cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sotsiaaltoetus
Hooldajatoetus
Hooldajatoetust makstakse 3–16-aastasele keskmise, raske või sügava puudega lapse ühele vanemale või võõrasvanemale 75% sotsiaaltoetuste määrast. 16–18-aastase raske puudega lapse ühele vanemale või võõrasvanemale makstakse toetus 60% sotsiaaltoetuste määrast ning 16–18-aastasele sügava puudega ühele vanemale või võõrasvanemale 100% sotsiaaltoetuste määrast.
Puudega vanema toetus
Puudega vanema toetust saavad puudega üksikvanemad, last üksi kasvatavad puudega võõrasvanemad, last üksi kasvatavad puudega isikud ja last üksi kasvatavad eestkostjad. Nendega peab olema sõlmitud sotsiaalhoolekande seaduse alusel kirjalik perekonnas hooldamise leping. Samuti makstakse toetust ühele puudega abikaasadest. Sellistel juhtudel peab vanem kasvatama kuni 16-aastast last ja päevases või meditsiinilistel näidustustel muus õppevormis põhikoolis, gümnaasiumis või kutseõppeasutuses õppivat kuni 19-aastast last. Puudega vanema toetust makstakse 75% sotsiaaltoetuste määrast. Kui jooksval õppeaastal saab laps 19-aastaseks, siis makstakse toetust õppeaasta lõpuni.
Õppetoetus
Õppetoetust makstakse iga kuu mittetöötavale puudega õppurile, kes õpib 10.–12. klassis, kutseõppeasutuses või kõrgkoolis ning kellel tekivad puudest tingituna õppetööga seotud lisakulutused. Õppetoetust ei maksta juuli- ja augustikuus. Toetust makstakse vahemikus 25–100% sotsiaaltoetuste määrast.
Rehabilitatsioonitoetus
Rehabilitatsioonitoetust makstakse 16–65-aastasele puudega isikule teenuse osutajalt, et isik saaks rehabilitatsiooniteenust. Toetust makstakse kulude osaliseks hüvitamiseks kuni 200% sotsiaaltoetuste määrast kalendriaasta jooksul.
Täienduskoolitustoetus
Täienduskoolitustoetust saavad töötavad puudega inimesed tööalaseks ja tasemekoolituseks. Seda makstakse kulude osaliseks hüvitamiseks kuni 24-kordses sotsiaaltoetuste määras kolme kalendriaasta jooksul.
Toimetulekutoetus
Toimetulekutoetus on riigi rahaline abi, mida maksab kohalik omavalitsus puuduses inimestele, et soodustada nende igapäevast toimetulekut. Seda makstakse siis, kui muud vaesuse ja puuduse leevendamise vahendid on jäänud väheseks.
Toimetulekutoetuse arvestamisel võetakse aluseks kõigi üksi elava inimese või perekonna liikmete eelmise kuu netosissetulek, samuti jooksval kuul tasutavad eluasemekulud ja toimetulekupiir. 2019. aastal on üksi elava inimese või perekonna esimesele liikmele toimetulekupiir 150 eurot kuus ning iga alaealise liikme toimetulekupiir on 180 eurot kuus. Perekonna teise ja iga järgmise täisealise liikme toimetulekupiir on 120 eurot kuus. Toimetulekutoetuse saajal, kelle kõik perekonnaliikmed on alaealised, on õigus saada koos toimetulekutoetusega täiendavat sotsiaaltoetust 15 eurot, mida maksab kohalik omavalitsus riigieelarvelistest vahenditest.
Sotsiaalministeeriumi (2019) kohaselt on jooksval kuul tasutavad eluasemekulud:
Iga kohalik omavalitsus sätestab eraldi ülaltoodud kulude piirmäärad, mis võetakse arvesse toimetulekutoetuse määramisel.
Toimetulekutoetuse taotlemine
Toimetulekutoetuse saamiseks jooksva kuu eest peab taotleja esitama avalduse hiljemalt 20. kuupäevaks valla- või linnavalitsusele, kelle halduspiirkonnas ta püsivalt või alaliselt elab. Avaldusse peab ära märkima toimetulekutoetuse määramisel arvessevõetavate isikute nimed, nende sünniajad või isikukoodid.
Avaldusele peab esmapöördumisel lisama dokumendid, mis tõendavad eluruumi kasutamise õigust, samuti üksi elava isiku või perekonnaliikmete eelmisel kuul saadud sissetulekud ja nendest mahaarvatud tulumaks ja makstud elatise suurus. Viimaseks peab lisama jooksval kuul tasutavad eluruumi alalised kulud.
Toimetulekutoetuse mittemääramine
Sotsiaalhoolekande seaduse (1995) § 223 järgi võib valla- või linnavalitsus toimetulekutoetuse määramata jätta:
Lawalde vald
Lawalde on vald Saksamaal Saksimaa Görlitzi kreisis.
Asfaltbetoonkate
pisi|Osaliselt freesitud asfalt Tartus [[Idaringtee ehitusel]] Asfaltbetoonkate on normidekohaselt kuumalt või soojalt paigaldatud asfaltbetoonsegust teekate.
2007. aasta alguse seisuga oli Eestis asfaltbetoonkattega põhimaanteid 1471, tugimaanteid 895, kõrvalmaanteid 1251 ja rampe või ühendusteid 41 kilomeetrit, kokku 3658 kilomeetrit.
2012. aasta alguse seisuga oli Eestis asfaltbetoonkattega põhimaanteid 1503, tugimaanteid 1172 ja kõrvalmaanteid 1473 kilomeetrit, kokku 4148 kilomeetrit.
Ühendustee
Ühendustee on samatasandilise ristmiku koosseisu kuuluv iseseisev teeosa, mis võimaldab ühelt lõikuvalt teelt siirduda teisele teele.
Anti Selart
Anti Selart (sündinud 11. augustil 1973 Tallinnas) on eesti ajaloolane ja Tartu Ülikooli õppejõud, alates 2002 filosoofiadoktor. Medievistina uurib põhiliselt Eesti keskaega.
Alates 2009. aasta 19. juunist on ta Tartu Ülikooli keskaja professor. 2013. aasta 1. juulist on ta Tartu Ülikooli ajaloo ja arheoloogia instituudi juhataja. 2019. aasta oktoobris valiti ta Tartu Ülikooli humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna dekaaniks, tema ametiaeg algas 2020. aasta 1. jaanuaril.
2012. aastal ilmus Selarti koostatud ja toimetatud "Eesti ajaloo üldkäsitluse" teise köite "Eesti keskaeg" uus versioon, mis pälvis meedias ja ajaloolaste seas elavat vastukaja ning sai ka aasta parima ajalooraamatu auhinna. 2013. aastal ilmunud Eesti ajaloo kolmanda köite uusversiooni kirjutas ta ülevaate Vene võimu perioodist Eestis Liivi sõja ajal (1558–1582).
Eesti Vabadusvõitluse Muuseum
Eesti Vabadusvõitluse Muuseum on Eesti sõjandusmuuseum Lagedil. Muuseum kuulub mittetulundusühingule, mille juhataja on muuseumi asutaja Johannes Tõrs. Muuseum asub Lagedil, Pirita jõekäärus olevas Külma pargis, kuhu on rajatud president Konstantin Pätsi venna Voldemar Pätsi kunagise maja koopia.
