cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Missa
Katoliiklik missa
Kaasaegne katoliiklik missa (Forma ordinaria) on kasutusel Vatikani II kirikukogu (1962–1965) reformi tulemusena 1970. aastast kõikides kogudustes, mis on paavstiga osaduses, kui paavst pole vastavale kogudusele andnud privileegi muu missavormi pidamiseks. Paavst Benedictus XVI lubas 2007 avaldatud motu proprios "Summorum Pontificum" pühitseda missat soovijate olemasolul koguduses ka Johannes XXIII missavormi järgi erakorralises riituses (Forma extraordinaria). Kaasajal kehtivad katoliiklikud missakaanonid erinevad armulaualiturgia pühitsemise poolest. Missa viiakse läbi tavaliselt selle asukohas kõneldavas keeles või koguduseliikmete enamuse kõneldavas keeles. Erandina võib missat pidada ka ladina keeles. Sõltuvalt kirikukalendri perioodist kannab missat läbi viiv vaimulik (tselebrant) erinevat värvi liturgilisi rõivaid. Missa ajal põlevad altaril küünlad.
Sissejuhatus (Ritus initiales)
Missa algab koori ja koguduse lauluga (Introitus), mis on ülistus ja tänu Jumalale. Introituse tekst võetakse missa propriumiosast. Introituse ajal läheb missat läbi viiv vaimulik (tselebrant) ja teda abistavad ministrandid altari ette. Kogudus tõuseb ja seisab terve sissejuhatuse aja. Kui vaimulik ja kogudus on teineteist tervitanud (Salutatio), on inimestel Jumala halastusele lootes võimalus tunnistada oma eksimused ja patud (Actus poenitentialis), mille järel vaimulik annab kogudusele patukustutuse (absolutsioon). Missakaanonis on patutunnistusi 2 varianti.
Absolutsioonile järgneb Kyrie, mille järel ülestõusmisajal laulab kogudus inglite laulu Luuka evangeeliumist Gloria. Vaimulik peab päevapalve (Collecta) koguduse eest ja missa kordamineku pärast – selle pärast, et püha missa poleks mitte lihtsalt koguduse koosolek, vaid tõeline kohtumine Jumala ja inimeste vahel.
Sõnaliturgia (Liturgia verbi)
pisi|Sõnaliturgia Sõnajumalateenistuses ehk sõnaliturgias loetakse pühakirja. Argipäevadel ja laupäeviti loetakse piiblist kaks, pühapäeviti ja kiriklikel suurpühadel kolm kirjakohta: esimene tavaliselt Vanast Testamendist, teine Uuest Testamendist apostlite kirjade hulgast (epistel) ja kolmas evangeeliumist. Pärast esimest lugemist loetakse või lauldakse alati psalm. Katoliiklikud piiblilugemised on jagatud kolme aasta vahel, kus igal aastal on vastav tsükkel (A, B ja C), mille käigus kolme aastaga loetakse rotatsiooni käigus suurem osa piiblit missal läbi. Piiblilugemiste tsükkel algab esimese advendiga. Kui kolmeaastane tsükkel lõpeb, algab taas uus tsükkel.
Esimest ja teist lugemist võivad lugeda ilmikud, kuid evangeeliumit loeb missal alati vaimulik. Küll võib kõrgem vamulik evangeeliumilugemise delegeerida madalama ordinatsiooniga vaimulikule, näiteks piiskop diakonile. Evangeeliumi lugemise ajal tõuseb kogudus püsti.
Enne evangeeliumit palvetab või laulab kogudus Alleluiat või muud salmi. Pühakirjalugemiste põhjal peab vaimulik jutluse, milles püütakse jumalasõna kogudusele mõistetavalt kokku võtta. Jutluse ajal kogudus istub. Jutlusele järgneb tavaliselt paariminutiline vaikus, mille kestel saab iga kirikuline kuuldu üle mõtiskleda. Pühapäeviti ja suurpühadel loeb kogudus pärast jutlust püsti seistes usutunnistuse (Professio fidei). Sõltuvalt kogudusest kasutatakse kas apostellikku või Nikaia usutunnistust. Pärast usutunnistust loetakse eestpalved (Oratio universalis), mille käigus kogudus palvetab terve maailma, kõikide inimeste ja iseenda eest.
Armulaualiturgia (Liturgia eucharistica)
Armulaualiturgia algab altari ettevalmistamisega ohvriandide jaoks, mille ajal võib koguduses toimuda almuste kogumine (Offertorium). Esmalt toob vaimulik altarile armulaualeiva (hostia), tõstab armulaualeiva pateenil altari kohale, kiidab Jumalat, asetab pateeni armulaualeivaga altarile (Oblatio panis). Siis valab armulauaveini karikasse, millele lisab veidi vett ja palvetab. Palvele järgneb armulauaveini toomine (Oblatio vini), mille käigus vaimulik tõstab armulauakarika altari kohale, kiidab Jumalat, kummardub ja palvetab. Pärast palvet peseb vaimulik käsi, pöördub koguduse poole ja palvetab koos kogudusega. Järgneb vaimuliku palve ohvriandide kohal (Oratio super oblata), mille teksti võtab vaimulik missa propriumiosast.
Erinevates missakaanonites on erinev armulaualiturgia, kuid ühine on Sanctus, mille järel kogudus põlvitab. Vaimulik palvetab, võtab siis armulaualeiva kätte, hoiab seda veidi tõstetult altari kohal (elevatio), näitab pühitsetud leiba kogudusele, asetab tagasi altarile, võtab seejärel karika altari kohale, näitab kogudusele karikat, asetab selle tagasi altarile. Vaimulik võib ka meenutada lahkunuid. Lõpuks tõstab vaimulik pateeni ja karika altari kohale ning lõpetab armulaua doksoloogiaga: "Kristuse läbi, Kristusega ja Kristuses olgu Sulle, Jumal, kõigeväeline Isa, Püha Vaimu ühtsuses kõik au ja kirkus igavesti."
Kogudus tõuseb ja järgneb püha Armulaud (Ritus communionis). Kui vaimulik on pateeni ja karika altarile asetanud, palvetavad kõik kas lauldes või öeldes meieisapalvet, mille järel soovivad kirikulised üksteisele rahu. Rahusoovi järel murrab vaimulik armualaualeiva pooleks, võtab sealt tüki, mille puistab armulauakarikasse ja palvetab. Ristitud ja konfirmeeritud koguduseliikmed saavad armulauda. Sõltuvalt kogudusest võib koguduseliige saada ka armulauaveini. Vaimulik annab armulaualeiba koguduseliikmele kas suhu või võtab koguduse liige armulaualeiva oma vasakusse kätte, kuid peab selle kohe suhu panema. Pärast armualaua jagamist puhastab vaimulik pateeni ja karika, millele järgneb Agnus Dei palve.
Lõpetus (Ritus conclusionis)
Armulauale järgneb vaikus järelemõtlemiseks, süvenemiseks ja palvetamiseks. Seejärel õnnistab vaimulik kogudust. Missa lõpeb, kui vaimulik ütleb "Minge Jumala rahus" ja kogudus vastab talle: "Tänu olgu Jumalale". Tavaliselt laulab kogudus missa lõppedes lõpulaulu lauluraamatust.
