetõttu esineb vastsündinutel tihtipeale 2–3 päeva peale sündi K-vitamiini teatud vaegusest tingitud vastsündinute hemorraagia.
Manustamine
RDA (soovitatav päevane koguannus):
K-vitamiini manustamine on hädavajalik selle vaeguse sümptomite korral. Oskuslik/adekvaatne manustamine võib ravi ühe komponendina olla efektiivne hemorraagiate, osteoporoosi, Crohni tõve (regionaalse enteriidi), hepatiidi, alkoholismi, menstruatsioonihäirete ja muude haiguste korral. Selle vajadus on akuutne enneaegselt sündinute puhul.
Toksilisust normaalsel tarbimisel ei esine. Päevane ohutu koguannuse ülempiir on korduval manustamisel 400–500 μg ja seda ei tohiks ületada. K-vitamiin on üldiselt mittetoksiline, kuid selle megaannuste pikaajalisel tarbimisel avaldub toksiline toime: tekkida võib hemolüütiline aneemia ja neonataalne tuumakollatõbi.
Saint-Denis (Réunion)
Saint-Denis on Prantsusmaa meretaguse piirkonna Réunioni halduskeskus.
Linn asub saare põhjarannikul Saint-Denis' jõe suudmes.
Aastal 2004 elas linnas 133 700 inimest.
Asula rajas Étienne Régnault 1669. aastal. Saare keskuseks sai ta aastal 1738.
Reaktsioonpuit
Reaktsioonpuit on tavaliselt erinevate anatoomiliste tunnustega puit, mis moodustub enamasti viltustel tüvedel või paindunud okstel ja mille abil puu püüab taastada normaalset asendit.
Lehtpuudes esineb reaktsioonpuit tõmbepuiduna ja okaspuudes ränipuiduna.
Saint-Denis (Réunion)
pisi|tühi|Vaade Saint-Denis'le
XX üldlaulupidu
XX üldlaulupidu toimus 20. ja 21. juulil 1985 Tallinnas.
Peol osalesid mees-, sega-, nais-, laste-, poiste- ja vene koorid, puhkpilliorkestrid, viiuliansamblid ja sõjaveteranide koorid.
Kavva valitud 82 teosest 48 oli eesti autorite kirjutatud.
Boeing
Boeing (The Boeing Company) on maailma suurim tsiviil- ja militaarlennukite ja -kopterite tootja nii lepingute mahu kui ka toodetud lennukite arvu poolest, USA suurim eksportija.
pisi|Boeingu lennukitehase hooned Washingtoni osariigis [[Everettis on mahult maailma suurimad]]
Ajalugu
Boeingu asutas 15. juulil 1916 Seattle'is William Boeing Pacific Aero Products Company nime all. 1917. aastal sai ettevõtte uueks nimeks Boeing Aeroplane Company.
1997. aastal ühines Boeinguga McDonnell Douglas.
Tänapäev
Boeingu aktsia on noteeritud New Yorgi börsil (sümbol NYSE:BA) ja kuulub Dow Jonesi tööstuskeskmise indeksi koosseisu.
Boeingu kulutused lobitööle olid 2006. aastal 9,12 miljonit USA dollarit ja 2007. aastal 4,14 miljonit dollarit.
Aprillis 2009 teatas ajakiri BusinessWeek, et Boeing on USA 25 protsentuaalselt kõige vähem makse maksva ettevõtte hulgas. Ettevõtte 2005.–2008. aasta finantsaruannete põhjal järeldas ajakiri, et Boeing maksis keskmiselt maksudeks 3,2%, mis on märksa vähem standardsest ettevõtte 35% maksumäärast.
Claude Debussy
(Achille) Claude Debussy [klood döbüss'ii] (22. august 1862 Saint-Germain-en-Laye – 25. märts 1918 Pariis) oli prantsuse helilooja. Teda peetakse impressionismi rajajaks muusikas ja üheks esimeseks modernistlikuks heliloojaks. Koos Maurice Raveliga on ta üks impressionistliku muusika juhtfiguure, kuigi Debussyle ei meeldinud, kui tema teoseid impressionistlikeks tituleeriti. Prantslaste austusest Debussy vastu kõneleb tema hüüdnimi Claude de France.
Boeing
Tänapäev
Praegu toodab Boeing nii reisi- kui ka sõjalennukeid.
