cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Blokeeringuga tellised
Valmistamine
Blokeeringuga telliseid valmistatakse vastavalt vajadusele liivast, savist, mullast, veest, tsemendist.
Tsemendist ja mullast telliste valmistamiseks segatakse alguses muld ja tsement kokku, segu asetatakse pressi, mis pressib sellest segust kindla kujuga tellise ning seejärel jäetakse see kuivama.
Sinimäed
pisi|Sõjaveteranide kokkutulek 2008. aastal Grenaderimäel Sinimäed ehk Vaivara Sinimäed on kolm omavahel liitunud lääne-idasuunalist panka Narva-Jõesuu linnas, mis moodustavad Sinimägede pangasaarestiku. Sinimäed koosnevad Tornimäest (69,9 m), Põrguaugu ehk Grenaderimäest (83,2 m) ja Pargimäest ehk Lastekodumäest (84,6 m), mis kuuluvad Põhja-Eesti panga Vaivara klindilõiku.
Sinimägesid läbib Sillamäe-Sinimäe I kategooria kõrvalmaantee number 1344.
Vaivara Sinimäed on olnud kindlustatud mitmes sõjas. Tornimäele laskis juba Peeter I ehitada Põhjasõja ajal vaatetorni, mis oli koos mäega Rootsi valli osa, Grenaderimäel paiknes Vene grenaderiväeosa. Sinimäed kuulusid Esimese maailmasõja ajal Vene maaväe Peterburi eelkaitseliini ning neile ja nende ümbrusse rajati 1915–1916. aastal kaitseehitisi, väliraudteevõrk jms. Kui 1916. aastal läks keisririigi pealinna kaitsmine Vaivara alal üle Vene mereväele, likvideeriti Sinimägede positsioon.
Sinimägedes toimusid Teise maailmasõja lõpus ulatuslikud kaitselahingud.
Põrguaugumäele on rajatud mälestusplats (Sinimägede memoriaal) Teise maailmasõja ajal kaitselahingutes hukkunutele.
Kuni Teise maailmasõjani olid Sinimäed kaetud kõrge kuusemetsaga, mis kaugelt vaadates andis mägedele sinaka värvi. Kuused hävisid lahingutes, praegune põhjanõlvade puistu sarnaneb klindialuse salumetsaga.
Biograafiad (B)
Ba
Vaata Biograafiad (Ba)
Be
Vaata Biograafiad (Be)
Bu
Vaata Biograafiad (Bu)
Jõgeva valla vapp
pisi|Jõgeva valla vapp aastast 2017.
Jõgeva valla vapp on Jõgeva maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Jõgeva valla vapp.
Vapp oli kinnitatud 14. detsembril 2017.
Vapi kirjeldus
Jõgeva valla vapil on hõbedane müürihambuline päis ja sinisel kilbil hõbedane kuueharuline jääkristall, mille harud on ristikulehe kujulised.
Põhjendus
Müürihambuline piit märgib Jõgeva vallas asuvat Laiuse lossi kui omaaegset tähtsat Venemaa-tee äärset vaenlaste vastu rajatud kindlustust. Lumehelves märgib Jõgevat kui Eesti külmalinna, kus 1940. aastal mõõdeti Eesti kõigi aegade madalaima õhutemperatuur miinus 43,5 kraadi. Lumehelbe kiirte otsad viitavad Jõgeva linna, Palamuse ning Torma valla vappidel olnud ristikheinalehtede kujutisele. Sinine värv tähistab Jõgeva valla territooriumile jäävaid Vooremaa järvi.
Sümboolika autor on Marju Pottisepp.
Vapi kirjeldus
Rohelisel kaarlõikelise päisega kilbil viie kroonlehega kartuliõis ja selle all kaks langetatud lainelõikelist varrast – kõik hõbedased. Õie südamik on punane.
Põhjendus
Kaarlõikeline vapipäis sümboliseerib Laiuse voort, mis on Vooremaa kõrgeim. Kartuliõis tähistab üht Eesti tähtsamat sordiaretuse ja eriti kartulikasvatuse keskust ning punane õiesüdamik sellealast rahvusvahelise tunnustusega teadustööd. Lainelõikelised vardad kujutavad valla maa-ala läbivaid Pedja ja Kaave jõge. Vapikilbi roheline viitab valla elanike looduse ja põllumajandusega tihedalt seotud elamisviisile.
Vapi kasutamise kord
Valla vappi kasutatakse:
Valla vapi kujutisega pitsat on sõõr, mille keskel on valla vapp ja äärel kasutaja nimi.
Aleksandr Puškin
pisi|[[Orest Kiprenski. Aleksandr Puškini portree. 1827.]] Aleksandr Sergejevitš Puškin (vene keeles Александр Сергеевич Пушкин; 6. juuni (vkj 26. mai) 1799 Moskva – 10. veebruar (vkj 29. jaanuar) 1837 Peterburi) oli vene romantiline luuletaja, prosaist ja näitekirjanik, üks moodsa vene kirjanduse rajajatest. Ta kirjutas ka kirjanduskriitikat ja ajalooteoseid.
Päritolu
Puškin pärines Puškinite tituleerimata aadlisuguvõsast, mis genealoogilisele legendi järgi sai alguse "ausast mehest" Ratšast ("мужу честну" Ратше). Puškin ise samastas kirjutises "Minu sugupuu" (Моя родословная) oma esiisa Ratmiriga (Aleksander Nevski kaasaegsega), keda mainiti Ratša (lühend nimest Ратислав Степан) nime all kroonikates ja kes hukkus 1268. aastal Rakovori lahingus. Ta eksis, sest esimene allikates mainitav Puškinite eellane oli Gavrila Aleksitš, kes oli sugupuu järgi Ratša lapselapselaps. Aleksitš osales 1240. aastal Neeva lahingus ja oli niisiis ise Aleksander Nevski kaasaegne. Seega pidi Puškinite esiisa Ratša elama sada aastat varem.
Puškin kirjutas oma suguvõsast korduvalt nii luulet kui ka proosat. Ta nägi oma esivanemates tõelise aristokraatia etaloni: see oli iidne suguvõsa, kes teenis ausalt isamaad, kuid ei pälvinud valitsejate poolehoidu ja oli taga kiusatud. Ta kirjutas korduvalt (sealhulgas ilukirjanduses) oma emapoolsest vanavanaisast, aafriklasest Abram Petrovitš Hannibalist, kellest sai Peeter I teener ja kasvandik ning hiljem sõjaväeinsener ja kindral.
17. sajandil ei tõusnud Puškini isapoolsed esivanemad õukonnas kõrgemale laudniku astmest. Peeter I ajal elanud vaarisa Aleksandr Petrovitš Puškin oli kaardiväeseersant, kes 1725. aastal tappis meeltesegaduses oma abikaasa Jevdokija Puškina. Puškini isapoolne vanaisa Lev Aleksandrovitš Puškin oli suurtükiväepolkovnik, kaardiväekapten. Isa Sergei Lvovitš Puškin oli vaimukas seltskonnainimene ja harrastusluuletaja. Puškini ema Nadežda Ossipovna oli Hannibali lapselaps. Isapoolne onu Vassili Lvovitš Puškin oli tuntud luuletaja Nikolai Karamzini ringkonnast. Õdedest ja vendadest jõudsid täiskasvanuikka Olga Pavlištševa ja Lev Sergejevitš Puškin.
