cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elektriline bioimpedants
Bioimpedantsi aseskeem
Bioloogilise objekti aseskeem on tema elektrilise bioimpedantsi sagedussõltuvuse lähendus elektriliste elementide (tavaliselt ainult takistuse R ja mahtuvuse C) abil. Lihtsaimad aseskeemid (paralleelne või järjestikune) ei kehti kuigi laias sagedusalas. Kolmeelemendilise aseskeemiga on saadavad tulemused paremad, näiteks üksiku raku elektrilise mudelina. Kuid tihti on vaja palju suurema arvu elementidega aseskeemi, eriti siis, kui aseskeem peaks kehtima üle mitme dekaadi ulatuvas sagedusalas, ja seda mõneprotsendise täpsusega impedantsi mooduli ja mõnekraadise täpsusega faasi lähendamise osas. Sellise lähenduse täpsus võib eri bioloogiliste objektide korral olla väga erinev.
Dispersioonid
Elektrilise bioimpedantsi sagedussõltuvuse puhul räägitakse paralleelse RC-aseskeemi korral mahtuvuse C puhul bioloogilise objekti dielektrilise läbitavuse ε dispersiooni vahemikest ehk dispersioonidest (α-, β-, γ- ja δ-dispersioonist). Need on seostatavad bioloogilise objekti omadustega (rakuline struktuur, koostis, kuju, jms), aga teiselt poolt aseskeemi elementide parameetrite väärtustega.
Lihtsaima elektrilise aseskeemi korral vastab aseskeemis üks takistus igale dispersioonivahemikule ja üks mahtuvus igale dipersioonide vahelisele (horisontaalsele) lõigule. Kokku on nelja dispersiooni kajastav aseskeem seega 8-elemendiline.
Zico
Zico (õieti Arthur Antunes Coimbra, sündinud 3. märtsil 1953 Rio de Janeiros) on Brasiilia jalgpallikoondise endine ründaja. Pärast oli Zico edukas treener.
Elektriline bioimpedants
Bioimpedantsi rakendused
Bioloogilise objekti elektrilise bioimpedantsi mõõtmise tulemuste teatud kogumi põhjal saab moodustada objekti impedantstomograafilise pildi. Selle eraldusvõime ei ole suur, kuid erinevalt teistest piltdiagnostika meetoditest on elektrilise bioimpedantsi mõõtmisel põhinev meetod tunduvalt ohutum. Seetõttu on impedantstomograafiat proovitud kasutada näiteks mammograafias.
Zico
Zico sündis alamkeskklassi peres. Tema isa oli samuti olnud jalgpallur väravavahina. Zico kolm venda said samuti jalgpalluriteks. Zico 6 aastat vanem vend Eduardo Antunes Coimbra ehk Edu mängis 1967–74 Brasiilia koondises 54 mängu ja 1984–85 oli ta Brasiilia koondise peatreener.
Elektriline bioimpedants
Bioimpedantsi rakendused
Elektrilist impedantstomograafiat (EIT) saab teostada kontaktivabalt. Sel juhul ei kasutata elektroode, vaid induktiivpoole, ja mõõtetulemus kujuneb bioloogilises objektis tekkivate pöörisvoolude (Foucault' voolude) mõjul. Samal põhimõttel toimub ka Foucault' kardiograafia.
Zico
1967 võeti Zico vastu Flamengo noortekoondisse. Noorena ei olnud ta kehaliselt tugev ja sellepärast kulusid esimesed aastad noortekoondises lihaste ja keha arendamisele. Kõva harjutamine ja eridieet andsidki talle lõpuks tugeva sportliku keha. Flamengo noortekoondises lõi Zico 116 mängus 81 väravat. Esimese mängu Flamengo põhikoondises pidas ta 1971, aga kui see maha arvata, siis pääses ta põhimeeskonda 1972.
Elektriline bioimpedants
Bioimpedantsi rakendused
Elektrilise bioimpedantsi mõõtmist saab kasutada meditsiinilise diagnostika jaoks, kuna impedantsi muutused kajastavad teataval viisil muutusi objekti sees (kudedes ja/või elundites), näiteks tursete või verevarustuse häirete korral. Kudede transplantatsiooni korral on võimalik bioimpedantsi mõõtmise teel saada informatsiooni transplanteeritud koe seisundi kohta, sealjuures teatud määral ennetavalt, sest bioimpedantsis kajastuvad teatud muudatused enne, kui ebasoovitavad protsessid on visuaalselt või muul viisil märgatavalt ilmnenud.
Zico
Koondisekarjäär
Ta kuulus Brasiilia jalgpallikoondisse aastatel 1976–1988. Ta mängis koondises 72 mängu ja lõi 52 väravat. Teda on peetud 1980. aastate maailma parimaks jalgpalluriks.
1978. aasta maailmameistrivõistlused jalgpallis toimusid Argentinas ja Zico osales kõigis Brasiilia mängudes peale viimase. Esimeses mängus 3. juunil viigistas Brasiilia Rootsi jalgpallikoondisega 1:1. Viimasel minutil lõi Zico nurgalöögist tulnud palli peaga väravasse, aga Walesist pärit kohtunik Clive Thomas ei lugenud seda, kuna ta andis lõpuvile ajal, mil pall parajasti õhus oli. 7. juunil viigistas Brasiilia Hispaania jalgpallikoondisega 0:0 ja Zico vahetati 83. minutil Jorge Mendonca vastu välja. Kolmandas alagrupimängus 11. juunil vajas Brasiilia võitu juba alagrupivõidu taganud Austria jalgpallikoondise vastu ja see ka 1:0 saadi, aga selles mängis Mendonca ja Zico toodi tema asemele platsile alles 84. minutil. Vahegrupis alistas Brasiilia 14. juunil Peruu jalgpallikoondise 3:0, kusjuures Zico vahetati mängu 70. minutil ja lõi 72. minutil penaltist viimase värava. 18. juunil viigistas Brasiilia Argentina jalgpallikoondisega 0:0. Viimases mängus 21. juunil Poola jalgpallikoondise vastu oli Zico algrivistuses, kuid vahetati juba 7. minutil Mendonca vastu välja. Brasiilia võitis 3:1. Korraldaja Argentina oli ajakava seadnud nii, et mängis viimasena ja teadis, kui suurelt peab vahegrupi võitmiseks Peruud lööma (vaja oli 4 väravat). Argentina võitiski 6:0, Brasiilia osaks jäi teine koht vahegrupis ja pronksimäng Itaalia jalgpallikoondisega, milles Zico ei mänginud, aga Brasiilia võitis 2:1.
1982. aasta maailmameistrivõistluste valikgrupis võitis Brasiilia kõik mängud ja Zico skooris kõigis mängudes peale ühe, sealjuures Boliivia jalgpallikoondise vastu (3:1 Rio de Janeiros 22. märtsil 1981) tegi ta kübaratrikii. Ta oli kõigi Lõuna-Ameerika valikgruppide peale kokku selgelt resultatiivseim mängija.