ID-kaart
ID-kaart ehk isikutunnistus on Eesti kodaniku ja Eestis püsivalt elava Euroopa Liidu kodaniku kohustuslik isikut tõendav dokument, mis on osa Eesti Vabariigi elektrooniliste isikutunnistuste süsteemist, kuhu kuuluvad lisaks ID-kaardile veel ka Mobiil-ID ja digi-ID.
Euroopa Liidus välja antud Euroopa Liidu kodanike isikutunnistused on Euroopa Liidus reisimisel kasutatavad passi asemel.
Eesti
Kaardile kantud kirjeldused on eesti- ja ingliskeelsed. Esiküljel on andmeväljad:
Tagaküljele on kantud:
Eesti isikutunnistusel on järgmised kaitsemärgid:
Enne 2007. aastat välja antud ID-kaartide kehtivusaeg isikut tõendava dokumendina oli kümme aastat ning sertifikaadid kehtisid kolm aastat. Alates 2007. aastast kehtivad ID-kaardid dokumentidena viis aastat ning nende sertifikaadid samuti viis aastat.
2007. aasta 20. novembri seisuga on Eestis välja antud 972 605 ID-kaarti. Enne 2005. aastat väljastati 549 175 ID-kaarti, millest on uuendatud sertifikaadid kõigest 54 200 kaardil.
Saksamaa
Saksamaal on isikutunnistus suurema mõõdus rohekat värvi kõvakiles passi andmelehe kujundusega dokument, mida antakse välja alates 1987. aastast, enne seda olid isikutunnistused Saksamaal passisarnased kõvakaanelised voldikud. Kirjeldus on saksa-, inglis- ja prantsuskeelne. Selle esiküljele on kantud:
Tagaküljele on kantud:
Soputan
Soputan on väike tegevvulkaan Indoneesias Sulawesi saare põhjaosas.
25. oktoobril 2007 toimus järjekordne Soputani purse. Vulkaanituha pilv tõusis 1,5 km kõrgusele.
Viimati hakkas vulkaan purskama 3. juulil 2011.
Marshalli plaan
thumb|Marshalli plaani raames abi saanud riigid Marshalli plaan (ametlikult Euroopa Taastamise Programm, inglise keeles European Recovery Program) oli Ameerika Ühendriikide abiprogramm sõjas laastatud Euroopa riikide aitamiseks ja kommunismi pealetungi ennetamiseks.
Ettepaneku tegi USA riigisekretär, kindral George Marshall (1880–1959) oma kõnes Harvardi Ülikoolis 5. juunil 1947. Oma kõnes ütles Marshall: „On loomulik, et USA teeb kõik, et aidata kaasa maailmas normaalsete ja tervete majanduslike suhete taastamisele. See on poliitilise stabiilsuse, rahu ning julgeoleku eeldus”. Tema nime järgi saigi plaan edaspidi rahvusvaheliselt tuntuks.
Plaani enda koostamise taga seisis president Harry Trumani administratsiooni riigisekretäri abi Dean Acheson ja grupp Riigidepartemangu töötajaid, kes täitsid Marshalli antud ülesannet. President Truman kutsus Kongressi kokku plaani arutama novembris 1947. Kongress kiitis programmi heaks juba detsembris. Programmi juhiks ja läbiviimise organisaatoriks määrati Studebakeri kontserni peadirektor Paul G. Hoffmann.
Algselt oli tegemist USA poolt võimaldatava finants- ja muu abiga kõikidele teises maailmasõjas kannatada saanud Euroopa riikidele. Programmi võtsid vastu 17 riiki: Austria, Belgia, Holland, Iirimaa, Island, Itaalia (tema koosseisus ka Trieste Vaba Territoorium), Kreeka, Luksemburg, Norra, Portugal, Prantsusmaa, Rootsi, Saksamaa LV, Suurbritannia, Šveits, Taani ja Türgi. Hispaaniale Marshalli plaani abi ei pakutud, kuna Franco režiim oli USA-le vastuvõetamatu.
Abi pakuti ka Nõukogude Liidule ja teistele Ida-Euroopa maadele. Pärast pikki USA riigidepartemangu konsultatsioone NSV Liidu välisministri Vjatšeslav Molotoviga, otsustas NLKP Keskkomitee lükata abisaamise programmi tagasi, teatades, et saab ise hakkama ning keelas ka Tšehhoslovakkial, Ungaril ja Poolal, kes olid valmis seda vastu võtma, programmis osalemise.
Keeldus ka Soome, kes eelistas Nõukogude Liiduga häid suhteid hoida. Soome muidugi vajas hädasti majanduslikku abi, kuna pidi maksma Nõukogude Liidule reparatsiooni. President Paasikivi kirjutas oma päevikus 8. juulil 1947 NSV Liidu survest Soomele mitte osaleda Marshalli plaanis: „See on hirmus! Mis meie elust saab? Mis plaanid venelastel on? Arvan, et algab samasugune kamandamine kui Ungaris.”
1948. aastal asutati Pariisis plaani elluviimiseks Euroopa Majanduskoostöö Organisatsioon (Organisation for European Economic Co-operation, OEEC). Plaani elluviimine algas 4. aprillil 1948, kui USA Kongress võttis vastu seaduse majanduslikust koostööst.
Programm võimaldas Euroopa riikidele hankida operatiivselt raha oma majanduse taasülesehitamiseks ja delegeeris Saksamaa ja teised Lääne-Euroopa riigid kiiresti rahvusvahelisse raha- ja kaubandussüsteemi. USA omakorda aga kujunes selle liidriks. Programm kestis neli aastat ning selle aja jooksul anti Lääne-Euroopa riikidele majanduslikku ja tehnilist abi kokku 13 miljardi (on ka andmeid, et 17 miljardi) USA dollari väärtuses. Abi jagati põhimõtteliselt elanikkonna arvu järgi, kuid peeti silmas, et seni tööstuslikult arenenumad suured Euroopa riigid suudavad edaspidi rohkem Euroopa arengule kaasa aidata. Seetõttu olid suurimad abisaajad Suurbritannia (26% kogu abisummast), Prantsusmaa (18%) ja Saksamaa LV (11%). Masrshalli abi oli otsustava tähtsusega ja tõhus nii nende riikide kui ka teiste Euroopa demokraatlike riikide sõjajärgseks jalule aitamises. Samas oli see ka USA firmadele suurepärane võimalus oma toodangut Euroopasse eksportida ning oma majanduslikku kohalolekut Euroopas paika panna.
Programmis osalevate riikide tööstustoodang suurenes nelja aastaga 35% ning ka põllumajandustoodang ületas sõjaeelse taseme. Lisaks aitas programm kaasa poliitilise olukorra stabiliseerumisele ning sundis Euroopat hakkama mõtlema integratsioonile. Sellest protsessist kasvas välja Nõukogude bloki riikide poolt aastal 1949 asutatud Vastastikuse Majandusabi Nõukogu (SEV, VMN) ning loodi eeldused NATO ja Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni (OECD) loomiseks. See programm inspireeris Euroopa riike ka ise hiljem arenguriikidele abi andma.
Marshalli plaani rakendamine lõpetati järsult 30. detsembril 1951, mis ajendas mitmeid Euroopa riike protestima ja mõnda aega USAsse kiivalt suhtuma. Kuid see asendati vastastikuse julgeoleku seadusega (The Mutual Security Act), mille USA Kongress võttis vastu 10. oktoobril 1951 president Trumani initsiatiivil. Seaduse peamine eesmärk oli aidata külma sõja puhkedes Lääne-Euroopa riike areneda ja ohjeldada kommunismi levikut. USA andis järgneva kümne aasta jooksul oma liitlastele sõjalist, majanduslikku ja tehnilist abi ligi 7,5 miljardi dollari väärtuses.
