cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tšakrasamvara
Tšakrasamvarat kujutatakse sinisena, tavaliselt nelja näo ja kaheteistkümne käega. Keskmine nägu on sinine, parempoolne kollane, vasakpoolne roheline, tahapoole vaatav punane. Igal peal on kroon viie kolbaga, millel leekiv pärl. Igal raevuka ilmega näol on kolm silma, märkides kolme aja ületamist. Heruka 12 kätt esindavad 12 nidanat ehk põhjuslikkuse ahelat. Esimene kätepaar hoiab vadžrat ja kella (drilbu), sümboliseerides tarkuse ja oskuslike vahendite ühtsust. Teine paar rebib elevandi nahka, illusioonide kattevarju. Damaru kolmandas paremas käes näitab, et tema "hääl kõlab", kolmas vasak käsi hoiab khatvangad, kolmharki peadega, mis sümboliseerib valgustumise õndsat mõtet. Neljas parem käsi kannab kirvest, mis "lõikab juurelt sünni ja surma". Kolbakauss verega täidetult neljandas vasakus käes viitab kahesuse (olemise ja mitteolemise) ületamisele Viies parem käsi hoiab käes vadžrakirvest, mis lõikab meeleplekid. Viies vasak käsi hoiab lassot, mis seob olendeid läbi elude tarkuse külge. Kuuendas vasakus käes on kolmhark, märkides kolme ilma ületamist. Jumal Brahma pea ripub kuuendas vasakus käes, näidates, et Tšakrasamvara hoidub kõikidest illusioonidest. Tema juuksetutt on kaunistatud kuukettaga, mis on iseloomulik kaunistus Šiva tegutsemist väljendavale vormile. Õlgadel ripub tiigrinahk, juuksed on seatud joogidele omaselt, mis meenutab, et esimestena austasid teda rändavad askeedid Indias. Ta on väljaspool sansaarat ja nirvaanat - selle märgiks seisab ta parem jalg Kalaratril ("Pimedaim Öö"), mis sümboliseerib nirvaanat, ning vasak jalg Bhairaval, sansaara ülevalpidajal.
Tšakrasamvarat kujutatakse sageli koos tema šakti daakini Vadžravarahiga, keda ta oma rinnale surub, ristates käed tema selja taga. Vadžravarahi (tiibeti k. Dorje Phagmo) on Kagyu koolkonna liinis üks peamisi jidameid ning tarkuse kehastus. Vadžravarahi hoiab kolbakaussi ning vadžranuga. Ta on alasti ja kirsipunast värvi.
Germán Busch
pisi|Germán Busch Germán Busch Becerra (23. märts 1904 San Javier – 23. august 1939 La Paz) oli Boliivia president aastail 1936 ja 1937–1939.
Tšakrasamvara
Tšakrasamvara praktika "Puhas valgus" (sanskriti k prabhasvara, tiibeti k. odgsal) kolmest peamisest traditsioonist üks pärineb Luipalt, teine Krišnapadalt ja kolmas kaheosaline süsteem Ghantapalt, mis kirjeldab sisemisi ja välimisi mandalaid.
Franz (jääkaru)
alt=|pisi|Jääkaru Franz pisi|Franz 2005. aastal Franz (täisnimega Franz Joosep; surnud 8. septembril 2007) oli Tallinna Loomaaia isane jääkaru.
Ta toodi Tallinna kolmekuusena Franz Josephi maalt 1986 või 1987 (teistel andmetel oli jääkaru sündinud detsembris 1987 ).
Ta moodustas loomaaias paari emase jääkaru Vaidaga (sündinud 21. novembril 1984 Kaasani looma- ja botaanikaaias). Neil sündis neli poega. Jasper (1995-2013 eutaneeriti) viidi Kaunase loomaaeda, Marta (1996) ja Mart (1998) viidi Hiinasse, Friida (2002) elab Tallinna loomaaias. 2013. aastal sündis Friidal isakaru Nordiga esimene järglane Nora. 2016. aastal sündis poeg Aron. Jääkaru Nora viidi Viini Schönbrunni loomaaeda. Jääkarud Friida, Nord ja Aron elasid 2017. aastal valminud kaasaegses polaariumis.
Ööl vastu 22. juulit 2004 pakkus purjus 31-aastane Janek Franzile läbi puurivarbade küpsist. Jääkaru haaras mehe käest kinni. Et kätt vabastada, üritas mees jääkaru lüüa. Seepeale hammustas jääkaru tal labakäe otsast. See oli teine kord, mil Franz inimest hammustas.
Franz kaalus pisut üle 500 kg.
8. septembril 2007 jättis talitaja kogemata puuriukse lahti, nii et Franz pääses puuride ja barjääride vahele. Külastajad evakueeriti. Et teda puuri tagasi saada, pandi loom narkoosi alla (tehti uinutav süst). Loom uinus ning ta jõuti juba peaaegu puuri tagasi vedada, kuid enne puuri jõudmist ta suri liigse narkoosi tõttu.
Taksidermist Elton Vogt valmistas Franzist topise, mis jõudis Eesti Loodusmuuseumi detsembris 2007.
Hugo Grotius
Elulugu
Grotius pärines vanast aristokraatlikust Cornets de Grooti burgundia-hollandi suguvõsast ning oli Jan Cornets de Grooti ja Alida van Overschie esimene laps. Tema isa Jan Cornets de Groot oli Delfti linnapea ja Leideni nõukogu liige.
8-aastaselt hakkas Grotius kirjutama lüürilist luulet (eleegiat) ja 12-aastaselt alustas õpinguid Leideni ülikoolis, mille lõpetas 15-aastaselt doktorikraadiga. Samal aastal külastas ta Hollandi poliitiku Johan van Oldenbarneveltiga Kuningas Henry IV-t, kes oli noorest poisist hämmastunud ja hakkas teda Hollandi imeks kutsuma. Grotius oli 16-aastane, kui ilmus tema esimene raamat.
Hugo Grotius töötas esialgu Madalmaade riigi heaks peaprokurörina. 1613. aastal tekkis Hollandis aga kalvinistide ja protestantide vaheline usuline vastuolu. Grotiusele, kes toetas ketserlikuks kuulutatud usuvoolu, määrati 1618. aastal eluaegne vangistus Loevesteini lossivanglas. 1621. aastal õnnestus Grotiusel sealt naise kaasabil raamatukirstus Prantsusmaale põgeneda, kus töötas aastaid katoliikliku kuninga teenistuses. 1630. aastate lõpus asus ta elama Rootsi, toonase võimsaima protestantliku riigi teenistusse. 1645. aastal sattus Grotius laevaõnnetusse, mille tagajärjel jäi raskelt haigeks ja mõne päeva pärast suri.
Põhimõtted
Hugo Grotiust peetakse üheks esimeseks ja mõjukamaks loomuõiguslikuks teoreetikuks. Loomuõiguse mõte oli reguleerida inimeste käitumist siinpoolsuses ja olla kohalikele tavadele vaatamata siduv kõigile inimestele ja rahvastele.
Kui varem olid loomuõiguse põhimõtted seotud "Jumala suure plaani” ja moraaliteoloogiaga, siis Grotius püüdis need muuta arusaadavaks ja aktsepteeritavaks ka mittekristlastele. Grotiuse eesmärk oli sõnastada universaalsed õigusprintsiibid, mis oleksid aluseks nii riigisisesele kui ka rahvusvahelisele õigusele. Rahvusvahelised reeglid pidid moraalsete ja õiguslike piirangutega riigi välispoliitikat toetama. Selleks lähtus ta loomuõigusest. Grotiuse arvates oli loomuõiguse aluseks inimloomus, mida universaalsed põhimõtted ja nendel tuginevad seadused kaitsma ning toetama pidid. Inimloomuse mõiste koosnes tema hinnangul kahest inimese loomusunnist: enesealalhoiutungist ja sotsiaalsusest.
