cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Geodeetiline märk
Märkide stabiilsus
Märkide stabiilsuse kriteeriumi n-ö päevakorrast mahavõtmiseks peaks nende stabiilsus võrreldes mõõtmistäpsusega olema 2–3 korda kõrgem. See on mõnikord tõsine väljakutse – näiteks renoveeritavas kõrgusvõrgus on kõrguste täpsused suurusjärgus ± 2 mm √km. Seega ei tohiks märgi kõrguslik asukoht muutuda enam kui 0,7–1,0 mm.
Antero
Antero on soome päritolu mehenimi, väga harva naise eesnimi.
Eestis
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Antero 69 mehel. Antero on populaarsuselt 902. mehenimi.
Vanim Antero on vanuserühmas 55–59, noorim vanuserühmas 0–4. Antero on keskmiselt 30 aasta vanune (mediaanvanus on 30). Kõige populaarsem on eesnimi Antero vanuserühmas 15–19, kus neid on 10 000 elaniku kohta 0,96. Kõige rohkem on eesnimega Antero sündinuid aprillis, kokku 7.
Assol (laevaklass)
Assol (vene keeles Ассоль) on Nõukogude Liidus massiliselt toodetud ja harrastajatele mõeldud lihtne purjejaht. See on tänapäevani kasutusel.
Ajalugu ja kirjeldus
Jahi töötas välja konstrueerimisbüroo Neptun. Jahti toodeti 1970.–1980. aastail. Kere on valmistatud klaasplastist. Jaht on n-ö alapurjestatud, mis suurendab ohutust ja võimaldab turvaliselt sõita ka algajatel. Kiil ehk svert on ülestõstetav, mis võimaldab sõita madalasse vette. Merekõlblikkus on kuni 5 palli. Ahtrisse on võimalik kinnitada päramootor. Assolidele on korraldatud isegi spetsiaalseid regatte.
Jahi hind nõukogude ajal oli 3000–6000 rubla, tänapäeval on võimalik osta see 2500–5000 euroga.
BRDM-1
Kui BRDM-1 1957. aastal kasutusele võeti, oli selle põhiline eelis BTR-40 ees amfiibsus. Veel üheks unikaalseks omaduseks sõiduki disainis olid kaks paari kettajamiga abirattaid, mida sai alla lasta, et pakkuda mudasel maastikul täiendavat veojõudu. Soomukit toodeti aastani 1966, mil seda oli üle maailma kasutuses ligi 10 000. Aastal 1962 võeti relvastusse BRDM-2, millel on võimsam mootor ning paremad amfiibomadused.
Hiina Kommunistliku Partei poliitbüroo alaline komitee
pisi|[[Hiina Kommunistlik Partei|Hiina Kommunistliku Partei logo]] Hiina Kommunistliku Partei keskpoliitbüroo alaline komitee (lühidalt poliitbüroo alaline komitee) on Hiina Kommunistliku Partei (HKP) kõrgematest ametnikest koosnev komitee. Sellesse on läbi aegade kuulunud seitse kuni üksteist liiget, hetkel seitse. Ametlikult on selle eesmärk poliitikateemaliste arutelude pidamine ning tähtsamatel teemadel otsuste langetamine, kui suurem kogu, Hiina Kommunistliku Partei poliitbüroo, pole kogunenud. Partei konstitutsiooni järgi peab poliitbüroo alalisse komiteesse kuuluma ka partei peasekretär.
Partei konstitutsiooni järgi peaks alalise komitee liikmed valima partei keskkomitee. Tegelikult on see vaid formaalsus, liikmete valimine on aja jooksul muutunud. Mao Zedongi ajal valis Mao isiklikult, kes alalisse komiteesse kuuluvad ja kes mitte. Deng Xiaopingi ajal valisid alalise komitee liikmed kesknõuandekomisjoni nii-öelda kaheksa vanemat. 1990. aastatest valitakse alalise komitee liikmed praeguste ja endiste poliitbüroo ning alalise komitee liikmete poolt mitteametlikel aruteludel ja hääletustel.
Teoorias annab alaline komitee aru poliitbüroole, mis omakorda annab aru suuremalt keskkomiteele. Praktikas on alaline komitee mõlemast de jure kõrgemalseisvast kogust mõjukam. Lisaks, kuna Hiinas kehtib üheparteisüsteem, on alalisel komiteel de facto seadusandlik jõud. Alalise komitee liikmeskond on nii kohalikus kui rahvusvahelises ajakirjanduses tähtsale kohale tõstetud. Ajalooliselt on alalise komitee funktsioon ja mõjukus varieerunud. Näiteks kultuurirevolutsiooni ajal polnud alalisel komiteel erilist jõudu.
Alalise komitee liikmed on võimuhierarhias rangelt sätestatud. Ajalooliselt on peasekretär (ehk partei esimees) olnud alati esikohal, teiste ametnike ahel on muutunud. Alates 1990. aastatest on järjestus olnud järgmine: peasekretär, peaminister, Riikliku Rahvakongressi esimees, Hiina Rahva Poliitiline Konsultatiivkonverentsi esimees, Distsipliiniinspektsiooni Keskkomisjoni (partei põhilise korruptsioonivastase keha) sekretär, partei sekretariaadi kõrgeim sekretär. Ülejäänud liikmed järgnevad madalamatel astmetel.
Irina Vlah
pisi|Irina Vlah Irina Vlah (gagauusi keeles İrina Vlah; sündinud 26. veebruaril 1974 Comratis) on Moldova poliitik. Ta oli aastatel 2005–2009 ja 2014–2015 Moldova parlamendi liige. Ta on 15. aprillist 2015 Gagauusia pealik (Baškan).
Kösem Sultan
pisi|Kösem Sultaana Kösem Sultaana (osmantürgi keeles: كوسم سلطان, umbes 1589 - 2. september 1651 ) - tuntud ka: Mahpeiker Sultaana. Ta oli sultan Ahmed I naine ja Murad IV ja Ibrahimi ema.
Kösemi peetakse Kreeka päritolu. Ta oli Tinose saare preestri tütar, kelle neiupõlvenimi oli Anastasia, kuid need seisukohad ei tundu olevat usaldusväärsed. Bosnia kuberner ostis ta orjana ja saadeti 15-aastaselt Ahmed I haaremisse. Pärast tema pöördumist islamisse muutis ta oma nime Mahpeykeriks, mis tähendab "ilusat". Hiljem muutis sultan Ahmed tema nime Kösemiks.
Irina Vlah
Ta oli aastatel 1996–2003 Gagauusia maksuinspektsiooni jurist. Aastatel 2003–2005 oli ta Gagauusia täitevkomitee õigusosakonna juhataja.