Claude Debussy
Looming
Debussy kirjutas peamiselt programmilist muusikat, eelkõige klaveripalu. Ta püüdis jäädvustada õrnhapraid hetkemeeleolusid ja pakkuda kuulajale ilunaudingut. Debussy teosed peegeldasid sageli tema eraelu. Tema muusikale on iseloomulik tundlikkus ning vormiline, helistikuline ja helikõrguslik vabadus. Debussy muusika märgib üleminekut hilisromantilisest muusikastiilist 20. sajandi modernismi.
Helilooja tõi oma teostega kaasa uuendusi harmoonias. Ta hakkas kasutama täistoonlaadi (helirida, mis koosneb vaid astmetest, mille vahel on täistoonid). Täistoonlaad esineb näiteks tema ooperis "Pelléas ja Mélisande". Debussy armastas ka noonakordi ja kvardi-kvindi kooskõla, mida ta on kasutanud näiteks oma programmilises klaveriprelüüdis "Uppunud katedraal". Samuti kasutas ta oma teostes pentatoonilist helirida.
Veniamin Basner
Veniamin Jefimovitš Basner (Вениамин Ефимович Баснер; 1. jaanuar 1925 Jaroslavl – 3. september 1996 Repino, Peterburi) oli Venemaa helilooja, õppis Leningradi konservatooriumis viiulit.
Pulma-aastapäev
Pulma-aastapäev on iga aastal tähistatud pulma aastapäev, millel on tavaliselt oma nimetus, kombed ja traditsioonid.
Eestis
Objektiivsuse huvides tuleb siiski märkida, et enamik eestlastest selliste nimetustega kursis ei ole. Vaid hõbepulm ja kuldpulm on nende hulgast tuntud ja levinud mõisted.
Francisco da Veiga Beirão
Francisco da Veiga Beirão (24. juuni 1841 – 11. november 1916) oli Portugali poliitik, peaminister 22. detsembrist 1909 kuni 26. juunini 1910.
Dado Pršo
Dado Pršo (sündinud 5. november 1974 Zadaris) on endine Horvaatia jalgpallikoondise ründaja.
Isiklikku
Dado Pršo on 187 cm pikk.
Ränipuit
pisi|Ränipuit Ränipuit on reaktsioonpuit, mis moodustub enamasti okaspuude okste alumistel külgedel ja viltustel või kõveratel tüvedel.
Paimala
Paimala on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Aastatel 2014–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lääne-Saare vallas. 2014. aastani kuulus ta Kaarma valda.
XIX üldlaulupidu
XIX üldlaulupidu toimus 5. ja 6. juulil 1980. aastal Tallinnas. Peol osalesid mees-, sega-, nais-, laste-, poiste-, ja vene koorid ning puhkpilliorkestrid ja sõjaveteranide koorid.
72-st esitusele tulnud teosest olid eesti autorite kirjutatud 50.
Saar (perekond)
Saar (Fraxinus) on õlipuuliste sugukonda kuuluv heitlehiste (üks liik on igihaljas) lehtpuude ja -põõsaste perekond.
Perekonda kuulub 45–65 liiki, millest Eestis kasvab harilik saar (Fraxinus excelsior) peamiselt salu- ja lodumetsades ning (eriti Saaremaal) puisniitudel. Eestisse on toodud 10 võõrliiki, neist kõige rohkem leidub pensilvaania saart (Fraxinus pennsylvanica).
Kirjeldus
Saare lehed kasvavad paariti, vahel kolmekaupa männases, ja need on sulgjad liitlehed. Saare lehed meenutavad pihlakat, kuid saare lehed on läikivamad, karvutud ja jämedalt saagja servaga. Tema lehed on suuremad ja terava tipuga.
Saare seemnetega kroonlehtedeta õied asetsevad pööristes või kobarates. Saarel on tiibvili nagu vahtral. Seemned asetsevad ühekaupa ning varisevad alles kevadel.
Kasutamine
Saarepuit on kõva, tihe (alates 670 kg/m³ – Fraxinus americana – kuni 710 kg/m³ – harilik saar), sitke, väga tugev ja elastne, mistõttu seda kasutatakse laialdaselt suurt tugevust ja vetruvust nõudvate esemete, näiteks ambude ja vibude, kurikate ja nuiade ning tööriistakäepidemete valmistamiseks. Saart kasutatakse tisleritööstuses ja saarevineerist tehakse mööblit.