Grotius oli arvamusel, et "sõda pole täielikult õigustest ja reeglitest vaba nähtus". Ta uskus, et riikide peamine eesmärk pole sõdida, vaid koostöö kaudu oma huvisid realiseerida. Koostööd on võimalik saavutada diplomaatia, rahvusvahelise õiguse ja organisatsioonidega. Samuti oli Grotiuse arvates oluline, et moraal riigi huvidega vastuollu ei läheks.
Tänu Grotiusele hakati 17. sajandil ühiskonna seaduspärasusi ja õigusnorme analüüsides ja süstematiseerides lähtuma loomuõigusest. Samuti sidus ta loomuõiguse moraalifilosoofia ning riigi- ja rahvusvahelise õiguse põhimõtetega.
Teosed
pisi|"Annotationes ad Vetus Testamentum", 1732
"Mare liberum"
1609. aastal lõi Grotius Teoses "Mare liberum" ("Vaba meri") avamere vabaduse doktriini, mille põhjal moodustab kogu avameri rahvusvahelised veed ja ükski riik ei saa neid omada. Teos on kirjutatud hollandi kolonialismi õigustamiseks.
"De iure belli ac pacis"
1625. aastal avaldas Grotius Pariisis oma suurteose "De iure belli ac pacis" ("Sõja ja rahu õigusest"), mida on sageli peetud esimeseks süstemaatiliseks rahvusvahelise õiguse käsitluseks. Elades kaheksakümneaastase ja kolmekümneaastase sõja ajal, oli Grotiusel tekkinud mure, kuidas riikide ja religioonide konflikte õiguslikult lahendada. Suurem riikidevaheline suhtlus näitas, et kui lähtutakse erinevatest alustest, siis on väga keeruline omavahel lepinguid sõlmida[4]. Olukorra parandamiseks otsustas Grotius üldised õigusprintsiibid sõnastada. Teos pani lisaks rahvusvahelisele õigusele aluse ka loomuõigusele.
Teos koosneb kolmest osast:
Lisaks oli Grotiuse arvates oluline seaduste matemaatiline loogika – normid pidid olema lihtsad, selged ja matemaatilised.
Raamat on märkimisväärselt pikka aega olnud väga menukas: esimese saja aasta jooksul ilmus iga kolme aasta järel uus väljaanne. 1925. aastaks oli ilmunud 84 ladinakeelset väljaannet ja 30 tõlget.
Käina meremudamaardla
alt=Käina laht Orjaku küla juures|pisi|Käina meremudamaardla (2019)|250x250px alt=Käina meremuda maardla paiknemine kaardil|pisi|250x250px|Käina meremudamaardla asukoht Käina meremudamaardla on üleriigilise tähtsusega meremudamaardla, mis asub Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas paiknevas Käina lahes. Maardla pindala on 128,25 ha.
Maardla meremuda saab kasutada ravimudana ja naturaalse looduskosmeetika toorainena. Käina lahe ravimuda aktiivne tarbevaru on 274 000 t.
Lippe vürstlik perekond
pisi|Lippe perekonna loss Detmoldis Lippe vürstlik perekond on Saksamaal asuva endise ajaloolise Lippe vürstiriigi valitsev perekond.
Perekonna pea on titulaarne Lippe vürst (tiitel Tema Hiilgus). Pärast 12. novembril 1918 kukutatud viimase Lippe vürsti Leopold IV surma 30. detsembril 1949 on aastakümneid kestnud lahkarvamused Lippe õigusjärgluse üle.
Testamendiga 23. detsembrist 1947 oli Leopold IV määranud oma järeltulijaks Lippe vürstliku perekonna peana ja vürstliku perekonna varade valitsejana oma noorima poja neljast, prints Armini, põhjuseks vanemate poegade poolt sõlmitud ebavõrdsed abielud ja usulised lahkarvamused isaga. Testament jõustus Leopold IV surmaga ja kinnitati 9. märtsil 1950 sõlmitud lepinguga leskvürstinna Anna ja Leopold IV poegade vahel.
22. märtsil 1953 loobus prints Armin, olles otsustanud abielluda Traute Beckeriga, vürstliku perekonna pea õigustest oma vanema poolvenna prints Leopold Bernhardi kasuks, jäädes vürstliku perekonna varade valitsejaks ja Detmoldi linnuse omanikuks (otsus kinnitati Detmoldi ametivõimude poolt 7. juunil 1955). Olukorras, kus kõik Leopold IV pojad olid troonipärimisõigusest ilma jäetud või loobunud, nõudis prints Ernst August (Leopold IV noorema venna Julius Ernsti poeg) genealoogiliselt vanima Lippe printsina perekonnapea õigusi endale.
PVA
PVA on mitmetähenduslik lühend, mis võib tähendada:
Lippe vürstlik perekond
Lootes taastada oma isa testamendiga segiaetud tavapärast troonipärimiskorda, loobus prints Leopold Bernhard 8. jaanuaril 1958 perekonnapea õigustest oma vanima venna, pärusprints Ernsti kasuks, kuid viimane vastas, et on oma troonipärimisõigusest juba loobunud ja ei saa seda tagasi võtta. Olukorra lahendamiseks valis vürstlik perekond 14. septembril 1958 uueks perekonnapeaks prints Simon Casimiri. Prints Ernst August keeldus valimist tunnustamast, väites, et ta on jätkuvalt seaduslik perekonnapea. Ta suri 13. juunil 1990. Ernst Augusti poeg Friedrich Wilhelm jätkab tema trooninõudlust, kuigi on sündinud enne oma vanemate abielu.
Prints Simon Casimir suri 9. detsembril 1980. Prints Armin suri 20. augustil 2015 ning Lippe vürstliku perekonna peaks sai tema poeg Stephan.
Rootsi kalender
Rootsi kalender oli Rootsis 1700–1712 ebaõnnestunud kalendrireformi käigus kasutusel olnud kalender. See kalender võeti kasutusele ka Eestis.
1700. aasta 11. märtsist Gregoriuse kalendri järgi (29. veebruarist Juliuse kalendri järgi, 1. märtsini Rootsi kalendri järgi) kuni 1712. aasta 10. märtsini Gregoriuse kalendri järgi (28. veebruarini Juliuse kalendri järgi, 29. veebruarini Rootsi kalendri järgi) oli Rootsi kalender Gregoriuse kalendrist 10 päeva maas ja Juliuse kalendrist üks päev ees. 1712. aasta 11. märtsil Gregoriuse kalendri järgi (29. veebruaril Juliuse kalendri järgi, 30. veebruaril Rootsi kalendri järgi) oli Rootsi kalender Gregoriuse kalendrist 11 päeva maas ja Juliuse kalendrist üks päev ees. Vahetult enne ja pärast Rootsi kalendri kehtimist kehtis Rootsis Juliuse kalender.
Kalendrireformi kava
Johan Bilberg esitas Juliuse kalendrilt Gregoriuse kalendrile järkjärgulise ülemineku kava. Selleks tuli kõikidel Juliuse kalendri liigaastatel 1700. aastast kuni 1740. aastani jätta ära liigpäev (29. veebruar). Nii oleks 11-päevane erinevus Gregoriuse kalendrist likvideeritud 11 liigaasta järel. Reformi jaotamine pikale ajale oli kompromiss reformi vastastega: nii jäi edasisteks diskussioonideks aega. Mõne allika järgi pidi ära jäetama 11 aastal järjest üks päev aastast.