Lapsepõlv
Puškin sündis 26. mail (6. juunil) 1799 Moskvas Nemetskaja slobodas. Jelohhovo Jumalailmumise kiriku (praegune Jelohhovo Jumalailmumise peakirik) meetrikaraamatus on 1799. aasta 8. juuni all muu hulgas ka järgmine sissekanne 27. mai kohta: "27. mai. Kolleegiumiregistraator Ivan Vassiljev Skvartsovi majas sündis tema üürilisel major Sergi Lvovitš Puškinil poeg Aleksandr. Ristitud 8. juunil. Ristiisa krahv Artemi Ivanovitš Vorontsov, ristiema eelnimetatud Sergi Puškini ema, lesknaine Olga Vassiljevna Puškina."
Aastate 1805–1810 suved veetis tulevane luuletaja enamasti emapoolse vanaema Marija Aleksejevna Hannibali (1745—1818, sündinud Puškina, suguvõsa teisest harust) juures Zahharovo külas (praegu Moskva oblasti Odintsovo rajoon) Zvenigorodi lähedal.
Noorpõlv
Puškin alustas õpinguid 1811. aastal Peterburi eeslinna Tsarskoje Selo lütseumis koos hilisemate Venemaa kuulsate kirjandusringkonna inimeste Ivan Puštšini, Wilhelm Küchelbeckeri ja Anton Delwigiga. Kirjandustegevusega alustas ta juba lütseumiaastatel ja 1814. aastal ilmus tema esimene luuletus "К другу стихотворцу". 1817. aastal, pärast Tsarskoje Selo lütseumi lõpetamist, astus Aleksandr Puškin tööle Välisasjade Kolleegiumisse ja omas õukonnas kammerjunkru auastet. Puškin polnud oma auastmega rahul ja see on tekitanud täieliku segaduse Vene kirjandusloos, mistõttu on arvatud, et tegemist oli madala auastmega. Tegelikult vastas aastast 1800 kammerjunkru auaste riiginõuniku või kapten-komandöri auastmele. Välisasjade Kolleegiumis töötamise ajal jätkas ta kirjandustegevust ja osales ka aktiivselt Vene keisri õukonna seltsielus. 1820. aastal ilmus ta esikpoeem "Ruslan ja Ljudmilla".
1820. aastal avaldas Puškin Peterburis autoritaarse keisrivõimu vastase epigrammi, mille eest saadeti ta administratiivkorras asumisele Lõuna-Venemaale (Jekaterinoslav, Kišinjov ja Odessa), kus ta kirjutas romantilised poeemid "Kaukaasia vang", "Bahtšisarai purskkaev" ja "Vennad röövlid". 1823. aastal alustas ta värssromaani "Jevgeni Onegin" kirjutamist.
1824. aastal saatis keskvõim Puškini asumisele Venemaa põhjapiirkondadesse, vanematekoju Mihhailovskojesse, kus ta jätkas tööd romaaniga "Jevgeni Onegin" ning kirjutas romaani "Boriss Godunov". Puškin viibis Mihhailovskojes ka 1825. aasta detsembris, kui Peterburis Talvepalee väljakul toimus dekabristide ülestõus. Lõpetanud tragöödia "Boriss Godunov" kirjutamise, luges Puškin selle üksinda valjusti ette, aplodeeris ja karjus: "Tubli, Puškin, tubli, koerapoeg!"
1826. aastal andis uus keiser Nikolai I Puškinile armu ning lubas ta asuda elama Moskvasse, kuid juba 1828. aastal seati Puškin tema poliitiliste väljaütlemiste ja kirjandusteoste eest Venemaa Riiginõukogu otsusega kolmanda osakonna politseilise järelevalve alla.
1831. aastal abiellus Puškin Natalja Gontšarovaga. Enne pulmi külastas ta Boldino mõisa, kuhu oli sunnitud jääma pikemaks ajaks piirkonnas levinud nakkushaiguste tõttu. Seda Puškini kirjandusperioodi nimetatakse Boldino sügiseks. Puškin abiellus 15. mail 1831. aastal ning kolis seejärel Peterburi, kus ta kogus arhiivimaterjale ning kirjutas nende põhjal ajaloolised teosed "Dubrovski", "Kapteni tütar" ja "Pugatšovi lugu".
1837. aasta 9. veebruaril (vkj 27. jaanuaril) kohtus Puškin auhaavamise lahendamiseks määratud duellil Georges d'Anthesiga. Puškin suri saadud vigastustesse 10. veebruaril (vkj 29. jaanuaril) oma majas Peterburis Moika kaldapealsel.
Duell ja surm
Puškin hukkus duellil, mis oli tolle aja aurikkumiste lahendamise viise ja mille ta pidas koos prantsuse päritolu Hollandi saadiku parun Heeckereni kasupoja, keisri kavalergardide polgu porutšiku Georges d'Anthèsiga. Duelli käigus esimesena püstolist tule avanud d'Anthès haavas surmavalt Puškinit, kes haavatuna tegi vastulasu, millega haavas d'Anthèsi rindkere piirkonda. d'Anthèsi pääsemise kohta on käibel versioon, et ta kandis alatult vormiriietuse all terasest soomusvesti, millelt rikošetiga põrganud kuul ainult riivas ta paremat kätt ning tekitas rindkerepõrutuse. d'Anthèsi enda seletuse järgi põrkas Puškini lastud kuul tagasi tema mundrinööbist, mis päästis tema elu.
Enne surma jõudis Puškin vahetada kirju tsaar Nikolai I-ga, kes lubas hoolitseda ta naise ja laste eest. Tõepoolest andis keiser korralduse maksta kõik Puškini võlad ja määrata perele ühekordne rahaline toetus 10 000 rubla väärtuses. Lisaks kindlustas ta Puškini naisele pensioni, tütrele kaasavara ning poegadele tasulise paažiteenistuse. Siiski pidas ta Puškinit piisavalt ohtlikuks liberaalide juhiks, et mitte lubada avalikku matuserongkäiku. Ka jumalateenistus Peterburis, mis pidi esialgu toimuma Iisaku katedraalis, viidi üle Konjušennaja kirikusse. Puškin maeti Svjatogorski kloostrisse Pihkva kubermangus (praegu Pihkva oblast).
Vanaisa Hannibal
Puškini emapoolne vanaisa Ibrahim Petrovitš Hannibal oli Peeter I kasupoeg ning pärit Aafrikast (arvatavasti Eritreast või Tšaadist). 1742. aastal ülendati ta kindralmajoriks ja määrati Tallinna ülemkomandandiks (Ревельским обер-комендантом). 1762. aastal vabastati ta vanuse tõttu sõjaväeteenistusest.
Perekond
pisi|püsti|Aleksandr Puškini abikaasa Natalja Puškina Aleksandr Puškin oli 1831. aastast abielus Natalja Nikolajevna Puškinaga (sündinud Gontšarova), kellega oli tal neli last:
Lev Tolstoi võttis Marija Hartungi välimuse eeskujuks, et kirjeldada oma teose "Anna Karenina" peategelast. Aleksandr Puškin juunior teenis Vene armees välja kindralleitnandi aukraadi, kuuludes Narva husaaripolku. Ta pälvis arvukalt eri riikide ordeneid, sealhulgas Püha Vladimiri ordeni IV järgu husaaride juhtimise eest Vene-Türgi sõjas 1877–1878. aastal ning Püha Anna ordeni 1. järgu, Püha Aleksandr Nevski ordeni, Franz Josephi ordeni 1. järgu (Austria-Ungari), Vürst Daniili ordeni 1. järgu (Tšernogooria) ja Itaalia krooni ordeni suurristi. Grigori Puškin teenis sõjaväes alampolkovniku aukraadini ning oli errumineku järel rahukohtunik Vilniuse lähedal Markučiais.