Saart on kerge töödelda naelade, kruvide ja liimiga, seda on hea masinaga töödelda ja võimalik on saavutada kõrge viimistlusaste. Seevastu välistingimustes saart laialdaselt ei kasutata, sest kokkupuutel maapinnaga kaotab ta kulumiskindluse ja võib arvestada, et viie aastaga mädaneb ta täielikult.
Saarepuud kasutatakse elektrikitarride ja vahel ka akustiliste kitarride kõlakastide, samuti trummikerede valmistamiseks. See on tuntud oma ereda, terava värvuse ja püsiva kvaliteedi poolest.
Saar on suurepärane küttepuu.
Neljatahulise saare sisekoorest toodeti vanasti sinist värvi.
Suured saare- ja jalakaoksad murduvad sageli igasuguse hoiatuseta, mistõttu Inglismaal Sussexis kutsuti neid puid lesestajateks.
Tohutu hulga, vähemalt 243 liblikaliigi röövikud toituvad saarel.
Saar kultuuris
Vanakreeka mütoloogias elasid saartes meliaadid, nii nagu tammedes elasid drüaadid. Paljudes vanakreeka müütides ja kommetes on saart mainitud.
Skandinaavia mütoloogias peetakse maailmapuud Yggdrasili tavaliselt saareks. Esimene inimene Ask tehti saarest ja tema nimi tähendabki vanapõhja keeles saart.
Saar eritab suhkurjat ainet. Skandinaavia mütoloogias mainitud "inspiratsiooni mõdu" oli arvatavasti kääritatud saareeritis.
1985. aasta maailma karikavõistlused kergejõustikus
1985. aasta maailma karikavõistlused kergejõustikus olid 4. maailma karikavõistlused kergejõustikus, mis toimusid 4.–6. oktoobrini Canberras Austraalias.
Tulemused
<br style="clear:left" />
Valge tooneliilia
Valge tooneliilia (Asphodelus albus) on liik üheidulehelisi taimi sugukonnast tooneliilialised (Asphodelaceae), perekonnast tooneliilia.
Elab pärismaisena Vahemere maades.
XVIII üldlaulupidu
XVIII üldlaulupidu toimus 19. ja 20. juulil 1975. aastal Tallinnas.
Kalad
pisi|Hiiglaslik [[kivikoha (Epinephelus sp) väikekalade parves Georgia Aquariumis Ameerika Ühendriikides]] pisi|Videos on näha kala embrüo ja selle südame tegevust pisi|Kalakrõpsude kuivatamine [[Indoneesia|Indoneesias]] Kalad on vees elavate kõigusoojaste keelikloomade üldnimetus. Termin ei oma tänapäeval süstemaatilist tähendust, vaid on kasutusel kokkuvõtliku mõistena sarnase välimusega loomade klasside esindajate kohta. Ajalooliselt on see siiski ka taksonoomilise ühikuna käibel olnud (klass Pisces).
Kalade keha on kaetud soomustega ning arenenud on kaks paari paarisuimi ja mitu paaritut uime. Kalu leidub rikkalikult meredes ja mageveekogudes, kalaliike elab alates ookeanisüvikutest kuni kõrgete mägijärvedeni.
Kalad on inimese jaoks tähtsad püügiobjektid, paljusid liike kasutatakse tööstuslikult; levinud on ka nende kasvatus kalatiikides. Kaladel on ka rekreatsiooniline ja esteetiline väärtus: populaarne on nii üldine kalapüük kui ka sportlik kalapüük, esteetiline väärtus on kaladel näiteks akvaariumites. Kalu on austatud ja kasutatud ka paljudes kultuurides nii jumaluste kui ka ususümbolitena, samuti on kalu kajastatud raamatutes ja filmides.
Välimus
pisi|Kalade kehaosad Kalade välimust iseloomustab piklik keha ja lõpuste ning paaris- ja paaritute uimede olemasolu. Keha jaguneb peaks (ninamikust tagumise lõpusepiluni), kereks (viimasest lõpusepilust pärakuni) ja sabaks (pärakust keha lõpuni).
Kaladena käsitletakse tavaliselt klasse süstikkalad, sõõrsuud, kõhrkalad, luukalad, vihtuimelised ja kopskalad.
Kalade evolutsioon
Kivistised on näidanud, et kalad on evolutsioneerunud enam kui 500 miljonit aastat.
Kõige primitiivsemateks peetakse pihklaliste (Myxiniformes) seltsi.