Reformikava rakendamine
Novembris 1699 otsustati kalendrireformi kava käiku lasta. Aastal 1700 jäetigi liigpäev ära. Uus kalender hakkas kehtima muu hulgas ka Soomes ja Eestis.
Aastatel 1704 ja 1708 jäi liigpäev ära jätmata. Selle tagajärjel oli rootslaste kalender Gregoriuse kalendrist ikka veel 10 päeva maas, kuigi vahe pidanud olema vaid 8 päeva. pisi|30. veebruar 1712
Reformist loobumine
Aastal 1711 märkas Rootsi kuningas Karl XII, et kalendrireform on ebaõnnestunud, ning otsustas Juliuse kalender taas kasutusele võtta. Selleks lisati aastale 1712 veel üks päev – 30. veebruar (lisapäev, tilökelsedag).
Hilisem üleminek Gregoriuse kalendrile
Aastal 1753 võeti Rootsis uus kalender siiski kasutusele: kolmapäevale, 17. veebruarile järgnes neljapäev, 1. märts. See sätestati kuningliku dekreediga (förordning) 24. veebruarist 1752 pärast Riigipäeva otsust.
Nagu teisteski luterlikes maades, ei arvutatud ülestõusmispüha esialgu Gregoriuse kalendri järgi, vaid selleks võeti pühapäev pärast esimest astronoomilist täiskuud pärast tõelist kevadist võrdpäevsust. Gregoriuse kalender võeti aluseks alles 1844. aastal.
Elektri- ja Elektroonikainseneride Instituut
thumb|IEEE logo
Elektri- ja Elektroonikainseneride Instituut (ingl Institute of Electrical and Electronics Engineers, IEEE) on maailma suurim rahvusvaheline elektrotehnikat arendav mittetulunduslik erialaorganisatsioon.
IEEE registreeriti aastal 1963, kui ühendati Raadioinseneride Ühing (IRE) ja Ameerika Elektriinseneride Ühing (AIEE). Viimane asutati 1884 ja seda loetakse tihti ka IEEE asutamisaastaks.
Tänapäeval on IEEE paljude organisatsioonide ja projektide katusorganisatsioon. IEEE toetab ülemaailmseid tehnikakonverentse, sümpoosione ja seminare ning avaldab ligi veerandi kõigist artiklitest elektrotehnika, elektroonika (sh tööstuselektroonika, jõuelektroonika, sidetehnika, olmeelektroonika jm elektroonika alavaldkondades), arvutiehituse ja arvutiteaduse alal. IEEE pakub oma liikmetele täiendõppe programme.
IEEE üks tähtsamaid allorganisatsioone on IEEE Standardiühing, mis tegeleb elektroonikastandardite väljatöötamise ja arendamisega.
31. detsembri 2008 seisuga on IEEE-s rohkem kui 160 riigist üle 375 000 liikme, neist 55% USA-st, ja üle 80 000 õpilasliikme. Liikmed on jagatud 10 geograafilisse piirkonda, 329 sektsiooni ja 1860 allrühma, mis ühendavad sama valdkonna liikmeid. IEEE ühendab 45 ühingut ja nõukogu.
Polüvinüülatsetaat
thumb|Polüvinüülatsetaat Polüvinüülatsetaat ehk PVA on sünteetiline polümeer, mille leiutas Fritz Klatte 1912. aastal. Selle keemiline valem on (C4H6O2)n. Seda ei tohiks segamini ajada polüvinüülalkoholiga, mida samuti nimetatakse PVAks.
Kasutus
PVA vesiemulsiooni kasutatakse laialdaselt poorsete materjalide jaoks mõeldud liimina. PVA liimid jaotatakse valgeks ja kollaseks liimiks. Kollane liim on lühema säilivusajaga, kuid niiskuskindlam, samas pole ükski PVA liim täiesti veekindel. Külmumise korral muutub PVA liim kasutuskõlbmatuks. PVA liim on veepõhine ning seda saab maha pesta sooja seebiveega, see on kahjulik ainult allaneelamisel ega erita mürgiseid aure. Liim kuivab kõige paremini toatemperatuuril, ventileeritult ja surve all.
Tootmine
Tööstuslikult toodeti PVAd alguses, lisades etaanhapet atsetüleenile koos elavhõbedasoolaga.
Fritz Klatte
Fritz Klatte (28. märts 1880 Diepholz – 11. veebruar 1934 Klagenfurt) oli saksa keemik.
Fritz Klatte leiutas 1912. aastal polüvinüülatsetaadi.
Haigestus 1917. aastal tuberkuloosi ja suri sanatooriumis.
Kompanii
raamita|paremal
Kompanii on relvajõudude maismaavägede taktikalis-haldus-majanduslik allüksus, milles on tavaliselt 50...250 inimest. Kompanii koosneb harilikult juhtkonnast ja 2...8 rühmast, millele võib lisanduda ka mõni üksik eriotstarbeline jagu. Kompanii suurus ja struktuur sõltuvad tema otstarbest ja ülesannetest. 3...8 kompaniid moodustavad ühe pataljoni.
Iseseisvalt ülesannet täitvat ja selleks täiendavate lahingutoetus- ning teenindusallüksustega tugevdatud (peamiselt lahinguväeliigi) kompaniid nimetatakse kompanii lahingugrupiks või üksikkompaniiks.
Kompaniid juhib tavaliselt (ametikohajärgselt) kapten või vastava auastmega sõjaväelane, üksikkompaniid sageli majori auastmes sõjaväelane. Lisaks kuuluvad kompanii juhtkonda tavaliselt vähemalt nooremohvitserist kompaniiülema abi ja vanemallohvitserist kompaniiveebel (kompaniivanem). Lisaks võib kompanii juhtkonda või juhtimisallüksusse kuuluda allohvitsere, kelle ülesanneteks on kompaniis logistilise tegevuse korraldamine. Näiteks relvur, tehnik, varahoidja.
Erineva otstarbega kompaniisid:
Kompanii nimetusele vastavad allüksused teistes relvaliikides ja maades
Slaavi riikides ja SRÜ maades vastab kompanii suurusele allüksusele rood.
Ka Eesti rahvaväes nimetati kompanii suurust üksust Vabadussõja ajal ja mõnede sõjajärgsete aastate jooksul Venemaa keisririigi sõjaväe eeskujul rooduks. 1920. aastate algul nimetati kaitseväe roodud läänepäraselt ümber kompaniideks ja polgud rügementideks.
Eesti Superkarikas 2008
Eesti Superkarikas 2008 oli 13. Eesti Superkarikafinaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mäng peeti Tallinnas Sportland Arenal, ning mängisid Meistriliiga 2007 võitja Tallinna FC Levadia ja Eesti Superkarikas 2007 võitja Narva JK Trans.
Ahvenanrauma
Ahvenanrauma (soome; rootsi Södra Kvarken, eesti keeles ka Lõuna-Kvarkeni väin) on väin Ahvenamaa ja Rootsi vahel Märketi saarest läänes.
Eesti Superkarikas 2008
Kokkuvõte
11. minutil läksid narvalased kohtumist 1:0 juhtima, kui tabav oli lätlane Filips Mihailovskis. 42. minuti. sahises väravavaht Kert Kütti seljatagune veelgi, kui Trans suurendas edu Vladislav Ivanovi väravast 2:0.
Ahvenanrauma
Suurim sügavus on üle 100 meetri. Ühendab Ahvenamerd Selkämerega.
Eesti Superkarikas 2008
Kokkuvõte
29. minutil vormistas Transi kolmanda värava Maksim Gruznov. 77. minutil tegi kübaratrikki tähistava tabamuse narvalane Ivanov. Levadia sai siiski ka auvärava Sander Puri 85. minuti tabamuse näol.