Finaalturniiril Hispaanias oli Zico kõigi Brasiilia mängude algrivistuses ja ühe erandiga mängis lõpuni. Alagrupis võitis Brasiilia taas kõik mängud. 14. juunil võitis NSV Liidu jalgpallikoondis Brasiilia vastu poolaja, aga siiski suutis Brasiilia 2:1 võita. Umbes sama kordus 18. juunil teises voorus, kus Šotimaa jalgpallikoondis läks 18. minutil juhtima, aga 33. minutil Zico viigistas ja Brasiilia võitis teise poolaja väravatest 4:1. 23. juunil toimus kolmas alagrupimäng Uus-Meremaa jalgpallikoondise vastu, kus Zico lõi 28. ja 31. minutil kaks esimest väravat ja Brasiilia võitis 4:0. 2. juulil kohtuti vahegrupis Argentinaga, Zico viis Brasiilia 11. minutil juhtima ja vahetati 83. minutil 3:0 eduseisus välja. Brasiilia võitis 3:1. Kuna Argentina oli varem ka Itaaliale kaotanud, otsustas Brasiilia ja Itaalia omavaheline mäng 5. juulil poolfinalisti. See kohtumine sai kuulsaks ja läks ajalukku kahe erineva mängustiili kokkupõrkena. Zico oli löönud juba 3 väravat, itaallaste esiründaja Paolo Rossi mitte ühtki. Brasiilia ründas kogu kohtumise, Itaalia istus kaitses ja üksnes harva sai vasturünnakule. Ometi lõi Rossi kolm väravat just vasturünnakutest, kahe esimese järel suutis Brasiilia viigistada, siis enam mitte. Itaalia tuli maailmameistriks ja Rossi 6 väravaga MM-i resultatiivseimaks mängijaks.
Finaalturniiril Mehhikos võitis Brasiilia kõik kolm alagrupimängu. Zico osales neist ainult viimases, kui ta 12. juunil Põhja-Iirimaa jalgpallikoondise vastu vahetati 68. minutil seisul 2:0 Sócratese asemele väljakule. Brasiilia võitis 3:0. Järgmises mängus alistas Brasiilia 16. juunil Poola 4:0 ja Zico vahetati mängu 69. minutil taas Sócratese asemele. 21. juunil toimus veerandfinaal Prantsusmaa jalgpallikoondisega, kus Zico vahetati mängu 71. minutil Mulleri asemele seisul 1:1. Rohkem väravaid ei tulnud ja kohtumise lõpetas penaltiseeria, kus Zico realiseeris kolmanda löögi, aga tema kaaslased polnud nii edukad ja Prantsusmaa läks poolfinaali, kus kaotas.
Zico mängis Brasiilia koondises 71 kohtumises ja lõi neis 48 väravat.
pisi|Zico (2012)
Treenerikarjäär
2002–2006 oli Zico Jaapani jalgpallikoondise peatreener. Treenerina oli tema esimene suurvõistlus 2003. aasta konföderatsioonide karikavõistlused Prantsusmaal, kuhu Jaapan kutsuti valitseva Aasia meistrina. Jaapan alistas 18. juunil Uus-Meremaa 3:0, aga kaotas 20. juunil Prantsusmaale 1:2 ja 22. juunil Colombia jalgpallikoondisele 0:1. Ta jäi alagrupis kolmandaks, edestades üksnes kõik mängud kaotanud Uus-Meremaad.
2004. aasta Aasia meistrivõistlused jalgpallis toimusid Hiinas. Jaapan pääses sinna tiitlikaitsjana kvalifikatsioonita. Alagrupis alistas Jaapan 20. juulil 1:0 Omaani jalgpallikoondise ja 24. juulil 4:1 Tai jalgpallikoondise, aga 28. juulil viigistas alagrupivõitjat otsustavas mängus 0:0 Iraani jalgpallikoondisega. Veerandfinaalis viigistas Jaapan 31. juulil Jordaania jalgpallikoondisega 1:1. Penaltiseerias ebaõnnestus Jaapanil 2 esimest lööki, aga Jordaanial 4 viimast lööki ja 7 löögi järel võitis Jaapan 4:3. Poolfinaalis võitis Jaapan 3. augustil lisaajal 4:3 Bahreini jalgpallikoondise ja finaalis 7. augustil Hiina jalgpallikoondise 3:1.
2005. aasta konföderatsioonide karikavõistlustele Saksamaale pääses Jaapan valitseva Aasia meistrina. 16. juunil kaotas Jaapan avamängu Mehhiko jalgpallikoondisele 1:2, kuid alistas 19. juunil Euroopa meistri Kreeka jalgpallikoondise 1:0 ja viigistas 22. juunil Brasiiliaga 2:2. Alagrupi võitis Mehhiko, Brasiilia ja Jaapan jagasid teist kohta ja üksnes väravate vahega pääses Brasiilia edasi.
2006. aasta MM-valikturniiril pääses Jaapan mänguta teise ringi. Selle valikgrupi läbis Jaapan täiseduga ja jõudis kolmandasse ringi ehk 8 parema hulka. Ta võitis ka selle valikgrupi 5 võidu ja 1 kaotusega ning pääses Saksamaal toimunud MM-ile. Seal kaotas Jaapan 12. juunil 1:3 Austraalia jalgpallikoondisele 1:3, viigistas 18. juunil Horvaatia jalgpallikoondisega 0:0 (mängu parimaks valiti Hidetoshi Nakata) ja kaotas 22. juunil Brasiiliale 1:4, kuigi läks 34. minutil juhtima. Jaapan jäi alagrupis viimaseks.
30. mail 2010 sõlmis Zico 4 aasta pikkuse lepingu Flamengoga, saades selle peatreeneriks. Tema üks tingimusi oli, et palka ei maksaks talle klubi, vaid selle sponsorid.
2011–2012 oli ta Iraagi jalgpallikoondise peatreener.
2013–2014 oli ta Katari klubi Al-Gharafa Sports Club peatreener ja 2014–2016 India klubi FC Goa peatreener.
Koodi-Jaan
"Koodi-Jaan : Lõbusat lugemist, pilget ja nalja", oli huumoriajakiri, mis ilmus 1930. aastal Tallinnas kirjastuses Nauding.
Ajakirjal oli 18 lehekülge. Väljaandja ja toimetaja oli Harald C. Pitsahl.
Ilmus ainult üks number. Ajakirja trükiti Tallinnas trükikojas Kiirtrükk.
Meistriliiga 2020
Meistriliiga 2020 (ametlikult sponsornimega Premium liiga 2020 ) oli Eesti jalgpalli kõrgeima liiga 30. hooaeg selle taasasutamisest 1992. aastal. Hooaeg algas 6. märtsil 2020 ning pidi lõppema 7. novembril 2020. Tiitlikaitsja oli Tallinna FC Flora.
Hooaeg peatati pärast esimest vooru koroonapandeemia tõttu. Mänge jätkati 19. mail.
Meeskonnad
Liigast võttis osa kümme võistkonda. Üheksa meeskonda 2019. aasta hooajast ja 2019. aasta Esiliiga võitja Legion. Legion tegi oma kõrgliiga debüüdi tõustes järjest kolme aastaga neljandalt liigatasemelt. Maardu Linnameeskond langes pärast 2019. aasta hooaega, lõpetades liigas viimasel kohal. Kuressaare säilitas oma koha Meistriliigas võites üleminekumängudel Esiliiga teise koha meeskonda Vaprust.
Meistriliiga üleminekumängud
Premium liiga 9. koht mängib üleminekumänge karikasüsteemis kodus-väljas printsiibil Esiliiga 2. kohaga.