Süstemaatika
Kalu on tänapäeval umbes 28 000 liiki.
Kalad toiduainena
Kala on kasulik toiduaine, sisaldades mitmeid inimorganismile vajalikke aineid ja vitamiine. Kala sisaldab 13–23% täisväärtuslikke valke, mida on paljudes kalades lausa 25% (anšoovis, tuunikala); sügisel on isegi räimes valku kuni 23%. Rasvasisaldus jääb vahemikku 0,1–33%, mis sõltub kala liigist ja püüdmisajast. Rasvasemaks loetakse lõhelisi, heeringalisi, tuuralisi, tuunikala, skumbriat, makrelli. Üsna vähe on rasva tursas, hõbeheigis ja haugis. Kalarasv sisaldab suurtes kogustes A-, D- ja E-vitamiini, mõnel liigil ka B1- ja B2-vitamiini. Kala ja kalatooteid sisaldavad ka väga olulisi oomegarasvhappeid.
Kalas on rikkalik valik mineraalaineid (1–5%), kuhu kuuluvad kaalium, raud ja fosfor. Oluline on kalas mikroelement seleeni sisaldus, mis kaitseb inimorganismi vähirakkude arengu eest ja hoiab ära südameinfarkti. Kaaliumisisaldus on suurem merekalades, mis on oluline mikroelement südamehaigetele. Kõik merekalad on rikkad joodist, millest meil rafineeritud toiduainete ajastul tihti vajaka jääb. Kalatoidud seega eriti olulised kilpnäärme alatalitluse all kannatavatele inimestele.
28. detsember
28. detsember on Gregoriuse kalendri 362. päev (liigaastal 363. päev). Juliuse kalendri järgi 15. detsember (1901–2099).
Kärdu
Kärdu on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Aastatel 2014–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lääne-Saare vallas.
Paul Kees
Paul Kees (1. jaanuar 1917 Taevere vald, Suure-Jaani kihelkond, Viljandimaa – 31. juuli 2008) oli eesti kasvatusteadlane ja tõlkija.
Elulugu
Ta lõpetas 1937. aastal Tallinna Gustav Adolfi Gümnaasiumi.
Ta sai 1939. aastal Eesti sõjaväes lipniku auastme. Teises maailmasõja ajal oli ta Saksa relvajõududes Relva-SSi koosseisu kuuluvas 20. eesti diviisis Untersturmführer.
Ta õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas aastatel 1939–1940, loodusteaduskonnas 1940. aastal, filosoofiateaduskonnas aastatel 1940–1943, ajaloo-keeleteaduskonnas klassikalist filoloogiat 1945–1952 ja aastatel 1952–1956 ajalugu. Ta kaitses 1967. aastal pedagoogikakandidaadi kraadi.
Aastatel 1945–1950 oli ta Põltsamaa Keskkooli õpetaja. Aastatel 1956–1964 oli ta Kirivere Põhikooli direktor. Aastatel 1974–1979 oli ta TPedI esimene eelkoolipedagoogika õppetooli juhataja, dotsent.
Paul Keesil olid laialdased teadmised ajaloost, pedagoogikast ja psühholoogiast. Ta kõneles, luges, kirjutas ja tõlkis eesti, ladina, vana-kreeka, saksa, prantsuse, inglise ja vene keeles. Tema sulest ilmus üle 200 kirjutise, sealhulgas mitmes välismaa teadusväljaandes. Erilist huvi näitas ta üles lapse intellektuaalse arengu ja kooliküpsuse uurimise vastu. Selles vallas ilmusid nii tema tõlketööd kui ka originaalteosed. Nii tõlkis ja adapteeris ta "Termann-Merilli üldandekuse testid" ning töötas ise välja testid "Intellektuaalse kooliküpsuse diagnoosimine" (1983) ja "Juhend kooliküpsuse testide läbiviimiseks" (1983). Peale J. Piaget´ 2008. aasta teose "Ajamõiste kujunemine lapsel" tõlkis ta sama autori teose "Arvumõiste kujunemine lapsel". Paul Kees kirjutas kolmeköitelise teose "Statistika pedagoogidele ja psühholoogidele I–III" (1984). Lapsevanematele on suureks abiks olnud tema raamat "Täiskasvanu ja väikelaps" (1991). 1969/1970. õppeaastal tutvustas TPedI õppejõud Paul Kees Terman-Merilli ja David Wechsleri testide kohandamist eesti õpilastele, et selgitada välja nende vaimsed võimed. Usuti, et testide tulemuste põhjal on võimalik õpilaste mõttetegevust ergutada (Tallinna 7. Keskkooli 1962/1963. õ.-a tarifitseerimise nimekirjad. Tallinna Inglise Kolledži arhiiv, n. 1-k, s. 179).