52. minutil jäi FC Levadia kümnekesi, sest mängust eemaldati kaitsja Andrei Kalimullin.
Kajaklased
Kajaklased (Laridae) on lindude sugukond kurvitsaliste seltsist.
Kajaklaste liike ja alamliike on arvatavasti 71. Suurim kajaklaste osa kuulub kajaka perekonna.
Levila
Kajaklased on laialt levinud kogu maakeral. 7 liiki on haruldased ja vajavad kaitset.
Erik Salumäe
pisi|Erik Salumäe 1999. aastal Erik Salumäe (sündinud 5. mail 1970 Kuressaares) on Eesti jurist ja poliitik, endine Riigikogu ja Reformierakonna liige.
Haridus
Erik Salumäe on lõpetanud kuldmedaliga Viljandi 4. Keskkooli 1988 ja Tartu Ülikooli õigusteaduskonna 1994.
Töökäik ja tegevus ühingutes
Salumäe on töötanud Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Konsistooriumis juristina, kantseleiülemana 1991–1992 ja kantslerina 1993–1995, Riigikogu põhiseaduskomisjoni nõunik-sekretariaadi juhatajana 1995–1999, OÜ Infobüroo Firmus juhatuse liikmena 2002–2003, rahvastikuministri nõunikuna 2003–2005 ja justiitsministri nõunikuna 1999–2002, 2005–2007.
Salumäe oli Eesti Muinsuskaitse Seltsi Asutava Kogu liige 1987. Ta on SA Eesti Draamateater nõukogu liige, Taustainfo OÜ juhatuse liige, OÜ Infobüroo Firmus osanik, SA Hooliv Eesti juhatuse liige, Õismäe Humanitaargümnaasiumi SA nõukogu liige, Rooma-Katoliku Kiriku Tallinna Peeter-Pauli koguduse liige, Eesti Üliõpilaste Seltsi liige ja Eesti Akadeemilise Õigusteaduse Seltsi liige.
Poliitiline tegevus
Erik Salumäe oli Eesti Kongressi liige 1990–1992, Tallinna Linnavolikogu liige 2001–2002 ja XI Riigikogu (2007–2011) liige. Ta oli Eesti Liberaaldemokraatliku Partei liige 1990–1992 ja 1997–2017 Eesti Reformierakonna liige.
Erik Salumäed on korduvalt segi aetud Erika Salumäega. Tegelikult pole nad sugulased ega kuulu ka samasse erakonda.
Isiklikku
Tema ema Anne-Mai Salumäe on koorijuht, isa Ivar-Jaak Salumäe on kirikuõpetaja, õde Ene Salumäe on kirikumuusik, organist ja koorijuht. Vaimulikud olid ka tema vanaisa Eduard Salumäe, tädimees Endel Kuulpak ja on onud piiskop Tiit Salumäe, Mart Salumäe ja tädipoeg Peeter Paenurm.
Aravete allikad
pisi|Aravete allikad. pisi|Aravete allikad.
Aegviidu Siniallikad
pisi|Aegviidu Siniallikad pisi|Droonivideo Aegviidu siniallikatest 2021. aasta kevadel pisi|Aegviidu Siniallikad. Aegviidu Siniallikad on tõusuveeallikate rühm, mis asub Lääne-Virumaal Tapa vallas, jäädes Kõrvemaa maastikukaitseala territooriumile. Siniallikad asuvad Kauksi-Aegviidu-Penijõe matkaraja ääres.
Aravete allikad
Aravete allikad on karstiallikate rühm, mis asub Järva maakonnas Järva vallas Aravete aleviku lähistel Pandivere kõrgustiku loodeosas.
Aegviidu Siniallikad
Siniallikad toovad vee maapinnale oosidevahelises nõos, kus asub allikajärvik.
Suurvee ajal ulatub nende üldvooluhulk kuni 100 m/l, veevaesel ajal umbes 10 l/s.
Aravete allikad
Allikarühm tuleb maapinnale Sääsküla oja ülemjooksualal, selle pikkus piki jõge on umbes 300 meetrit. Suurvee ajal ulatub allikate üldvooluhulk kuni 900 l/s.
Aravete allikad kuuluvad looduskaitse alla.
Svaasimaa riigipeade loend
Svaasimaa riigipeade loend loetleb Svaasimaa riigipead alates riigi iseseisvumisest.
Narva-Jõesuu
Narva-Jõesuu (saksa keeles varem Hungerburg, Narwa-Mündung; vene keeles varem Гунгербург, Усть-Нарoва) on linnasisene linn Ida-Viru maakonnas omavalitsuslikus Narva-Jõesuu linnas. Linnaõigused sai 1993. aasta augustis.
Rahuleid Kask
Rahuleid Julius Max Kask VR II/3 (4. detsember 1898 Nõva mõis, Harjumaa – 5. märts 1962 Indianapolis) oli eesti insener.
Narva-Jõesuu
Linna kaugus Narvast on 14 kilomeetrit ja maakonnakeskusest Jõhvist 47 kilomeetrit.
Alev nimetati ametlikult Narva-Jõesuuks 1890. aastal. 1. aprillil 1934 liideti Narva-Jõesuu alev jaoskonnana Narva linnaga. 1. mail 1938 jõustunud linnaseadusega sai Narva-Jõesuust Narva linnaosa (ainus selline Eestis). Eesti taasiseseisvumise järel eraldati Narva-Jõesuu Narvast omaette linnaks.
Eesti Superkarikas 2007
Eesti Superkarikas 2007 oli 12. Eesti Superkarikafinaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mäng peeti Tallinnas Sportland Arenal, ning mängisid Meistriliiga 2006 võitja Tallinna FC Levadia ja Eesti karikas 2007 finalist Narva JK Trans.
Narva-Jõesuu
Narva-Jõesuu on tuntud kuurortlinnana, mille hiilgepäevad jäävad aastakümnete taha. Linn paikneb Narva jõe ja merelahe vahelises kolmnurgas, kus sümmeetrilised tänavad on rajatud otse luitemännikusse. Seal on mitu tänapäevast raviasutust (näiteks Narva-Jõesuu sanatoorium) ja puhkekodu. Narva-Jõesuus asub Eesti pikim mereäärne liivane supelrand (7,5 km ja jätkub Narva-Jõesuu linna Meriküla ja Udria randadega).
thumb|Hungerburgi (Narva-Jõesuu) kaart 1905. aastast
Ajalugu
pisi|Narva-Jõesuu vana tuletorn pisi|Sadam ja tuletorn pisi|Villa Capriccio (1940) Esimest korda on paikkonda mainitud 1503. aastast pärinevas Liivi ordu maameistri Wolter von Plettenbergi dokumendis. Aastal 1686 sai paikkond nimeks Hungerburg ("näljalinn"). Legendi järgi andsid kohale sellise nime Saksa kaupmehed, kes merehädalistena ei leidnud rannast mingit sööki.
Narva-Jõesuu kuulus hingeloendites Kudruküla alla ning oli Viru kreisi Vaivara kihelkonna  Peetri valla koosseisus.