Trento missa
pisi|Trento missa Keskajal oli katoliku kirikus kasutusel palju erinevaid missavorme. Trento kirikukogu järel avaldas paavst Pius V 14. juulil 1570 bulla "Quo primum", milles kehtestas Rooma missavormi katoliku kirikus ainuõigeks. Samal ajal jäid väheste piirkondlike või mõne ordu traditsiooniliste eranditena alles muud missavormid, mis vajasid kinnitamiseks paavsti heakskiitu. Trento missavorm kehtis tavapärase missavormina katoliku kirikus Vatikani II kirikukoguni. Hiljem on Vatikani II kirikukogu reformidega rahulolematud konfessioonid jätkanud Trento missa kasutamist. Benedictus XVI kuulutas 2007 avaldatud motu proprios "Summorum Pontificum" Pius V ja Johannes XXIII missaalide missavormid rooma erakorraliseks riituseks (Forma extraordinaria). Trento missa on ladinakeelne.
Muud traditsioonilised missad
Hispaania
Missasid peetakse vaikse nädala esmaspäeval, teisipäeval, kolmapäeval ja suurel neljapäeval. Neil päevil kantakse pidulikel rongkäikudel suuri liikuvaid 1500 kg kanderaame, mis kujutavad Kristusega juhtunut eelmainitud päevadel.
Missa luterluses
Martin Luther kasutas oma töödes jumalateenistuse kohta mõistet 'missa': "Formula missae et communionis" ja "Deutsche Messe". Liturgiauuenduste järel nimetatakse armulauaga jumalateenistust missaks Skandinaavia luterlikes kirikutes. Eesti luterlikus kirikus kipuvad 'missa' ja 'jumalateenistus' olema mõistetena sünonüümid.
Ajalooline areng
Missa eeskujuks on Jeesuse püha õhtusöömaaeg. Justinus Märter kirjeldas armulauaga jumalateenistust Roomas 2. sajandi keskel, mille alusel kristlased palvetasid esmalt teiste inimeste eest, andsid rahusuudluse, seejärel pühitses kogudusevanem leiva ja veini, mida diakonid usklikele jagasid.
Varakristluses kujunes peamiseks liturgiliseks keeleks koinee ja nii jumalateenistuse kui ka armulauasakramendi kohta kasutati koguduses mõistet euharistia ('tänuand'). Rooma piiskop Clemens I kasutas jumalateenistuse kohta mõistet "liturgia".
Rooma missa kujunemine
pisi|300px| Püha Ambrosius võttis armulauaga jumalateenistuse kohta kasutusele missa mõiste. [[Gerard Seghersi maal]] Rooma piiskop Victor I ajal hakati läänekristluses jumalateenistusel kasutama ladina keelt. Ladina kirikus arenesid kaks missariitust: rooma ja gallikaani. Kirikuisa Ambrosius oli teadaolevalt esimene vaimulik, kes kasutas 385. aasta paiku armulauaga jumalateenistuse kohta mõistet missa. Peatselt kujunes missa läänekirikus levinumaks mõisteks armulauaga jumalateenistuse kohta.
Trento kirikukogu järel kehtestas paavst Pius V 1570 Rooma missavormi katoliku kirikus ainuõigeks, kuid paavstid Clemens VIII, Urbanus VIII, Leo XIII ja Pius X revideerisid veidi missakaanonit.
Johannes XXIII sätestas 1962 paavst Pius XII muudatused palmipuudepüha ja ülestõusmispühade liturgias ning lisas missakaanonisse püha Joosepi nime.
Kuna Trento missa on ladinakeelne, siis Vatikani II kirikukogu nõudis rahvakeelse missa läbiviimist. Kirikukogu järel avaldas Paulus VI 1970 tänaseni katoliku kirikus kehtiva missakorra, mida viimati revideeriti 2008. Benedictus XVI lubas kogudustel soovijate soovil kasutada erakorralisena ka Johannes XXIII kehtestatud missakorda.
Põrjatõn
Põrjatõn (ukraina Пирятин, vene Пирятин) on linn Ukrainas Poltava oblastis, Põrjatõni rajooni halduskeskus. Põrjatõn asub Poltavast umbes 125 km lääneloodes.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Põrjatõni elanikest ukrainlasi 93,23%, venelasi 5,85%, valgevenelasi 0,31%, armeenlasi 0,11%, moldaavlasi 0,11% ja juute 0,07%.
Sulevi koerahammas
Leitud Altaist.
Liik on nimetatud eesti bioloogi Sulev Savisaare järgi, kes selle eripärale esimesena tähelepanu pööras.
Mai 2009
Mai 2009, kroonika
31. mai
Sündmuste kajastamisel kasutatud allikad: BBC Online, Yle.fi, ERR uudised, Rulers.org, Valitsuse briifinguruum, Eesti Päevaleht, Postimees, Vabariigi Presidendi Kantselei
Koroonapandeemia Prantsusmaal
Koroonapandeemia Prantsusmaal on osa 2019. aasta sügisel Hiinast Wuhanist alanud ja 2020. aasta märtsis pandeemiaks kasvanud ülemaailmsest koroonapandeemiast.
2. detsembril 2019 hospitaliseeriti Colmari Albert Schweitzeri haiglasse (Hôpital Albert Schweitzer) patsient, kelle sel ajal võetud proovide kohta kinnitati 2020. aasta mai alguses, et need olid koroonaviiruse suhtes positiivsed. Samuti osutusid positiivseks 27. detsembril 2019 Pariisi lähistel kopsupõletikuga hospitaliseeritud teise patsiendi proovid, millest anti teada 2020. aasta mais.
21. mai seisuga oli nakatunuid 144 163, surnuid 28 215.
12. juuniks oli riigis kinnitust leidnud üle 29 300 koroonaviirusega seotud surmajuhtumi, millest umbes 10 000 oli hooldekodudes.
Alates aprilli teisest poolest on koroonaviirusega seotud surmajuhtumite arv järjepidevalt langenud. Mais oli kõigi surmajuhtumite arv juba samal tasemel kui varasematel aastatel. 11. oktoobril registreeriti möödunud ööpäeva kohta 26 896 uut nakatumisjuhtumit, mis oli Euroopa suurim ööpäevane uute juhtumite arv.
Prantsuse epidemioloogid on hinnanud, et tegelik nakatunute arv võib olla ligikaudu 2,8 miljonit inimest.
22. oktoobril registreeriti ööpäeva kohta 41 622 uut nakatumisjuhtumit, mis oli suurim arv pandeemia algusest alates. Pühapäeval, 25. oktoobril registreeriti ööpäeva kohta 52 013 uut nakatumisjuhtumit.
Andmestik
<br style="clear:left;" />
Olev Henno
Olev Henno (13. märts 1914 – 1. aprill 1994) oli eesti metsateadlane.
Ta lõpetas 1933. aastal Viljandi Maakonna Poeglaste Gümnaasiumi.
Ta oli Eesti Põllumajanduse Akadeemia professor (aastast 1980).
Koerahammas
Koerahammas (Erythronium) on liilialiste sugukonda kuuluv taimede perekond. Perekonda kuulub umbes 30 liiki püsikuid.
Suurem osa liike on levinud Põhja-Ameerika lääneosa parasvöötmes, paar liiki kasvab Euraasias, sealhulgas harilik koerahammas (Erythronium dens-canis).
Raul Vinni
pisi|Raul Vinni 2022. aastal thumb|Raul Vinni 2009. aastal Raul Vinni (sündinud 15. septembril 1977 Tallinnas) on eesti ajakirjanik.