Ermeli lump
Ermeli lump on järv Võru maakonnas Antsla vallas Uhtjärve külas. Veekogu pindala on 1 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 643 m.
Samiņi
Samiņi on küla (mazciems) Lätis Gulbene piirkonnas Stradi vallas. Küla asub valla keskosas Krustalīce jõe ääres.
Jadrin
Jadrin (tšuvaši Етĕрне (Etörne); niidumari Ядырна; mäemari Йӓдӹрнӓ) on linn Venemaa Tšuvaši Vabariigis, Jadrini rajooni keskus. Asub Sura jõe vasakul kaldal, 75 km Tšeboksarõst edelas.
Asulat on mainitud 1590. aastal. Linnaõigused sai 1781. aastal. Linn kuulus Kaasani kubermangu.
Jadrinis tegutsevad masinaehitus-, toiduainete- ja ehitusmaterjalitööstuse ettevõtted.
Linnas on sündinud keeleteadlane Nikolai Ašmarin ja näitleja Nikolai Mordvinov.
Grigori Kusmin
Grigori Kusmin, ka Grigori Kuzmin (8. aprill (vkj 26. märts) 1917 Viiburi – 22. aprill 1988 Tartu) oli Eesti astronoom, Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (1961).
Grigori Kusminile tõid rahvusvahelise tunnustuse tähesüsteemide nõndanimetatud kolmanda liikumisintegraali alased tööd.
Ta on juhtinud esimehena Rahvusvahelise Astronoomia Liidu Galaktika struktuuri ja dünaamika komisjoni.
Elukäik
Grigori Kusmin elas oma elu esimesed viis aastat Soomes, seejärel kolis tema pere 1924. aastal Tallinna. Siin lõpetas ta 1935. aastal Tallinna vene gümnaasiumi ning asus õppima matemaatikat Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas. Ta alustas vabakuulajana ja immatrikuleeriti pärast astumist Eesti Vabariigi kodakondsusse.
1936. aasta sügissemestrist alates sai temast sage külaline Tartu Tähetornis, et võtta osa Ernst Öpiku juhendamisel peetavast astrofüüsika seminarist. Kusmin lõpetas 1940. aastal ülikooli cum laude astronoomia alal. 1942. aastal kaitses Kusmin samas magistrikraadi väitekirjaga “Bemerkungen zur Dynamik des kosmischen Staubes“. Füüsika-matemaatikakandidaadiks sai Kusmin 1952. aastal Tartu ülikoolis kaitstud väitekirjaga “Собственные движения галактико-экваториальных А и К звезд перпендикулярно-галактической плоскости и динамическая плотность Галактики“. 1972. aastal kaitses ta doktoriväitekirja “Исследования по динамике звездных систем“.
G.Kusmin oli aastail 1939–1940 ja 1941–1942 Tartu Tähetorni arvutaja, aastal 1941 Tartu Ülikooli assistent, aastail 1941–1942 teaduslik stipendiaat, aastail 1944–1952 astronoomia ja geofüüsika kateedri assistent, vanemteadur ja vanemõpetaja. Lisaks ülikoolile töötas G.Kusmin ka Füüsika, Matemaatika ja Mehaanika Instituudis nooremteadurina (1947–1952), aastast 1952 Füüsika ja Astronoomia Instituudis vanemteadurina. Aastail 1960–1982 samas (1973. aastast Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituut) töötas ta stellaarastronoomiasektori juhatajana.
Valiti Eesti NSV Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks 1961. aastal astronoomia alal.
G.Kusmin on Tartu ülikoolis lugenud stellaardünaamika, astrofüüsika ning üldise ja praktilise astronoomia kursust. Pedagoogilise tegevuse eest anti talle 1971. professorikutse. Tema juhendamisel on valminud 7 edukalt kaitstud kandidaadiväitekirja.
1982. aastal läks Kusmin pensionile, kuid jätkas teadustegevust vanemteadur-konsultandina, alates 1986. aastast juhtivteadur-konsultandina.
G.Kusmin oli Tähetorni kalendri (kuni 1963) ja Tartu Astronoomia Observatooriumi Publikatsioonide peatoimetaja. Ta oli üks üleliidulise astronoomia-geodeesia ühingu Eesti osakonna asutajaliikmeid 1952. aastal. Ta oli ka Rahvusvahelise Astronoomia Liidu liige (1955. aastast) ja NSV Liidu TA Astronoomianõukogu liige.
Kusmin oli aastail 1976–1979 Rahvusvahelise Astronoomia Liidu Galaktika struktuuri ja dünaamika komisjoni esimees.
Teadustöö
Grigori Kusmini peamine töövaldkond oli tähesüsteemide stellaardünaamiline modelleerimine (Galaktika ja Andromeeda tähesüsteem, sfäärilised süsteemid, pöördsümmeetriata süsteemid, süsteemide spiraalharud, tähtede orbiidid).
Kusmin algatas Tartus muutlike tähtede fotograafilised vaatlused. Ta on avaldanud uurimusi kosmilisest hajusainest, komeetidest, tehiskaaslaste orbiitidest ja telekoobioptikast.
Kusmin on tuletanud taevakehade nõndanimetatud kolmanda liikumisintegraali, mis võimaldab seletada Galaktika ruumilis-kinemaatilise ehituse peamisi seaduspärasusi.
Liikumisintegraalid on olulised teooriavahendid tähesüsteemide ehituse ja nendes toimuvate liikumiste uurimiseks ja mõistmiseks. Nad sõltuvad tähe asukohast ja kiirusest. Enne Kusmini kasutati põhiliselt ainult energia- ja pindadeintegraale, vajadus kolmanda integraali järele oli teada, kuid sobivat polnud õnnestunud leida. Kusminil õnnestus leida kiirustest ruuduliselt sõltuv kolmas integraal kujul, mis võimaldas konstrueerida mõistlikke Galaktika mudeleid. Kolmas integraal andis teoreetilised alused tähtede ruumorbiitide arvutamiseks.
Kusmini suursaavutuste hulka võib lugeda ka seda, et ta arendas perfektsuseni tugevalt lapiku ebaühtlase tihedusega sfäroidi teooria. Lapiku ketta mudelit kasutas Kusmin meie Galaktika ja Andromeeda udukogu massijaotuste leidmiseks. Stellaardünaamikaalasesse kirjandusse tekkis mõiste Kusmini ehk Kusmini-Toomre ketas.
Ühingute ja nende liitude seadus
Ühingute ja nende liitude seadus on 19. aprillil 1938 Riigihoidja dekreedina antud seadus.
Grigori Kusmin
Teadustöö
2007. aastal korraldati Pulkovo observatooriumis konverents galaktikate ehitusest ja arengust. Eraldi istungit, mis oli pühendatud Grigori Kuzmini 90. sünniaastapäevale, juhatas Alar Toomre, samuti ülddiskussiooni. Ta on palju teinud Grigori Kuzmini vene keeles Tartu Observatooriumi Publikatsioonides ilmunud artiklite tutvustamiseks ingliskeelsele lugejaskonnale.
Ühingute ja nende liitude seadus
Seadus määrab mittepoliitiliste ühingute ja nende liitude korralduse, järelevalve nende üle ja likvideerimise korra. Poliitiliste parteide ehk erakondade korraldamiseks pidi antama eriseadus. Seaduse algtekstile kirjutasid alla Riigihoidja Konstantin Päts ja Siseminister Kaarel Eenpalu. Seadus avaldati Riigi Teatajas 26. aprillil 1938 (RT 1938, 42, 396) ja jõustus 6. mail 1938.