Kaheksa hullu kuninga laulu
"Kaheksa hullu kuninga laulu" (inglise keeles Eight Songs for a Mad King) on Sir Peter Maxwell Daviesi monodraama, mille kuningas George III tekstidel põhineva libreto autor on Randolph Stow. Monodraama on kirjutatud Lõuna-Aafrika Vabariigi päritolu näitlejale Roy Hartile ja helilooja enda ansamblile Pierrot Players (hiljem Fires of London). Teose esiettekanne toimus 22. aprillil 1969.
Pooletunnine teos on kirjutatud baritonile, kes kasutab suurt hulka uusvokalismi tehnikaid üle viieoktavilises ulatuses ning kuuele instrumendile:
Teose kirjastaja on Boosey & Hawkes. Partituur on avaldatud autori faksiimilena ja partiid on olemas trükitud kujul.
Kõik kaheksa laulu põhinevad George III omandis olnud mehaanilisse orelisse salvestatud lugudel, mille saatel kuningas olevat ise proovinud ja lasknud oma leevikestel laulda. Etenduse tegevus toimubki kuninga monoloogina, kusjuures mängijad istuvad laval suurtes linnupuurides, mis lõpeb viiuldajalt tolle viiuli käestkrabamise ja purustamisega.
Seda teost on esitanud veel ameerika baritonid William Pearson, Michael Rippon, Thomas Meglioranza ja Julius Eastman. Bariton Richard Suart on esitanud seda lugu Gelsenkirchenis‚ Milanos‚ Helsingis‚ Strasbourgis‚ Stavangeris ja Pariisis. Rootsi bariton Olle Persson esitas teost Stockholmis 1990. aastatel.
James Clerk Maxwell
James Clerk Maxwell (13. juuni 1831 – 5. november 1879 Cambridge) oli šoti füüsik ja matemaatik, elektromagnetilise väljateooria rajaja.
Tema tähtsaimate saavutuste seas on Maxwelli võrrandite koostamine – elektromagnetismi ühtse teooria rajamine. Samuti töötas ta välja Maxwelli jaotuse, statistilise vahendi, kirjeldamaks gaaside kineetilist teooriat. Need kaks avastust aitasid teha sissejuhatuse tänapäeva füüsikasse, rajades teed erirelatiivsusteooriale ja kvantmehaanikale.
Kui ta oli 14-aastane, kutsuti ta rääkima Edinburghi Kuningliku Seltsi teadlastele oma geomeetriaalastest töödest. 24-aastaselt sai temast Aberdeeni ülikooli professor. Kümme aastat hiljem pühendus ta elektri- ja magnetismiuuringutele. 34-aastaselt sai temast Cambridge'i ülikooli esimene eksperimentaalfüüsika professor ning tema ajal rajati kuulus Cavendishi laboratoorium, mis nimetati Henry ja William Cavendishi järgi.
Mõned aastad varem oli Michael Faraday juhtinud tähelepanu sellele, et magnet- ja elektriväljal on "jõujooned", mida ta püüdis piltlikult kujutada. Maxwell lõi selle nähtuse seletamiseks matemaatilise teooria. Ta märkis, et kui liigutada magnetit edasi-tagasi, tekivad lained, mis liiguvad üle Faraday jõujoonte.
Maxwell tõestas, et valgus kujutab endast ülikiireid laineid jõujoontel. Laineid hakati nimetama elektromagnetlaineteks. Samuti tõestas ta matemaatiliselt, et peavad eksisteerima teistki laadi lained, mille lainepikkus erineb valguse omast. Paraku suri ta enne, kui jõudis oma katsed lõpuni viia, kuid praegu teame, et raadiolained, mikrolained, infrapunakiired, ultraviolett-, röntgen- ja gammakiired on elektromagnetlained.
pisi|Maxwell tõestas, et Saturni rõngad koosnevad paljudest väikestest aineosakestest. Juba paarsada aastat olid teadlased pead murdnud Saturni rõngaste üle: kuidas on võimalik, et need katki ei lähe, planeedist eemale ei triivi või planeedile ei lange? Maxwell kulutas kaks aastat tõestamiseks, et tahkest materjalist rõngad ei oleks stabiilsed, aga vedelikust koosnevates rõngastes tekiksid lainejõud, mille tagajärjel koonduks rõngaste aine suurtesse mullidesse. Seda aga ei täheldata. Maxwell järeldas, et rõngad peavad koosnema tohutust hulgast pisikestest tahketest osakestest, millest igaüks tiirleb ümber planeedi teistest sõltumatult. Selle avastuse eest sai ta 1859. aastal Adamsi auhinna, mida Cambridge'i ülikool annab välja matemaatikaalase teadustöö eest Suurbritannia elanikele ja millega kaasnes auhinnaraha 130 naelsterlingit. 1980. aastal tõestas Voyageri programm, et Maxwellil oli õigus.
pisi|Esimene püsiv värvifoto (pildistas James Clerk Maxwell 1861) James Clerk Maxwell on tuntud ka esimese värvifoto tegijana (1861).
Edgar von Wahl
Edgar von Wahl või Edgar de Wahl (täisnimi Edgar Aleksis Robert von Wahl või Edgar Alexis Robert von Wahl või Edgar Alexei Robert von Wahl, pseudonüüm Julian Prorók; 23. august (vkj 11. august) 1867 Bogopil/Olviopol, praegu osa Pervomaiski linnast Mõkolajivi oblastis Ukrainas – 9. märts 1948 Tallinn) oli baltisaksa õpetaja ja harrastuskeeleteadlane, kes sai tuntuks kunstliku keele oktsidentaali loojana.
Wahl omandas hariduse Peterburis ja läbis vabatahtlikult sõjaväeteenistuse Venemaa keiserlikus mereväes. 1894. aastal kolis ta Tallinna, kus elas peaaegu kogu ülejäänud elu. Ta töötas kooliõpetajana mitmes Tallinna koolis. Enne esimest maailmasõda ja selle ajal oli ta ka Tallinna linnavolinik.
Piira
Piira on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
Edgar von Wahl
Keeleteadusega tegeles Edgar von Wahl hobi korras, ta polnud seda õppinud ega teinud keeleteadlasena erialast tööd. Wahli huvi keelte ja eriti tehiskeelte vastu tekkis juba Peterburis õppides. Ta alustas volapüki propageerijana ja asus seejärel esperantoga tegelema, olles üks esimestest esperantistidest. 19. sajandi viimasel kümnendil alustas ta aga uue ideaalse rahvusvahelise keele otsinguid, mis jõudsid 1922. aastaks oktsidentaaliks nimetatud keele tutvustamiseni ja eelkõige oktsidentaali propageerimiseks mõeldud ajakirja Kosmoglott väljaandmiseni.
James Clerk Maxwell
Tunnustus
James Clerk Maxwell valiti 1875. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi välisliikmeks ning ta oli Londoni Kuningliku Seltsi ja Edinburghi Kuningliku Seltsi liige.
Edgar von Wahl
Wahl loobus 1939. aastal Saksamaale ümberasumise võimalusest, jäi Eestisse ja paigutati Saksa okupatsiooni ajal Seewaldi vaimuhaiglasse. 1945. aastal pääses ta vaimuhaiglas viibides napilt küüditamisest ning suri sealsamas 1948. aastal.