Ta on olnud Moldova Vabariigi Kommunistide Partei ja on Moldova Vabariigi Sotsialistide Partei liige.
Kvantifikatsioon
Kvantifikatsioon (inglise keeles quantification) on koguse ja hulga mõõtmine statistilises menetluses.
Kvantifikatsioon on üks olulisemaid teaduslikke meetodeid.
Klaasihaamer
pisi|Klaasihaamer, millel on lisaks turvavöölõikur Klaasihaamer on tööriist klaasi purustamiseks ja väljapääsutee loomiseks.
Enamikul klaasihaamritel on terav metallist tipp ning turvavööde lõikamiseks väike nuga. Klaasihaamer võib kuuluda ka mitmeotstarbelisse taskutööriistakomplekti.
Taust
Klaasihaamer on vahendiks armeeritud klaasi või muu tõkkeekraani purustamiseks põgenemistee loomiseks avariiolukorras hoonest, sõidukist või muust kaitsekestast.
Paljudel näidetel on haamri väliskest ehitatud peamiselt plastist. Sellise mass ei pruugi olla suur ega sisalda tavapäraseid lisafunktsioone.
Ajalugu
Helmut Lechner sai klaasihaamri patendi 18. novembril 1982.
Patenteeritud seade on T-kujuline, kinnitusplaadiga, millel on avad ja kinnitusklambrid. Lisaks on seadme käepideme alumises otsas terav serv turvavöö lõikamiseks.
Victor Gaiciuc
pisi|Victor Gaiciuc (2019) Victor Gaiciuc (sündinud 12. märtsil 1957 Pepenis) on Moldova sõjaväelane (brigaadikindral), diplomaat ja poliitik. Ta oli 19. aprillist 2001 kuni 15. oktoobrini 2004 Moldova kaitseminister. Teist korda oli ta Moldova kaitseminister alates 14. novembrist 2019 kuni 16. märtsini 2020. Kolmandat korda oli ta Moldova kaitseminister alates 9. novembrist 2020 kuni 6. augustini 2021.
Ta sündis aastal 1957 Pepenis Sîngerei rajoonis. Ta lõpetas aastal 1978 Harkovi Kõrgema Sõjalennukooli ja aastal 1989 Lenini nimelise Sõjaväe Poliitilise akadeemia. Aastal 1997 lõpetas ta NATO kolledži Roomas.
Kalligraafia
pisi|Vietnami kalligraaf Kalligraafia (kreeka keeles καλλιγραφία kalligraphía, sõnadest κάλλος kallos 'ilu' + γραφή graphē 'kiri') ehk ilukiri ehk kirjakunst on üks kujutava kunsti liik. Kalligraafia on kunstivorm, milles antakse kirjamärkidele väljendusrikas, harmooniline ja oskuslik kuju.
Kaasaegne kalligraafia on üsna mitmekülgne – olmelistest käsikirjalistest postkaartidest kunstilise eneseväljenduseni. Klassikaline kalligraafia erineb oluliselt kiritöödest (šriftitöödest) ning mittestandardsetest käekirjavormidest. Kalligraaf peab oskama teha nii seda kui teist; tähtede kuju on ajaloolised välja kujunenud, kuid samas on kiri spontaanne ning sünnib kirjutamise ajal.
Kalligraafia kasutamine
Kalligraafia leiab kasutust kõikjal, kus eeldatakse käsitsi kirjutamist. Tänapäeval kasutatakse kalligraafiat peamiselt kutse- ning õnnitluskaartidel, aga ka grafitis, šriftides ning käsikirjalistes logotüüpides, religioosses kunstis, graafilises disainis, kivisse raiutud pealiskirjades ning dokumentide kujunduses. Ametlikes dokumentides on lubatud ainult kalligraafia lihtsamad võtted, kuna tekst peab jääma loetavaks.
Materjalid ja tööriistad
Minimaalne ilukirjakomplekt koosneb paberist, sulest ja tušist. Kasutust leiavad ka erinevat värvi pastad, akvarellid, guaššvärvid, tint, aerosoolvärvid, pastellid, süsi ning palju muud.
Enne sulgede kasutuselevõttu raiuti kirjamärgid kivisse või suruti kepikese abil savitahvlile. Üsna pea võeti kasutusele kasetohule, vahale ning papüürusele kirjutamine. Esimesed suled olid valmistatud pilliroost. Keskajal oli põhiliseks kirjutusvahendiks linnusulg, peamiselt hanesulg. 18. sajandil võeti kasutusele terassulg. Ida-Aasia maade kalligraafias kasutatakse kirjutamiseks tavaliselt tušši ja pintslit.
Kalligraafia võtted
Kalligraafia võtted on mitmesugused:
Kalligraafia eripärad
Reeglina kalligraafia moonutab kirja, raskendades selle loetavust, aga suurendades esteetilisust. Mõnikord moonutab kalligraafia kirja niivõrd, et seda on võimatu välja lugeda – dokumentidel pole selline kalligraafia lubatud.
Euroopa kalligraafia
Euroopa kalligraafia arenes kreeka-rooma kirja (vähemal määral kirillitsa) baasil, mille klassikalised proovid (mida kasutatakse siiani) olid välja töötatud juba antiikajal. Varased tähestikud ilmusid 3. aastatuhandel enne meie ajaarvamist. Ladina tähestiku vahetu eelkäija oli etruski tähestik. Esialgu olid kasutusel ainult suurtähed (vt majuskel), Karolingide aegadel ilmusid ka väiketähed (vt minuskel).
Kristluse levimine andis tõuke kalligraafia arengule Euroopas. Tekkis vajadus kopeerida suurtes kogustes Piiblit ning muid usulisi tekste. Kalligraafia õitseng oli 7.–9. sajandil Iirimaal ja Šotimaal, kus mungad valmistasid illumineeritud Evangeeliume – keskaja kunsti tippteoseid. Kasutusel oli gooti kiri, mille alusel loodi pseudogooti šrift. Eripärane on ka kirillitsa, mille alusel on loodud pseudoslaavi šrift.
Ida-Aasia kalligraafia
Ideograafilist kirja kasutavates maades, eeskätt Hiinas, Koreas ja Jaapanis, arenes kalligraafia omasoodu. Ida-Aasia kalligraafias kasutatakse kirjutamiseks tavaliselt tušši ja pintslit. Sealsetes maades peetakse kalligraafiat kunstiks, maalikunsti üheks vormiks. Jaapani ja Hiina kalligraafia mõjutas ka sealset kujutavat kunsti, kus kasutati analoogset tušimaalitehnikat. Hiinas oli kalligraafia esimene kunstiliik, mille teoreetilised alused kirja pandi.