Natalja Puškina esimene abielu oli Tema Keiserliku Majesteedi Isikliku Kantselei III osakonna (Venemaa keisririigi poliitilise politsei) juhataja Leonti Dubelti poja Mihhailiga (1822–1900) ning teine abielu krahv Merenbergiga.
Puškini neljast lapsest olid vaid Aleksandril ja Nataljal järeltulijad. Tänapäeval leidub nende järglasi kogu maailmas. Umbes 50 neist elavad Venemaal, sealhulgas Tatjana Lukaš, kelle vanavanaema (Puškini lapselaps) abiellus Nikolai Gogoli järeltulijaga.
Viimane otsene järeltulija meesliinis on 1942. aastal sündinud Aleksandr Puškin, kes elab Belgias.
Elu ja tegevuse kajastamine kunstis
pisi|Aleksandr Puškini monument [[Bahtšisarais]] Puškinit on kujutatud paljudes žanrides. 1910. aastal valmis Puškinist esimene film "Puškini elu ja surm" ("Жизнь и смерть Пушкина"), mis on tänaseni säilinud. Filmi lavastas Vassili Gontšarov, nimiosa mängis Vladimir Krivtsov. Tuntumate filmide seas on ka "Poeet ja tsaar" (1927), "Reis Arzrumi" (1936), "Poeedi noorus" (1937), "Puškin" (1958), "Puškini hukk" (1967), "Sügis" (1982), "Viimane tee" (1986), "Romanss poeedist" (1992) ja "Puškin. Viimane duell" (2006). Aleksandr Puškini lütseumiaastaid kajastab Eesti režissööri Andres Puustusmaa mitteajalooline seiklusfilm "1814".
Üks tuntumaid eluloolisi romaane Puškinist on Juri Tõnjanovi kirjutatud "Puškin". Mihhail Lermontov pühendas Puškinile luuletuse "Poeedi surma puhul". Puškinist on samuti kirjutanud Marina Tsvetajeva ja Daniil Harms. Mihhail Bulgakov kirjutas näidendi "Aleksandr Puškin".
Venemaa
Aleksandr Puškini järgi on nimetatud hulk asulaid, tänavaid, organisatsioone, sõidukeid ja inimesi. Talle on püstitatud arvukalt mälestusmärke. Segaduse vältimiseks tuleb arvestada, et Puškin pole ainus sellenimeline. Mitmed asulad, näiteks Moskva oblastis asuv Puškino, on saanud nime Puškinite bojaarisuguvõsa teiste liikmete järgi.
Endine Tsarskoje Selo linn nimetati 1937. aastal Puškiniks. 1925. aastal anti Pihkva oblasti Tobolenetsi asulale uueks nimeks Puškinskije Gorõ ("Puškini mäed"), mille järgi on hiljem nime saanud Puškinogorski rajoon. Puškini tänavad on näiteks Peterburis, Harkivis, Odessas, Simferopolis, Doni-äärses Rostovis, Jerevanis, Riias, Skopjes ja Novi Sadis. Puškini väljakud on muu hulgas ka Moskvas ja Seoulis.
Esimene mälestusmärk Puškinile püstitati 1880. aastal Tveri bulvarile Moskvas, mille autor oli vene skulptor Aleksandr Opekušin. 1937. aastal viidi see üle Puškini väljakule.
Puškini muuseumid on muuhulgas Moskvas, Peterburis, Puškinogorski rajoonis, Novgorodis, Toržkis, Kiievis, Kišinjovis, Gurzufis, Odessas ja Vilniuses. Pihkva oblastis tegutseb Mihhailovskoje muuseum-looduskaitseala.
Puškini nime kannavad asteroid nr 2208 ja kraater Merkuuril.
1999. aastal vermis Venemaa keskpank mündiseeria Puškini portreedega, et tähistada tema 200. sünniaastapäeva.
Eesti
Eestis on Puškini mälestusmärgid Sillamäel (Aleksandr Puškini mälestusmärk Sillamäel) ja Narvas (Aleksandr Puškini mälestusmärk Narvas).
2014. aastal otsustati Tartu Vene Lütseum nimetada Tartu Aleksandr Puškini Kooliks.
Üks Puškini surimaskidest asub Tartu Ülikoolis. On väidetud ka, et tegemist võib olla koopiaga.
Ukraina
2022. aasta detsembris eemaldati Dnipros Puškini mälestusmärk.
Fotoaparaat
thumb|Fotoaparaat Fotoaparaat ehk fotokaamera on seade pildistamiseks, see tähendab eseme kujutise jäädvustamiseks valgustundliku materjali või valgustundliku elektroonilise elemendi abil.
Fotoaparaadi eelkäijaks oli camera obscura. Camera obscura 'le ehk pimekambrile asetati ava ette lääts (objektiiv), mis projekteerib kujutise pimekambri ava vastasseinale fotoplaadile, filmile või fotoelektrilisele maatriksile. Fotoaparaadi oluline osa on katik, millega muudetakse valgustundliku komponendi valgustamise kestust (ekspositsiooni). Pildistatava kaadri valikuks varustatakse fotoaparaat kaadrinäidikuga. Objektiiviga tekitatava kujutise teravuse tagamiseks võidakse kasutada kaugusmõõdikut.
Tänapäeva fotoaparaatidel on rohkesti elektroonseid ja elektromehaanilisi abisüsteeme, mis aitavad teravustada, ekspositsiooni valida jms.
Objektiiv
Fotoaparaadi objektiiviks on lääts, läätserühm või mitu läätserühma. Objektiivi valgusjõu ja sügavusteravuse muutmiseks kasutatakse diafragmat.
Kaadrinäidik
Lihtsaim kaadrinäidik koosneb kahest raamist, mis piiravad vaatevälja sama suureks kui on fotoaparaadi vaateväli. Teleskoop-kaadrinäidik on fotoaparaadi külge kinnitatud optiline seade, millel on sama suur vaateväli kui fotoaparaadil. Peegelkaameras asetatakse kaadrivaliku ajal pimekambrisse kiirte teele peegel, mis suunab objektiivi läbivad valguskiired kaadrinäidikusse. Ekspositsiooni ajaks nihutatakse peegel valguskiirte teelt kõrvale. Kahe objektiiviga peegelkaameral on kaadrinäidiku jaoks põhiobjektiiviga seotud ja samasuurt vaatevälja tagav eraldi objektiiv.
Kaugusmõõdik
Kaugusmõõdik on objektiiviga mehaaniliselt seotud peeglite või kiilude süsteem, mis tagab kaadrinäidikul terava kujutise või kahe kujutise kokkulangemise, kui objektiiv on terava kujutise tagamiseks fotoplaadist sobival kaugusel.
Gerhard Anderson
Gerhard Anderson (21. november 1896 Tartu – 4. mai 1970 Wetter-Ruhr) oli Eesti arst.
Ta õppis 1917–1925 Tartu ülikoolis, mille lõpetas arsti astme väärilisena, vahepeal osales Vabadussõjas.
1941 asus ümber Saksamaale, oli arst Oberlingis ja Wetter-Ruhris.
Wales
Walesi idaosa on mägine. Kõrgeim tipp on Snowdon.