Elulugu
Ta on lõpetanud 1996. aastal Kuressaare Gümnaasiumi, õppinud aastatel 1997–2000 Tallinna Pedagoogikaülikoolis rekreatsioonikorraldust (diplomitöö: "Saaremaa kui Läänemere ja Eesti arvestatava turismipiirkonna rakendustulemused ja perspektiivid") ja omandanud 2022. aastal magistrikraadi Tartu Ülikooli ajakirjanduse ja kommunikatsiooni õppekaval (magistritöö "Vaatlus kui meetod kirjutavas ajakirjanduses").
Raul Vinni on töötanud Kuressaare Noorte Huvikeskuses projektijuhi ja Salme Põhikoolis kehalise kasvatuse õpetajana.
Aastatel 2007-2023 töötas ta ajalehe Saarte Hääl ajakirjanikuna.
Aastast 2023 töötab ta Hiiu Lehe tegevtoimetajana.
Aastast 2021 annab ta Saaremaa gümnaasiumis meediaõpetuse tunde ning juhendab kooli veebiväljande Silmapiir toimetuse tööd.
Tunnustus
Ta on 2017. aastal moodustatud Rõuge valla ja 2014–2017 eksisteerinud Lääne-Saare valla sümboolika autor.
Hobid
Ta tegeleb lohesurfiga.
Isiklikku
Raul Vinni on vaegkuulja. 2021. aastal saavutas ta e-etteütluse kirjutamisel vaegkuuljate kategoorias III koha ja 2023. aastal II koha
Tema peres kasvab kaks tütart.
Anonymous 4
Anonymous 4 oli Ameerika Ühendriikides New Yorgis asutatud naisvokaalkvartett, kes viljeles enamjaolt keskaja muusikat, kuid tegi koostööd ka nüüdismuusika heliloojatega nagu John Tavener ja Steve Reich.
Nimest
Ansambli nimi on vihje anonüümsele inglise muusikateoreetikule (Anonymous IV), kes tegutses 13. sajandi lõpul ja kelle teosed on põhiline teabeallikas Notre-Dame'i koolkonna heliloojate Leoninuse ja Perotinuse kohta.
Kontserttegevus
Ansambel on kontserte andnud kõikjal Põhja-Ameerikas ja esines sageli suurtel rahvusvahelistel muusikafestivalidel. Hooaeg 2003–2004 oli ansambli jaoks viimane täisajaga kontserditurneede ja heliplaatide tegemise periood, kuid ansambli liikmed jätkasid ringreise ja lindistamist ka hiljem üksikprojektidena.
Ansambel tegi kaasa keelpillikvarteti Chilingirian Quartet 2003. aasta plaadil "Darkness Into Light" ja 2012. aasta plaadil "Transcendental Youth" loos "The Mountain Goats", samuti Christopher Tini 2009. aasta plaadil "Calling All Dawns" ja 2014. aasta plaadil "The Drop That Contained the Sea".
Viimane salvestis kvartetil oli CD "1865: Songs of Hope and Home from the American Civil War", millel kõlasid Ameerika kodusõja aegsed laulud koos multiinstrumentalist Bruce Molsky saatega kitarril, bandžol ja viiulil. Ansambel lõpetas tegevuse 2015. aastal, viimane kontsert toimus 22. detsembril 2015 Metropolitani muuseumis.
Eestis
Anonymous 4 esines 2000. aasta aprillis Tallinnas Niguliste kirikus ja Tartus Pauluse kirikus kontserdiga "1000: a Mass for the End of Time".
EYS Veljesto
Eesti Yliõpilaste Selts Veljesto ehk EYS Veljesto on Eesti üliõpilasorganisatsioon, mis koondab eeskätt humanitaaralade üliõpilasi.
Segaseltsina tegutseva Veljesto asutajate hulka kuulusid Eesti Üliõpilaste Seltsist lahku löönud August Annist, Oskar Loorits, Harri Moora, Julius Mägiste, Ants Oras ja Albert Kivikas. Kuigi selts asutati formaalselt 1920. aasta sügisel, loetakse selle sümboolseks sünnipäevaks 24. veebruari. Veljesto suleti ühes teiste üliõpilasorganisatsioonidega 31. juulil 1940, kuid jätkas välismaale põgenenud liikmete toel tegevust paguluses, eeskätt Rootsis. 1980. aastate lõpul taastati selts algselt sümboolselt EÜS Logose'na, koondamaks humanitaarsete huvidega üliõpilasi; 26. mail 1989 võeti uuesti ametlikult kasutusele Veljesto nimi.
Traditsiooniliselt on seltsi kuulnud eelkõige keele- ja kirjandusteaduse üliõpilased, kuid liikmeteks võetakse kõigi erialade esindajaid. Veljesto puhul on ka esile toodud üliõpilasorganisatsioonidele omase välissümboolika puudumist, mille kohta on keeleteadlane Julius Mägiste öelnud, et "veljestolaseks ei saa välise templimärgiga, vaid veljestolane olla tähendab aktiivsust või vähemalt huviga kaasamõtlemist rahvuskultuurilisel alal". Luuletaja ja kultuurikorraldaja Siim Lill on Veljestot iseloomustanud üliõpilasseltside intelligentse paroodiana.
Seltsi konvendikorter asub Tartus aadressil Gildi 3-10. Varem on see asunud Tartus aadressil Lai 1-3 (Ado Grenzsteini maja).
Varasem sõpruskond
Veljesto algeid võib mõneti näha Kamseni kaubanduskoolis Viljandis, kus Esimese maailmasõja ajal õppis mitmest tulevasest veljestolasest (Jaan Kangilaskist, Albert Kivikast, Alfred Koortist, Jaan Puusillast ja Jaan Taklajast) koosnev sõpruskond. Mitu hilisemat liiget, Harri Moora, Kangilaski ja August Annist, tegid liikmetena kaasa ka 1917. aastal Johannes Aaviku innustusel asutatud Eesti Noorsoo Rahvusliku Liidu tegevuses. Kangilaski, Kivikas ning samuti tulevased Veljesto liikmed Ernst Raudsepp, Ants Oras ja Alfred Koort võitlesid ka Vabadussõjas.
Kuigi seltsi formaalse asutamiseni jõuti alles sügisel, on Veljesto sümboolseks asutamisajaks peetud 24. veebruari 1920, mil Oras, Oskar Loorits ja Nikolai Roosa (hiljem Enn Terasmäe) lõid Vanemuise aias käed. Sama aasta kevadel toimus ühiseid koosviibimisi, kus arutleti uue üliõpilasseltsi loomise üle, innustatuna rahulolematusest olemasolevate üliõpilasorganisatsioonidega. Kohati kaheldi siiski loodava seltsi elujõus ja kardeti ülalpidamisega kaasnevaid majanduslikke raskusi.
Asutamine
Esimene konkreetsem koosolek uue seltsi asutamiseks toimus 16. septembril 1920 aadressil Lossi tänav 28–5, kuid seltsi nime osas jõuti kokkuleppele alles järgmisel päeval toimunud nõupidamisel, mil kiideti heaks Roosa pakutud Eesti Üliõpilaste Ühing. Samal koosolekul võeti vastu ka Koorti koostatud põhikiri, kuid sealt arvati tarbetutena maha enamik seltsi kodukorda sätestanud punkte. Ainsaks kodukorra punktiks jäi, et selts on karske. Seltsi tegevus ja ruumid pidid olema avalikud.