Jaapani kalligraafia
Kalligraafiline kiri jõudis Jaapanisse Hiinast. Jaapani kalligraafid lõid mitmeid uusi stiile, mis erinevad hiina kirjast lihtsuse ning emotsionaalsuse poolest. Jaapani ideogrammid tähendavad terveid mõisteid ning omavad sügavat filosoofilist tähendust. Jaapani kalligraafiakunst nõuab maksimaalset keskendumist ning teostuse spontaansust.
Kaasaegne Jaapani kalligraafia säilitab sajanditepikkusi traditsioone, luues ning arendades nende põhjal uusi suundi. 1948. aastal asutati Kaasaegse Kalligraafia Meistrite Assotsiatsioon, mis on kalligraafia valdkonnas üks juhtivatest ühingutest. Iga-aastastel näitustel demonstreeritakse vanade näidiste koopiaid ning kaasaegsete meistrite töid. 20. sajandi Jaapani kalligraafiat iseloomustavat dünaamilised, suurendatud ning üldistatud kirjanäidised, ning meisterlikud "pintsli ja tuši mängud".
1950. aastate algul ilmus kalligraafiasse abstraktne suund. Hieroglüüfid on praktiliselt kaotanud oma konkreetse tähenduse ning rõhk on ekspressiivsel improvisatsioonil. Abstraktne kalligraafia toob vaatajani autori mõtted, tema tunded ning meeleolu, säilitades seejuures pintsli ning tuši valdamise traditsioonilise kultuuri.
Vt. Jaapani kalligraafia.
Eesti kalligraafia
Eesti esimene kirjakunstinäitus toimus 1964. aastal Tallinnas. Eksponeeritud oli ligi 500 kalligraafilist teost 37 autorilt. Autorite hulgas olid kaasaegse eesti kirjakunsti rajajad Günther Reindorff, Paul Reeveer, Paul Luhtein jt.
Veerekuklane
Veerekuklane (Formica nigricans) on sipelglaste sugukonda kuklase perekonda kuuluv putukas.
Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse.
Sotin
pisi|229x229px|Sotin Sotin on küla, mis asub paar kilomeetrit Vukovarist, Vukovari-Srijemi maakonnas Horvaatias. Sotinis elab 2011. aasta seisuga 782 inimest. Sotini postiindeks on 32232 Sotin.
Screamin' Jay Hawkins
Jalacy "Screamin' Jay" Hawkins (18. juuli 1929 Cleveland, Ohio – 12. veebruar 2000 Neuilly-sur-Seine, Prantsusmaa) oli USA laulja, pianist ja näitleja.
Hawkinsi tuntuim lugu on "I Put a Spell on You" (1956), millest hiljem on oma versiooni salvestanud teiste seas Nina Simone, Joe Cocker, Creedence Clearwater Revival ja Marilyn Manson. Ajakiri Rolling Stone on valinud selle 500 kõigi aegade parima laulu hulka.
Näitlejana tegi ta kaasa mitmes filmis, näiteks Jim Jarmuschi filmis "Mystery Train" (1989).
Natalija Kobrõnska
pisi|Kobrõnska 1880. aastatel pisi|Kobrõnska 20. sajandi algul pisi|Kobrõnska Ukraina ümbrikul Natalija Kobrõnska (ukraina keeles Кобринська Наталія Іванівна, varem Наталія Озаркевич, 8. juuni 1855 – 22. jaanuar 1920) oli Ukraina naisõiguslane ja kirjanik.
Elukäik ja haridus
Ta sündis Beleluja külas Galiitsias. Kuna tol ajal ei lubatud naistel end algkoolist edasi harida, õppis Natalija peamiselt kodus oma isalt – tema isa oli vaimulik Ivan Ozarkevitš (Іван Озаркевич), kes valiti hiljem Austria parlamenti. Natalija õppis mitut keelt (vene, poola, saksa, prantsuse) ning luges erinevate riikide kirjandust, mida ta vennad koolist tõid. 1871. aastal abiellus ta Teofil Kobrinskõiga (Теофіль Кобринський), kuid mees suri paar aastat hiljem ja naisel tuli vanemate juurde Bolehhivi kolida. 1920. aastal suri ta 64-aastaselt samas asulas tüüfusesse.
Ühiskondlik tegevus
Natalija Kobrõnska asutas Ivano-Frankivskis 1884. aastal naiste seltsi, et naisi kirjanduse abil harida ning toetada naisõigusluse arutelu. Ta juhtis 1890. aastal delegatsiooni, mis nõudis haridusministrilt naiste lubamist ülikooli. Aasta hiljem korraldas naiste konverentsi, et arutada naiste keskkoolide loomist. Samuti nõudis ta naistele valimisõigust, lasteaedade loomist ning ühiskööke. Oma kõnedes ja artiklites osutas ta naiste raskustele ja ebavõrdsusele Austra-Ungari ning Vene keisririikides.
Kirjanduslik tegevus
Oma esimese lühijutu "Шумінська" ("Ajastu vaim") kirjutas Kobrõnska 1883. aastal, järgneval aastal ilmus novell "Задля кусника хліба" ("Leivatüki eest"). 1887. aastal andis koos Olena Ptšilkaga (Олена Пчілка) välja antoloogia "Перший вінок" ("Esimene pärg"), mis koosnes Ukraina naisautorite lugudest. Nii Ida- kui Lääne-Ukraina naispoeetide ja kirjanike teostest koosnev antoloogia oli üks esimesi sellelaadseid Euroopas.
Tema kirjastus avaldas kolm naisautorite almanahhi. Tema kirjutatud lühijutte avaldati mitmetes kogumikes: ta keskendus naistele, ühiskondlikele ja psühholoogilistele teemadele, rahvausunditele ning esimesele maailmasõjale.
Etnogenees
Etnogenees (vanakreeka keelest ἔθνος (éthnos) ehk rahvus ja γένεσις (génesis) ehk algus) on hõimu või rahva kujunemine.
Brikolaaž
Brikolaaž (prantsuse keeles bricolage) on praktiline loomemeetod, mis baseerub objektide võimalike ühildusviiside äratundmisel ja rakendamisel.
Prantsuse algupäraga sõna bricolage tähendab käepärastest või parajasti saadaval vahenditest kunstiteose valmistamist, aga ka selle loomeprotsessi tulemust. Termin tuleneb prantsusekeeslest tegusõnast bricoler, mis tähendab meisterdama, nokitsema. Brikolaaži käigus saavad kindla otstarbega asjad teise funktsiooni ja tähenduse.
Kirjeldus
Brikolaažis kombineeritakse ümbritsevast keskkonnast kättesattuvaid juhuslikke objekte ja materjale. Brikolaažiga tegelevaid inimesi nimetatakse brikolöörideks.