1949. aastal nimetati tema loodud keel ümber interlingueks ning selle nimetusega tuntakse seda enamasti ka tänapäeval.
Päritolu
pisi|Wahlide perekonnavapp Edgar von Wahl kuulus Wahlide immatrikuleerimata Päinurme liini (Haus Assick). Edgar von Wahli vanavanaisa oli Carl Gustav von Wahl, kes omandas Pajusi, Tapiku ja Kavastu mõisa ning oli lühikest aega ka Kaave mõisa omanik. Carl Gustav von Wahlil oli kahest abielust kokku 14 last, kellest põlvnesid mitmed Wahlide liinid. Neist üks, Edgar von Wahli vanaisa, riigiametnik Alexei von Wahl, kes ostis Päinurme mõisa 1837. aastal, panigi aluse Päinurme liinile. Lisaks oli ta rentnik Taevere mõisas, kus sündis Edgar von Wahli isa Oskar von Wahl (1841–1906).
Edgar von Wahli juured ulatusid ka Inglismaale. Tema üks vanavanaema, Carl Gustav von Wahli esimene abikaasa Henriette Edwards oli inglise kaupmehe George Edwardsi tütar. Teine vanavanaema, Alexei von Wahli abikaasa Kornelia Elisabeth Knirschi ema, oli Inglismaalt pärit Marie Turner.
Edgar von Wahli isa, ametilt raudteeinsener Oskar von Wahl abiellus 1866. aastal Tallinnas sealtsamast pärit Lydia Amalie Marie von Huseniga (1845–1907).
Lapsepõlv ja noorus
Edgar von Wahl sündis Ukrainas Podoolias 23. augustil 1867. Tema vanemad olid sinna kolinud, kuna Oskar von Wahl asus 1866. aastal tööle Odessa–Balta–Krementšuki–Harkivi raudtee ehitusel. Wahli täpse sünnikoha kohta leidub vastakaid andmeid. Üldjuhul on tema sünnilinnaks märgitud Olviopoli linn, ent leidub allikaid, kus on tema sünnikohana kirjas Bogopili (ka Bogopol) linn Olviopoli külje all, teisel pool Lõuna-Bugi jõge. Mõnedes allikates on välja toodud mõlemad linnad.
Hiljemalt 1869. aastaks kolis Wahlide pere Krementšukki. Seal sündisid Wahli kaks venda: 1869. aastal imikuna surnud Oskar Paul Karl ja 1870 Arthur Johann Oskar (surnud 1951). Hiljem juba Tallinnas sündisid Wahli kaks õde Lydia Jenny Cornelia (1871–1917) ja Harriet Marie Jenny (1873–1920) ning 1877 Peterburis Jenny Theophile (surnud 1961).
Wahl õppis lapse ja noorukina selgeks mitu keelt. Lapsepõlves oli ta omandanud saksa, vene, eesti ja prantsuse keele oskuse, gümnaasiumis õppis ta neile lisaks ladina ja vanakreeka ning ülikoolis hispaania keelt. Lisaks neile suutis ta ennast veel üheksas keeles mõistetavaks teha. Wahli enda sõnade järgi oli tal juba lapsepõlves olnud soov leiutada uus keel. Indiaanlasemängude jaoks arendas ta välja isikliku "indiaanikeele", mille grammatika põhines kreeka ja eesti keelel.
Sõjaväeteenistus
pisi|Edgar von Wahl Vene mereväe mundris 1914. aastal 1892. aastal asus Wahl vabatahtlikult teenima Venemaa mereväes. Teenistuses olles reisis Wahl palju, külastades muuhulgas Kariibi mere saari ja Ameerika Ühendriike. 1894. aasta alguses sai ta mitšmani auastme ja läks varsti pärast seda erru. 1904. aasta suvel kutsuti Wahl uuesti tegevteenistusse. Ta teenis kuni 1905. aasta oktoobrini Balti laevastikus. Samal ajal toimunud Vene-Jaapani sõja lahingutest ta osa ei võtnud.
Nooruses Wahli lähedalt tundnud hilisema väliseesti kunstniku Olev Mikiveri mälestuste järgi oli too olnud väga uhke oma tsaariaegse ohvitserimundri üle ja kandis seda vahel ka aastakümneid hiljem:
Viapori ülestõusu mahasurumisel Wahl tõenäoliselt siiski ei osalenud, sest oli selleks ajaks juba teenistusest vabastatud. Mõningatel andmetel võeti Wahl uuesti tegevteenistusse ka esimese maailmasõja ajal.
Vene mereväes teenimise ajal autasustati Wahli Püha Stanislavi ordeni 2. ja 3. järgu ning Püha Anna ordeni 3. järguga.
1921. aastast oli Wahl registreeritud ka Eesti Vabariigi reservohvitserina.
Varane Tallinna periood
1894. aasta lõpus kolis Wahl Tallinna, kus veetis suurema osa oma edasisest elust. Sama aasta sügisel oli ta saanud Tallinna Peetri Reaalkooli matemaatika- ja füüsikaõpetaja koha. Ta õpetas edaspidi ka joonestamist paruness von der Howeni tütarlastekoolis, Hansakoolis, Toomkoolis ja mujalgi. Tema õpetajatöö katkes vaid väeteenistuses viibimise aegadel. Wahli õpetamisstiili on oma mälestustes kirjeldanud aastatel 1906–1909 Peetri reaalkoolis õppinud hilisem haridustegelane Aleksander Veiderma:
Sajandivahetusel algas ka Wahli aktiivsem publitsistitegevus. Ta avaldas nii keeleteadusega seotud artikleid erialastes väljaannetes kui ka kirjutisi mitmes Tallinna ajalehes ja ajakirjas.
Linnavolinikuna esimese maailmasõja eel ja ajal
Õpetajaameti pidamise kõrval sisenes Wahl enne esimese maailmasõja puhkemist ka poliitikasse. 1913. aastal valiti ta Tallinna Linnavolikogu liikmeks. Samal aastal sai temast volikogu ehitismälestiste kaitse komisjoni liige. Hoolimata õpetajaametist ei tegelenud Wahl linnavolikogus haridusküsimustega. Üldse oli ta volikogu istungitel küll aktiivne kohalkäija, ent sõna võttis vähe.
Pärast esimese maailmasõja algust tabasid Vene impeeriumis elanud sakslasi repressioonid, mis ei jätnud täielikult puutumata ka Wahli. Näiteks suleti Tallinna aadliklubi, mille liige Wahl oli olnud. 1914. aasta sügisel sattus ta saksapäraste kohanimede ümbermuutmise propagandakampaania keskmesse. Linnavolinikuna osales ta Tallinna linna nime muutmise aruteludes, mis järgnesid linnapea Jaan Poska ettepanekule asendada saksakeelne Revel vanavene keelest pärineva Kolõvaniga (seejuures kasutati asja arutamisel ebaõiget nimekuju Kalõvan). Wahl leidis, et linna vanimad nimed olevat olnud hoopis Ledenets või Lindanisa. Ühtlasi tundis ta huvi, kui palju nime muutmine maksma võiks minna, mille peale olevat volikogus puhkenud "üleüldine naer". Nime muutmiseks vajalikud hääled saadi volikogus ka lõpuks kokku, ent muutmise endani ei jõutud.
Wahl valiti linnavolikokku ka 1917. aastal vahetult enne Veebruarirevolutsiooni toimunud valimistel. Uues volikogus sai temast tuletõrje-, rahvahariduse ja linna pandimaja asjade komisjonide liige, samuti jätkas ta tööd ehitismälestiste komisjoni liikmena. Ent 1917. aasta augustis valiti juba uus volikogu ja sellega Wahli poliitiline tegevus ka lõppes.