Seaduse II osa alusel kuulusid seni kehtinud Ühingute ja nende liitude seaduse alusel asutatud poliitilised parteid ehk erakonnad ja teised samu sihte taotlevad poliitilised ühingud ja nende liidud likvideerimisele. Ametlikel andmeil oli selliseid ühinguid ja liite 666, mille likvideerimiseks moodustas Siseminister Poliitiliste parteide ehk erakondade ja teiste samu sihte taotlevate poliitiliste ühingute ja nende liitude likvideerimiskomisjoni (Valitsusasutiste tegevus 1938/39. a., lk. 103.), mis nimetati ametisse 16. jaanuaril 1939. Likvideerimiskomisjoni kuulusid Johan Sooman (esimees), Eduard Kübarsepp ja Tanel Võhma. Likvideerimine toimus 1939. aasta jooksul.
Grigori Kusmin
Kusmini stellaardünaamika klassikasse kuuluvad tööd
Allikas:
Pilistvere kirikuaed
Pilistvere kirikuaed on kirikuaed Pilistvere kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Pilistvere külas Põhja-Sakala vallas Viljandi maakonnas.
Kirikuaed on olnud kasutusel ka kalmistuna. Matmine kirikuaeda lõpetati üldiselt millalgi pärast 1772. aastat ning edaspidi maeti kihelkonna surnud Pilistvere kalmistule. Üksikuid matuseid on arvatavasti olnud ka 20. sajandil. 19. sajandi algul ümbritseti kirikuaed müüriga ning aia lõunaossa rajati kabel. 1838. aastal ehitati klassitsistlik väravaehitis. Kirikuaias on näha üksite hauatähiste jäänuseid, kuid pole teada, kas need on oma algsel kohal. Kirikuaeda maetud inimeste üldarv ei ole teada. Praegu (jaanuaris 2015) on see üldiselt hooldatud.
Mälestis
Pilistvere kirikuaed on 1997. aastast riiklik arheoloogia- ja ehitismälestis. Selle alal asub mälestisena veel Pilistvere Andrease kirik, kabel ning kirikuaia piirdemüür. Nendel ning asulakohal, Vabadussõja mälestussambal, Pilistvere II maailmasõja matmispaigal ning Laenu-Hoiu Ühisuse hoonel on ühine mälestise kaitsevöönd.
Omar El Kaddouri
Koondisekarjäär
El Kaddouri mängis Belgia noortekoondistes, kuid seejärel hakkas mängima hoopis Maroko jalgpallikoondises.
Esimese värava koondises lõi ta 23. mail 2014 sõprusmängus Mosambiigi vastu.
Ta kuulus Maroko koondisse 2017. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel. Ta pääses platsile kahes alagrupimängus ja veerandfinaalis, mille Maroko kaotas Egiptusele tulemusega 0:1.
Ta kuulus Maroko meeskonda ka 2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril.
Sõda Afganistanis (1978–)
pisi|[[USA ja Afganistani sõdurid valmistuvad missiooniks (2010)]] Sõda Afganistanis algas 27. aprillil 1978, kui Sauri revolutsiooni nime all tuntud sõjaväelise riigipöörde käigus sai võimule Afganistani Demokraatlik Rahvapartei (ADRP). Pärast riigipööret toimusid riigi paljudes paikades meeleavaldused ja protestid ADRP valitsuse vastu. Detsembris 1979 algas Nõukogude-Afganistani sõda.
Vastupanuliikujad ehk mudžaheedid võitlesid Nõukogude armee vastu. Mõned mudžaheedide harud said tuge USAlt, Pakistanilt ja Saudi Araabialt. Veebruaris 1989 oli Nõukogude Liit sunnitud oma väed Afganistanist välja viima. Nõukogude Liidult abi saanud kommunistlik Agfanistani valitsus pidas vastu aastani 1992, kui mässuliste kätte langes pealinn Kabul.
Samal aastal jõudsid Afganistani poliitilised parteid kokkuleppele ning asutati Afganistani Islamiriik, mille eesotsas oli ajutine valitsus. Kõrge sõjaväelane Gulbuddīn Ḩekmatyār oli kokkuleppele vastu ning alustas Pakistani toetusel Kabuli pommitamist. Peale selle tekkisid Kabulis lahingud ka linnaosade vahel, kus väepealikud võimule olid saanud. Piirkonna suurjõud, Pakistan, Iraan, Saudi Araabia, India ja Usbekistan, toetasid ja mõnel juhul omasid märkimisväärset mõjuvõimu nende väepealike üle. Sel perioodil toimus sõjategevus Kabulis ja teistes suuremates linnades, maakohad, mis olid Nõukogude sõja ajal laialdaselt kannatada saanud, jäid üsna rahulikuks. Kui Afganistani kaitseminister Aḩmad Shāh Mas‘ūd oli 1994. aasta lõpuks suutnud Kabulis suhtelise rahu taastada, tekkis pealinnale ja valitsusele uus märkimisväärne oht, Ţālebān.
Vatla ohvriallikas
Vatla ohvriallikas (ka Äiasilma allikas) on ohvriallikas Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Vatla külas. Allikas on arvele võetud kultuurimälestisena.
Allikalohu läbimõõt on 5 m ja allika sügavus on umbes 1 m. Allikast saab alguse kraav, mille pikkus on 35 m ja laius 2 m. Kraav suubub magistraalkraavi.
Haren (Saksamaa)
pisi|Vaade Hareni kesklinna suunas
Haren (1945–1948 poola keeles Maczków) on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Emslandi kreisis.
Linna pindala on 208,76 km². 31. detsembril 2015 elas seal 23 545 inimest.
Ajalugu
Napoleoni ajastul 1803. aastal anti linn Arenbergi hertsogile kompensatsiooniks maade eest jõe teisel kaldal. Kuid juba 1810. aastal liidendati otse Prantsuse keisririiki. Viini kongressil anti Haren koos kogu Arenberg-Meppeni hertsogkonnaga Hannoveri kuningriigile, mis 1866. aastal sai omakorda Preisi kuningriigi ja siis Saksa keisririigi osaks. Prantsuse-Preisi sõja puhkedes püstitati lähikonda suur sõjavangilaager. Prantsuse vangid ehitasid muuhulgas Haren-Rütenbrocki kanali, tänu millele hakati piirkonnas tootma turvast. Hoolimata kõigist muudatustest hallati kuni 1913. aastani mõlemat asulat otse kiriku poolt. Alles siis võttis Saksamaa valitsus üle Meppeni halduspiirkonna, kuhu Haren kuulus.
1935. aastal oli Harenis registreeritud 205 erinevas suuruses laeva. Kuigi osa neist mobiliseeriti ja kadusid merel Teises maailmasõjas, jäi Haren märkimisväärseks kodusadamaks Saksa laevadele. Altharen ja Neuharen ühendati lõpuks oktoobris 1956 ja detsembris 1965 sai Haren linnaõigused.