Tegevus 1920. aastatel
1920. aastate alul olid veljestolased tegevad ka muudes organisatsioonides. Osaleti Emakeele Seltsi, Soome-Eesti Klubi ja Üliõpilaste Karskusühenduse asutamises ning võeti osa näiteks Eesti Kirjanduse Seltsi, Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi ja Spordiklubi alates ning Akadeemilise Filosoofia Seltsi, Kristliku Üliõpilasühingu ja maakondlike üliõpilaskogude tegevuses. Samuti tehti kaastööd ajakirjale Uudismaa ning peeti loenguid rahvaülikoolis ja sõdurikodudes. Tartu Ülikooli Üliõpilaskonna Edustuse kaudu püüti edendada üliõpilaste sotsiaalseid, majanduslikke ja akadeemilisi tingimusi.
Pidades oma peamiseks ülesandeks liikmeskonna vaimsete võimete arendamist, ei peetud endiselt oluliseks formaalse seltsisisese kodukorra kehtestamist, vaid liikmetele anti suuresti vabad käed oma tegevuse kujundamisel. Kuigi palju pandi rõhku liikmete individuaalsusele, ilmus 1923. aastal ka ühine koguteos "Mõtteid valmivast intelligentsist", milles Annist, Koort, Moora ja Mägiste käsitlesid muu hulgas eestlaslikku maailmavaadet, rahvuslust, siinseid üliõpilasorganisatsioone. 1925. aastal ilmunus ka Veljesto liikmete koostatud Üliõpilaslehe erinumber. 1924. aastal asutati seltsi vilistlaskogu, millega liitusid ka mitmed seltsiga läbi käinud kultuuritegelased: keeleteadlane Johannes Aavik, dirigent Juhan Aavik, ajaloolane Peeter Tarvel, ent ka mitu soomlast – arheoloog A. M. Tallgren, põllumajandusteadlane Kaarlo Teräsvuori ja etnoloog Ilmar Manninen. Vilistlaskogu osales ka Ülisõpilasseltside Vilistlaskogude Liidu tegevuses alates asutamisest.
Julius Mägiste on 1920. aastate esimese poole Veljestot iseloomustades öelnud, et see omanud "apoliitilist rahvus-kultuurilis-hõimumeelis-karskusaatelist värvingut". Kümnendi teisel poolel hakkas seni domineerinud vabameelsus aga vaikselt taanduma: paika pandi kindel kodukord ning senisest rohkem hakati tähelepanu pöörama seltsi siseelule. Kaks korda nädalas hakati korraldama koosolekuid, millest esimesel arutati organisatoorseid ning jooksvaid asju ja teist peeti kultuuri- ja teadusteemalise ettekandeõhtuna. 1930. aastal koostati seniste ettekannete põhjal tsükkel "Isik ja ühiskond". Samuti asuti korraldama kirjandusõhtuid, vilistlaspidusid, muusikalisi ettekandeid, näituseid, lavastusi jne. 1928. aastast etendati igal mardipäeval mardiooperit, mis pidi parodeerima nii seltsi kui ka ühiskondlikke olusid.
Veljesto väljaanneteks on vahel peetud ka 1928. aastal ilmunud "Dünamis I. Mõtteid võitlevast vabariigist" (1928), mis sisaldas lisaks luulele ja tõlkekirjandusele mitmesuguseid kriitilisi kirjutisi Eesti ühiskonnast. Teos korjati hiljem müügilt. Samuti on Veljestoga seostatud kirjanduskriitilist ajalehte Kirjanduslik Orbiit (1929/30), sest nii selle kui "Dünamis I" koostamisel osalesid mitmed seltsi liikmed.
Tegevus 1930. aastatel
1930. aastal anti välja järjekordne Üliõpilaslehe erinumber (veel üks ilmus 1935. aastal) ning seltsi väljaandena ilmus 1932. aastal Tartu Ülikooli 300. aastapäevale pühendatud koguteos "Kultuuri ja teaduse teilt". 23. veebruaril 1930 sõlmiti sõprussidemed Helsingi Ülikooli Satakuntalainen Osakuntaga.
Sel ajal hakati seltsis senisest enam rõhutama aktiivset osalemist nii sotsiaal- ja rahvuskultuuris. Oma ülesandeks seati "säilitada vaimset värskust, õhutada nooruslikku tungi vastsete kultuuriväärtuste loomiseks". Seltsi siseelu jäi suuresti samaks: koosolekutel oli küll aeg-ajalt arutlusel kodukorra distsipliini pingutamine, kuid senine vabadusprintsiipi jäi endiselt domineerima. Mööndusena loodi siiski "akadeemilisi isa ja ema" institutsiooni meenutavad onu ja tädi rollid. Julius Mägiste on seltsi tollast suundumist nimetanud "rahvusriiklik-sotsiaalseks". Vastanduti vabadussõjalaste liikumisele ning ühiselt teiste üliõpilasorganisatsioonidega protesteeriti 1936. aasta märtsis aset leidnud ülikooli majandus- ja administratiivala allutamisele haridusministeeriumile ning seejärel loodud majandusdirektori institutsiooni vastu. Selle tagajärjena kuulas Poliitiline Politsei üle oktoobrikuus toimunud meeleavalduste organiseerimisel osalenud Veljesto liikme Heinrich Marga.
1940. aastal ilmus Veljesto viimane vabariigiaegne koguteos "Võim ja vaim", mis võtab kokku nii seltsi kahekümneaastase tegevust kui analüüsib tollal eriti teravaks muutunud "võimu ja vaimu konflikti". Selts suhtus kriitiliselt ka mõlemasse Eesti riigile ohtlikuks muutunud suurvõimu. Veljestolane Eevi Lassen-End on seda kommenteerides öelnud, et "On ükskõik, kumma alla me jääme, kas sõiduauto [Saksamaa] või veoauto [Venemaa].".
Sundsulgemine ja tegevus paguluses
Veljesto suleti koos teiste üliõpilasorganisatsioonidega 31. juulil 1940. Sulgemise ajal oli Veljestol 178 liiget. Nii Nõukogude kui Saksa okupatsioonide ajal langesid mitmed Veljesto liikmed võimude repressioonid alla, teiste hulgas näiteks Ants Orast, Eerik Laidi ja Heinrich Mark. 69 liikmel õnnestus siiski Eestist läände põgeneda. Neist 31 asus elama Rootsi ning ülejäänud suundusid Ameerika Ühendriikidesse, Kanadasse, Austraaliasse ja mujale.
1943. aastal võeti välise sümboolikana kasutusele rahvusornamentidega kolmekordse V-ga (Vaimsus-Vendlus-Vabadus) sini-must-valge-emaililine sõrmus.
Et liikmed olid liikmed eri riikidesse laiali valgunud, Veljesto paguluse algusaastail sisuliselt ei tegutsenud. Seltsi tegevus hakkas vaikselt elavnema eeskätt Rootsis, kus elas ligi pool Eestist pagenud liikmetest. Sealsed püüdsid välja selgitada teistesse riikidesse jõudnud seltsikaaslaste aadresse. Samuti saadeti 1947.–1948. aastal Saksamaal DP-laagrites viibivatele veljestolastele toidupakke. Kui 1950. aastate alul selgus, et välismaale tuleb jääda arvatust kauemaks, hakati seltsi organisatoorset tegevust aktiivsemalt taastama. 1954. aasta ringkirjas sõnastas Julius Mägiste Veljesto uueks deviisiks "vaimu võidu orjastava võimu üle" ning 13. mail 1957 Stockholmis peetud seltsi koosolekul otsustati ametlikult jätkata Veljesto tegevust. Paguluses tegutsemise ajal võeti seltsi vastu ka umbes 20 uut liiget. Seltsi esimeheks valiti Julius Mägiste, hiljem seda ametit pidanud Evald Blumfeldt, Jakob Koit ja Heinrich Mark.