1866. aastal toimus alevis tulekahju, milles hävines üle 100 eluhoone, kuid seejärel kavandati uus asula korrapärase plaani alusel. Kuurordina algas Narva-Jõesuu tõus pärast Tallinn–Peterburi raudtee avamist 1870. aastal. 15. juulil 1900 pühitseti Narva-Jõesuus uus luterlik VELK Eestimaa konsistooriumiringkonna Viru praostkonna Narva-Jõesuu Nikolai kirik, kirik oli ehitatud suvitajatele ning allus alalise adjunktuurina Vaivara kogudusele. Kogudus oli nii eesti- kui ka saksakeelne. 1906. aastal algatas kiriku eestseisus koguduse üldkogus toimunud hääletuse põhjal koguduse palvemaja platsile Narva-Jõesuus, Koidu tänav 19 kooli ehitamise. Valminud koolihoone anti 1907. aastal Narva-Jõesuu Kooliseltsi palvel neile 12 aasta peale rendile. Koolijuhina tegutsesid Ernst Martinson ja Jakob Kents. Õppekeeleks oli vene keel, õpetati koolis ka eesti keelt eesti kirjandust, eesti ajalugu ja geograafiat, sest tuli arvestada ka noorte edasiõppimise võimalusi Narva vene keskkoolides. Narva-Jõesuu oli kahekeelne asula ja seal elas rohkesti venelasi. Narva-Jõesuu koolis töötasid õpetajatena Herman Kalmo, Alfred Liigmann, P.Priimägi, T.Vettik, August Raud, Aleksander Okelmann jt.1893. aastal avati
1893. aastal avati Narva-Jõesuus õigeusu kiriku Narva-Jõesuu Püha Suurvürst Vladimiri kirik. Kirikul oli viis vene stiilis kivist kellatorni ja ristikäikudeks mõeldud suletud galeriid. Kirik asus Narva jõe vasemal kaldal ja see ehitati arhitekt A. Ivanovi projekti järgi. 1944. aastal lasid taganevad Saksa väed kiriku õhku.
1920. aastal liideti Peetri valla Kudruküla, Vahatküla .ja Schmetske suvituskoht ning Narva valla Magerburgi küla, mis üle Narova jõe, Narva-Jõesuu aleviga.
Sõdade järel tulid kuurordi ellu langusperioodid. Eesti iseseisvumise järel paiknesid Narva-Jõesuus Narva-Jõesuu alevivolikogu, politseijaoskond, tolli- ja tuletornivalitsused ning oli eesti ja vene algkool. 1925. aastal otsustas majaomanike koosolek muuta Narva-Jõesuu alevi linnaks. 21. jaanuar 1927 täpsustas Viru maavalitsus, et Naroova-Jõesuu alevi, Naroova valla ja Naroova jõe nimedes Akadeemilise Emakeele Seltsi kaalutlemisel ja maavalitsuse vastava otsuse põhjal 20. nov. 1926 a. prot. nr. 71 §§ll ja 14 tuleb "Naroova" asemel tarvitada ja kirjutada "Narva".
Narva-Jõesuu alev iseseisva omavalitsusüksusena kaotati 1. aprillist 1934, ja selle administratiiv-piirkonda kuuluv maa-ala arvati Narva-Jõesuu linnaosana Narva linna administratiivpiirkonda. Narva linna Narva-Jõesuu linnaosavalitsus asus enne teist maailmasõda aadressil Jaan Poska tänav 27.
29. detsembril 1936 teatas Narva linnapea Jaan Lust, et linnavalitsus kavatseb Narva-Jõesuu ümber nimetada Kuurort Narvaks, milline nimi oleks rahvusvaheliselt tuntum ja rahvusvahelise kõlaga. Narva-Jõesuu jaoskonnavalitsus soovis uueks nimeks Narva Rand. 1938. aasta linnaseadusega sai 1934. aastal Narvaga ühendatud Narva-Jõesuu Narva linnaosaks.
1941. aasta sõjategevuses Narva-Jõesuus põletati 56 maja, mahapõlenute hulgas on Narva-Jõesuu rannakohvik, tuntud Pauli haar ja piirivalve hoone ning vana Narva-Jõesuu tuletorn. Kohalik ap,-õigeusu kirik sai 22 pommitabamust, kuid purunes vaid üks torn. Suvilate kvartal jäi alles, kõik suuremad suvilad Ja kõik puhkekodud jäid täiesti terveks, samuti ka Kuursaal ja Villa Capriccio.
Rahvastik
Narva-Jõesuu elanikkond seisuga 1. veebruar 2007 oli 3011 inimest, kellest 76,2% olid venelased, 13,2% olid eestlased ja 10,6% olid muud rahvused. 1. jaanuaril 2014 oli elanike arv 2655.
Rahuleid Kask
Osales Vabadussõjas, lõpetas Berliini Tehnikaülikooli. 4. juulil 1936 valiti ta aktsiaseltsi "Telliskivitehased" juhatuse esimeheks. 1939–1940 Riigi Ehitusettevõtte "Ehitaja" direktor.
1944. aastal põgenes Kask Saksamaale, 1949. aastal siirdus ta USA-sse.
Eesti Superkarikas 2007
Mängu eel
Alates järgmisest hooajast peetakse Superkarika finaal aga hooaja alguses. 2008. aasta 1. märtsil toimuvas mängus on vastamisi 2007. aasta meister FC Levadia ja 2006/2007. aasta karikafinalist JK Trans (kuna Levadia võitis ka karika, siis osaleb finaalis karikafinalist, vastasel korral aga karikavõitja).
Ahvenameri
pisi|Ahvenameri (Ålands hav) Ahvenameri (rootsi Ålands hav, soome Ahvenanmeri) on Läänemere sügavam osa Ahvenamaast edelas.
Sügavus ulatub 301 meetrini. Põhjas Ahvenanrauma kaudu ühendatud Põhjalahega, edelas piirneb Rootsi rannikuga, lõunas aga madalama merealaga.
Juko-Mart Kõlar
Juko-Mart Kõlar (sündinud 5. augustil 1983) on eesti koolijuht ja loovettevõtja.
Ta on septembrist 2020 Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia direktor.
Haridus
Ta õppis vahetusõpilasena Dublini keskkoolis Ameerika Ühendriikides (2000), Helsingi ülikoolis Soomes (2007), Sorbonne’i ülikoolis Prantsusmaal (2012) ja õppinud dirigeerimist Eesti Muusikaakadeemias (2002–2003).
Victoria saar
thumb|Victoria asendikaart thumb|Victoria kosmosefoto Victoria saar (inglise keeles Victoria Island; inuktituti keeles Kiilinik) on Kanadale kuuluv saar Põhja-Jäämeres Arktika saarestikus.
Saare pindala on 217 000 km². Ta on pindalalt Kanada teine saar Baffini maa järel ja maailma 8. saar. Ta on Suurbritannia saarest pisut suurem.
Walesi Printsi saarest läänes eraldab teda M'Clintocki väin, lõunasse jäävast Põhja-Ameerika mandrist Kuninganna Maudi laht kagus, Coronationi laht lõunas, Dolphin and Unioni väin edelas ja Amundseni laht idas, loodesse jäävast Banksi saarest Walesi Printsi väin ning põhja poole jäävast Melville'i saarest Vikont Melville'i väin. Victoria saare ranniku lähedal on palju pisisaari.
Saare rannik on liigestatud. Suurimad lahed on Prints Alberti laht ja Minto laht läänes ning Hadley laht põhjas. Suurimad poolsaared on Prints Alberti poolsaar loodes (seal asub ka Victoria kõrgeim tipp, 655 m Shaleni mägedes), Wollastoni poolsaar edelas (kõrgus kuni 516 m, Bumpusi mägi) ning Storkersoni poolsaar kirdes. Hulk Kanada Arktika saarestiku saari on Victoria saarest kõrgemad ja mõned isegi mitu korda kõrgemad.
Saare pikim jõgi on loodes voolav Kuujjua jõgi. Liustikke saarel pole. Palju on järvi, millest suurim on saare kagurannikul Ikaluktutiakist põhjas asuv Fergusoni järv (562 km²).