Wales on Euroopa Liidu valimisringkond. Walesi rahvaarv on umbes kolm miljonit. Ametlikud keeled on kõmri ja inglise keel, millel on võrdne staatus.
Walesil on oma parlament, millel on piiratud seadusandlikud õigused Walesi siseasjades.
Walesi suurim linn on pealinn Cardiff (317 500 elanikku). Cardiff on olnud maailma suurim kivisöesadam. Mõni aasta enne Esimest maailmasõda oli sadamal suurem käive kui Londonil ja Liverpoolil.
19. sajandi lõpus omandas Wales laulumaa maine, osalt eisteddfod 'i traditsiooni taaselustamise tõttu. Walesis on palju üleriiklikult ja ka rahvusvaheliselt tunnustatud näitlejaid, lauljaid ja muid loomeinimesi. Cardiff on Suurbritannia suurim meediakeskus väljaspool Londonit.
Sümbolid
Walesi lipul on kujutatud prints Cadwaladeri punane draakon (Y Ddraig Goch) Tudorite dünastia värvide rohelise ja valge taustal. Ametlikult tunnustati seda Walesi rahvuslipuna aastal 1959.
Walesi hümni "Hen Wlad fy Nhadau" ("Minu isade maa") esitatakse ametlikel üritustel, samuti näiteks Walesi rahvusmeeskondade jalgpalli- ja ragbimatšidel.
Lisaks punasele draakonile on Walesi sümboliteks ka porrulauk ja rahvuslill (kollane) nartsiss. 'Porrulauk' on kõmri keeles cennin ja 'nartsiss' cennin Pedr (sõna-sõnalt 'Peetruse porrulauk'). Tõenäoliselt tuli üks neist sümbolitest kasutusele teise mõjul.
Rahvuspuu on kivitamm.
Haldusjaotus
Wales on alates 1. aprillist 1996 jaotatud 22 tervikomavalitsuseks. Neist 9 on nime poolest krahvkonnad (county), 3 linnad (city, loendis *) ja 10 (county borough, loendis †).
Religioon
Levinuim usund Walesis on kristlus: 2001. aasta rahvaloendusel pidas 72% rahvastikust end kristlaseks. Suurima konfessiooni moodustab Walesi Presbüterlik Kirik.
18% inimestest ei pea ennast ühegi usundi järgijaks.
Walesi olulisim pühak on püha David (kõmri Dewi Sant), Walesi kaitsepühak. Püha Davidi päeva peetakse 1. märtsil.
Põllumajandus
Umbes 80% Walesi pinnast kasutatakse põllumajanduslikel eesmärkidel. Väga väike osa sellest on põldude all; enamasti karjatatakse rohumail lambaid ja lehmi. Kuigi palju kasvatatakse ka lihaveiseid ja piimakarja, seostatakse Walesi enamasti lambakasvatusega.
Transport
Walesi ainus rahvusvaheline lennujaam on Cardiffi rahvusvaheline lennujaam.
Piirkonnas on hästi toimiv raudteevõrk.
Parvlaevad viivad regulaarselt Holyheadist ja Fishguardist Iirimaale.
Lõuna-Walesi ranniku äärseid linnu ja külasid ühendab maantee M4. Põhja-Walesi põhimaantee on A55. Põhja- ja Lõuna-Walesi ühendab maantee A470, mis viib Cardiffist Llandudnosse.
Esiajalugu
Walesis on nüüdisinimene (Homo sapiens) elanud juba vähemalt 29 000 aastat tagasi.
Pidevalt on inimesed seda ala asustanud alates viimase jääaja (Devensi jäätumise) lõpust (12 000 – 10 000 aastat tagasi; Wales oli liustikest vabanenud umbes 10 000 aastat tagasi), mil Suurbritanniasse hakkas rändama Kesk-Euroopa mesoliitikumi kütte-korilasi. Kuni 7. aastatuhandeni eKr oli inimestel võimalik Mandri-Euroopast Suurbritanniasse jalgsi kõndida, liustike sulades tõusis aga merevee tase ja Suurbritanniast sai saar; tekkisid La Manche ning Walesi ja Iirimaad eraldav Iiri meri. Ajaloolase John Daviese arvates võivad lood Cantre'r Gwaelodi uppumisest ja "Mabinogioni" jutud kunagistest madalamatest ja ahtamatest vetest Walesi ja Iirimaa vahel põhineda pärimusel nondest aegadest.
Helmut Ackermann
Helmut Wilhelm Ackermann (9. mai 1872 Tallinn – 22. mai 1953 Schleswig) oli Eesti arst.
Wales
Esiajalugu
pisi|[[Bryn Celli Ddu, neoliitiline hauakamber Angleseyl]] Walesi aladel hakkas vohama paks mets, mis raskendas liikumist, ning inimesed hakkasid Suurbritanniasse sisse rändama ka paadiga Pürenee poolsaarelt. Need neoliitilised kolonistid integreerusid põliselanikega ning nõnda said küttide-korilaste rändrahvast tasapisi paiksed põlluharijad – toimus neoliitiline revolutsioon. Nad muutsid metsamaa karjamaadeks ja põldudeks ning töötasid välja uusi tehnoloogiaid (keraamika, tekstiili valmistamine). Nad ehitasid kromlehhe (sealhulgas Pentre Ifan, Bryn Celli Ddu ja Parc Cwmi kivikalme) umbes 1000–1500 aastat enne Stonehenge'i ja Egiptuse Cheopsi püramiidi valmimist.
Helmut Ackermann
Helmut Ackermann sündis Tallinnas kaupmehe pojana. Ta lõpetas Tallinna Nikolai Gümnaasiumi ja õppis aastatel 1891–1896 Tartu ülikooli arstiteaduskonnas, mille lõpetas arsti astme väärilisena. Ta osales Vene-Jaapani sõjas ja Esimeses maailmasõjas.
Wales
Esiajalugu
Nagu muudki Suurbritannia asukad, võtsid ka Walesi hilisemad elanikud omaks sisserändajaid. Enne roomlaste sissetungi Suurbritanniasse oli tänapäeva Walesi ala jagunenud kohalike hõimude (Deceangli, ordoviitsid, kornid, Demetae ja silurid) vahel.
Helmut Ackermann
1906 kutsuti ta tööle Kanepi kihelkonna arstiks, elukohaga Kanepis Karba talus kihelkonna poolt ostetud krundile ehitatud arsti majas (hiljem postkontor, külanõukogu). Tal oli suur roll pärast Esimest maailmasõda Erastvere Suurekülas möllanud tüüfuse ja düsenteeriapuhangute likvideerimisel. 1928. aasta viidi arstipunkt üle Erastvere hooldekodusse. Helmut Ackermann oli Kanepi jaoskonnaarst kuni Eestist lahkumiseni 1939. aastal.
Wales
Rooma kolonisatsioon
Kõige varasem dokument tulevase Walesi ala ajaloost pärineb aastast 48 pKr. Selles kirjutab Rooma ajaloolane Tacitus, et pärast Kagu-Walesi silurite hõimu rünnakut 47 ja 48 pKr võttis uue Rooma provintsi Britannia kuberner "... vastu Deceangli hõimu alistumise" Kirde-Walesis.