Brikolaaži mõistet on selgitanud antropoloog Claude Lévi-Strauss, kes kõneleb sellest oma raamatus “Metsik mõtlemine” (1962) kui mütopoeetika võttest.
Filosoof Jacques Derrida refereerib seda käsitlust järgnevalt:  „Brikolöör on see, ütleb Lévi-Strauss, kes kasutab käepäraseid vahendeid, s.t. instrumente, mida ta käeulatuses ümberringi leiab, mis on seal juba olemas, mis pole mõeldud spetsiaalselt selle töö jaoks, milleks tuleb neid instrumente nüüd katse ja eksituse teel sobitada; kõhklemata, kui osutub vajalikuks neid teiste vastu ümber vahetada või proovida mitmekaupa korraga, isegi kui neil on heterogeenne vorm või päritolu jne.”
Levi-Strauss seob sellist esemete kokku sobitamist ja kombineerimist mõistega „müütiline mõtlemine“, mida ta kirjeldab kui loodusrahvastele omast konkreetsete oludega kohanevat ning käepäraseid võimalusi rakendavat mõtlemist. Müütilist mõtlemist vastandab ta lääne kultuuriruumis domineeriva teaduspõhise, n.ö. insenerimõtlemisega.
Brikolaaži meetodit kasutatakse erinevates valdkondades. Moodsas kunstis on loodud materjale või esemeid kombineerides näiteks skulptuure, maale ja installatsioone. Tarbimisühiskonnas elades on jäätmed kättesaadavad igale kunstnikule. Sageli võivad sellest algmaterjalist loodud teosed liigituda ka mõiste prügikunst alla.
Prügikunsti puhul võib olla kunstnikul soov läbi teoste tuua tähelepanu ühiskonna liigtarbimisele, ületootmisele ning teadvustada keskkonnaprobleeme, kuid käsitletavad teemad ei pea kindlasti piirduma sellega.
Eestis
Brikolaaž sarnaneb mingil määral ka teatris praktiseeritavate töötamismeetoditega. Installatsiooni-, maali-, performance’i- ja teatrikunstnik Erki Kasemets kirjutab oma doktoritöös “Väljaspool tavalist: pidu, prügi ja polügoonteater. Brikolaaž kui loome- ja uurimisviis” (2017) polügoonteatri lavastuse “PMV” loomisprotsessist järgmiselt:
“Töötamisviis sarnanes jagatud teatri (devised theatre) kontseptsiooniga. Eesti teatriuurijatest on sellest loomemeetodist põhjalikumalt kirjutanud Luule Epner ja oma doktoritöös on seda puudutanud ka Madli Pesti. Epner märgib, et selle kollektiivse teatrivormi puhul pole ta kohanud head eestikeelset vastet ning kasutab sellest kõnelemiseks "kollektiivset leiutamist". Vähemasti mingis osas kõlbaks tema meelest seda töömeetodit nimetada ka brikolaažiks, kus trupp kannab kokku ideid, tekste, muusikat, etüüde jm, millest lõpptulemusena vormub lavastus. (Epner 2010) Ka Pesti mainib probleemsena eestikeelse tõlkevaste leidmist ja jõuab pärast arutlusi "rühmatöö", "koosloome" ja "protsessidramaturgia" tähendus varjundite üle välja "rühmaloomeni". (Pesti 2016: 61)”
Brikolaaži mõistet on kasutatud ka Mati Undi lavastuste iseloomustamiseks. Mati Unt sobitas lavastustes tervikuks kokku erinevaid tekste, stiile ja elemente.
Erik Alalooga (s 1972) on üks Eesti tegevus- ja installatsioonikunstnik, kes on paljudes oma töödes brikolaaži võtet kasutanud. Ühendades erinevaid objekte keerukateks süsteemideks on ta konstrueerinud mitmeid masinaid, mis toimivad kui muusikainstrumendid. Selliseid seadeldisi kasutades loodud heliinstallatsioone ja performance’id võib näha näiteks helikunsti ja eksperimentaalmuusika galeriis Supersonicum, mille eestvedajaks Alalooga ise ka on. Samuti on ta keskendunud brikolaažile kui loomingulisele võttele oma doktoriõpingutes.
Erki Kasemets (s 1969) on üks Eesti visuaalkunstnikest, kelle looming hõlmab eri tegevusvaldkondi: prügikunst, polügoonteater, isikliku elu süstemaatiline dokumenteerimine, materjalikultuur, kineetiline kunst. Kasemets mõtestab oma praktikat ning töömeetodit brikolaažina, luues oma teoseid sageli olmeobjektidest, mis on katkised, tarbetud või äravisatud. Paljud tema tööd kõnelevad aja ja mälu teemadel subjektiivsest vaatepunktist. Üheks elu süstemaatilise dokumenteerimise näiteks leiab tema riidekapist jaki (“Nööbikostüüm”), millele ta alustas nööbite õmblemist 1989.aastal. Iga päev lisandub jakile üks nööp. Praeguseks kaalub jakk üle 7 kilo.
Ostankino Ringhäälingu Instituut
pisi|240px|Ostankino Ringhäälingu Instituut asub Moskvas samas hoones [[Ostankino|Ostankino telekeskusega]]
Ostankino Ringhäälingu Instituut (vene keeles Останкинский институт телевидения и радиовещания; lühend OITiR ОИТиР) on Moskvas asuv Venemaa mitteriiklik kõrgkool.
Instituudis õppimine hõlmab lisaks põhidistsipliinidele ka kogu telesaadete loomise tehnoloogilise tsükli tundmist. Instituudi peamised spetsialistide koolitamise valdkonnad on ajakirjandus, filmi- ja telerežii, reklaam, muusikaline helirežii ja produtseerimine.
Ostankino Ringhäälingu Instituut asub Moskvas aadressil ulitsa Akademika Koroljova 12.
Ukseavajad
pisi|315x315px Ukseavajad on tavaliselt avatud küsimused või lühirepliigid, mis annavad teada, et kuulaja on huvitatud ja valmis kuulama.
Neli sammu ukseavajate puhul
Ukseavajate puhul on võimalik kasutada nelja sammu. Nendeks on
Mitte alati ei ole vaja kõiki samme läbida.
Avatud küsimused ukseavajana
Avatud küsimustena toimivad paremini kuidas, mida, mis sõnaga algavad küsimused. (nt Kuidas saan kasulik olla?, Mida arvad …?, Mis võiks sinu arvates …?). Vältida tasub miks- ja kas-küsimusi (nende mõjust saad lugeda Täpsustamise teema juures). Kas-küsimustele on lihtne vastata ühesõnalise ei või jah-iga, miks-küsimused võivad pidurdada rääkija soovi ennast avada või asetada ta kaitsepositsioonile.