Administratiivselt jaguneb saar Loodealade ja Nunavuti vahel. Loodealadele kuulub saare loodeosa ehk ala, mis jääb 110° läänepikkusest lääne ja 70° põhjalaiusest põhja poole. Selle osa ainus asula on Prints Alberti lahe põhjakaldal olev Holman (400 elanikku). Saare ida- ja lõunaosa kuuluvad Nunavutile ning selle osa ainus asula on lõunakaldal asuv 1500 elanikuga Cambridge Bay ehk Ikaluktutiak. Kunagised kaubapunktid, näiteks edelarannikul asuv Fort Collinson, on ammu maha jäetud.
Saar sai nime kuninganna Victoria järgi 1839. aastal. Saarel ja selle lähedal olevad prints Alberti nimelised kohad on nimetatud tema abikaasa prints Albert Saxe-Coburg-Gotha järgi.
Juhtumisi meenutab Victoria saar kujult vahtralehte, mis on Kanada sümbol.
August Sang
August Sang (27. juuli 1914 Pärnu – 14. oktoober 1969 Tallinn) oli eesti luuletaja ja tõlkija.
Lõpetas 1932. aastal Pärnu poeglaste gümnaasiumi. Sõjaväekohustuse täitmise järel astus Sang 1934. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonda, kus õppis vaheaegadega kuni 1942. aastani.
Järjekindlamalt hakkas Sang luulega tegelema gümnaasiumi lõpuklassis (kuigi esimesed katsetused said teoks juba üheksa-aastaselt). 1933. aastal võttis ta osa luulevõistlusest luuletusega "Improvisatsioon quick-step tempos", mis avaldati Injo varjunime all ajakirjas Kevadik.
Ajakirjas Looming debüteeris August Sang 1934. aastal.
Kaderna
Kaderna on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda.
August Sang
Esikkogu "Üks noormees otsib õnne" ilmus alles 1936. aastal. Umbes samal ajal hakkas ta ka publitsistikat kirjutama: temalt ilmus arvukalt retsensioone ja ülevaateid.
Osales 1930. lõpul "Arbujate" antoloogias. pisi|August Sanga haud Vana-Pärnu kalmistul 1945. aastast Eesti Kirjanike Liidu liige, kuid dekadentsis süüdistatuna arvati ta sealt välja 1950. aastal. Kirjaniku õigused taastati 1955. aastal.
August Sang on maetud Vana-Pärnu kalmistule.
Looming
"Sanga luules on luuletaja sõnum ja värss kui luuletamise vahend teineteisest eristatavad. Keel on Sangale nagu aknaklaas – läbipaistev meedium selle juurde, mida näidata tahetakse," kirjutab Märt Väljataga.
Esikkogu "Üks noormees otsib õnne" (1936) pole nõrkusteta. Ülepaisutatud noorusnukruse kõrval esineb selles võõraid intonatsioone ja kujundilist ebaühtsust. Heine-mõjuline aktsentueeriv värsisüsteem, mis armastab kontraste, iroonilisi repliike ja teritatud puänte.
Kaderna
Kaderna piirneb põhjas Mänspe, läänes Haldi ja Laartsa, lõunas Metsapere ja Kuusiku ning idas Lelu ja Pärnselja külaga.
Nimi
Kohanime on mainitud 1684 kui Herma Kaddri, 1688 Herma Kidrich ja 1697 Herma Codrick Leo Tiigi arvates tuletub nimi isikunimest Godericus.
August Sang
Looming
Teises luulekogus "Müürid" (1939) leidub viimsepäeva motiive, mis arvestades pingelist poliitilist õhustikku tundub loomulik.
"August Sanga küpset luulet iseloomustab värsi erakordne lihtsus, loomulikkus ja ladusus. Eesti värss kui väljendusvahend on selles jõudnud seni ületamata klassikalise täiuseni." (M. Väljataga)
"Võrreldes teiste arbujatega on noore August Sanga luule rõhutatult napisõnaline, paatosevaba, võib isegi ütelda: lihtsakoeline."
Sang on paljud oma luuletused pealkirjastanud lauludeks. See rõhutab lihtsat, isegi nagu vanamoelist vormi (laul on olnud luuletuse sünonüümiks), sõnastuse ja lausestuse selgust, värsside korrapärast paigutust.
August Sang tõlkijana
Sanga tõlkelooming oli kõrgetasemeline, viljakas ja väärtkirjandusele keskenduv, eriti luules. Märt Väljataga nimetab August Sanga "meie parimaks luuletõlkijaks". Värsstõlkeid on ta teinud umbes kaheteistkümnest keelest. Suurema osa neist moodustavad saksa, vene, prantsuse ja tšehhi keelest tõlgitud luuletused. Ain Kaalepi andmeil õppis Sang tšehhi keele ära seetõttu, et saaks tõlkida Vítězslav Nezvali tekste.
Kaderna
Ajalugu
Küla kuulus ajalooliselt Agapäe vakusesse ja hiljem Emmaste mõisa alla. 1684 elas vakuses kaheksandikadrik Herma Kaddri, kelle kohajärglast on edaspidi nimetatud Herma Kidrich Jaak (1688), Herma Kaddri Jack (1693) ja Herma Codrick Jaak (1697).
August Sang
August Sang tõlkijana
Luuletõlked on ilmunud kahes osas ja kannavad pealkirja "Laenatud laulud".
Eesti keeles on olnud Augast Sanga vahendusel võimalus tutvuda Aleksandr Puškini, Mihhail Lermontovi, Nikolai Nekrassovi, Sergei Jessenini, Johann Wolfgang von Goethe, Heinrich Heine, Johannes Becheri ja Bertolt Brechti, Charles Baudelaire'i, Vítězslav Nezvali ja paljude teiste poeetide lüürikaga. Proosas ja näitekirjanduses on Sang eesti keelde tõlkinud Ernst Theodor Amadeus Hoffmanni, Maksim Gorki, Vladimir Majakovski, Franz Kafka, Gottfried Kelleri, Molière'i, Egon Erwin Kischi, Lion Feuchtwangeri ja teiste teoseid.
Kaderna
Ajalugu
Aastatel 1977–1997 kuulusid Kaderna küla alla Haldreka, Härma, Laartsa ja Metsapere küla.
Taristu
Küla piirneb läänes Emmaste–Luidja maanteega, kus asub Kaderna bussipeatus. Küla idaosa läbib Valgu–Lelu–Leemeti tee.
August Sang
Mälestuse jäädvustamine
Alates 2018. aastast antakse välja August Sanga nimelist luuletõlke auhinda.
Isiklikku
August Sang oli Kersti Merilaasi abikaasa ning Liina Pihlaku, Maarja Panovi ja Joel Sanga isa.
Esna allikad
pisi|300px|Esna allikajärv. Esna allikad (ka: Esna pargi allikad) on rühm tõusu- ja langeallikaid, mis asuvad Järva maakonnas Paide linna ja Järva valla territooriumil.
See koosneb umbes 10-st suhteliselt veerikkast alalisest allikast ja mõnekümnest ajutiselt, ainult suurvee ajal, moodustunud allikast.
Allikatest saab alguse Esna jõgi.
Allikate alal elab arvukalt linde.
Aastal 1981 loodi allikate kaitseks Esna allikate kaitseala.
Peretšõn
Peretšõn (ukraina Перечин, ungari Perecseny, slovaki Perečín) on linn Ukrainas Taga-Karpaadi oblastis, Peretšõni rajooni halduskeskus. Peretšõn asub Uži jõe paremal kaldal, Slovakkia piirist umbes 8 km kaugusel.