Pagulusajastu sarnanes suuresti seltsi algusajaga: rõhku pandi eeskätt liikmete ühiskondlikule tööle. Tegutseti korraga mitmes riigis ja valdkonnas: poliitikas (Eerik Laid, Heinrich Mark), kultuurisfääris (Bernard Kangro, Karl Ristikivi, Albert Kivikas, Ilmar Talve), akadeemilises elus (õppejõud Aleksander Aspel, Evald Blumfeldt, Ivar Ivask, Gustav Must, Julius Mägiste, Ants Oras, Ilmar Talve, Lauri ja Vootele Vaska) jne.
Eestisse jäänud Veljesto liikmetena võib nimetada näiteks keeleteadlast Paul Aristet, matemaatik Arnold Humalt, arheoloog Harri Moorat ja kunstiajaloolast Voldemar Vaga. 1970. aastal Tallinnas soome-ugri kongressi ajal organiseeriti Eestis ka seltsi kokkutulek, kuivõrd kongressi külastasid ka mitmed paguluses elavaid liikmeid (nt Julius Mägiste ja Otto Aleksander Webermann).
EÜS Logos ja Veljesto taastamine
Selts taasasutati 1980. aastate lõpul üliõpilasorganisatsioonide taastamise aegu. Omaaegsele Veljesto-sarnase humanitaarsete huvidega üliõpilastele mõeldud seltsi loomise mõte tekkis 1988. aasta kevadel Marika ja Toomas Liivamäel, Tõnu Tenderil, Tago Holstingil ning kirjandusõppejõul Peeter Oleskil ja tema abikaasal Sirjel. Idee teostamiseni jõuti sama aasta sügisel ning 28. oktoobril tunnustas loodud seltsi EÜS Logos ülikooli nõukogu. Aasta lõpul võeti aga suund juba Veljesto otsesele taastamisele: seltsi sümboolsel 69. juubelil kohtuti omaaegsete liikmetega ning tutvustati oma plaani. EÜS Logos suleti ja Veljesto taasloodi ametlikult 26. mail 1989, mil ülikooli nõukogu seda tunnustas. 22. septembril 1989 toimus Tartus Veljesto pidulik taasavamine ning moodustati ka seltsi vilistlaskogu. Järgneval aastal taassõlmiti sõpruslepe Helsingi Ülikooli Satakuntalainen Osakuntaga.
1990. aastate alul tuli seltsi uusi liikmeid, kelle vanemad olid kuulunud Veljestosse (Jaak Kangilaski, Enn Tarvel, Mari Tarand, Mirjam Peil (neiupõlves Annist), ning ka eelmise põlvkonna humanitaarteadlasi (nt Marju Lauristin, Eerik Teder, Oskar Kruus)). Aasta lõpul asutati Anton Suurkase nimeline kirjandusauhind, millega autasustada kirjanikke, kes on "tõhusaimalt kaasa aidanud lugeja maitse mandumisele ja õõnestanud tema põikpäist usku sõna jõusse".
Seltsil on taasasutamise järel ilmunud järgmised koguteosed: "Vanad ja noored" (1992), "EÜS Veljesto 1920–1995" (1995) ning "VVV. EYS Veljesto IX koguteos" (1999). Vahemikus 1990–1992 ilmus ka neli numbrit seltsisisest väljaannet Punane Porgand. 1989. aastal ilmus Pekka Erelti koostatuna Veljesto laulik "Mardiöö unenägu" (1989). Kollektiivsete teoste kõrvalt on Veljesto kirjastanud ka eraisikute teoseid: aastail 1996–2013 on seltsi nime all trükitud 22 raamatut. Autorite hulgas on nii seltsi vilistlasi (Bernard Kangro, Ants Oras, Pent Nurmekund), ent ka uuemaid eesti kirjanike (Madis Kõiv, Jüri Ehlvest, Matt Barker). Ilukirjanduse kõrvalt on ilmunud ka politoloogilisi teoseid Jüri Lippingult ja Erik Kuehnelt-Leddihnilt.
Liikmeskond
Veljesto on segaselts, mille üks juhtpõhimõtteid on egalitaarsus. Sellest tulenevalt on kõik seltsiga liitunud, alates liikmekandidaatidest ja lõpetades vilistlastega, ühtemoodi selle täieõiguslikud liikmed.
Valikvarustus
Valikvarustus on seadme varustus, milleta seade normaalselt ei tööta ja millel on mitu varianti, mille vahel on kasutajal võimalik valida.
Zohar
pisi|Zohar. Esimese trükitud väljaande tiitelleht. [[Mantua, 1558. Kongressi raamatukogu]] Zohar (heebrea keeles ‏זֹהַר 'sära') on Toora müstilisi tõlgendusi sisaldavate heebrea- ja arameakeelsete tekstide kogu, kabala üks kolmest tuntumast raamatust Sefer Yetzirah ja Johannese ilmutusraamatu kõrval.
Oletatakse, et "Sära raamatu" (ספר הזוהר‎ Sefer haZohar) kirjutas rabi Šimon bar Johai. Ta oli rabi Akkiba õpilane ning mõisteti surma ilmselt samal ajal, kui Marcus Aureliuse kaasvalitseja Lucius Verus lasi hukata Justinus Filosoofi (Märtri), seega aastal 161 pKr. Šimon bar Johail aga õnnestus põgeneda koos pojaga.
Pärimuse kohaselt varjus ta koopasse, kus ingel Eliase abiga, kes aeg-ajalt end rabile ilmutas, kirjutaski Zohari ehk Sära raamatu. Rabi Šimon veetis niiviisi koopas 12 aastat. Selle aja jooksul õnnestus tal lahti mõtestada mõistete Väike Pale (aramea keeles זְעֵיר אַנפִּין Ze`ir Anpin) ja Suur Pale (aramea keeles אריך אנפין Arich Anpin) keerukas sümbolism. Rabi Šimon suri kurnatuna vaidlustest õpilastega. Tema surma ja matustega kaasnes arvukalt üleloomulikke nähtusi.
Legendide järgi oli kabala salaõpetus olemas maailma algusest alates, rabi Šimon osutus aga esimeseks, kel lubati seda kirja panna. Kaksteist sajandit hiljem leiti tema kirjutatud raamatud, need avaldas Moše de León. Siiski võib oletada, et Moše de León ise koostas Zohari 1305. aastal, võttes aluseks kirjutamata suulise pärimuse varasemate juudi müstikute saladustest.
Sära raamat sisaldab õpetusi väärtuslikest põhialustest, Jumalast kui peast ning sellest lähtuvaist emanatsioonidest, Väikesest Palgest ja Suurest Palgest, sefirootidest jm.
Kavajë ringkond
Kavajë ringkond oli 2. järgu haldusüksus (ringkond) Albaania lääneosas Tirana maakonnas.