Poola enklaav
pisi|püsti|Poola naisteenistuja Hareni lähedal
Teise maailmasõja lõppedes oli Saksamaal üle 3 miljoni Poola kodaniku, enamus neist ümberasustatud isikud, kes jõudsid sinna kas orjatöölistena, Saksa koonduslaagrite vangidena või sõjavangidena. Kuna poliitiline olukord kommunistide kontrollitud Poolas oli ebakindel, otsustasid liitlasvõimud luua Saksamaal Poola enklaavi, mis oleks nii ümberasumislaager, kohalik kultuurikeskus kui ka jaam, millest ümberasujad võiksid edasi asuda Poolasse või erinevatesse lääneriikidesse. Kuna Haren asus okupatsioonitsoonis, mida haldas Poola I korpus (ja täpsemalt Poola 1. soomusdiviis), valiti see, kui kõige sobivam Poola enklaavi keskus Saksamaal.
19. mail 1945 kolis Poola 1. soomusdiviis, Briti armee juurde kuuluv üksus, kõik tuhanded perekonnad Harenisse. Üle 4000 poolaka sunnitöölaagritest ja sõjavangilaagritest Põhja-Saksamaal kolisid linna. Paljud neist olid olnud Armia Krajowa liikmed, mehed ja naised, kes võitlesid 1944. aasta Varssavi ülestõusus.
Esialgu sai uus Poola enklaav nimeks Lwów, linna järgi Kagu-Poolas, mis oli okupeeritud ja hiljem annekteeriti Nõukogude Liidu poolt. Kuid Nõukogude survel muudeti nimeks Maczków, kindral Stanisław Maczeki auks, kes oli juhtiv ohvitser soomusdiviisis ja kohalikus liitlaste okupatsiooniväes. Linnatänavad said poolakeelsed nimed, kas erinevate väeüksuste (Legionów Str., Artyleryjska Str.) auks või Varssavi tänavate (Ujazdów avenüü) järgi.
1946. aasta sügisel hakati Loode-Saksamaal paiknenud Poola vägesid demobiliseerima ja tagasi Ühendkuningriiki saatma. Ka tsiviilelanikud hakkasid Poolasse naasma või teistesse Euroopa riikidesse kolima. 1948. aasta lõpuks tagastati linn põlisasukatele (ja nimetati tagasi Hareniks).
Saustere
pisi|left|Kubele ehk Kubali koolimaja Saustere (vanasti ka Sausterciems) on küla Kuramaal Lätis Talsi piirkonna Dundaga vallas. Küla asub valla lõunaosas. Saustere jääb valla keskusest Dundagast 4,4 ja Riiast 149 kilomeetri kaugusele.
Külas asub riikliku kaitse all olev kultuurimälestis Kubele koolimaja, kus töötas õpetajana Ernests Dinsbergs. Saustere territooriumile jäävad ka Saustere ja Kužnieki kalmistud.
Aastail 2009–2021 kuulus küla Dundaga piirkonda.
Navarra Antoine
Antoine de Bourbon, roi de Navarre (22. aprill 1518 – 17. november 1562) oli Navarra kuningas aastast 1555 kuni surmani, kuna ta oli abielus kuninganna Jeanne III-ga. Ta oli Bourbonide esimene monarh ja aastast 1537 dünastia juht. Kuigi ta oli vereliini järgi konkurentidest kõrgemal, ei olnud ta Prantsusmaa kuninga Henri II soosik. Kui Henri 1559. aastal suri, ei olnud Antoinel peamiselt Guise'i valitsuses kohta ning tema vend reetis ta. Kui Guise'i hertsog François suri, pääses Antoine tagasi suurde poliitikasse ning temast sai Prantsusmaa kindralleitnant. Ta juhtis kuningriigi vägesid esimeses hugenotisõjas. Antoine suri 1562. aastal Roueni piiramisel saadud vigastustesse. Ta maeti Vendôme'i Prantsusmaal. Tema pojast Henrist sai 1589. aastal Prantsusmaa kuningas Henri IV.
Valdis Birkavs
Valdis Birkavs (sündinud 28. juulil 1942 Riias) on Läti poliitik.
Tartu Eesti Laenu- ja Hoiuühisus
Tartu Eesti Laenu- ja Hoiu Ühisus oli 1902–1941 tegutsenud hoiu-laenuühistu. See oli esimene eesti rahvuslik krediidiühistu.
Tartu Eesti Laenu- ja Hoiuühisus (1900–1931)
Tartu Eesti Põllumeeste Seltsi 3. detsembri 1900 peakoosolekul otsustati asutada Tartu Eesti Laenu- ja Hoiuühisus ning eraldati 100 rubla ühisuse põhikapitaliks. 1901. aastal koostati Tartu Eesti Laenu- ja Hoiuühisuse põhikiri, mille kinnitas Venemaa rahandusminister 17.06.1901. Asutamiskoosolek toimus 17.03.1902. Esimese Eesti Laenu-ja Hoiu-ühisuse initsiaator oli Jaan Tõnisson, kelle sihiks oli rahvuse majanduslike aluste loomine keskkihte kindlustava majandusliku ühistegevusega. Tartu Eesti Laenu ja Hoiu Ühisuse juhatuse esimees oli aastatel 1902–1903 Kaarel Parts.
Põhikirja järgi oli ühisuse tegevuse eesmärgiks anda oma liikmetele laenu, hoiustada nende raha ja maksta hoiusummade pealt protsente ning vahendada liikmete majandustehinguid. Ühisusse võisid kuuluda nii naised kui mehed kes olid Tartu Eesti Põllumeeste Seltsi liikmed ning ühisused ja artellid. I Eesti Laenu- ja Hoiu-ühisusest said laenu ja toetust Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi tütarlastekool, ehitatav Vanemuise teatrimaja, Vahi põllutöökooli talu jne. Sisuliselt täitis see ühistegelik asutus eesti seltskonna jaoks 1907–1915 kultuurkapitali funktsiooni. Väiksemaid toetusi anti Eesti Rahva Muuseumile, Tartu Lasteaiale, Eesti Kirjanduse Seltsile, Tartu Rahvaraamatukogu Seltsile, Bergmani Abiraha Fondi jm.
Ühisuses töö korraldajateks olid peakoosolek, nõukogu ja juhatus. Juhatusse kuulusid peakoosoleku poolt kolmeks aastaks valitud kolm liiget ja kaks asemikku. Enda seast valis juhatus esimehe ja selle asemiku. Samuti peakoosoleku poolt valiti kolmeks aastaks kuueliikmeline nõukogu. Ühisuse hoolekandja valiti Tartu Eesti Põllumeeste Seltsi poolt üheks aastaks. Väljavalitul oli õigus revideerida ühisuse asjaajamist ja arvepidamist.
Ühispank Tartu Eesti Laenu- ja Hoiuühisus (1931–1941)
15. märtsil 1931 liideti Eesti Vabariigi valitsuse otsusega Tartu Eesti Laenu- ja Hoiuühisus Kolmanda Tartu Laenu- ja Hoiuühisusega. Peakoosoleku istungil 26. aprillil 1933 võeti vastu uus põhikiri ning ühisuse uueks nimeks sai Ühispank Tartu Eesti Laenu- ja Hoiuühisus. Eesti Vabariigi kohtu ja siseminister kinnitas 16. juunil 1933 nime- ja põhikirjamuutuse.
20. mail 1941 liideti Eesti NSV rahanduse rahvakomissari käskkirjadega nr 526 ja 528 osa natsionaliseeritud panku, sh Ühispank Tartu Eesti Laenu-Hoiuühisus AS AS Kauba Pangaga.