Praegusele Lõuna-Walesi alale rajati castrum 'ite vöö, mis ulatus Carmarthenini välja. Dolaucothi kullakaevandustes (Carmarthenshire) hakati kaevandama kulda. On tõendeid sellest, et roomlased liikusid veelgi kaugemale läände. Nad ehitasid Caerleoni (Isca Augusta) leegioni kindluse, mille suursugune amfiteater on kõige paremini säilinud Suurbritannias.
Roomlased tegutsesid ka Põhja-Walesis. Keskaegses kõmri jutustuses "Breuddwyd Macsen Wledig" ("Macsen Wledigi unenägu") abiellus üks viimastest Lääne-Rooma keisritest, Magnus Maximus (Macsen Wledig), waleslasest Segontiumi (tänapäeva Caernarfon) pealiku tütre Eleni või Heleniga. Ka kristlus jõudis Walesi Rooma okupatsiooni ajal 4. sajandil.
Roomlaste järgne aeg
Pärast roomlaste lahkumist Britanniast aastal 410 vallutasid suure osa tasandikest germaani hõimud. Walesis aga tekkisid brittide iseseisvad kuningriigid Gwynedd, Powys, Dyfed, Seisyllg, Deheubarthi kuningriik, Glywysing ja Gwent. Nad jäid püsima osalt soodsate looduslike olude (mäed ja jõed) ning tugeva ühiskonna tõttu, mis ei lagunenud pärast Rooma riigivõimu korralduse lõppu.
Keskaegne Wales
Järgides Cornwalli (aastal 722) ja Bretagne'i (865) eeskuju, tegid Walesi britid viikingitega vaherahu ja palusid neilt abi võitluses Mercia anglosaksidega. Aastal 878 purustasid Walesi britid koos Taani viikingitega Mercia anglosakside väe. See kindel võit anglosakside üle andis Walesile mõned aastakümned rahu anglosakside rünnakutest.
Muusika
Põhiline muusika- ja luulefestival on ülemaaline Eisteddfod Genedlaethol, mida peetakse igal aastal eri linnas.
Walesi rahvamuusika on taaselustanud bändid Crasdant, Carreg Lafar, KilBride ja The Hennessys ja Fernhill, lauljatar Siân James, harfimängijad Robin Huw Bowen ja Llio Rhydderch jt. Traditsiooniliste pillide seas on harf ja viiul.
Wales on eriti kuulus oma harfimängijate, meeskooride ja sooloartistide poolest. Tuntumad nimed on Geraint Evans, Gwyneth Jones, Anne Evans, Margaret Price, Ivor Novello, John Cale, Tom Jones, Charlotte Church, Bonnie Tyler, Bryn Terfel, Donna Lewis, Mary Hopkin, Katherine Jenkins, Meic Stevens, Shirley Bassey, Duffy ja Aled Jones.
Walesist on pärit indie-muusika bändid Manic Street Preachers, Catatonia, Stereophonics (endine Tragic Love Company), Feeder, Super Furry Animals, Gorky's Zygotic Mynci, Goldie Lookin' Chain, mclusky, The Automatic, Steveless ja Los Campesinos!. Walesist on pärit ka alternatiivsemaid bände, näiteks Skindred, The Blackout, Lostprophets, Kids In Glass Houses, Bullet For My Valentine, Funeral for a Friend ja Man.
Sport
Rahvusvahelistel kriketivõistlustel moodustavad Inglismaa ja Wales ühise esindusmeeskonna. Olemas on ka eraldi Walesi kriketimeeskond, mis osaleb mõnikord kodumaistel meistrivõistlustel.
Samuti mängitakse Walesis Briti pesapalli, peamiselt Cardiffis ja Newportis, kus on väga pikad pesapallitraditsioonid.
Walesist on pärit sellised maailmaklassi snuukrimängijad, nagu Ray Reardon, Terry Griffiths, Mark J. Williams, Matthew Stevens ja Ryan Day.
Walesi karm maastik sobib rallisõitmiseks ning Walesis toimub ralli maailmameistrivõistluste viimane etapp. Walesist on pärit ka kaardilugeja Nicky Grist ja Derek Ringer, kes võitis koos Colin McRaega ralli maailmameistrivõistlused aastal 1995, ja Phil Mills, kes võitis koos Petter Solbergiga tiitli aastal 2003.
Walesist on pärit ka maailmatasemel 110 m tõkkejooksja Colin Jackson, kes on võitnud mitmeid olümpiamängude ning Euroopa ja maailmameistrivõistluste medaleid. Tanni Grey-Thompson on võitnud maratone ja 11 kuldmedalit paraolümpiamängudelt.
Walesi päritolu maailmaklassi poksijad on Joe Calzaghe, Enzo Maccarinelli, Gavin Rees, Colin Jones, Howard Winstone, Percy Jones, Jimmy Wilde, Steve Robinson ja Robbie Regan.
Vormel 1 maailmameistrivõistlustel on võistelnud kaks Walesi sõitjat. Esimene oli Alan Rees, kes sõitis 1967. aasta Suurbritannia Grand Prix' etapil. Tom Pryce jõudis kahel korral poodiumikohale ning kvalifitseerus 1975. aasta Suurbritannia Grand Prix' etapil esimesele stardipositsioonile. 1977. aasta Lõuna-Aafrika Grand Prix'l sõitis ta otsa tulekustutit kandnud vabatahtlikule abilisele Jansen Van Vuurenile; mõlemad said silmapilkselt surma.
Walesi köök
Walesi köögiga seostatakse lambaliha.
Välislingid
🇬🇧
Pikalehine mailane
Pikalehine mailane (Veronica longifolia) on teeleheliste sugukonda mailase perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Kirjeldus
Taime kõrgus 50-120 cm. Vars püstine, paljas või vähekarvane. Lehed süstjad, saagja servaga, enamasti kolmekaupa männastes. Õied sinised. Õitseb juunist-septembrini.
Kasvukoht
Kasvab rohumaadel, eriti märgades, veeäärsetes võsastikes. Hea meetaim.
Eestis kasvab ta hajusalt.
Aarhus
Aarhus, ka Århus on linn Taanis Kesk-Jüütimaa piirkonnas Aarhusi lahe ääres, Aarhusi valla keskus. Varasema haldusjaotuse järgi Aarhusi maakonna keskus.
Aastail 1948–2010 kandis linn nime Århus, alates 1. jaanuarist 2011 taas ametlikult Aarhus.
Aarhus on Kopenhaageni järel suuruselt teine linn Taanis.
Linnas asub Aarhusi Ülikool.
Aarhus on 2017. aastal Euroopa kultuuripealinn.
Linna nime õigekirjutus
Linna nimi enne 1948. aasta õigekirjareformi oli Aarhus. Reformiga asendati taani keele õigekirjas täheühend aa tähega å. Linnanimesid lubati selle reformiga kirjutada nii vanas kui ka uues kirjaviisis.
Aastast 1956 hakati kõikides riigiasutustes kasutama linnanimedes å. Aastal 1984 anti hoolimata keelemeeste vastuseisust linnadele õigus valida, kuidas nad oma linna nime kirjutavad. Aarhusi linnanõukogu otsustas alates 1. jaanuarist 2011 kasutada nimekuju Aarhus. Taani keelekorraldajad peavad õigeks mõlemat nimekuju.
Århusi teater
Teatrimaja projekteeris arhitekt Hack Kampmann. Teater avati 1900. aastal. Aarhusi teatris on viis väiksemat lava, pealava, saalis umbes 700 kohta, suur rõdu, väike lava asub teatri kohvikus Cafe Hack.