Lühirepliigid ukseavajana
Lühirepliikides sisaldub ühelt poolt rääkija seisundi märkamine ja teiselt poolt kuulamiseks valmisoleku väljendamine. Nt kirjeldades rääkija rollis olija mittesõnalisi suhtlusvahendeid ehk kehakeelt (hoiakut, poosi, miimikat), esitatakse kutse jutu jätkamiseks või vestluse alustamiseks. Nt. ''Sul on täna kurb nägu. Sa näed ärritunud välja. Ma tahaksin teada, mis on lahti. Tahad, räägime?''
Ukseavajate kasutamine
Ukseavajaid soovitatakse kasutada kontakti loomisel ja kuulamise alguses, kuulamise käigus, kui rääkija kas kaotab järje või väljendab ebakindlust, ja pausi tekkimisel rääkija julgustamiseks
Kasutades ukseavajaid annate märku, et olete valmis kuulama. Suhtluspartner otsustab, kas ja kuidas ta selle pakkumise vastu võtab. .
Maabilanss
Maabilanss oli Eesti NSV ajal igal aastal koostatud maafondi suuruse ja koosseisu kokkuvõte, mille tegemiseks kasutati eelnevalt tehtud maa-arvestust. Maabilanss võidi anda nii vabariigi kui rajoonide kohta, sisaldades seejuures andmeid maakategooriate, maakasutajate ja kõlvikute kohta.
Kvantifikatsioon (loogika)
Kvantifikatsioon on loogikas üksikobjektide määratlemine osana diskursusest.
Selleks kasutatakse kvantoreid, millest tähtsamad on:
Baldwin Lonsdale
Baldwin Jacobson Lonsdale (1950 – 17. juuni 2017 ) oli Vanuatu poliitik ja vaimulik, alates 22. septembrist 2014 kuni surmani Vanuatu president.
Enne presidendiks saamist oli ta Torba provintsi peasekretär.
Artjom Garejev
Artjom Garejev (sündinud 9. augustil 1979 Riias) on Eesti näitleja, lavastaja ja teatripedagoog.
Ta lõpetas 2002. aastal B. V. Štšukini nimelise Kõrgema Teatrikooli J. Vahtangovi Teatri juures (kursuse juhataja M. A. Pantelejeva) teatri- ja filminäitleja erialal. 2015. aastal lõpetas ta sama õppeasutuse (B. Štšukini nimelise Teatriinstituudi) lavastajana.
Aastast 2002 töötab ta Vene Teatris.
Toronto rahvusvaheline filmifestival
Toronto rahvusvaheline filmifestival (inglise keeles Toronto International Film Festival; akronüüm TIFF) on Kanadas Torontos igal aastal toimuv filmifestival.
Festival kuulub Rahvusvahelise Filmiprodutsentide Liitude Föderatsiooni (FIAPF) otsusega rahvusvaheliselt sertifitseeritud võistlusprogrammita festivalide hulka.
Antero Habicht
Antero Habicht (sündinud 15. juunil 1980 Tallinnas ) on Eesti jurist ja riigiametnik, Riigikogu Kantselei direktor.
Taevaskoja ristipuu
Taevaskoja ristipuu on ristipuu ajaloolisel Võrumaal Põlva kihelkonna Taevaskoja külas.
Hani keel (atapaski)
Hani keel on Ameerika Ühendriikides Alaskal räägitav keel, mis kuulub naa-dene keelkonna atapaski keelte põhjaatapaski rühma.
Hani keel on peaaegu väljasurnud. Umbes 50 hõimu liikmest oskas 2007. aasta andmetel hani keelt 19 inimest.
Mihkel Leppik
Mihkel Leppik (27. oktoober 1932 Tallinn – 7. juuli 2021 ) oli eesti treener ja sõudja.
Ta sündis äriomaniku ja kaupmehe Aleksander Leppiku ja tema abikaasa Juliide peres. 1949. aasta kevadel koliti Järvamaalt Väinjärve valla Vao külast Pärnu linna, Mihkel vahetas Tallinna II Keskkooli Pärnu I Keskkooli vastu ja Tallinna ratsutamisharrastuse asendus Pärnus levinuima spordiala – sõudmisega. Mihkel Leppik alustas sõudetreeninguid Pärnu Spartaki treeningugrupis treenerite Arnold Ebroki ja Erich-Wilhelm Seileri juhendamisel. Ta käis treeninguid alustades Pärnu I Keskkooli üheksandas klassis. Siis tegutsesid sõudjad Pärnu Jahtklubi juures.
Mihkel Leppiku auhinnakapis on viis Eesti meistri kuldmedalit,
Töömehepõlve alustas Mihkel Leppik 1950. aasta jaanuaris tolleaegses Eesti NSV Põllumajandusprojekti Pärnu büroos algul abitöölisena, hiljem joonestaja-konstruktorina, kust koosseisude koondamise tõttu 1952. aasta märtsis läks tööle Töönduskooperatsiooni artelli Kiir laiatarbetsehhi.
Treeneritöö
Mihkel Leppik oli 2004. aastal kõige vanem sõudetreener Eestis, teda edestas tollal vaid üks mees – Tartus tegutsenud 80-aastane Jüri Kurul. Juba 1951. aastal alustas ta iseseisvat treeneritööd, seda küll põhitöö kõrvalt, artelli Kiir palgalehel olles. Ja kolme aasta pärast said Leppiku õpilased Spartaki üleliidulistel meistrivõistlustel kõrgeid kohti. Juulis 1955 asus Mihkel Leppik täiskohaga tööle spordiühingu Spartak Eesti Vabariikliku Nõukogu Pärnu velo-, suusa- ja sõudejaama vanemtreenerina. Pärast Spartaki likvideerimist on Leppik treeneriametis olnud veel Pärnu Kalevi Territoriaalnõukogu veespordijaamas 1959–1960, vanemtreenerina Pärnu Dünamos 1960–1991 ja alates 1991. aastast Sõudeklubis Pärnu – kokku 49 aastat palgalise sõudetreenerina.
Mihkel Leppiku kasvandike nimekiri on väga pikk. Poolesaja aasta jooksul on tema juures treeninud üle 3000 noore. Sellesse nimekirja mahuvad maailma, Euroopa, NSV Liidu meistrid ja medaliomanikud, rääkimata juba Eesti meistritest ja võistkondlikest võitudest vabariigi meistri- ja karikavõistlustel. NSV Liidu meistrivõistlustel ja rahvaste spartakiaadidel on Mihkel Leppiku õpilased võitnud 12 kuld-, 13 hõbe- ja 21 pronksmedalit, samuti on arvukalt toodud medaleid NSV Liidu juunioride ja noorte meistrivõistlustelt.