Elu iseseisvas Eestis
1918. aasta veebruaris, Eesti iseseisvuse väljakuulutamise ajal oli Wahl avaldanud soovi saada relvakandjaks ja astuda seega korrakaitsesalga liikmeks. Relvaloa kirjutas talle välja oma õpilane, kes on seda seika hiljem meenutanud:
1919. aastal jagunes Peetri Reaalkool kaheks – eestikeelseks Tallinna Reaalkooliks ja saksakeelseks Tallinna Saksa Reaalkooliks. Wahl jätkas tööd õpetajana viimases, kus ta andis matemaatika, füüsika, geograafia, kosmograafia ja joonestamise tunde. Sageli käisid õpilased järeltöid tegemas tema Eha tänaval asunud kodus, mis oli kujundatud meremehestiilis ja sai seetõttu õpilaste seas hüüdnime "kajut". Õpilaste hulgas oli Wahl populaarne õpetaja, kes eriti pühendunult õpetas geograafiat, tõenäoliselt seetõttu, et oli palju reisinud. Samuti imponeeris õpilastele asjaolu, et Wahl oli kooli juures tegutsenud Inglise Klubi liige. Wahlil olevat ka kombeks olnud kirjalike tööde ajal näiliselt ükskõikselt ajalehte lugeda, et läbi ajalehes oleva augu õpilasi jälgida, kandes paremaks nägemiseks topeltprille.
Ta oli väga otsekohene, mistõttu võis teiste õpetajatega konflikti sattuda. Näiteks ei sallinud ta moodsat kunsti, mida väljendas varjamatult kooli kunstiõpetaja üleskutsel toimunud kunstinäituse külastusel. Seejuures olevat ta moodsat kunsti võrrelnud kommunismiga:
Ferdinand IV
pisi|Ferdinand IV. Autor [[Anselm van Hulle]] Ferdinand IV (8. september 1633 – 9. juuli 1654) oli Habsburgide dünastiast pärinev Böömimaa, Ungari ja Saksa kuningas. Ta oli Ferdinand III poeg.
Ferdinand kuulutati isa soovil juba tolle eluajal nii Böömimaa kuningaks (1646), Ungari kuningaks (1647) kui ka Saksa kuningaks (1653), et kindlustada troonijärglust. Kuid vaid aasta hiljem suri Ferdinand IV ootamatult ning ei saanudki seetõttu kunagi tegelikult võimule. Trooni päris hoopis tema noorem vend Leopold.
Edgar von Wahl
Elu iseseisvas Eestis
Wahl jäi pensionile 1920. aastate keskel, ent jätkas osakoormusega õpetamist veel kuni 1933. aastani. Pensionile jäänult pühendus ta oma hobidele, eriti juba Peterburi aegadest südameasjaks saanud tehiskeeltele. Ta oli 1929–1930 ka ajakirja Estländische Wochenschau toimetaja. Umbes samal ajal süvenes ka tema huvi 16. sajandi prantsuse ennustaja Nostradamuse ja tema ennustuste vastu, millest ta rääkis pikemalt 1932. aasta suvel Uudislehele antud intervjuus.
Teise maailmasõja ajal
1939. aastal ei lahkunud Wahl erinevalt oma lähedastest ümberasumise käigus ja otsustas Eestisse jääda. Wahlile, kes esindas idealistlikku Pan-Euroopa ideed, oli vastumeelne Saksamaa natsionaalsotsialistlik valitsus. Ta nimetas Saksa riiki koguni "termiitriigiks". Eestisse jäämise põhjuseks võis olla ka see, et lahkudes oleks ta pidanud maha jätma oma mahuka arhiivi, samuti võis oma osa olla ohul sattuda Saksamaal vanadekodusse, nagu oli juhtunud mõne tema tuttavaga.
Ka 1941. aasta kevadtalvel toimunud järelümberasumisest jäi Wahl kõrvale. Järelümberasumise toimumisest oli ta igal juhul teadlik, sest kui temalt ta plaanide kohta küsiti, vastas ta, jätmata kahtlust, et tema otsus on Eestisse jääda:
Repressioonidest esimesel Nõukogude aastal õnnestus Wahlil pääseda. Pärast Saksa okupatsiooni algust kahtlustati teda riigivastases tegevuses. Wahl arreteeriti 12. augustil 1943 abikaasa vennanaisele Posenisse saadetud, ent sama aasta juulis Königsbergis tsensuuri takerdunud kirjade tõttu, milles ta ennustas ülestõusu puhkemist Poolas ja soovitas seal elanud lähedastel Saksamaale kolida :
Samas kirjas juhtis Wahl tähelepanu sellele, et oli juba varem ennustanud Pearl Harbori rünnakut ja sõja puhkemist Ameerika Ühendriikide ja Jaapani vahel. Wahl ei eitanud ülekuulamisel kirjutatut ja kordas seal mitmeid esitatud väiteid, uskudes "kaljukindlalt" oma ennustuste tõesusse. Wahli hoiti mõnda aega Tallinna Töö- ja Kasvatuslaagris, ent tema ülekuulamisel antud tunnistusi pidas SD kummaliseks ja lasi seetõttu Wahli Seewaldi närvikliinikus uurida. Seal diagnoositi tal vanadusnõtrus ja jäeti vaimuhaiglasse, mis päästis ta ühtlasi võimalikust surmanuhtlusest. Wahli kaitsesid ka mitmed lähedased ja sõbrad, kelle väitel oli too vastutusvõimetu.
1944. aastal aset leidnud Märtsipommitamise käigus hävis Wahli arhiiv, mis oli talle suureks vapustuseks. Kolm aastat hiljem meenutas ta Soome oktsidentalistile A. Z. Ramstedtile saadetud kirjas, et toimunu oli tõeline katastroof, mille käigus läksid kaotsi paljud asendamatud ja unikaalsed materjalid.
Elu lõpp ja surm
1945. aasta veebruaris koostatud sakslaste küüditamisaktsiooni nimekirjas oli sarnaselt teiste veel Eestis elavate sakslastega ka Wahli nimi. Augustis toimunud küüditamise käigus kuulus Wahl aga nende kümmekonna inimese hulka, keda välja ei saadetud või kelle asukohta kindlaks teha ei suudetud. Wahli pääsemise põhjused ei ole täpselt teada, kuid on teada, et mõnel juhul langetas küüditamist läbi viinud operatiivgrupi juht otsuse raskelt haigeid või invaliide mitte ära viia, otsuse tegemist võis seejuures mõjutada haigla töötajate arvamus. Seega päästis just vaimuhaiglas viibimine suure tõenäosusega Wahli juba teist korda.
Pärast küüditamisest pääsemist õnnestus Wahlil endiselt pidada kirjavahetust välismaiste kolleegidega. On võimalik, et Seewaldi arstid tunnustasid tema pühendumist filoloogiale, kui välismaailmaga suhtlemist võimaldasid.
Wahl suri 9. märtsil 1948 kell 15. Tema sõpradeni Läänes jõudis surmateade raudse eesriide tõttu suure hilinemisega. Wahl maeti 14. märtsil Tallinna Siselinna kalmistu Aleksander Nevski kalmistule. 1996. aastal maeti Wahli säilmed ümber Pajusi mõisa kalmistule, kus asub ka Wahlide perekonnakabel.