Valdis Birkavs
1957. aastal lõpetas Valdis Birkavs Riia 47. Keskkooli. 1961. aastal lõpetas ta Riia Tööstusliku Polütehnikumi tehnik-tehnoloogi erialal. 1969. aastal lõpetas ta kiitusega Läti Riikliku Ülikooli õigusteaduse erialal. Teaduste kandidaadi kraadi kriminoloogia alal sai ta 1978. aastal Moskva Kriminoloogia Instituudis.
3. augustist 1993 kuni 15. septembrini 1994 oli ta Läti peaminister, 19. septembrist 1994 kuni 16. juulini 1999 Läti välisminister.
Karl Tender
Karl Tender (11. veebruar (vkj)/ 24. veebruar 1908 Tallinn – 30. september 1989 St Kilda, Melbourne, Austraalia) oli eesti poksija ja metsandustegelane. Ta lõpetas 1927. aastal Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1928–1938 Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas ja lõpetas 1938. aastal selle metsaosakonna.
Akadeemiliselt kuulus ta korporatsiooni Revelia.
Poksijana
Tender oli Eesti kolmekordne meister raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) aastatel 1926, 1927 ja 1929.
Ta on esinenud poksi populariseerijana, pidades loenguid ja juhendades kursusi.
Oma noorpõlves saadud vasaku käe vigastuse tõttu tegi ta sageli võistluspause, nt ei osalenud ta 1930. aasta Eesti meistrivõistlustel. Ta poksis 12. märtsil 1933 Tallinna ja Tartu "Kalevi" sõpruskohtumisel tartlase Evald Lukkini vastu. Tender oli 2. raundis punktidega kohtumist juhtimas, kui vigastas hoopis oma paremat kätt ja katkestas kohtumise. Võit läks hetkel punktidega taga olnud Lukkinile.
Hilisem elukäik
Ta töötas aastatel 1940–1944 Paasvere metsaülemana.
Ta põgenes 1944. aastal Rootsi, kus ta töötas peamiselt kellas- ja kullassepana. Ta liikus sealt 1950. aastal edasi Austraaliasse ja töötas seal peamiselt samuti kellas- ja kullassepana.
Isiklikku
Tema vennad olid arhivaar ja ajaloolane Erik Tender ning arhivaar ja notar Ervin Tender.
Ticino kanton
Ticino kanton (saksa, prantsuse ja romanši keeles Tessin) on kanton Šveitsi lõunaosas. Piirneb lõunas Itaaliaga.
Kanton on saanud nime seal asuva Ticino jõe järgi. Kanton hõlmab Lago Maggiore põhjaosa ja suurema osa Lugano järvest. Kanton on mägine, kõrgeim tipp on Rheinwaldhorn (3402 m).
Itaalia keel on kantonis ametlik keel ja 88% kantoni elanike emakeel (2018. aasta andmeil), 10,67% elanikest on saksa- ja 5,06% prantsuskeelsed. Samas on paljudel töökohtadel mõnikord nõutav saksa keele oskus.
Ticino liideti Šveitsiga 1803. aastal.
Lõbusad Jutud ja Naljad
"Lõbusad Jutud ja Naljad : mitmekesise sisuga jutu-, pilke- ja naljakogu", ilmus 1931. aastal Tallinnas, kirjastuselt "Nauding".
Väljaandja ja toimetaja Harald C. Pitsahl. Ajakirja trükiti Tallinnas "Karl Kabanovi" trükikojas.
Ilmus üks number.
Stend
Stend on alus, konstruktsioon, ehitis vms seadmete, masinate vms uurimiseks, taatlemiseks, proovimiseks, katsetamiseks, teimimiseks vms tegevuseks.
Ellie Goulding
Ellie Goulding (õieti Elena Jane Goulding; sündinud 30. detsembril 1986 Herefordis Herefordshire'is Inglismaal) on inglise laulja, laulukirjutaja ja multiinstrumentalist.
Ta debüütalbum "Lights" avaldati 2010. aasta veebruaris, tõusis albumimüügi edetabelis esikohale ja seda osteti Suurbritannias üle 850 tuhande eksemplari. Novembris albumist välja antud uusväljaande "Bright Lights" esimese singlina anti välja kaver Elton Johni laulust "Your Song". See tõusis detsembris singlimüügiedetabelis teisele kohale ning 29. aprillil esitas ta seda ka prints Williami ja Catherine Middletoni pulmas. Albumi nimilugu "Lights" jõudis Briti singlimüügiedetabelis samuti teisele kohale ning see sai kolmekordseks plaatinaplaadiks.
Gouldingi teine album "Halcyon" avaldati 2012. aasta oktoobris. Album debüteeris albumiedetabelis 2. kohaga ning jõudis lõpuks esikohale 65 nädalat hiljem. Albumile eelnenud singel "Anything Could Happen" jõudis singlimüügiedetabelis 5. kohale ning albumi nimilaul "Halcyon" teisele kohale. 2013. aasta augustis anti välja ka uusi lugusid sisaldav album "Halcyon Days". Uutest lauludest "Burn" sai Gouldingi esimene Briti singlimüügiedetabeli esikohale jõudnud laul. 2013. aasta lõpuks oli üle maailma müüdud tema albumeid 4 miljonit ja singleid 15 miljonit eksemplari.
2015. aastal jõudis Briti singlimüügiedetabelis esikohale ja püsis seal neli nädalat tema laul "Love Me like You Do" filmist "Fifty Shades of Grey" ("50 halli varjundit"). Laulust sai ühe nädala jooksul enim striimitud laul Suurbritannias (2,58 miljonit korda) ja maailmas (15,5 miljonit korda). Selle laulu eest pälvis ta ka oma esimese Grammy auhinna.
2014. ja 2017. aastal esines ta Positivusel.
Suurtiik
Suurtiik (ka Uue-Antsla Suurtiik) on järv Võru maakonnas Antsla vallas Uue-Antsla külas. Veekogu pindala on 2,4 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 651 m.
Nātiņi
Nātiņi on küla (mazciems) Lätis Gulbene piirkonnas Stradi vallas. Küla asub valla loodeosas Krustalīce jõe ääres. Nātiņi jääb Gulbene linna piirile. Asulas on Tiltakalnsi bussipeatus.
Looduskaitse all on külas kasvav Vainagi tamm ümbermõõduga 4 meetrit.
Tatsinskaja rajoon
Tatsinskaja rajoon (vene keeles Тацинский район on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Rostovi oblasti kirdeosas. Rajooni keskus on Tatsinskaja staniitsa.
Rajoon piirneb põhjas Miljutinskaja rajooniga, idas Morozovski rajooniga, lõunas Konstantinovski rajooniga ja läänes Belaja Kalitva rajooniga.
Rajooni pindala on 2411,21 km². Elanike arv oli 2012. aastal 37 540, 2009. aastal 40 701 ja 2002. aastal 43 251.
Tatsinskaja rajoonis on 62 asulat ja nad kuuluvad üheteistkümne külaasunduse koosseisu.