Kohvik sai nime arhitekt Hack Kampmanni järgi. Cafe Hack on saanud rahvusvaheliselt tuntuks tänu samanimelisele raadiosaatele, mis on eetris pühapäeva hommikuti. Kohvikus pakutakse etendusteteemalist menüüd ning seintel on fotod vanadest etendustest ja näitlejatest. Kohvik on avatud ka linna külalistele.
Mina ja Sina
"Mina ja Sina" (originaalpealkirjaga "Ich und Du") on Martin Buberi filosoofiline teos, mis ilmus 1923.
Tekkelugu
Algselt pidi sellest raamatust saama esimene osa suuremas filosoofilises teoses. 1916. aastal visandas Buber järgmise plaani: "I. Mina ja Sina. (1. Sõna, 2. Ajalugu, 3. Jumal). II. Usuelu algsed vormid (1. Maagia, 2. Ohverdamine, 3. Müsteerium, 4. Palve). III. Jumala tundmine ja Jumala Seadus (1. Müüt, 2. Dogma, 3. Seadus, 4. Õpetus). IV. Isiksus ja Kogukond (1. Rajaja, 2. Preester, 3. Prohvet, 4. Reformaator, 5. Üksiklane). V. Vägi ja Riik." See plaan jäi ellu viimata, kuigi Buber käsitles kõiki nimetatud teemasid teistes teostes.
Pulli (Saaremaa)
Pulli küla asub Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Orissaare valda.
Ajalooliselt asus küla Jaani kihelkonnas.
It's a Long Way to Tipperary
"It's a Long Way to Tipperary" (eesti k. "See on pikk tee Tipperaryni") on muusikahalli laul, mille on kirjutanud Henry James "Harry" Williams ja kaaskrediteeritud Jack Judge'ile. Originaalselt krediteeriti nii, et laulu kirjutas Jack Judge ja on kaaskrediteeritud Henry James "Harry" Williamsile. Väidetavalt kirjutati see 5-šillingi panuse eest Stalybridge'is 30. jaanuaril 1912 ja see esitati järgmisel õhtul kohalikus muusikahallis. Nüüd üldtuntud nimega "It's a Long Way to Tipperary", originaaltrükitud muusika nimetab seda "It's a Long, Long Way to Tipperary" (eesti k. "See on pikk, pikk tee Tipperaryni"). See sai Esimeses maailmasõjas sõdurite seas populaarseks ja seda peetakse selle sõja lauluks.
Pulli (Saaremaa)
Küla lähistel asub Pulli pank.
Mina ja Sina
Tekkelugu
Raamat on kirjutatud spetsiifilises keeles. Buberi laused on viimistletud ja aforistlikud. Ta just nagu mediteerib, et taibata inimestevahelise suhtlemise saladust.
Pulli (Saaremaa)
pisi|left|Pulli pank
Mina ja Sina
Eelkäijad
Buber nimetab oma eelkäijana Mina-Sina-suhte universaalsuse mõistmisel Ludwig Feuerbachi, kelle meelest tõeline dialektika ei ole mitte üksildase mõtleja monoloog iseendaga nagu Hegelil, vaid Mina ja Sina vaheline dialoog. Feuerbachi järgi on filosoofia ainsaks, universaalseks ja kõrgemaks objektiks inimene. Buberi meelest viib inimese jumalikustamine Feuerbachil aga välja pseudomüüdilise konstruktsioonini, mis transtsendentse Jumala asendab aseainega. Buberi sõnul on inimene omaette lihtsalt inimene, aga inimene koos inimesega (Mina ja Sina) on Jumal.
Mina ja Sina suhtest räägib ka Wilhelm von Humboldt. Tema on Minast lihtsalt erinev, lihtsalt mitte-Mina. Ent Sina on Minale vastandatud Tema. Mina ja Tema põhinevad vastavalt sise- ja välistajul, Sina aga kätkeb valiku spontaansust. Sina on mitte-Mina, mis ei laiene kogu olevale, vaid piirdub tegevusega, milles ühiselt osaletakse. Tema ei ole mitte üksnes mitte-Mina, vaid ka mitte-Sina. Sõprus, armastus ja igasugune vaimne ühtsus sünnivad Teise ja Mina ühendusest, mida vahendab keel. Nii kehalisuses, tajus kui ka mõtlemises püüdleb inimene Minale vastava Sina poole.
Ferdinand Ebner ütleb teoses "Sõna ja vaimsed reaalsused" (1921), et inimese üksindust maailmas saab ületada üksnes Mina-Sina-suhe Jumalaga. Jumal on tõelise Mina tõeline Sina. Inimese Mina leiab konkreetsuse suhtes Jumalaga. Buber heidab Ebnerile ette, et too ei suuda avastada Sina inimeses.
Judaistlikud motiivid
...
Teos koosneb kolmest osast.
Esimene osa
"Maailm on inimesele kahetine, nii nagu kahetine on inimese hoid.
Inimese hoid on kahetine, nii nagu kahetised on alussõnad, mida ta saab lausuda.
Randmalts
Randmalts (Atriplex littoralis) on rebasheinaliste sugukonda maltsa perekonda kuuluv taimeliik.
Mina ja Sina
Esimene osa
Alussõnad ei ole üksiksõnad, vaid sõnapaarid.
Randmalts
Taim kasvab eelkõige mererannas.
Mina ja Sina
Esimene osa
Teine alussõna on sõnapaar Mina-See; sealjuures võib sõna See asemel olla ka sõna Tema, ilma et alussõna sellest muutuks.
Randmalts
Randmalts kasvab 70–80 cm kõrguseks. Põhja-Euroopas õitseb ta juulist septembrini.
Mina ja Sina
Esimene osa
Nõnda on ka inimese Mina kahetine.
Sest alussõnas Mina-Sina ei ole Mina seesama mis alussõnas Mina-See.
Alussõnad ei väljenda midagi, mis oleks olemas väljaspool neid, vaid lausutuna panevad nad aluse olemasolule.
It's a Long Way to Tipperary
Sõnad
Up to mighty London
Came an Irishman one day.
As the streets are paved with gold
Sure, everyone was gay,
Strand and Leicester Square,
Till Paddy got excited,
Then he shouted to them there:
Refrään
It's a long way to Tipperary,
Mina ja Sina
Esimene osa
Alussõnu lausutakse olemusega.
Lędziny
Lędziny (saksa Lendzin) on linn Poolas Sileesia vojevoodkonnas Bieruń-Lędziny maakonnas. Lędziny asub Bieruńist umbes 6 km põhjakirdes.
Asula oli olemas juba 12. sajandi keskpaiku. Saksamaa võimu alt Poola koosseisu läks Lędziny rahvahääletuse tulemusel 1922. aastal. Lędziny sai linnaõigused 1966. aastal, kuid kaotas need 1975. aastal mil liideti Tychy linna koosseisu. Uuesti sai Lędziny iseseisvaks linnaks 1991. aastal.
Mina ja Sina
Esimene osa
Kui lausutakse See, siis lausutakse ka Mina sõnapaarist Mina-See.
It's a Long Way to Tipperary
Sõnad
It's a long way to go.
Mina ja Sina
Esimene osa
Alussõna Mina-Sina saab lausuda üksnes kogu olemusega.
Alussõna Mina-See ei saa iialgi lausuda kogu olemusega.
Pole olemas lihtsalt Mina, on ainult Mina alussõnas Mina-Sina ja Mina alussõnas Mina-See.