Lisavarustus
Seadme lisavarustus on seadme varustus, mis parandab seadme tööd, kuid ei ole seadme normaalseks tööks vajalik.
Kavajë ringkond
Halduslikult jagunes 2 linnaks ja 8 vallaks. Ringkonna keskus oli Kavajë linn.
Ringkonna elanike arv oli 2003. aasta andmetel 78 415.
Mark D
Mark D oli Suurbritannias Mark A Whippeti põhjal välja töötatud keskmine tank.
Eelulugu
Mark A peamised probleemid olid nõrk mootor ja vedrustuse puudumine. Major Philip Johnson modifitseeris ühte Mark A-d Esimese maailmasõja ajal Prantsusmaal, paigaldades sellele vedrustuse, Rolls-Royce Eagel 360 hj (268 kW) mootori koos Mark V transmissiooniga. Modifitseeritud tank saavutas maksimaalseks kiiruseks kuni 32 km/h.
Johnsoni töö äratas tähelepanu, kuid olemasolevate Mark A-de ümberehitamist ei peetud praktiliseks ja otsustati luua uus tank. Mais 1918 avaldas kolonel J. F. C. Fuller oma teose "Tactics of the Attack as Affected by Speed and Circuit of the Medium D Tank". See oli inspiratsiooniks 1919. aasta pealetungi plaanile, kus üsna suur roll oli plaanitud ka Mark D-le. Mark D arendamine usaldati Johnsonile.
Kirjeldus
Mark D sarnanes kuju poolest mõnevõrra Mark A-ga, kuid kontseptsioon oli ümber pööratud. Meeskonnaruum paiknes masina esiosas ja mootor taga. Roomikute madalam osa paiknes samuti ees, et parandada nähtavust ja tulepositsiooni.
Meeskond pidi koosnema neljast mehest. Relvastuseks plaaniti ilmselt kolme Hotchkiss kuulipildujat emasel tankil ja 57 mm lühiraudset kahurit isasel mudelil. Mootor oli 240 hj (179 kW) Armstrong Sideley Puma, mis andis tankile tippkiiruse 40 km/h ja tegevusraadiuse 322 km. Tank oli 9,14 m pikk ja kaalus 20,321 kg.
Tanki arendamine hakkas venima ja peale nelja prototüüpi (esimene valmis mais 1919) valmistati vaid kaks seeriamasinat, enne kui projekt 1921. aastal lõpetati.
Sarandë ringkond
Ringkonna keskus on Sarandë linn.
Ringkonna pindala on 730 km². Elanike arv on 2001. aasta aprilli rahvaloenduse järgi 35 235 (1993. aasta jaanuari rahvaloenduse järgi 53 700).
Sarandë ringkonnas on Konispoli asula (lõunapiiri ääres), puhkekoht Ksamil ja arheoloogiamälestis Butrint.
Rannikul elab ka aromaane.
Sarandë ringkonnast pärit autode numbrimärgil on tunnus SR.
Sagedusmanipulatsioon
Sagedusmanipulatsioon (FSK, frequency-shift keying) on modulatsiooni meetod, mille puhul moduleeriv digitaalsignaal varieerib väljundsignaali sagedust fikseeritud arvu ettemääratud väärtustena. Edastataval signaalil muutub sagedus, kuid amplituud jääb samaks. See lihtsustab edastatava signaali võimendi valikut. Info ei lähe ka siis kaduma, kui mittelineaarne võimendi põhjustab eri sagedustel amplituudi kõikumist. Viidates FSK-le peetakse sageli silmas binaarset versiooni, mille korral muutub signaal kahe sageduse vahel.
Binaarne sagedusmanipulatsioon (BFSK)
Lihtsaim FSK on binaarne sagedusmanipulatsioon (BFSK). BFSK kasutab kahte sagedust ning edastab binaarset (0 ja 1) informatsiooni. Sellisel juhul kutsutakse 1 edastussagedust märgi sageduseks ning "0" edastust tühiku sageduseks.
Kokkuleppeliselt on märgi sagedus alati kõrgem tühiku sagedusest. Signaalide sageduse erinevust kesksagedusest (f_c) nimetatakse deviatsiooniks (i.k deviation) f_d või \Delta f_c. Kui märgi ja tühiku sagedus on teineteisele liiga lähedal, siis nad segavad teineteist, samas liiga suur eraldus ei ole sageduskasutuselt efektiivne. Vajalik sagedusriba laius on 2*(f_d+f_b), kus f_b on edastatav bitikiirus. Signaali vastuvõtmiseks peab modulatsiooniindeks soovitatavalt olema.
Näiteks kiiruse 2400 bps edastamiseks deviatsiooniga 4,5 kHz on vaja sagedusriba laiusega 2 * (2400 + 4500) = 13,8 kHz.
Kasutades suurt deviatsiooni ja väikest bitikiirust saame signaale edastada töökindlalt suure vahemaa taha. Sel viisil on BFSK leidnud kasutust varemalt piirarite infoedastusel ning on endiselt kasutuses telemeetria rakendustes.
420 (jahiklass)
420 on rahvusvaheline jahiklass, milles sõidavad noortearvestuses svertpaadid.
Materjal: klaasplast
Sagedusmanipulatsioon
M-tasemeline sagedusmanipulatsioon (MFSK)
Kõrgemat järku (M-tasemeline) sagedusmanipulatsioon (MFSK) on FSK variatsioon, milles kasutatakse kahe sageduse asemel M erinevat sagedust. MFSK on M-ortogonaalse modulatsiooni (M-ary orthogonal modulation) kuju. M on tavaliselt vahemikus 2–64. Enamasti on M kahe aste, seega iga sageduse edastamine edastab log2(M) bitti.
420 (jahiklass)
Pikkus – 4,2m
Sagedusmanipulatsioon
M-tasemeline sagedusmanipulatsioon (MFSK)
Võimalik on kombineerida kaks MFSK süsteemi suurendamaks veelgi edastatavate andmete mahtu. Nii töötab näiteks multisagedusliku kakstoonvalimise (DTMF) helisignaalide genereerimine.
420 (jahiklass)
Laius – 1,63
Sagedusmanipulatsioon
Mittekoherentne sagedusmanipulatsioon
Kõige lihtsam BFSK moduleerimise viis on kasutada kahte sõltumatut sagedusgeneraatorit ning lülitada nende vahel ümber vastavalt edastatava biti väärtusele. Erinevad generaatorid ei ole üldiselt samas faasis ning seega ka amplituud erineb ümberlülitamise hetkel, tekitades hüppeid edastatavas signaalis.
420 (jahiklass)
Süvis – 0,17m
Sagedusmanipulatsioon
Koherentne sagedusmanipulatsioon
Koherentne sagedusmanipulatsioon (phase coherent FSK) on edastusviis, mille puhul ettemääratud sagedused on bitiedastuskiiruse täiskordsed ning nende sageduste vahelised siirded toimuvad kandja laine nulli läbimise hetkedel.
420 (jahiklass)
Süvis sverdiga – 0,97m
Sagedusmanipulatsioon
Pidevfaasiga sagedusmanipulatsioon
Pidevfaasiga sagedusmanipulatsiooni (phase-continuous FSK) korral sooritatakse siire ettemääratud sageduste vahel sageduse sellise muutmisega, et siire ei tekita faasinihet.