Ilmar Torn
Ilmar Torn (1. jaanuar 1921 Kuressaare – 10. jaanuar 1999) oli eesti graafik ja karikaturist.
Elukäik
Ilmar Torn sündis Kuressaares kunstihuvilises perekonnas, tema isa oli andekas joonistaja. Lõpetas 1940. Saaremaa gümnasiumi ning astus vanemate soovitusel Tartu Ülikooli meditsiini õppima. Kui algas Teine maailmasõda, mobiliseeriti ta Punaarmeesse, kus teenis tööpataljonis ja hiljem määrati ta sanitaarinstruktoriks Eesti Laskurkorpusesse.
Pärast sõda töötas ta ajakirjanikuna Rahva Hääles, Eesti Raadios ja Sakala vastutava toimetajana. 1950. aastal astus ta graafika erialale Tallinna Riiklikku Tarbekunsti Instituuti, mille lõpetas 1955. aastal. Ilmar Torn töötas vastasutatud Eesti Televisiooni esimese kunstnikuna. 1959. aastal võeti Torn vastu Kunstnike Liitu, kus ta oli aastail 1962–1967 vastutav sekretär, 1967–1985 esimees.
XXI üldlaulupidu
Peol osalesid meeskoorid, segakoorid, naiskoorid, lastekoorid, poistekoorid ja puhkpilliorkestrid. Kokku osales 690 kollektiivi 28 922 esinejaga. Tallinna saabus mitu väliseestlaste koori Ameerika Ühendriikidest, Rootsist, Saksamaalt, Austraaliast.
Ilmar Torn
Elukäik
Ta on olnud ajakirja Pikker kunstiline toimetaja ja kirjastuses Eesti Raamat. Alates 1958. aastast tegutses vabakunstnikuna, kuni 1974. aastal asus tööle Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi lektorina ja lõpuks professorina. Töötas seal 1992. aastani.
Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu VIII ja X koosseisu saadik.
XXI üldlaulupidu
Kava
Peokava koosnes põhiliselt eesti autorite loomingust. Laulupeo kava (müüdi hinnaga 1 rubla) trükkimise korraldas Eesti Muusikaühing. Laulupeo embleemi kujundas Heino Kersna.
Ilmar Torn
Elukäik
Ilmar Torn on maetud Metsakalmistule.
XXI üldlaulupidu
Kava
Segakoorid
Poiste- ja meeskoorid
Nais- ja meeskoorid
Poistekoorid
Naiskoorid
Lastekoorid
Puhkpilliorkestrid
Langatuslehter
Langatuslehter tekib salajõgede uuristava ja lahustava tegevuse toimel voolusängi lae kokkuvarisemise tulemusena.
Tooneliilia
Tooneliilia (Asphodelus) on perekond üheidulehelisi taimi sugukonnast tooneliilialised (Asphodelaceae).
Perekonda kuulub 16 liiki.
Veetase
Veetaseme kõikumisi võrreldakse pikaajalise keskmise ning mõõdetud maksimaalsete ja minimaalsete väärtustega.
Veetaseme muutumist ajas mõõdetakse hüdrograafiga.
Veetaseme tõusmine üle keskmise võib põhjustada üleujutusi, madal veetase aga segada laevaliiklust.
Ants Laikmaa
pisi|"Vaade Caprilt", 1911–1912, pastell, [[Enn Kunila kunstikollektsioon]] pisi|"Mutti. Marie Underi portree", 1904, pastell, [[Underi ja Tuglase Kirjanduskeskus]] pisi|"Itaalia poisike", 1912, pastell, [[Tartu Kunstimuuseum]] Ants Laikmaa (kuni 24. aprillini 1935 Hans Laipmann; 5. mai 1866 Araste – 19. november 1942 Taebla) oli eesti maalikunstnik, keda on peetud üheks Eesti 20. sajandi alguse olulisemaks kunstnikuks ja kelle juhitud ateljeekool oli Eesti esimene kunstiõppeasutus.
Elukäik
Sündis Kivi-Vigalas vallakirjutajast taluperemehe 15. lapsena.