Uus majanduspoliitika
Uus majanduspoliitika (ka NEP – lühend venekeelsest väljendist новая экономическая политика) oli Nõukogude Venemaa ja Nõukogude Liidu majanduspoliitika, mille pakkusid 1921. aastal välja Lenin ja Trotski. Et bolševikud ja Venemaa kodusõda olid Venemaa majanduse hävitanud, pidi Nõukogude Venemaa tegema majanduspoliitikas reformi; otsustati minna üle NEP-ile.
Peretšõn
Linna läbib Užgorod–Sambiri raudteeliin.
Uus majanduspoliitika
Uue poliitika eesmärk oli tugevdada töölisklassi ja talurahva liitu ning suurendada töötajate huvi majanduse edendamise vastu. Selle saavutamiseks asendati toiduainete loovutamise kohustus toitlusmaksuga ning lubati ajutiselt erakaubandust.
Peretšõn
Peretšõni on esmamainitud 1399. aastal, linnaõigused sai 2004. aastal.
Uus majanduspoliitika
NEP-i meetmed
thumb|100px|Kuldtšervoonets 1979
NEP-i lõpp
thumb|100px|Hõberubla ja poolerublane, 1924 Aastal 1925, pärast Lenini surma, oli NEP-i peamine toetaja Nikolai Buhharin. NEP-i lõpetas 1929. aastal Jossif Stalin, kes algselt oli NEP-i toetanud, et vastanduda Lev Trotskile. Selle asemel pöörati peatähelepanu kollektiviseerimisele, kuna oli suur teraviljakriis ja industraliseerimine vajas viisaastakuplaani täitmiseks ressursse. Stalin väitis, et viljakriis oli tingitud NEP-ist, kus inimesed müüsid oma saaki kõrge hinnaga. Teine põhjendus viljakriisile oli pigem tuntud läänes ja põhjendas seda rasketööstuse eelisarendamisega, mis tekitas tarbekaupade kriisi ja inimesed, kel polnud võimalik neid osta, paigutasid oma raha viljatagavaradesse.
Nepi vastaseks oli ka bolševike vasakpoolne opositsioon, kes leidis, et NEP on kapitalismi detailidega ja vähendab riigi kontrolli võimalusi. Nad leidsid, et NEP on kommunismi põhimõtete reetmine ja omab pikaajalist majanduslikku negatiivset efekti tulevikus. Kommunistid pidasid NEP-iga tekkinud kaubitsejaid tööliste klassivaenlasteks.
Et Lenin pooldas NEP-i, siis on arvatud, et kui ta poleks surnud, oleks NEP jätkunud ja kollektiviseerimine ära jäänud või oleks seda teistmoodi tehtud. Lenin on ka NEP-i kohta öelnud: "Me teeme ühe sammu tagasi selleks, et pärast teha kaks sammu edasi", mis tähendas, et NEP oleks võinud muutuda ka millekski muuks, kui majandusolukord on paranenud.
Lenini järeltulija Stalin tutvustas täielikku plaanimajandust, kogu majanduse renatsionaliseerimist ja 1920. aastate lõpus kiire industrialiseerimise poliitikat. Põllumajanduse kollektiviseerimine oli Stalini tuntuim ja hävitavaim osa lõplikus eemaldumises NEP-ist. On arutatud, kas industrialiseerimine oleks olnud ka ilma selleta võimalik, kui oleks rohkem makse küsitud. Nagu tehti Jaapanis Meiji ajal, Bismarcki Saksamaal ja pärast Teist maailmasõda Lõuna-Koreas ja Taiwanil.
David Vseviov
David Vseviov (sündinud 27. mail 1949) on juudi päritolu Eesti ajaloolane ja õppejõud, kes on väljaspool akadeemilist ringkonda tuntuks saanud eeskätt ajalooteemaliste raadiosaadete autori ja saatejuhina. Juhib saadet "Müstiline Venemaa".
Ta on valitud Postimehe 2009. aasta arvamusliidriks ja üheks Eesti mõjukamaks inimeseks.
Elulugu
pisi|David Vseviov (2011) Ta lõpetas 1966. aastal Tallinna 6. Keskkooli ja 1971. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna ajaloolase ja ajalooõpetaja erialal.
Vseviov on ajalookandidaat (1977) ja saanud Tallinna Pedagoogikaülikoolis väitekirja kaitsmisega kultuuriajaloo doktori kraadi (2003).
Ta on õppinud Tartu Ülikoolis ja töötanud Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis, kus uuris sotsialismiperioodi ajalugu. Ta oli NLKP liige ja Ajaloo Instituudi partorg.
Vseviov on kogunud tuntust pikkade ajalooalaste referaadisarjadega Eesti Raadio programmides ja rohkete kirjutistega ajakirjanduses. Ta osales 2001. aastal Eesti sotsiaalteadlaste avalikus pöördumises "Kaks Eestit", milles tunti muret Eesti ühiskonna arengu pärast.
Isiklikku
Tema poeg Jonatan Vseviov on 2021. aastast välisministeeriumi kantsler, tütar Hanna Vseviov on 2022. aastast sotsiaalministeeriumi sotsiaalala asekantsler.
Tunnustus
pisi|David Vseviov [[TEDxTartu konverentsil, 2010]]
Tsitaat
"Hirmul baseeruvad ühiskonnad ei saa lubada, et seal kehtiksid reeglid, mille täitmine päästaks hirmust. Sest võimul pole vaja inimesi, kes ei karda. Sellepärast tuli Siberisse saata vahel ka kommuniste ja edutada mittekommuniste, samuti nagu saata Siberisse neid, kes maalisid Leninit, ja edutada neid, kes Leninit kunagi ei maalinud."
Akaa linn
Akaa on linnaks nimetatav omavalitsusüksus Soomes Pirkanmaa maakonnas.
Naabervallad on Hämeenlinna linn, Lempäälä vald, Urjala vald, Valkeakoski linn ja Vesilahti vald.
Linn tekkis 1. jaanuaril 2007 Toijala linna ja Viiala valla liitumisel. 2011 liideti Akaaga Kylmäkoski vald.
Helen Lokuta
pisi|Helen Lokuta Estonia maja juubelipidustuste raames autogrammitunnis 12. septembril 2013 pisi|Helen Lokuta [[SEB Pank|SEB publikupreemia laureaatide autogrammitunnis Rahvusooper Estonia 107. hooaja avamisel]] Helen Lokuta (sündinud 12. aprillil 1975 Tartus) on eesti ooperilaulja, metsosopran.
Hariduskäik
Aastal 2002 lõpetas ta Eesti Muusikaakadeemia laulmise eriaalal, õpetajaiks Pille Lill ja Tamara Novitšenko.
Ta lõpetas Eesti Muusikaakadeemia magistrantuuri,juhendaja Jaakko Ryhänen.
Aastast 2001 oli ta Rahvusooper Estonia vabakutseline solist, aastast 2006 koosseisuline solist.
2011. aastal esines ta Saaremaa Ooperipäevadel.
Rolle
(helilooja, ooper, roll)
Kabuna
Kabuna on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla lõunaosas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda.
Ylle, Culle, Env, Muntelene, Tappete, Yalde, Melete ja Cake
Ylle, Culle, Env, Muntelene, Tappete, Yalde, Melete ja Cake olid Saaremaa maavanemad (seniores terrae), kes sõlmisid 27. augustil 1255 Saare-Lääne piiskopi esindaja, Liivimaa ordumeistri Sangerhauseni Annoga rahulepingu. Neil oli ühine pitsat. Muid andmeid pole nende kohta säilinud.