Mihkel Leppiku kasvandikest on silmapaistvamad Jüri Jaanson, Aino Pajusalu, Tiit Helmja, Tõnu Endrekson, Evi Lepik, Märt Lelle, Roman Lutoškin, Merle Morrisson, Rita Morrison, Marika Mölder, Juhan Paalo, Pille Paavel, Ahto Pilisner, Jüri Reimann, Toomas Rapp, Peeter Sonntak, Rein Sonntak, Silver Sonntak, Arvo Strikholm, Priit Tasane, Kai Turban, Ulvi Valmet, Mati Villsaar, Tarmo Virkus ja veel paljud teised. Mihkel Leppik on ehitanud Pärnusse kaks uut sõudebaasi, mõlemad Rääma tänavale, Õuna ja Kuu tänava vahelisele jõeäärsele maa-alale. Neist esimese rajamist alustas ta 1952. aastal, kui senini vabariiklikus alluvuses olnud jahtklubi anti üle Pärnu Kalevile ning Spartaki sõudjad jäid ilma klubiruumidest ja paadihoidmise võimalustest, teist korda 1961. a pärast spordiühingu Spartak likvideerimist ja seltsile kuulunud sõudebaasi üleandmist Kalevile. Pärast järjekordse klubihoone valmimist jätkas Mihkel Leppik oma õpilastega Dünamo värvides. Mihkel Leppiku osalusel rajati 1981. aastal Mäe tänavale sisesõudebassein. Mihkel Leppik on olnud Eesti Sõudespordi Föderatsiooni presiidiumi (1966–1988) ja Eesti Sõudeliidu juhatuse (1988–1992) liige. 1965. aastal sai ta vabariikliku kategooria sõudekohtunikuks.
Caterine Ibargüen
Caterine Ibargüen Mena  (sündinud 12. veebruaril 1984 Apartadós) on Colombia kergejõustiklane (kolmikhüppaja).
Ta on kolmikhüppes kahekordne maailmameister (2013 ja 2015).
2012. aasta suveolümpiamängudel Londonis võitis ta Kasahstani esindaja Olga Rõpakova järel 14.80-ga hõbemedali.
2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros võitis ta 15.17-ga kuldmedali.
Ta on varem võistelnud ka kaugushüppes, kõrgushüppes ja teinud seitsmevõistlust.
Talle kuulub Lõuna-Ameerika rekord kolmikhüppes (15.31), mille ta püstitas 18. juulil 2014 Monacos.
Neitsikoobas
pisi|Neitsikoobas peegeldusega Ahja jõe veel pisi|Neitsikoobas. 2019. aasta suvi Väikese Taevaskoja Neitsikoobas on looduslik pühapaik Ahja jõe ääres Taevaskoja külas Põlvamaal Põlva vallas, kihelkondliku haldusjaotuse järgi Tartu kreisi Võnnu kihelkonna lõunapiiril. Koopasuu kõrgus on ligikaudu 5 m, laius allosas 4 m. Koopa sügavus on 14 meetrit. Koobas moodustab aheneva tunneli, mille tagaseinas on kivimassiivi sisenev lõhe. Koopast voolab välja Kuldallikas.
Neitsikoopaga on seotud mitu legendi. Ühe legendi kohaselt elab koopas kena neiuke, kes istub kangastelgede taga ja koob kangast. Kui vaikselt kuulata, kostab koopast telgede lõksumist. Neiu käivat koopast väljas vaid kord aastas, jaaniööl. Teise legendi kohaselt viib kaljulõhe jõevaimu elupaika, kus uppunud neidude hinged peavad nõiatelgedel kuduma allmaailma rahvale riideid ja pesema allikavees kulda. Koobast on seostatud ka Vanapagana elupaigaga, kus Vanapagan oma pojale pulmaülikonda koob. Neitsikoobast on usutud koosnevat mitmest ruumist. Koopasse sisenemise eest on hoiatatud ja seda ei peeta ohutuks. Uskumuste kohaselt võib koopasse sisenemine teha pimedaks või hulluks.
Andri Fedtšuk
Andri Vassõljovõtš Fedtšuk (ukraina keeles Андрій Васильович Федчук; 12. jaanuar 1980 Kolomõja, Kolomõja rajoon, Ivano-Frankivski oblast, Ukraina – 15. november 2009, Kossiv, Kossivi rajoon, Ivano-Frankivski oblast) oli Ukraina poksija.
Fedtšuk sai poolraskekaalus (kuni 81 kg) 2000. aasta Sydney olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Rudolf Kraj'le (Tšehhi). Ta osales poolraskekaalus (kuni 81 kg) 2004. aasta Ateena olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Hiiglaneitsi
Teda on mainitud eepose kuueteistkümnendas loos ("Lennuki" ehitus ja merereisi algus. Teekond maailma otsa. Lapumaa ja Varrak, lapu tark.).
Maa-arvestus
Maa-arvestus on maakatastritöö, mis kätkeb endas maa suuruse, paiknemise, loodusliku seisundi ja maa majandusliku kasutamisega seotud andmete kogumise, süstematiseerimise, töötlemise ja analüüsi.
Hiiglaneitsi
Purjetanud koos kaaslastega Lennukil Sädemesaarelt edasi, jõudis Kalevipoeg sinna maale,
Maa-arvestus
Eesti NSV ajal oli maa-arvestus aluseks maabilansi koostamisel.
Hiiglaneitsi
Kalevipoeg saatis oma sulased ja keeletarga, kus suudaks salasõnu seletada, saarele võõrast kohta vaatama. Need kõndisid hulka maad, aga ei kohanud ei loomi ega linde. Viimaks otsustati põõsa alla puhkama heita. Teisel päeval, enne koitu, äratas magajad hiiglasuur tüdruk, kes oli tulnud kapsaaeda lehmadele lehti kitkuma. Hiiglaneitsi pani mehed põlle sisse ja kandis koju. Isa küsima, et mida tütar kapsaste vahelt leidis. Tüdruk raputas mehed põrandale ja Hiiglatark pani mehed mõistatustega proovile: Keeletark vastas, et mesilinnuke ja ei jäänud ka järgmistele mõistatustele vastamisega hätta. Hiiglatark tunnistas meeste taibukust ja saatis tütre mehed tagasi viima kohta, kust nad leiti. Mehed palusid Hiiglaneitsit neid hoopis randa viia. Tüdruk puistas mehed põllest otse laeva.