420 (jahiklass)
Purjepind (grootpuri+foka) – 10,25m²
Sagedusmanipulatsioon
Pidevfaasiga sagedusmanipulatsioon
Praktikas kasutavad paljud FSK genereerijad ühte sagedusgeneraatorit ning eri sümbolitel sageduse muutmine säilitab signaali faasi. Sel viisil eemaldadakse signaali faasis ning ka signaali amplituudis hüpped, mis vähendab ka häireid naaberkanalites.
Gaussi filtriga sagedusmanipulatsioon
Selle asemel, et sagedust vahetada järsult sümboli vahetumisel, kasutatakse Gaussi filtrit tegemaks üleminekud sujuvaks. Sellise filtri eeliseks on külgriba võimsuse vähenemine ning vähem häireid kõrvalkanalite andmeedastusele. Sellist meetodit kasutavad näiteks juhtmevaba DECT telefonisüsteem ning Bluetooth ja nutimaja lahendustes kasutatavad Z-Wave seadmed.
Demoduleerimine
FSK signaali demoduleerimiseks on mitmeid viise. Peamiselt on kasutusel asünkroonne ja sünkroonne detektor. Sünkroonne demodulaator on koherentne, asünkroonne aga mittekoherentne.
Asünkroonne FSK demodulaator kasutab kahte ribapääsfiltrit, kahte detektorit (envelope detector) tuvastamiseks ning otsustusahelat. Ribapääsfiltrid on häälestatud märgi ja tühiku sagedustele, detektor tuvastab seejärel signaali olemasolu ning otsustusahel valib kumb signaal on tõenäolisem.
Sünkroonne FSK demodulaator koosneb kahest sagedusgeneraatoriga mikserist, ribapääsfiltrist ning otsustusahelast. Sisendiks olev FSK signaal miksitakse generaatori signaaliga, peale seda filtreeritakse ribapääsfiltriga. Seejärel otsustusahel valib kumb sagedus on tõenäolisem.
Heli sagedusmanipulatsioon (AFSK)
Heli sagedusmanipulatsioon on modulatsioonitehnika, kus digitaalseid andmeid esitatakse helisignaali sageduse (tooni) muutmistega. Nii saadakse signaal, mida saab edastada tavalise helitehnika, raadio või telefoni abil.
AFSK erineb tavalisest FSK tehnoloogiast seetõttu, et sagedusmanipulatsioon tehakse vahesagedusel. Signaali edastamisel moduleeritakse AFSK signaal omakorda saatja kandevsignaaliga (kasutades tavalist AM-, FM- vms modulatsiooni)
AFSK modulatsiooni üldiselt ei kasutata kiireks andmeedastuseks kuna võrreldes teiste modulatsioonimeetoditega ei ole see kuigi efektiivne nii võimsuse kui sagedusriba kasutusel. Lisaks lihtsusele on siiski AFSK eeliseks ka töötamine galvaaniliselt eraldatud ühendustes, sh. seadmed mis on mõeldud kõne või muusika edastamiseks.
Morse (CW)
1910 leiutas Reginald Fessenden kahe tooni meetodi morsekoodi saatmiseks. Tavapärased punktid ja kriipsud asendati kahe eri tooniga, millel on erinev sagedus kuid sama kestvus. Eesmärk oli suurendada edastuskiirust.
Teletaip (RTTY)
RTTY ehk “raadio teletaip” on morse järel vanim sagedusmanipulatsiooni kasutav digitaalne andmeedastusviis. Originaalselt kasutas teletaip viiebitilist Baudot koodi kõigi tähestiku tähtede, numbrite ja osade kontrollkoodide esitamiseks. Edastuskiirus on keskmiselt 60 märki minutis. Kaasaegsemad implementatsioonid kasutavad ka suuremaid kiiruseid ning kogu standardset ASCII märgistikku, nagu ka tavalised lauaarvutid. Kuna telataibul ei ole veaparandust, on see tundlik häirete suhtes. Sellegipoolest on see režiim raadioamatööride seas endiselt kasutusel.
AFSK modem
Varasemad telefoniliinil töötavad modemid kasutasid helisignaali sagedusmanipulatsiooni (AFSK) andmeedastuseks tavalises kõnetraktis kiirusega kuni 1200 bitti sekundis. Näiteks Bell 103 ja Bell 202 modemid.
Tänapäeval kasutatakse 1200-boodilist AFSK modulatsiooni Põhja-Ameerika telefonivõrgus helistaja numbrinäidu edastamiseks. Ka varasemad personaalarvutid kasutasid AFSK modulatsiooni programmide salvestamiseks tavalisele helikassetile. AFSK on endiselt laialt kasutusel ka amatöörsides, kuna see võimaldab kasutada modifitseerimata kõneedastusseadmeid.
MFSK amatöörraadio töörežiim
MFSK-16 on 16 tooniga sagedusmanipulatsioonil põhinev amatöörraadio digitaalside režiim. Toonid on teineteisest 15,625 Hz nihkes ning edastuskiirus on 15,625 boodi. Tänu veaparandusele sobib see režiim hästi ka kaugside pidamiseks.
Muid rakendusi
Hiina patent CN104898114A kirjeldab FSK pidevsignaali kasutavat madalama ehituskuluga kiiruse mõõtmise radarit.
Takahisha Fujita jt kirjeldavad oma uurimuses valguse (laserkiire) sagedusmanipulatsiooni, millega saavutati 10 Gbit/s andmeedastus 95 km kaugusele kasutades monomoodis (single mode) valguskaablit.
Artikkel
Artikkel (ladina articulus) on sõna, mis on kasutuses mitmes tähenduses:
Koroonapandeemia Ameerika Ühendriikides
Koroonapandeemia Ameerika Ühendriikides on osa 2019. aasta sügisel Hiinast Wuhanist alanud ja 2020. aasta märtsis pandeemiaks kasvanud ülemaailmsest koroonapandeemiast.
Ameerika Ühendriikides on tuvastatud rohkem koroonajuhumeid ja -surmasid kui mistahes teises maailma riigis. Alates 2021. aasta 4. aprillist on see Hispaania gripi järel tapvuselt teine pandeemia riigi ajaloos.
Kronoloogia
Esimene nakatumisjuhtum Ameerika Ühendriikides tuvastati 13. jaanuaril 2020.
28. juuni seisuga ületas ametlikult kinnitatud nakatunute arv maailmas 10 miljoni piiri, haigusse oli surnud ligi pool miljonit inimest; seejuures oli ligikaudu veerand kõigist maailmas registreeritud nakatumis- ja surmajuhtumitest registreeritud Ameerika Ühendriikides.
8. juulil ületas nakatunute arv 3 miljoni piiri, haiguse läbi oli surnud üle 131 tuhande inimese.
Johns Hopkinsi Ülikooli andmetel ületas haiguse läbi surnute arv 200 tuhande piiri 22. septembril.
Bilecik
Bilecik on linn Türgis, Bileciki provintsi keskus.
Linn on tuntust kogunud türgi majade restaureerimise poolest ja populaarsus turistide hulgas aina kasvab. Oma rikkaliku arhitektuuripärandiga on Bilecik Euroopa ajalooliste linnade ja regioonide assotsiatsiooni liige.
Koroonapandeemia Ameerika Ühendriikides
Kronoloogia
2. oktoobril ületas nakatunute arv 7,2 miljoni piiri, haigus oli nõudnud enam kui 200 tuhande ameeriklase elu. Samal päeval andis presidendi ihuarst dr Sean Conley teada president Trumpi ja esimese leedi Melania Trumpi nakatumisest viirusega.