Eellugu
Esperanto juurde Wahl aga püsima ei jäänud, vaid alustas uue tehiskeele otsinguid, mille põhjusi on Paul Ariste selgitanud Wahli iseloomuga:
Jaan Ojalo järgi eemaldus Wahl esperantost pärast seda, kui 1894. aastal lükkas esperantistide enamus tagasi keele reformimise ettepanekud. Mitu reformiettepanekut pärines Wahlilt endalt. Ojalo hinnangul pidas Wahl esperantot liiga "aprioorseks". Ta leidnud, et ideaalne rahvusvaheline keel peab olema loomulikum ja arusaadav ka ilma õppimata. Samuti olevat Ojalo arvates Wahl pidanud esperantot liiga demokraatlikuks, mis ohustavat Lääne kultuuri.
Loomine ja tutvustamine
pisi|Oktsidentaali sümbol, mis kujutab ringi sees asuvat [[tildet, võeti kasutusele enne 1934. aastat ja valiti välja mitme variandi seast selle lihtsuse ja kommunikatsioonile viitava sümboolika tõttu ]] Esimesed sammud uue keele loomiseks astus Wahl 19. sajandi viimastel aastatel. 1896 ja 1897 avaldas ta Hannoveris ilmunud ajakirjas Linguist kaks artiklit, milles tutvustas oma ideid. Umbes samal ajal esitles Rosenberger, kes oli sajandi viimasel kümnendil Wahli heaks tuttavaks saanud, ning oli sel ajal Peterburi volapükiakadeemia president, akadeemia liikmetele enda loodud uut keelt – idiom neutral 'i. 1906. aastast andis Rosenberger Peterburis välja ka uues keeles ajakirja Progres. Samas väljaandes tegi Wahl 1906. aastal oma ettepanekud keele reformimiseks, mille Rosenberg aasta hiljem ka vastu võttis. Hoolimata reformimisest idiom neutral populaarsust ei kogunud ja hääbus. Samal ajal arendas Wahl romaani keelte baasil loodud AULIt (Auxiliari lingue International), mis kujunes oktsidentaali vaheastmeks, ja tutvustas seda 1909. aastal ajakirjas Academia pro Interlingua – Discussiones. 1911 sõnastas Wahl oktsidentaali aluseks saanud sõnamoodustusreegli, mis sai hiljem tuntuks de Wahli reeglina.
Edward Middlehamist
Edward Middlehamist (ka Edward Plantagenet või Middlehami Edward, inglise Edward of Middleham; 1473 Middlehami linnus – 31. märts või 9. aprill 1484 Middlehami linnus) oli Walesi prints aastast 1483 kuni surmani.
Tema vanemad olid Richard III ja kuninganna Anne.
Messing
pisi|Messingist [[täring]] Valgevask ehk messing on vase ja tsingi sulam, milles on 5...45% tsinki.
Füüsikalised omadused
Messingi tihedus on sõltuvalt koostisest 8400–8700 kg/m³. Messing on paremini sepistatav kui pronks või tsink. Suhteliselt madala sulamistemperatuuri (olenevalt koostisest 900–940 °C) ja sulametalli voolamise omaduste tõttu on teda suhteliselt lihtne valada. Messingi erisoojus on 0,377 kJ/kg/K.
Kasutus
Heade akustiliste omaduste tõttu kasutatakse messingit sageli puhkpillide valmistamiseks. Alumiiniumilisand muudab messingi tugevamaks ja korrosioonikindlamaks. Alumiiniumilisandi korral moodustub messingi pinnale väga kasulik alumiiniumoksiidi Al2O3 kiht. See on nii õhuke, et on õigupoolest läbipaistev, ja kahjustuse korral paraneb iseenesest. Samamoodi mõjub tinalisand. Neid kaht metalli kasutatakse niinimetatud mereväemessingite koostises, mis on mõeldud kokku puutuma mereveega. Raud, alumiinium, räni ja mangaan muudavad messingi kulumis- ja purunemiskindlamaks. Tänapäeval taaskasutatakse umbes 90% messingist. Messing ei magneetu ja sellepärast eraldatakse messingit vanametallist võimsate magnetite abil: ülejäänud vanametall jääb magneti külge, messing mitte. Vasesisaldus muudab messingi antiseptikuks. Olenevalt tüübist ja kontsentratsioonist hukkuvad haigusetekitajad mõne minuti kuni mõne tunni jooksul, kui nad messingiga kokku puutuvad. Messingi antiseptilisi omadusi on tähele pandud juba sajandeid, aga laboratoorselt tõestati need 1983.
Obja
Obja on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
Küla põhjaosas on 18. sajandi kaartide järgi olnud Liiva (Liwa) küla ja kõrts. Külast idasse jääb Tammiku küla. Liiva külast Anguse suunas on Liiva ojal olnud Tenso vesiveski. 1920.–1930. aastatel oli see Rosentali (Roosentali, Rosenthali) asundus. 1939. aastate paiku, kui kaotati asundusi ja eestistati nimesid, võeti kasutusele ka Obja nimi. Tegemist on vana külanimega (1241 Obias, 1662 Ubia küla). Küla kuulus XIV sajandil perekond Roseni Roela mõisa juurde ja oli Roela mõisa karjamõis. Külaaset on oletatud Rosentali mõisa Vainu heinamaalt.
Puka (Vinni)
Puka on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
Edgar von Wahl
Loomine ja tutvustamine
1916. aastal rajasid Venemaa tehiskeeltehuvilised Peterburis ühingu Kosmoglot. Wahl ei olnud ühingu asutajate hulgas, vaid liitus sellega hiljem, nagu ka eesti keeleteadlane Jakob Linzbach. Wahlist sai ühingus "naturalistliku koolkonna" eestkõneleja; ta rajas sellega teed oktsidentaali loomisele. 1917. aasta revolutsiooniliste sündmustega ja liikmete lahkumisega Peterburist ühingu tegevus hääbus ning lõppes 1921. aastal täielikult, kuid taastus samal aastal Tallinnas. Ühingu tegevuse taaselustas Wahl koos Linzbachiga ning mõnevõrra muudeti ühingu nime, milleks sai Kosmoglott. Sidemed säilisid ka ühingu endiste liikmetega, kes tegutsesid siis mitmes Euroopa riigis. Wahl oli ühtlasi ühingu 1922.–1926. aastal välja antud ajakirja Kosmoglott toimetaja. Sama ajakirja esimeses numbris tutvustaski Wahl enda loodud tehiskeelt oktsidentaali, mis baseerus valdavalt hispaania keele sõnavaral, aga ka teistel romaani ja lisaks germaani keeltel. Ta tutvustas 1923–1928 keelt ka sariväljaandes "Occidental, unic natural, vermen neutral e max facil e comprensibil lingue por International relationes". Oktsidentaali grammatika kohta andis Wahl 1925. aastal välja raamatu "Radicarium directiv del lingue International (Occidental). In 8 lingues".
Rõuge Suurjärv
Suurjärv (ka Rõuge Suurjärv) on järv Võrumaal Haanja kõrgustiku loodeserval Rõuge alevikus. Rõuge suurjärv on tekkinud jääajast.
Edgar von Wahl
Propageerimine
Ajakirja esimeses numbris ilmus ka ühingu üks esimesi katseid saavutada oma tegevusele rahvusvaheline tähelepanu. Nimelt trükiti seal ära 5. septembril 1921 Rahvasteliidule saadetud kiri, milles soovitati kasutusele võtta perfektne, mitte ilmtingimata levinuim rahvastevahelise suhtlemise keel, mis oleks lihtsalt omandatav. Sobiva keele leidmiseks soovitati korraldada võistlus ja kandidaate pidanuks hindama Rahvasteliidu kokku kutsutav ekspertide komisjon. Rahvasteliit lükkas ettepaneku Rahvasteliidu poolt tagasi.