Estonian Match
pisi|Viljandi Tuletikuvabrikus toodetud tikutops. Eksponaat [[Tallinna Linnamuuseumi kogus]] Estonian Match (ka Viljandi Tikuvabrik) oli Viljandis tegutsev aktsiaselts, kus toodeti tuletikke. Ettevõte lõpetas tegevuse 2012. aastal. Ettevõtte ajalugu ulatub aastasse 1904, kui Johannes Vihvelin ja Eduard Pohl asutasid Viljandis tikuvabriku, mille nimeks sai Phönix (ka Pohli tuletikuvabrik). Enne esimest maailmasõda oli see suurim Eesti tikuvabrik.
Algne tuletikuvabrik Viljandis rajati 1904. aastal ühekorruselise lihtsa, viilkatusega tellishoonena, hoonee keskel on 2-korruseline historitsistliku hammasfrontooniga pealisehitis. 1922. aastal ehitati selle hoone ette hammasrinnatisega ühekorruseline juurdeehitis. 1915. aastal põles maha ühekorruseline lukuvabrik, mis oli 1912. aastal ehitatud algse peahoonega samale ehitusjoonele, kuid uus hoone taastati 1926 tikuvabriku nn. uue osakonnana. 1927. aastal ehitati arhitekt Aleksandr Vladovski projekti järgi hooneid ühendav veetorn, mille põhikorrusel on kontoriruumid ja II korrusel laod ning IV korrusel u. 30 m3 veepaak, samuti väravaehitis, millega vabrik sai II maailmasõjani säilinud ilme. 1938. aastal tehti tuletikuvabriku juurde- ja ümberehitusi. Teises maailmasõjass hävis enamik vabrikuhooneist, pärast taastamist ja rekonstrueerimist (1948/49 ja 1957/58) pole algsest tuletikuvabrikust peale veetorni midagi säilinud.
Enne teist maailmasõda müüs ettevõte tikke ka välismaale: Ameerika Ühendriikidesse ja Suurbritanniasse.
"Tööstushoone on kahekordne kiwimaja. Alumisel korral asuwad: kreissaag, massitegemise, laastulõikamise ja tikuraiumise jaoskonnad, paberituba, kuiwatus, raamimise, parfümeerimise, tikukuiwatamise ja täitmise toad. Eraldi hoones asub impregneerimise ruum. Ülemisel korral on toositegemise ja kokkulöömise jaoskond." (Sakala, 19.09.1926)
27.04.1928 võttis Riigikogu vastu „Tuletikkude valmistamise ja müügi seaduse“, millega tuletikkude ning nende poolfabrikaatide valmistamine ja müük tunnistati valitsuse ainuõiguseks. Valitsus delegeeris need õigused 28 a-ks aktsiaseltsile Eesti Tuletikumonopol, mille koosseisu kuulusid kõik viis tikuvabrikut, sh Viljandi tuletikuvabrik.
AS Eesti Tuletikumonopoli Viljandi Tuletikuvabrik natsionaliseeriti Riigivolikogus 23. juulil 1940. aastal vastu võetud pankade ja suurtööstuste natsionaliseerimise deklaratsiooni alusel. Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu 11.02.1941 määrusega nimetati Eesti Tulitikumonopol ümber ENSV Tulitikutööstuseks. 1961. aastal ühendati Viljandi tuletikuvabrik Viljandi metsakombinaadiga, senisest iseseisvast ettevõttest sai üks metsakombinaadi seitsmest tsehhist.
1995. aastast oli ettevõtte nimetus AS Estonian Match. 2005. aastal lõpetati ettevõttes standardtikkude tootmine.
Kiyoshi Tanabe
Kiyoshi Tanabe (jaapanipäraselt 田辺 清, Tanabe Kiyoshi; sündinud 10. oktoobril 1940 Aomoris) on Jaapani endine poksija.
Tanabe sai kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Sergei Sivkole (NSV Liit).
Tanabe on esimene Jaapani poksija, kes on võitnud olümpiamedali.
Tanabe poksis detsembrist 1963 kuni veebruarini 1967 elukutselisena. Ta osales kokku 22 kohtumisel ning võitis neist 21 (neist 5 nokaudiga) kohtumist ja viigistas 1 kohtumise. Ehkki tema elukutselise karjäär kulges hiilgavalt, pidi ta edasisest poksimisest loobuma, sest tal tekkis silma võrkkesta irdumine ning ta jäi hiljem ühest silmast pimedaks.
Koroonapandeemia kronoloogia Eestis 2021. aastal
pisi|Peaminister [[Kaja Kallase visiit Regionaalhaiglasse märtsis 2021]] See artikkel räägib koroonapandeemia kulgemisest Eestis 2021. aastal.
2021. aasta algul halvenes olukord kiirelt ning märtsi alguseks tõusis Eesti nakatumisnäitaja üle tuhande. Märtsi keskpaigaks oli Eesti uute nakatunute suhtarvult maailmas esimene. Kuu lõpuks oli haiglaravil üle 700 patsiendi ning märtsis suri koroonaviiruse tõttu 325 inimest. Alates 11. märtsist 2021 hakati taas rakendama ulatuslikumaid piiranguid haiguse leviku takistamiseks.
Piiranguid asuti leevendama aprilli lõpus ja mais. Juunis langes esimest korda alates eelmise aasta novembrist haiglaravil olevate patsientide arv alla saja. Juuli teises pooles hakkas nakatunute arv aga uuesti tõusma ning augusti teises pooles kasvas haiglaravil olijate arv taas üle saja. Kolmas laine sai areneda vaktsineerimise vähese edenemise tõttu ning oktoobri lõpuks oli meditsiinisüsteem taas kokkukukkumise äärel. Novembri algul jõudis Eesti taas nakatumisnäitajate poolest maailma tippu.
Algul loodeti, et pärast 2020/21 talve läheb pandeemia üle ning vaktsineerimisega seljatatakse viirus lõplikult, aga uued pareminilevivad tüved nullisid selle võimaluse. Lisaks hakkas valeinfo levik vastu töötama vaktsineerimise edenemisele ning ilmnes, et ühiskonnas on suur hulk inimesi, kes ei usalda ei valitsust ega meediat ning pole valmis vaktsineerima. See tekitas survet leida süüdlasi, kelle kaela ajada kuhjunud probleemid.
2021. aastal tuvastati 213 717 koroonaviirusega nakatunut, mida oli 7,5 korda rohkem kui eelneval aastal. Esialgsetel andmetel suri Eestis koroonaviiruse tõttu 1704 inimest. Tervise Arengu Instituudi hilisemate täpsustatud andmete järgi suri Eestis koroona tõttu sel aastal 1765 inimest.
Kokku suri 2021. aastal 2680 inimest rohkem, kui eelneval aastal. Liigsuremus jäi kevadise ja sügisese koroonalaine ning suvise kuumalaine aega.
Jaanuar 2021
2021. aasta alguseks oli tuvastatud 28 406 nakatunut ning Eestis oli surnud 234 koroonaviirusega nakatunud inimest. 7. jaanuaril teatati 1086 tuvastatud nakatunust, mis oli suurim näitaja alates pandeemia algusest ja esimene kord, kus päevane uute tuvastatud nakatunute arv ületas tuhandet.
13. jaanuaril jõudis Eestisse esimene saadetis Moderna koroonavaktsiini.
Jaanuaris tuvastati 16 169 nakatunut ning surnute arv jõudis 422-ni.
Veebruar 2021
7. veebruaril jõudis Eestisse esimene saadetis AstraZeneca koroonavaktsiini. Sama päeva hommikuks oli Eestis vaktsineeritud 35 905 inimest, kellest 17 519 olid saanud kaks doosi.