Andri Fedtšuk
Fedtšuk osales II keskkaalus (kuni 75 kg) 10. maailmameistrivõistlustel (Houston, 1999), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Adrian Diaconule (Rumeenia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja, poolraskekaalus (kuni 81 kg) 12. maailmameistrivõistlustel (Bangkok, 2003), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Aleksy Kuziemskile (Poola) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 13. maailmameistrivõistlustel (Mianyang, 2005), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Fedtšuk sai poolraskekaalus (kuni 81 kg) 35. Euroopa meistrivõistlustel (Pula, 2004) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Marijo Šivolija-Jelicale (Horvaatia).
Fedtšuk sai 15. novembril 2009 Stoptšativi külas, Kossivi rajoonis toimunud autoõnnetuses üliraskelt vigastada ja suri samal päeval Kossivi haiglas.
Karukuklane
Karukuklane (Formica lugubris) on sipelglaste sugukonda kuklase perekonda kuuluv putukas.
Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse.
Eestis võib neid leida paljudest metsatüüpidest.
Imaali oru terjer
Imaali oru terjer (iiri keeles Brocaire Uí Mháil; inglise keeles Glen of Imaal Terrier) on Iirimaalt pärinev koeratõug. Tõug on saanud nime Wicklow' mägede lääneosas asuva Imaali oru järgi.
Koer "on iseloomult rõõmsameelne, tarmukas, vastupidav, energiline, temperamentne, aktiivne ja väga tööhimuline. Ta on terjeritest rahulikem. Ta armastab väga oma perekonda ja eriti lapsi."
Roman Matkiewicz
Roman Matkiewicz (sündinud 27. veebruaril 1966 Tallinnas) on Eesti kunstnik (marinist, karikaturist ja raamatute illustreerija).
Elu ja tegevus
Roman Matkiewicz on sündinud 27. veebruaril 1966 Tallinnas. Ta on kuuendat põlve tallinlane.
1983. aastal lõpetas Tallinna Kesklinna Vene Gümnaasiumi. Lõpetas ka Tallinna Lastekunstikooli ja kunstiringiprogrammi huvikeskuses Kullo. Järgmised kümme aastat käis ta avamerejahtidel merel, osales ka ekspeditsioonidel. Tema esimene ilmunud joonistus oli ajakirja Junõi Tehnik (Юный Техник - Noor tehnik) 1976. aasta septembrinumbris. 1981. aastal avaldati ta esimene karikatuur ajakirjas Pikker.
Aastail 1984–1987 teenis aega Balti laevastikus.
1987. aastal kujundas oma esimese muuseuminäituse „Moonsund 1917“ Eesti Meremuuseumis. 1988. aastal oli jäämurdja Suur Tõll Eestisse tagasitoomise meeskonnas.
1994. aastal lõpetas Roman Matkiewicz Eesti Riikliku Kunstiinstituudi raamatugraafikuna. Osales tudengina noorte kunstnike näitustel 1989. aastal Tallinnas ja 1990. aastal Tartus. 1991. aastast alates suhtles ühisnäitustel Peterburi kunstnike rühmitusega MITJKI. 1992. aastal moodustas koos Moskva kunstniku Aleksandr Belanoviga loomingulise rühmituse MEKVA. Tollest ajast peale on koos korraldatud näitusi ja performance 'eid Tallinnas, Moskvas, Peterburis ja Leipzigis. Üks neist, “Kapten Hallhabe varuannid”, toimus ka Eesti Meremuuseumis 2001. aastal.
Töötab Eesti Meremuuseumis kunstnik-marinistina, kujundab meremuuseumi näitusi ja trükiseid. Alates 1995. aastast on kujundanud postmargisarju Eesti tuletornidest ja ajaloolistest laevadest. Temalt on ilmunud kirjutisi Eesti mereajaloost ja illustreerinud mereteemalisi raamatuid. Osaleb karikatuurivõistlustel, teeb kaastööd perioodilistele väljaannetele. Teeb koostööd kirjastuste, galeriide, disainifirmade, reklaamiagentuuride, teatrite ja filmistuudiotega. Tema töid leidub nii erakogudes kui ka asutustes.
Isiklikku
Roman Matkiewiczil on vend Jüri Matkiewicz. Nõukogude aja dokumentides oli kasutusel nimekuju "Matkevitš" ja hiljem on vahel kasutatud nimekuju "Matkievicz".
Valgesoo ohvrikivi
Valgesoo ohvrikivi on ohvrikivi Tartumaal Võnnu kihelkonna Valgesoo külas.
Pfalz-Landsberg
Pfalz-Landsberg oli Saksa-Rooma riigi osariik ümber Landsbergi Kirde-Prantsusmaal.
Pfalz-Landsberg oli Pfalz-Zweibrückeni vahejaotus aastal 1604 Johann I noorimale pojale Friedrich Kasimirile. Landsbergi tungiti ja see laastati Kolmekümneaastase sõja ajal. Aastal 1645 sai Friedrich Kasimiri järglaseks tema poeg Friedrich Ludwig. Friedrich Ludwig päris aastal 1661 Zweibrückeni hertsogkonna koos selle kohaga Riigipäeval. Pärast tema surma aastal 1681 ilma seaduslike pärijateta läks Pfalz-Landsberg Rootsi kuningatele.
Kalesninkai vald
Kalesninkai vald (leedu keeles Kalesninkų seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Šalčininkai rajooni territooriumil. Vald piirneb lõunas Valgevene territooriumiga.
Valla pindala on 104 km². 2011. aasta seisuga elas seal 2064 inimest. Valla keskus on Kalesninkai küla. Vallamaja asub aadressil Parko g. 20, vallavanem on Danuta Vilbik.
96,1 % valla elanikest on poolakad.
pisi|Balandiškėse kalmistu pisi|Purvėnai
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid
Alleni maakond (Kansas)
Alleni maakond (Allen County) on maakond Ameerika Ühendriikides Kansase osariigis.
Maakonna halduskeskus on Iola.
Ajalugu
Maakond moodustati 1855. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 13 371.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Aeg maha
Filmi režissöör ja stsenarist on Priit Pärn, kunstnikud Priit Pärn ja Miljard Kilk, helilooja Olav Ehala ja operaator Janno Põldma. Filmi tootis Tallinnfilm. Film esilinastus 20. mail 1985.
Film räägib kassist, kes kaotab aja ja satub seetõttu kummalistesse seiklustesse.
Film taastati 2007. aastal projekti "Eesti Film 100" raames.
Grigóris Kástanos
Grigóris Kástanos (kreeka keeles Γρηγόρης Κάστανος; sündinud 30. jaanuaril 1998 Paralímnis) on Küprose jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Itaalia kõrgliiga klubis Salernitana ja Küprose jalgpallikoondises.