Kabuna
Küla piirneb põhjas Emmaste-Kurisu, läänes Külama, edelas Sepaste, lõunas Reheselja ja Viiri, idas Metsalauka ja Harju külaga.
Helen Lokuta
Rolle
Koostööd on ta teinud ka dirigentidega, nagu Eri Klas, Tõnu Kaljuste, Johannes Somary, Arvo Volmer, Paul Mägi; ning paljude nimekate orkestritega nii Eestis kui välismaal, muu hulgas Jersuusalemma sümfooniaorkestriga, ERSO ja Tallinna Kammerorkestriga,
Ylle, Culle, Env, Muntelene, Tappete, Yalde, Melete ja Cake
Kairit Henno kohaselt on saarlaste nimed ilmselt laenud alamsaksa ja friisi keeltest, kus kasutati sarnaseid nimesid (Ylle – Yle, Ylo, Yltje, Ylje; Culle – Kolle, Kole; Env – Eno, Enno, Heno; Muntelene – Munte, Munt, Mynt, Moontie, Monte; Tappete – Tabbe, Tabbinthie, Tabicke, Taepke; Yalde – Jalt, Jalte, Jaldert; Melete – Mele, Melef, Melis; Cake – Kaeke, Keke, Kekke).
Kabuna
Nimi
Agapäe vakuses on kohanime Kabbuna esmmainitud 1668. aastal. 1684. aastal oli see koht Kappuna, 1725 Kabona ja 1798 Kabbona. Leo Tiigi arvates võis esimene asunik pärineda Saaremaalt, kus on samad kohanimed.
Ajalugu
Küla kuulus ajalooliselt Agapäe vakusesse ja hiljem Emmaste mõisa alla. 1668 elas vakuses kaheksandikadrik Kabbuna Paull. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis elas Agapäe vakuses 3 vabadikku: Kabona Hans, Kabona Mart ja Kabona Peter.
1977–1997 kuulus küla Külama küla koosseisu.
Taristu
Küla läbib Emmaste–Luidja maantee, küla põhjaosa piirneb Harju–Leisu teega, kuhu viib Emmaste–Luidja maanteest lähtuv Kabuna–Harju tee.
Helen Lokuta
Rolle
Soolokontserte on ta andnud nii Eestis kui ka Iisraelis, Ameerikas, Euroopas, Kanadas.
Otepää
Otepää (varem Nuustaku) on linn Valga maakonnas Otepää kõrgustikul. Otepää on Otepää valla keskus ja rahvusvaheliselt tuntud talispordilinn ja turismikeskus. Otepää on ka Eesti talvepealinn. Otepää paikneb Eesti linnadest kõige kõrgemal, kuni 152 meetrit merepinnast.
Otepää jaguneb kaheks: vanem, juba 20. sajandi alguses aleviks kujunenud põhjaosa ning Pühajärve lähedal asuv lõunaosa – Otepää aedlinn.
Linnas asub Otepää kirik (ja selle juures Vabadussõjas langenute mälestussammas) ning energiasammas. Otepääl on Otepää Gümnaasium, Otepää Teater ja Otepää Talispordimuuseum. Linnas asub osa Tehvandi spordikeskusest (Tehvandi staadion). Idaküljel on linnamägi, kus asuvad Otepää piiskopilinnuse varemed 13. sajandist.
Ajalugu
pisi|left|[[Otepää piiskopilinnuse varemed ]] Muinasajal asus Otepää linnamäel asunud Ugandi eestlaste ning hiljem keskajal Tartu piiskopi ja tema vasallide Otepää linnus. Otepää nimi sealsete kohalike arvates lõuna-eesti murdest oti pea ehk karu pea. Võimalik, et linnusekoha kahekordse nõlvaga mägi andis selleks ainest.
1200. aasta paiku oli Otepää kogu Lõuna-Eesti keskus ja olulisem kui Tartu. "Riia võlaraamatus" (aastail 1286–1352 Riias sõlmitud krediiditehingute osaline register) esineb kaheksa isikut lisanimega Odempe või Odenpe (ehk Otepää). Üks sellenimelistest perekondadest oli tähelepanuväärselt edukas – 14. sajandi teisel poolel asusid selle liikmed ümber Tartusse ja Lübeckisse ning opereerisid suurte rahasummadega. 15. sajandi alguseks oli Otepääst saanud aga teisejärguline asula.
Otepää keskaegses alevis oli ka kivihooneid. 1996. aasta mullatöödel tulid kiriku vastast üle maantee nähtavale keskaegse poolkeldrikorrusega kivihoone vundament ja põrand. Asulas oli kolm keskaegset kalmistut: lisaks kirikaiale linnamäest veidi ida pool oleval kiviristiga künkal ja samuti kunagise Piiri tänava idaosa ääres, praegu Tartu maantee ja uue bussijaama vahel. Otepää alevi ja lähiümbruse elanike arv küündis 14. sajandi teisel poolel 400–500 inimeseni. Asjaolu, et kalmistult leitud ehted ja hauapanused sarnanevad tavalistelt ümbruskonna külakalmistutelt leituga, näitab, et Otepää alevikalmistule maeti eestlasi, kes moodustasid enamiku alevi elanikkonnast. Otepää jõukus 13.–14. sajandil rajanes muinasaega ulatuval teedevõrgul ja kaugkaubanduse traditsioonil. Osa Lätist tulevat kaupa liikus Kagu-Eesti sisealadele ja ka Venemaale endiselt Otepää kaudu. Otepää kaotas oma koha kaugkaubanduses aga Tartule, kust veetee Pihkvasse oli turvalisem ja soodsa tuule korral ka kiirem.
pisi|Vaade Otepääle, 1800. [[Johann Christoph Brotze ]] 4. juunil 1884 õnnistati Otepää kirikla saalis sisse esimene Eesti lipp. Seetõttu on kiriku juures Eesti lipu tuba ja Eesti lipu õnnistamise mälestustahvel. Kiriku lähedal asub ka Jakob Hurda mälestussammas.
Et aga Nustago, mida eestlased Nuustakuks kutsuvad, muistset kurba orja aega meeletuletab, kuna aga "Otepää" selle vastu endist kuldset minevikku mälestab, otsustas Nuustaku alevivolikogu omal koosolekul 13 augustil s. a. [1922] Nuustaku alevi nimetust ümber muuta "Otepää" aleviks, silmas pidades, et seal, alevi kiire edenemise tõttu, edespidi jälle "Otepää linn" saab asuma."
pisi|left|Otepää kirik 2012. aastal 4. oktoobril 1922 nimetas Vabariigi Valitsus Nuustaku alevi ümber Otepää aleviks. 10. juunil 1928 avati Otepää Vabadussõja mälestussammas. 1. aprillist 1936 sai Otepää alev linnaks. Esimeseks linnapeaks sai Julius Niklus, Otepää linnavalitsus asus enne teist maailmasõda aadressil Turu 11. 1936. aasta 1. juulist alustas Otepääl tegevust Otepää linnatapamaja Pärnu tänav 11. 1940. aastal oli Otepää linnavanem Arvo Orn.
Aastatel 1950–1959 oli Otepää Otepää rajooni keskus. Otepää linnapea ametit on pidanud Jaanus Raidal ja Aivar Nigol.
1999. aastal liitusid Otepää linn ja Pühajärve vald Otepää vallaks. 4. juunil 2004 tähistati kiriku juures lipu pühitsemise 120. aastapäeva.
Oktoobris 1999 ühinesid kohalike omavalitsuste valimise tulemusena Pühajärve vald ja Otepää linn Otepää vallaks.
Sport
pisi|Otepää on Eesti [[talvepealinn ]] Otepää on väga tuntud talispordi- ja suusalinn.