Kuni veebruari keskpaigani püsis uute nakatunute arv stabiilne ja jäi tavaliselt 300...800 vahele. Sealt alates hakkas aga nakatanute arv kasvama ning Eesti Vabariigi aastapäeval teatati juba 1069 uuest nakatunust. Järgnevatel päevadel olid vastavad arvud 1104, 1204, 1570, 1201 ja 1028. Nii tõusis Eesti nakatumisnäitaja märtsi alguseks üle tuhande.
Veebruaris tuvastati 22 053 nakatunut ja 176 surnut. Järjest halvenes olukord haiglates.
Märts 2021
7. märtsiks ületas haiglaravil olijate arv 600 piiri. Olukorra halvenemist seostati kiireminileviva Briti tüvega ning märtsi teisel nädalal jõudis selle tüve osakaal ligi 70 protsendini.
Alates 11. märtsist hakati taas rakendama tugevamaid meetmeid haiguse leviku takistamiseks. Sealhulgas suunati kõik kooliõpilased distantsõppele, suleti suur osa kaubandusest, piirati siseruumides lubatavat ja taastati 2+2 reegel. Piirangud pidid kehtima vähemalt ühe kuu. 12. märtsi seisuga möödus Eesti viimase seitsme päeva nakatumisjuhtumite arvult elanike kohta Tšehhist ja tõusis sellega maailmas esimeseks (keskmiselt 1111 uut nakatunut päevas miljoni elaniku kohta). 30. märtsil pikendati piiranguid veel vähemalt 25. aprillini.
Aprill 2021
20. aprillil anti teada, et Tartu Ülikooli seireuuringu järgi oli 36% täisealisest elanikkonnast kas läbipõdemise (45%) või vaktsineerimise (55%) teel omandanud viirusvastased antikehad.
Aprilli lõpus hakati leevendama märtsis seatud piiranguid. 26. aprillist eemaldati piirangud õues sportimisele, treenimisele ja huviharidusele. 28. aprill oli esimene päev üle viie kuu, kus ei lisandunud ühtegi koroonasurma. Samas tuvastati aprillis kokku 15 197 uut nakatunut ja koroonaviirusega suri 259 inimest.
Mai 2021
3. maist lubati kontaktõppele algklassid ja eritoe õpilased, lubati kõigi poodide taas avamist ja toitlustusasutuste välialadel einestamine, avati ka muuseumid ning leevenesid piirangud sporditegevusele.
14. mail avanes võimalus üle 40-aastastele end vaktsineerimisele kirja panna. 30–39-aastastele avati registreerimine 15. maist, kuni 16-aastastele 17. maist ning 12–15-aastastele 17. juunist. Mai lõpuks oli vaktsineeritud 473 003 inimest, kellest 264 579 puhul oli vaktsineerimiskuur lõpetatud.
Alates 17. maist lubati kooli kõik distantsõppel olnud õppurid ning alates 24. maist said uksed avada kultuuri- ja meelelahutusasutused, mis pidid aga järgima kuni 50-protsendilise ruumitäitumuse nõuet. 31. maist asendati 2+2 liikumispiirang avalikus siseruumis hajutatuse nõudega.
Juuli 2021
Juuli teises pooles hakkas seoses deltatüvega nakatumise tase kasvama ning kuu lõpus asus valitsus taas piiranguid kehtestama.
September 2021
1. septembriks 2021 viibis haiglaravil 123 koroonapatsienti, kellest intensiivravi vajas 15. Eestis oli surnud 1293 koroonaviirusega nakatunud inimest. Esimese vaktsiinidoosi oli saanud 727 873 inimest ja 632 059 inimesel oli vaktsineerimine lõpetatud.
Oktoober 2021
1. oktoobriks oli koroonaviirusega nakatunud haiglaravil viibijate arv kasvanud 215-ni, kellest vajas sümptomaatilise COVID-19 tõttu haiglaravi 180 inimest.
21. oktoobril kinnitas valitsus uued koroonapiirangud. Sealhulgas muudetakse rangemaks maskikandmise kohustust ning edaspidi saavad kontrollitud tegevustes osaleda vaid vaktsineeritud või COVID-19 läbipõdenud isikud. Haiglate koormus jätkas aga kiiret kasvu ning olukord ligines katastroofimeditsiini rakendamisele. Novembris oodatakse uusi nakatumisrekordeid ning taas riigi sulgemist. Samal ajal on olukord väga halb ka Lätis ja Leedus. 29. oktoobrist laienes maskikandmise kohustus kõikidele kontrollitud tegevustele ja asukohtadele siseruumides.
Oktoobris tehti üle 138 tuhande PCR-testi, mille kogumaksumus oli üle 7 miljoni euro (51 eurot testi kohta).
November 2021
Alates 1. novembrist kiirtestiti ka õpilasi, õpetajaid ja koolitöötajaid.
Detsember 2021
Detsembris hakkas levima uus omikrontüvi, mis hakkas tõstma nakatunute arvu. Eriti hästi levis tüvi Tartu maakonnas, kus kuu lõpul tõusis uute tuvastatud nakatunute arv kiirelt. 28. detsembril tehtud testide hulgas moodustasid omikrontüve juhtumid juba 55% ehk see tüvi muutus Eestis domineerivaks.
Detsembri lõpul määrati valitsust nõustava teadusnõukoja uueks juhiks Tartu Ülikooli rakubioloogia professor Toivo Maimets.
Javits Federal Office Building
Javits Federal Office Building on 179 meetri kõrgune pilvelõhkuja, mis asub Lower Manhattani naabruskonnas Civic Center. 41 korrusega modernses hoones asub näiteks Föderaalse Juurdlusbüroo New Yorgi harukontor.
Kallastõ järv
Kallastõ järv (ka Lümatu Kallastõ järv, Kuusiku tiik) on järv Võru maakonnas Antsla vallas Lümatu külas. Veekogu pindala on 0,6 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 698 m.
Morgenstern (täpsustus)
Morgenstern (saksa keeles 'hommikutäht, koidutäht') tähendab mitut asja.
Integrated Taxonomic Information System
pisi|ITIS-e logo Integrated Taxonomic Information System ehk ITIS on taksonoomiline andmebaas. ITIS-esse lisatakse, seal töödeldakse ja sinna kogutakse ning sealt saab otsida liikide taksonoomilist informatsiooni, peamiselt Põhja-Ameerika taimede, loomade, seente ja mikroobide kohta.
Igale taksonikirjele lisatakse taksonoomiline seerianumber (taxon serial number; TSN). 2014. aasta 7. aprilli seisuga on andmebaasis 646 069 sissekannet. ITIS moodustati 1996. aastal algselt Ameerika Ühendriikides mitmeid valitsusasutusi ühendava projektina. Praegu osalevad ITIS-e töös partnerluse vormis lisaks USA-le ka Kanada ja Mehhiko agentuurid, teised organisatsioonid ja taksonoomiaspetsialistid. ITIS on ka Species 2000 ja Global Biodiversity Information Facility (GBIF) partner.
2001. aasta juunis otsustasid varem eraldi töötanud ITIS ja Species 2000 luua koostööna globaalse taksoninimede andmebaasi "Catalogue of Life" (CoL), millest igal aastal antakse välja üks versioon.