Kui inimene lausub Mina, mõtleb ta emba-kumba. Kui ta lausub Mina, on kohal see Mina, kumba ta mõtleb. Ka siis, kui ta lausub Sina või See, on kohal Mina emmast-kummast alussõnast.
Olla Mina ja lausuda Mina on üks. Lausuda Mina ja lausuda emba-kumba alussõna on üks.
It's a Long Way to Tipperary
Sõnad
To the sweetest girl I know!
Mina ja Sina
Esimene osa
Kes lausub alussõna, läheb sõnasse sisse ja püsib seal.
Inimolendi elu ei püsi üksnes sihiliste tegusõnade ringis. Ta ei koosne üksnes tegevustest, millel on miski objektiks. Ma tajun midagi. Ma aistin midagi. Ma kujutlen midagi. Ma tahan midagi. Ma tunnen midagi. Ma mõtlen midagi. Kõik see ja muu taoline ei ole mitte ainus, millest inimolendi elu koos seisab.
It's a Long Way to Tipperary
Sõnad
Farewell, Leicester Square!
Mina ja Sina
Esimene osa
Kõik see ja muu taoline kokku on aluseks Selle riigile. Aga Sina riigi alus on teine.
It's a Long Way to Tipperary
Sõnad
It's a long long way to Tipperary,
Mina ja Sina
Esimene osa
Kes lausub Sina, sellel pole miskit objektiks. Sest kus on miski, seal on teine miski, iga See piirneb teise Seega, ja See ongi ainult seeläbi, et piirneb teiste Seedega. Kus aga lausutakse Sina, seal miskit pole. Sina ei piirne.
It's a Long Way to Tipperary
Sõnad
But my heart's right there.
Mina ja Sina
Esimene osa
Kogemine, teadasaamine, tegeleb asjade pealispinnaga ega vii meid asjade endiga kokkupuutesse. "Maailm kui teadmiskogemus kuulub alussõna Mina-See juurde. Alussõna Mina-Sina paneb aluse suhte maailmale."
It's a Long Way to Tipperary
Sõnad
Paddy wrote a letter
Mina ja Sina
Esimene osa
Suhte maailmal on kolm sfääri: elu loodusega, elu inimestega ja elu vaimsete olenditega. Kreatuurid ei jõua meieni ning "meie Sina-ütlemine neile jääb keele lävele pidama". Suhtes inimestega on Sina andmine ja vastuvõtmine vastastikune ja keeleline. Suhe vaimsete olenditega on küll "pilve sisse mähitud", kuid ilmutab end, "on keeletu, aga loob keelt". Kuuldamatule kutsele vastame mõtte ja teoga. Kõigis neis kolmes sfääris oleme suhtes igavese Sinaga.
Suhe on vastastikkus. Oma suhtes puuga kohtun ma puu enesega kui tervikuga, mitte puu hinge ega drüaadiga.
"Kui ma ütlen inimesele alussõna Mina-Sina, siis ei ole ta asi asjade seas ega koosne asjadest. Ta täidab taevalaotuse, kõik muu elab tema valguses. Inimest, kellele ma ütlen Sina, ma ei koge. Aga ma olen temaga suhtes, pühas alussõnas. Alles siis, kui ma sealt välja astun, kogen ma teda jälle. Kogemine on Sina-kaugus.
It's a Long Way to Tipperary
Sõnad
To his Irish Molly-O,
Mina ja Sina
Esimene osa
Suhe võib püsida ka siis, kui inimene, kellele ma Sina ütlen, oma kogemuses seda ei kuule. Sest Sina on rohkem, kui See teab. Sina teeb rohkem, ja temaga juhtub rohkem, kui See teab. Siia ei ulata pettus: siin on Tegeliku Elu häll."
It's a Long Way to Tipperary
Sõnad
Saying, "Should you not receive it,
Mina ja Sina
Esimene osa
Kunst sünnib siis, kui inimene oma olemusega ütleb alussõna Mina-Sina vormile, mis tahab inimese läbi teoseks saada. See olemustegu kätkeb ohvrit ja riski. Ohverdatakse võimaluste lõputus. Risk seisneb selles, et kui ma ei pane mängu oma tervikolemust, siis teos puruneb või purustab minu. Vaimuvormi, mis tahab teoks saada, ei ole mul võimalik teada saada ega kirjeldada, vaid ma saan ta üksnes teoks teha. Ja ometi on see vorm selgem kui kogu kogemuse selgus. Ta on mulle ligi, kuigi mitte objektina. Ta toimib minule nii nagu mina talle. "Loomine on ammutamine, leiutamine on leidmine. Vormimine on päevavalgele toomine." Ma viin vormi Selle maailma. Ometi saab teda Sinana näha.
Sinalt ei saada midagi teada, ja temast ei teata midagi muud kui kõike.
It's a Long Way to Tipperary
Sõnad
Write and let me know!"
Mina ja Sina
Esimene osa
Sina tuleb mulle vastu armust, otsimisega teda ei leia. Aga see, et ma talle alussõna ütlen, on minu olemuse tegu. See kohtamine on ühtaegu valitud olemine ja valimine.
It's a Long Way to Tipperary
Sõnad
"If I make mistakes in spelling,
Mina ja Sina
Esimene osa
Alussõna Mina-Sina saab lausuda üksnes kogu olemisega. Koondumine ja sulandumine kogu olemuseks ei saa kunagi toimuda minu läbi ega saa kunagi toimuda ilma minuta. "Minaks saan Sina najal; Minaks saades lausun Sina."
"Kogu tegelik elu on kohtamine."
It's a Long Way to Tipperary
Sõnad
Molly, dear," said he,
Mina ja Sina
Esimene osa
"Suhe Sinaga on vahetu. Mina ja Sina vahel ei ole mõistelisust, eelteadmist ega fantaasiat; ja mälu ise teiseneb, sest ta kukub eraldatusest terviklikusse. Mina ja Sina vahel ei ole eesmärki, himu ega ennetust; ja igatsus ise teiseneb, sest ta kukub unistusest ilmingusse. Igasugune vahend on takistus. Ainult seal, kus igasugune vahend on lagunenud, leiab aset kohtumine."
Suhte vahendituse ees muutub kõik vahendatu tähtsusetuks. Pole enam tähtis seegi, kas minu Sina on juba on teiste Minade See või võib minu olemusteo läbi selleks alles saada. Sest piir ei lähe tegelikult mitte kogemuse ja mittekogemuse, antu ja mitteantu, olemise maailma ja väärtuste maailma, vaid oleviku ja objekti vahelt.
Tõeline olevik on vaid niivõrd, kui on ligiolu, kohtumine, suhe. Olevik sünnib vaid Sina ligiolevaks saamise kaudu.
Alussõna Mina-See Minal ei ole olevikku, vaid üksnes minevik. "Teiste sõnadega: seni kuni inimene rahuldub asjadega, mida ta kogeb ja kasutab, elab ta minevikus, ja tema hetkel puudub presents. Tal ei ole muud kui objektid; objektid aga seisnevad olnuses." Olevik on ligiolev ja ligijääv; objekt ei ole kestvus, vaid seisak.
It's a Long Way to Tipperary
Sõnad
"Remember, it's the pen that's bad,
Don't lay the blame on me!"
Molly wrote a neat reply
To Irish Paddy-O,
Saying "Mike Maloney
Or you'll be to blame,
For love has fairly drove me silly:
Hoping you're the same!"
An alternative bawdy concluding chorus:
That's the wrong way to tickle Mary,
That's the wrong way to kiss.