22. oktoobril registreeriti ööpäeva kohta 76 195 uut nakatumisjuhtumit, mis oli mõnevõrra väiksem kui 16. juulil registreeritud 77 299 juhtumit.
10 miljoni registreeritud nakkusjuhtumi piir ületati 10. novembril, selleks ajaks oli haiguse läbi surnud vähemalt 237 tuhat inimest.
10. detsembril avaldatud ööpäeva jooksul haiguse läbi surnute arv, 3043, oli pandeemia algusest alates suurim, ületades 11. septembri terrorirünnakutes hukkunute arvu.
2022. aasta 12. mail ületas surmajuhtumite arv 1 miljoni piiri.
Tasmani meri
thumb|Korallimere asendikaart Tasmani meri (inglise Tasman Sea, maoori Te Tai ō Rehua) on Vaikse ookeani osa.
Meri piirneb läänes Austraaliaga, idas Uus-Meremaaga ja põhjas Korallimerega. Tema ulatus põhjast lõunasse on 2800 km, Austraaliast Uus-Meremaale 2000 km.
Merel pole selget looduslikku põhja- ja lõunapiiri. Uus-Kaledoonia ala lõunapiir on umbes 24. lõunalaiusel ja sealtkandist kulgeb ka Tasmani mere põhjapiir. Mere lõunapiiriks on joon, mis ühendab Uus-Meremaa Lõunasaarest lõunas oleva Aucklandi saare lõunatippu ja Tasmaania lõunatippu.
Tasmani mere lääneosas on soe Ida-Austraalia hoovus.
Tasmani meres on mõned eraldatud saarerühmad ja saared, kus elab kokku 2500 inimest: Norfolki saar mere põhjaservas (2150 elanikku), Elizabethi riff, Middletoni riff (mõlemad kuuluvad Korallimere saarte territooriumi), Howe' saar (350 elanikku) ja Balli püramiid (mõlemad kuuluvad Uus-Lõuna-Walesi).
Tasmani meri on nimetatud hollandi meresõitja Abel Tasmani järgi, kes esimese eurooplasena külastas Tasmaaniat ja Uus-Meremaad. Inglise meresõitja James Cook uuris Tasmani merd põhjalikult 1770. aastatel oma esimese ümbermaailmareisi käigus.
Kõnekeeles nimetavad austraallased ja uusmeremaalased Tasmani merd kraaviks (The Ditch).
Räsamine
Räsamine on saehamba vaheldumisi ühele ja teisele poole painutamine, saehammaste (kõrvale) murdmine.
Teleskoop
pisi|Optiline teleskoop
Teleskoop (vanakreeka sõnadest tēle 'kaugele, kaugel' ja skopeō 'vaatan') on seade kaugete objektide uurimiseks. Teleskoop kogub ja koondab elektromagnetilist kiirgust. Kõige levinumad on optilised teleskoobid, mis koondavad nähtavat valgust, samuti ultraviolett- ja infrapunakiirgust. Valgusest pikemaid laineid kasutavad raadioteleskoobid, lühemaid laineid röntgenteleskoobid ja gammateleskoobid.
Optiline teleskoop suurendab kaugete objektide näivaid nurkmõõtmeid ja objektide näivat heledust. Teleskoopide optikasüsteem koosneb läätsedest või/ja peeglitest. Optikasüsteemi ülesanne on tekitada kujutis, mida on võimalik vaadelda ja ka jäädvustada.
Räsamine
Selleks, et saeleht saaks töötamisel takistamatult liikuda, peab saetee olema saelehe paksusest suurem. Laiema saetee saab tagada saehammaste räsamise (murdmise, jagamise) teel. Räsamise suurus oleneb mitmest tegurist: puidu liigist ja niiskusest, saematerjalist, saehamba pikkusest ning hamba kujust jne. Kõvema puiduliigi (saar, tamm, jalakas jt) saagimisel kasutatakse väiksema räsaga saagi, sest siis tuleb lõikepind siledam ning hõõrdumine saelehe ja lõikepinna vahel on väiksem. Pehmemate puiduliikide saagimisel tuleb saehambaid räsada rohkem, sest pehmel puul on pikemate puidukiudude tõttu lõikepind rohkem narmendav.
Mida väiksem on räsa, seda vähem on hambad pööratud. Töötlusjäljed on väiksemad ja töötluspind on kvaliteetsem. Oluline on igale saele määrata tema minimaalne sobiv räsa suurus. Praktikas loetakse sobivaks räsa suuruseks kahekordne saelehe paksus. Räsamise abivahendid on räsamisvõti, räsaraud ja räsamistangid.
Teleskoop
Optiliste teleskoopide tüübid
pisi|Kepleri teleskoop pisi|Newtoni teleskoop pisi|Cassegraini teleskoop pisi|Schmidt-Newton teleskoop Optilisi teleskoope liigitatakseoptikasüsteemi valgust koondavate elementide järgi järgmiselt.
Kõikidest teleskoobitüüpidest on läbi aegade loodud arvukalt modifikatsioone, mis erinevad prototüüpidest eelkõige optiliste pindade arvu või lisaelementide (läätsede, peeglite) poolest.
Teleskoopide omadused
Teleskoopide omadusi saab iseloomustada mitme parameetriga, mõned olulisemad on järgmised.
Nurklahutusvõime
Nurklahutusvõimet arvutatakse Rayleigh' kriteeriumist lähtudes valemiga
kus \alpha_{R} on nurklahutusvõime radiaanides, \lambda on elektromagnetkiirguse (erijuhul nähtava valguse) lainepikkus ning D apertuuri läbimõõt. Seejuures tuleb silmas pidada, et nii lainepikkust kui apertuuri tuleb esitada sama mõõtühikuga. Saamaks teleskoobi lahutusvõimet kaaresekundites, tuleb \alpha_{R} korrutada arvuga 206 265 (nii palju on kaaresekundeid radiaanis).
Näiteks rohelise valguse ( nanomeetrit) jaoks võib nurklahutusvõime arvutamiseks kasutada toodud valemi lihtsustust:
kus \alpha_{R} on teleskoobi nurklahutusvõime kaaresekundites ning D teleskoobi apertuuri läbimõõt millimeetrites.
Mastaap
Mastaap on pöördvõrdeline fookuskaugusega:
kus S on mastaap, ühikuga kaaresekundit millimeetrile, ning F on teleskoobi fookuskaugus millimeetrites. Mida pikem on teleskoobi fookuskaugus, seda suurem on taevakeha kujutis fokaaltasandil (fookust läbival optilise telje risttasandil). Kujutise läbimõõt fokaaltasandil on siis arvutatav seosest
kus \alpha^{''}on taevakeha nurkläbimõõt ja S kujutise mastaap. Näiteks: Päikese või Kuu (nurkläbimõõt keskmiselt 30 kaareminutit ehk 1800 kaaresekundit) kujutise keskmine läbimõõt 1-meetrise fookuskaugusega teleskoobi fookuses on 8,73 millimeetrit, 10-meetrise fookuskaugusega teleskoobi korral aga 87,3 millimeetrit.
Teleskoobi suurendus
Teleskoobi suurendus on võrdne objektiivi fookuskauguse F ja okulaari fookuskauguse f suhtega:
Suurendust muudetakse okulaari fookuskauguse muutmisega, harilikult okulaari vahetamisega.