Vaatamata ebaedule Rahvasteliidus muutus oktsidentaal kiiresti populaarseks. Aja jooksul selgus ka, et uus keel meelitas üle ka paljud ido harrastajad, kuid esperantistid jäid oma keelele truuks. Paul Ariste järgi olid idistide vahel vastuolud ja pärast Wahli isiklikku soovitust asuda oktsidentaali propageerima paljud seda tegidki. Keele populaarsuse kasvuga paralleelselt vähenes aga Kosmogloti aktiivsus ning 1928. aasta detsembris toimunud mälestusüritust 10 aastat varem surnud Rosenbergerile on peetud ühingu viimaseks teadaolevaks ürituseks.
Rõuge Suurjärv
Järv asub Haanja looduspargis.
Rõuge Suurjärv on Eesti sügavaim järv (38 m).
Järve pindala on 13,5 ha.
Edgar von Wahl
Propageerimine
1949. aastal, pärast Wahli surma, nimetati oktsidentaal interlingueks, et kaotada nimest viide Läänele ja keel seeläbi rahvusvahelisemaks muuta. Pekka Erelti sõnul pidurdas just nimelt keele Läänele viitav nimetus selle levikut idablokis. Occidental-Unionist sai keele ümbernimetamise järel Interlingue-Union, millist nime kannab see ka tänapäeval. Ühingul on oma akadeemia, lisaks ilmub ühingu väljaandena edasi ka ajakiri Cosmoglotta.
Rõuge Suurjärv
Peamised kalad on ahven, särg, haug ja nurg.
Karangetang
Vulkaan asub Sangihe saarestiku keskosas Sulawesi põhjatipu ja Mindanao lõunatipu vahel, 2200 km Jakartast kirdes. Tema geograafilised koordinaadid on 2°47'N, 125°24'O.
Edgar von Wahl
Perekond
Wahl abiellus 1894. aastal Peterburis Maria von Hübbenetiga (1871–1933), kes oli suurvürstinna Maria Pavlovna ihuarsti tütar. Neil oli viis last: Johann ehk Hans (1895–1968), Guido (1896–?), Ellen (sündinud ja surnud 1900), Anatol (1903–1972) ja Lydia Maria (1907–1989). Abielu lahutati 1913. aastal, mille järel jäid Johann, Guido ja Lydia Maria isa juurde elama. Anatol jäi Soome kolinud ema juurde, mõni aeg hiljem suundus sinna ka Lydia Maria. Wahli vanemad pojad olid esimese maailmasõja alguseks kolinud Saksamaale ja teenisid sõjas Saksa armees. Guido viibis Saksa okupatsiooni ajal lühikest aega Tallinnas puhkusel, aasta lõpupoole jäi ta aga sõjas kadunuks. Teistel andmetel langes ta 1919. aastal Lätis Tukumsi läheduses enamlastega peetud lahingus. Wahli vanima poja Johanni kaks poega – Volker (sündinud 1935) ja Asko (sündinud 1937) – elavad Saksamaal ja osalevad sealse Balti Rüütelkondade Liidu tegevuses.
Karangetang
1997. aastal sai vulkaanist väljunud lõõmpilves surma 3 inimest. Vulkaani ümbert evakueeriti inimesi.
Edgar von Wahl
Perekond
1914. aastal abiellus Wahl Agnes Riesenkampffiga. Agnes oli sarnaselt abikaasaga õpetaja ja andis võimlemistunde mitmes Tallinna koolis. 1917. aastal sündis neil tütar Veronika. Wahli teine abielu kestis kuni 1941. aastani, kui Agnes NKVD poolt arreteeriti ja maha lasti.
Karangetang
22. juulil 2006 andis Indoneesia riiklik vulkaanide uurimise keskus välja kõige kõrgema hoiatuse Karangetangi tegevuse kohta. 27. juulil toimuski vulkaanipurse, mille käigus vulkaanilist tuhka tõusis kuni 2,5 km kõrgusele. Esines ka laavavool ja 3900 inimest 6 ettejäävast külast pidi oma kodu maha jätma.
Edgar von Wahl
Harrastused
Lisaks lingvistikale harrastas Edgar von Wahl avamerepurjetamist. 1895. aastal sai temast Keiserliku Eestimaa Merejahtklubi aktiivne liige, ta kuulus selle tehnilisse komiteesse ja oli ka klubi sekretär. 1913. aastal koostas ta klubi 25. aastapäevale pühendatud aastaraamatu. 1922. aastal sai Wahlist klubi auliige.
Karangetang
9. juunil 2009 teatas vulkaanide uurimise keskus, et Karangetang hakkab peaaegu kindlasti lähemas tulevikus purskama.
Edgar von Wahl
Harrastused
Talle kuulus aastate jooksul mitu laeva, millest ühe – Auli-nimelise ketši – olevat ta ise konstrueerinud.
Karangetang
6. augustil 2010 hakkas vulkaan taas purskama, purske tagajärjel sai surma 4 inimest.
Viimati purskas Karangetang 11. märtsil ja 19. märtsil 2011. Laava on voolanud kuni 1800 meetri kaugusele vulkaanist, võimud evakueerisid vulkaani ümbrusest umbes 600 inimest. Neist kahest purskest esimene toimus kõigest mõni tund pärast 2011. aasta Sendai maavärinat. Siiski ei teatatud surmadest ega suuremast kahjust.
Gloucesteri hertsog
Gloucesteri hertsog (inglise keeles Duke of Gloucester) on kuninglik hertsogitiitel Ühendkuningriigi aadlis.
Tiitlit on alates 1385. aastast loodud viis korda, viimati 1928. aastal kuningas George V pojale prints Henryle. Pärast Henry surma 1974. aastal päris tiitli ta poeg prints Richard.
Germaanium
Germaanium (tähisega Ge) on keemiline element järjekorranumbriga 32. See asub perioodilisustabeli IV A rühmas ja neljandas perioodis. Tegu on neljavalentse elemendiga.
Germaanium on metalselt läikiv hõbedane, kõva ja rabe aine, see sarnaneb omaduselt räniga. Selle tihedus on normaaltingimustel 5,32 g/cm3. Germaaniumi sulamistemperatuur on 938 °C, mis on oluliselt madalam kui ränil ning seetõttu on see kergemini töödeldav. pisi| Semikristalne germaanium Germaanium kuulub poolmetallide hulka ja on pooljuht ning seetõttu kasutatakse seda elektroonikas.
Germaaniumi avastas saksa keemik Clemens Winkler aastal 1886 ning nimetas selle oma kodumaa järgi. Winkler leidis argüodiidinimelise mineraali, milles lisaks hõbedale ja väävlile on ka 6-7 protsenti germaaniumi.
Tänu pooljuhi omadustele leiab germaanium rakendamist lisaks elektroonikale ka optikas.
Omadused
Germaanium ei lahustu hapete ja aluste lahjades lahustes, kuid lahustub aeglaselt kontsentreeritud väävelhappes ja lämmastikhappes. Puhas germaanium oksüdeerub 250 °C juures GeO2-ks. Germaaniumoksiidil on nähtava valguse piirkonnas suur murdumisnäitaja, kuid infrapunases alas on germaanium ja selle oksiid läbipaistvad, mistõttu on võimalik neid kasutada näiteks infrapunaläätsedes ja -akendes.