Don't you know that over here, lad
Hoo-ray pour les français,
Farewell Angleterre.
We didn't know how to tickle Mary,
But we learnt how over there.
Swadeshi loend
Swadeshi loend on Ameerika keeleteadlase Morris Swadeshi 1940.–50. aastail välja töötatud baassõnavara loend, mida on kasutatud keeleajaloo uurimisel glotokronoloogias. Et määrata kahe sugulaskeele lahknemisaega, uuritakse, kui palju on kahe keele loendites ühist algupära sõnu. Aluseks on eeldus, et varajases lapsepõlves õpitav põhisõnavara muutub ajas kõige aeglasemalt.
Traditsioonilises võrdlev-ajaloolises keeleteaduses suhtutakse üksnes Swadeshi loendite põhjal tehtud järeldustesse keelte sugulussuhete kohta ettevaatlikult.
Tarvo Kaspar Toome
Tarvo Kaspar Toome (sündinud 13. märtsil 1974 Tallinnas) on eesti helilooja, klahvpillimängija, kitarrist, improviseerija ja graafik. Ansamblite Abigail (1994–1998), Meggan (1994–1996), Megan Quartet (1997–2000), Mesi (2003), Lippajad (2001–...) kunstiline juht, helilooja ja instrumentalist.
Toome on osalenud mitme ansambli projektides ja musitseerinud paljudel heliplaatidel (BF, Projekt Unison, Luarvik Luarvik, Estonian Guitar Octet). Ta on loonud muusikat näitustele, reklaamidele, filmidele ("Sigade revolutsioon" ja "Kinnunen"). Samuti on ta teinud koostööd nüüdistantsijatega (Isabelle Cavoit, Lotte Rudhart, Roberta Ferguson, Ajjar Ausma, Päär Pärenson jt) ning osalenud grupinäitustel. Ta on MKDK asutajaliige.
Mehmet Shehu
Mehmet Shehu (10. jaanuar 1913 Çorush (Peć), Lõuna-Albaania – 17. detsember 1981 Tirana) oli Albaania poliitik.
1930. aastatel õppis ta Napolis sõjakoolis.
1937–1939 võitles ta Hispaania kodusõjas rahvusvaheliste brigaadide koosseisus. 1939–1942 oli ta Prantsusmaal interneeritud.
Alates 1942 osales Shehu Albaanias partisaniliikumises ja Albaania Kommunistliku Partei töös. 1943 valiti ta partei keskkomitee liikmekandidaadiks. 1943–1944 oli ta 1. partisanibrigaadi komandör, seejärel Rahvusliku Vabastusarmee diviisikomandör. 1944–1945 oli ta Antifašistliku rahvusliku vabastamise nõukogu (ajutise valitsuse) liige.
Sõja ajal paistis Shehu silma julmusega. Sõja ajal laskis ta Põhja-Albaania mägedes hukata hõimujuhid ja nende abilised (väidetavalt koguni ühe kolmandiku täiskasvanud meestest), et lõhkuda traditsiooniline elulaad ja tagada allumine kommunistlikule valitsusele.
pisi|vasakul|Mehmet Shehu (1944) Pärast Albaania vabanemist okupatsioonist novembris 1944 oli ta rahvaarmee peastaabi ülema asetäitja ning pärast Moskvas õppimist 1946–1947 ja 1948 peastaabi ülem. Tal oli kindralleitnandi auaste.
1948. aastal viis Shehu läbi partei “puhastamise” isikutest, “kes püüdsid Albaaniat Nõukogude Liidust lahutada ning Belgradi mõju alla juhtida”. See tegi temast Enver Hoxhale kõige lähemal seisva isiku ja viis ta tähtsatele ametikohtadele. Siiski jäi ta Hoxha varju. Kui temast oleks saanud Hoxhale tõsine konkurent, oleks ta ilmselt kõrvaldatud. Alates 1947 oli Shehu rahvakogu saadik. 1948. aastast oli ta Albaania Tööpartei Keskkomitee ja Keskkomitee Poliitbüroo liige, 1948–1953 keskkomitee sekretär. Ta kaotas viimatimainitud positsiooni 24. juunil 1953, kui Hoxha loobus kaitse- ja välisministri kohast, jäädes ministrite nõukogu esimeheks. 1948–1954 oli Shehu ministrite nõukogu esimehe asetäitja, siseminister ja salapolitsei juht. 1954–1981 oli ta Enver Hoxha järglasena ministrite nõukogu esimees, 1974. aastast ühtlasi rahvakaitseminister.
Shehut peeti Enver Hoxha paremaks käeks ja teiseks meheks riigis. Hoxha oli 40 aasta jooksul Shehu sõber ja kõige lähedasem seltsimees. Ta oli üks Hiina–Albaania liidu ning Nõukogude Liiduga suhete katkestamise (detsembris 1961) ettevalmistajaid. Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei 22. kongressil tsiteeris Anastass Mikojan Mehmet Shehut, kes oli Albaania parteikongressil öelnud: “Kes ei ole meie juhtkonnaga mingis punktis nõus, sellele sülitatakse näkku, ta saab vastu lõugu ja kui vaja, siis kuuli pähe.” Niisuguseid "parteielu norme" taheti Nõukogude Liidus vältida.
1981 vastustas Shehu Enver Hoxha isolatsionistlikku poliitikat. Ta leiti 17. detsembril 1981 oma magamistoast kuulihaavaga peas. 18. detsembri ametliku teadaande kohaselt oli ta närvivapustuse tagajärjel enese tapnud. See oli Albaania seaduste järgi raske kuritegu. Ta kuulutati rahvavaenlaseks ja maeti tühermaale Tirana lähedale Nekroçi (Nekroqi) külla.
Pärast surma kuulutati Shehu nii Jugoslaavia salateenistuste kui ka CIA ning ühtlasi KGB agendiks. 1982 ilmunud raamatus "Titoistid" pühendas Hoxha mitu peatükki Shehu paljastamisele. Shehu kadus Albaania ametlikust ajaloost.
Kuulduste kohaselt tapeti Shehu Enver Hoxha käsul, sest ta oli vastu viimase isolatsionistlikule poliitikale. Ühe versiooni järgi olevat Hoxha isiklikult poliitbüroo koosolekul Shehu tapnud.
Tema lesk Fiqret (sündinud Sanxhaktari) ja kaks poega arreteeriti ilma mingi selgituseta.
Lelle raamatukogu
Lelle raamatukogu on raamatukogu Lelle alevikus. Raamatukogu aadress on Viljandi maantee 46, Lelle, Rapla maakond.
Varasem periood
1924. aastal asutati Lelle koguduse raamatukogu. Järgmisel aastal võeti see rahvaraamatukoguna Lelle valla avalike raamatukogude võrku. Raamatukogu ülalpidamiskulud kohustus kandma kogudus. Raamatuid laenutati Lelle kirikule kuuluvas kirikumõisa hoones, kus elas ka koguduse preester Peeter Põhonin. Preestri avaras korteris leidus ruumi raamatutelegi. Raamatuid laenutas preestri abikaasa Natalie. 1931. aastal toodi raamatud Lelle kooli kantseleisse, kus neid laenutas köstri ja ühtlasi koolijuhataja Aleksei Meltsa abikaasa Linda. Raamatuid hoiti suures kapis kooli kantseleis. 1936. aastaks oli Lelle apostlik-õigeusu koguduse raamatukogu kogus 637 köidet.