Haridus
Kooliteed alustas 1874. aastal koos vend Bernhard Laipmaniga Velise vallakoolis. Velise koolis oli õpetajaks Laipmanide sugulane kreiskooli haridusega Eduard Aavik, hea laulja ja joonistaja. Seal puutus tulevane kunstnik esimest korda kokku joonistamisega. Teise poolaasta õppisid vennad Laipmanid Vigala köstrikoolis, järgmisel õppeaastal pandi nad Haapsalu linna algkooli ning siis Lihula algkooli, kus oli õpetajaks kirjanik ja ärkamisaja tegelane Jakob Pärn. Koolmeister andis poistele eraviisiliselt ladina keele tunde, tänu millele pääsesid vennad Pärnu gümnaasiumi. Kakluse tõttu tuli sealt koolist lahkuda ja 1884 jätkas Ants haridusteed Lajuse saksa erakoolis Tallinnas.
Laikmaa sõitis uuesti Peterburi, kus tal jälle ei õnnestunud akadeemiasse astuda, kuid ta jäi õppima professor Julius Kleveri juurde. Ta veetis talve Peterburis maalides ja külastades sealseid rikkalikke kunstikogusid (Akadeemia muuseum, Ermitaaž, Aleksander III muuseum). Mõne aja pärast tundis noor kunstnik, et sealne õhkkond ei ole tema jaoks. Ta pakkis kokku mõned oma teosed, eeskätt portreed, ja saatis need Düsseldorfi Kunstiakadeemiasse professor Eduard von Gebhardile. Gebhard esitas need akadeemia professorite kolleegiumile ning Laikmaa võeti õpilaseks vastu. Akadeemiasse minekuks asus kunstnik 1891. aasta sügisel Riiast jalgsi Saksamaa poole teele. Selles kuus nädalat kestnud teekonnas on nähtud märgilist tähendust Laikmaa kunsti eelseisvale arengule ja saatusele.
1892. aasta märtsiks oli ta juhutöödega saanud kokku nii palju raha, et maksta ära õppemaks ja alustada tööd joonistusklassis. 1893. aasta sügisel aga tuli tal isa haiguse tõttu õpingud katkestada ja tulla koju. Isa haiguse ajal kodumaal viibides võttis Laikmaa osa Jakob Hurda algatatud rahvaluulekogumisest. Ta kogus rahvalaule, jutte ja naljandeid mitmelt poolt Läänemaad ning saatis need 1896. aastal Hurdale, kes paigutas need oma kogu II seeria 54. köitesse. Kokku on 240 leheküljel kirja pandud ligi 300 pärimust.
Tagasi Düsseldorfi jõudis ta 1896. aastal pärast isa surma. Õppinud veel aasta, astus ta akadeemiast välja ja töötas järgmised kaks aastat Düsseldorfis portretistina. Laikmaa külastas 1899 Hollandit ja Belgiat. Pärast mõnekuulist viibimist kodumaal sõitis ta 1900 Pariisi, kust matkas jalgsi Münchenisse ning sealt tagasi kodumaale. Jõudnud kodumaale, korraldas ta 1901. aasta kevadel isikunäituse pärast mida tõmbus ligi kaheks aastaks pealinnaelust eemale. Elas esmalt kodukohas Vigalas ning seejärel Haapsalus, kus lõpetas oma esimese suurema teose – Pärnu-Jaagupi kiriku altarimaali.
Ateljeekool
1903. aastal kevadtalvel algas Laikmaa esimene pikem Tallinna periood. Ta asutas Ants Laikmaa ateljeekooli. Paari nädalaga kasvas tema õpilaste arv paarikümne ligi ning sama aasta lõpus korraldas ta Provintsiaalmuuseumis oma õpilaste teoste näituse. Tema korraldatud oli I Eesti kunsti ülevaatenäitus 1906. aastal Tartus, kus tutvustati esmakordselt ühiselt kodumaal ja Peterburis elavate, peamiselt vanemate kunstnike teoseid. 1907. aastal osales ta Eesti Kunstiseltsi loomises ja samal aastal ka Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingu asutamises.
Tagasi Tallinnas
Tagasi Eestisse jõudis kunstnik kevadel 1913 ja avas taas oma ateljeekooli. Tema juurde asusid õppima Oskar Kallis, Alfred Tuul, Aleksander Krims, Aleksander Mülber jt.