Germaaniumil on viis isotoopi: Ge70, Ge72, Ge73, Ge74 ning Ge76, millest viimane on radioaktiivne. Levinumad isotoobid on Ge74 36%, Ge72 27% ja Ge70 21%.
Germaaniumi dielektriline läbitavus 1 Ω·m (20 °C juures) on lähedane ränile, kuid selle keelutsooni laius (0,67 eV) on oluliselt väiksem. Germaaniumi eeliseks räni ees on elektronide ja aukude suurem liikuvus, elektronide puhul 2 korda ja aukudel 4 korda. Germaaniumi ja räni sulami puhul võib aukjuhtivus olla ka kuni 10 korda suurem kui puhta räni puhul.
Leidumine ja tootmine
Maakoores on germaaniumi keskmiselt 1,3 ppm (osa miljonist). Germaaniumi sisaldavateks kivimiteks on sfaleriit, argürodiit, germaniit ja ligniit ehk pruunsüsi. Hinnanguliselt on tsingimaardlates 10 kilotonni ja kivisöemaardlates 112 kilotonni kättesaadavat germaaniumi. Peamised germaaniumi sisaldavad maardlad asuvad Hiinas, Venemaal ja USA-s. Germaaniumi saadakse tsingimaagi tootmisel kõrvalsaadusena ja ka kivisöe põletamisel eralduvast lendtolmust. Erinevates sulfiidides on germaaniumi sisaldus kuni 0,3%.
2015. aastal oli germaaniumi toodang maailmas 160 tonni, milles umbes 30% tuli ümbertöötlemise saadustest. Peamiseks germaaniumi tootjaks on Hiina, kes moodustab umbes 70% kogutoodangust, temale järgnevad Venemaa, USA ja Kanada. Hinnanguliselt 3% tsingimaardlates leiduvast germaaniumist on tänaseks kasutusel võetud. Hiina ja Venemaa toodavad germaaniumi kivisöe lendtolmu eraldamisel.
Germaaniumi keskmine hind aastal 2015 oli 1790 dollarit kilogrammi kohta ning GeO2 hinnaks oli sama aasta lõpus 1000 $/kg.
Peetri kool
Peetri-nimelisi koole on/oli Eestis mitu:
Germaanium
Leidumine ja tootmine
Monokristalset germaaniumi, mida kasutatakse elektroonikatööstuses, kasvatatakse sarnaselt räniga põhiliselt Czochralski meetodil.
Kasutus
Germaaniumi kogutoodangust kasutatakse ligikaudu 40% kiudoptikas, 30% infrapunaseadmetes, 20% elektroonikas ja päikeseelementides ning ülejäänud 10% muudes rakendustes, näiteks metallurgias ja katalüsaatorina polümeeritööstuses. pisi|219x219px|Germaaniumdiood
Optikaseadmed
Germaaniumi oksiid GeO2 on selle suure murdumisnäitaja tõttu kasutusel valguskaablites.
Galliumiga dopeeritud germaaniumi kasutatakse Spitzeri kosmoseteleskoobi valgusjuhtides. Ka mõned valgusdioodid (LED) sisaldavad germaaniumi.
Elektroonika
Esimeseks laiemaks germaaniumi kasutusalaks oli teise maailmasõja ajal radarite vastuvõtusüsteemides olevate Schottky dioodide kontaktid. Ülipuhta germaaniumi tootmine tõi kaasa laialdase kasutuse mitmesuguste detektoritena, näiteks sobib liitiumiga dopeeritud germaanium gammakiirte detektoriks, vähesel määral dopeeritud germaanium kauginfrapunasensorite jaoks ja neutronkiiritusega legeeritud (NTD – neutron transmutation doped, ingl k) germaanium on sobilik termistorides kasutamiseks.
Germaanium transistorites
Transistorite mõõtmed on siiani vähenenud Moore'i seadusega kooskõlas, kuid ränist transistorikanalile tulevad ette fundamentaalsed piirid, mis on toonud tagasi germaaniumi sobiliku transistorikanalimaterjalina. Tänapäeval on kasutusel räni-germaaniumi (SiGe) sulam, mida saadakse germaaniumi epitaksiaalsel kasvatamisel ränile. Germaaniumi osakaal on selles substraadis on enamasti astmeline. Heterosiirdega bipolaarse transistori (HBT) puhul on täheldatud signaali viivise vähenemist tänu astmelisele germaaniumi sisaldusele. SiGe sulam võimaldab ka kõrgemaid töösagedusi. Selline kanalimaterjal tõstab voolutugevust kanalis tänu suuremale elektron- või aukjuhtivusele võrreldes puhta räniga, sõltuvalt domineerivast juhtivustüübist.
Muud kasutusvaldkonnad
GeO2 kasutatakse polüetüleentereftalaadi (PET) tootmisel katalüsaatorina.
Alumiiniumi ja magneesiumi sulamitele germaaniumi lisamine muudab need kõvemaks ja tugevamaks. Hõbedale lisatakse germaaniumi, et vältida selle tuhmumist.
Ohutus
Sarnaselt räni ja süsinikuga ei ole germaanium toksiline, seda leidub näiteks mikrokogustes merevees. Kuid mõned germaaniumi ühendid on imetajatele mürgised ja ka antibakteriaalse toimega. Germaaniumoksiidi (GeO2) mürgine kogus täiskasvanud inimesele on 5 grammi päevas, mis on jälgelemendi kohta suur kogus. Mõned germaaniumi orgaanilised ühendid on vähivastase toimega.
Hiina astroloogia
pisi|Hiina astroloogia horoskoobiratas Hiina astroloogia (占星術, 星學, 七政四餘, 果老星宗) on Hiina astroloogiatraditsioon, mis põhineb Hiina kalendril, eriti 12-aastasel tsüklil ehk Hiina sodiaagil ja taevakehade liikumisel mööda Hiina tähtkujusid.
Vanim säilinud Hiina astroloogiaraamat on üks puitklotsidega trükitud almanahh, mis pärineb 8. sajandist pKr. Juba selle almanahhi ilmumise ajal ulatusid hiina astroloogia juured nii kaugesse aega, et olid peaaegu mineviku hägusse kadunud.
Vanas Hiina astroloogias põhines horoskoobiõpetus eeskätt kaheteistkümne maa-haru teoorial, milles on valitsevaks kaheteistkümne aasta pikkune tsükkel. Tsükkel algab rotiaastaga ja aasta algab kuu loomisega.
Hiina astroloogias on kaksteist loomamärki, millest igaüks mõjutab ja märgistab üht kuuaastat ja sellel aastal sündinud inimeste iseloomuomadusi. Ühe legendi kohaselt pärinevad loomanimetused Buddha aegadest, kes nimetas aastad kõigi kaheteistkümne looma järgi, kes tulid temaga hüvasti jätma:
Hiina astroloogia põhineb 10-aastasel päikese-kuu tsüklil, mis on vana Hiina põllumajanduskalendri aluseks. Need tsüklid on jagatud viieks elemendiks. Kogu süsteemi hoiavad ülal harmooniat ja tasakaalu kehastavad yin ja yang (naiselement ja meeselement).
Hiina astroloogia eri variante kasutatakse ka naaberaladel, nt Tiibetis. Eri traditsioonides loomade nimistu varieerub.
Kostivere sild
300px|pisi|Kostivere mõisa sild