1. kromosoom
pisi|120px|1. kromosoom '''Inimese 1. kromosoom ehk kromosoom 1''' on inimese suurim kromosoom. Nagu kõiki teisi autosoome ehk mittesugukromosoome, on inimesel ka 1. kromosoomi kaks eksemplari.
Mscisłaŭ rajoon
Mscisłaŭ rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Mahiloŭ oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1333 km². 2016. aasta seisuga elas seal 21 543 inimest.
Grigóris Kástanos
2014. aastal liitus ta Torino Juventusega. Ainsal korral on ta Juventuse meeskonnas Itaalia kõrgliigas mänginud 13. aprillil 2019 mängus SPAL-i vastu. Hooaja 2016–17 teises pooles mängis ta Juventusest laenul Itaalia kõrgliiga klubis Pescara, 2017–2018 Belgia kõrgliiga klubis Zulte Waregem, 2018–19 Itaalia tugevuselt kolmandas liigas Juventuse reservmeeskonnas, 2019–2020 Itaalia esiliigas taas Pescaras ja 2020–2021 Itaalia esiliiga klubis Frosinone. 2021. aasta augustis läks ta laenule Salernitanasse.
1. kromosoom
Inimese 1. kromosoom sisaldab umbes 249 miljonit aluspaari ehk ligikaudu 8% kogu inimese DNA-st.
2006. aastal jõuti lõpule selle kromosoomi sekveneerimisega – see oli sel ajal ühtlasi viimane veel sekveneerimata kromosoom, mille järjestuse määramiseks oli 150-l USA ja Suurbritannia teadlasel kulunud 10 aastat.
264 eKr
Aasta 264 eKr ehk ab urbe condita XD (490).
Mscisłaŭ rajoon
2009. aasta seisuga olid elanikest 90,73% valgevenelased, 7,68% venelased ja 1,59% oli teistest rahvustest. 67,6% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 30,92% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 30,2% elanikke, vene keelt aga 67,64%.
1. kromosoom
Juuni 2013 seisuga arvati, et selles kromosoomis on 4429 geeni, mille seas on ka 2056 valke-kodeerivat ja 1184 pseudogeeni. Üksiku nukleotiidi polümorfisme ehk SNP-sid on aga ligikaudu 740 000.
Selles kromosoomis paiknevate geenidega seostatakse umbes 890 haigust või haiguslikku seisundit, mille hulka kuuluvad ka kurtus, Alzheimeri tõbi, glaukoom, eesnäärme- ja rinnavähk ning porfüüria.
Rogovskoje
Rogovskoje (vene Роговское) on asundus, mis kuulub alates 1. juulist 2012 Moskva linna Troitski ringkonna koosseisu. See on Moskva edelapoolseim munitsipaalringkond ja piirneb Kaluga oblastiga.
Chevrolet Camaro
Chevrolet Camaro on Chevrolet poolt toodetav soodsamasse hinnaklassi kuuluv sportlik kaheukseline auto, mida on toodetud nii kupeena kui ka kabriolettkerega. Camaro jõudis esmakordselt müüki 29. septembril 1966. aastal ning auto loomise eesmärgiks oli pakkuda General Motorsi poolt konkurentsi Ford Mustangiile.
Rogovskoje
Varem oli tegemist külaasundusega Moskva oblasti Podolski rajoonis.
Chevrolet Camaro
Chevrolet Camaro oli tootmises aastatel 1966–2002 (1. kuni 4. põlvkond) ning taas alustati Camaro tootmist 2009. aastal (5. ja 6. põlvkond).
Rogovskoje
Rogovskoje pindala on 176 km². Selle koosseisu kuulub kokku 19 asustatud punkti.
Chevrolet Camaro
Chevrolet Camaro Cup
Chevrolet Camarodele korraldatakse juba alates 4. põlvkonnast võistlussarja Camaro Cup. See toimub ka Soomes. 2013. aastast saab võistlustel kasutada ka Ford Mustangit ja 2014. aastast ka Dodge Challengeri. Võistlusautosid nimetatakse V8 Thunder Car'ideks. 5. põlvkonna Camaro baasil tehtud Cup-versioon kaalub vaid 1215 kg (võimsam 1265 kg) ja kasutab 5,7-liitrist 430-hobujõulist või 455-hobujõulist V8-mootorit. Sellise mootoriga auto kütusekuluks on 60 liitrit sajale kilomeetrile. Mõlema mootori pöördemoment on üle 600 nm. Käigukastina kasutatakse 4-käigulist automaati. Esisillas kasutab Camaro Wilwoodi kuue kolviga pidurisadulaid ja AP Racingu ventileeritud pidurikettaid. Reeglite järgi ei tohi auto eesmine splitter olla madalamal kui 38 mm.
Rille Pullerits
Rille Pullerits (aastani 1993 Rille Käärik, sündinud 20. juulil 1969 Tartus) on eesti arstiteadlane ja reumatoloog.
Chevrolet Camaro
Chevrolet Camaro Cup
Iga Camaro Cupi võistlus kestab umbes 20 minutit. Hooaja jooksul saab sama autoga osaleda kaks juhti. Auto ei pea olema enda oma, seda saab ka sarja promootori käest rentida.
Rille Pullerits
Elulugu
Rille Pullerits on talupidaja tütar ja Teet Pulleritsu abikaasa.
Lõpetas 1987 Tabivere Keskkooli, 1993 TÜ arstiteaduskonna, 2005 doktorantuuri Göteborgi Ülikoolis, meditsiinidoktor (2005, Göteborgi Ülikool), väitekiri "The inflammatory and immunogenic properties of the receptor for advanced glycation end products and its ligand, high mobility group box chromosomal protein 1" (Göteborg, 2005). Oli 1993–98 TÜ intern, aastast 2005 Göteborgis Sahlgrenska Ülikoolihaigla arst.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: reumatoloogia. Uurinud peamiselt põletikku tekitava tsütokiini HMGB1 ja tema vaba retseptori SRAGE immunogeenseid omadusi ja rolli kroonilise liigesepõletiku tekkes. Pidanud ettekandeid erialakongressidel. Rootsi Arstide Seltsi (aastast 2002) ja Göteborgi Arstide Seltsi (aastast 2004) liige. Rootsi Arstide Seltsi auhind (2001), Skandinaavia Reumatoloogia Kongressi auhind (2003). 10 teadustrükist.
Kabelipärg
pisi|[[Cluny kloostrikirik|Cluny III kirik viiest kabelist koosneva kabelipärjaga]] pisi|Kooriümbriskäik ja sellesse avanevad väikesed kabelid. Sant'Antimo kloostrikirik [[Toscana|Toscanas]] pisi|[[Kölni toomkiriku põhiplaan. Paremal koor kooriümbriskäigu ja kabelipärjaga]] pisi|[[Bützow' kiriku põhiplaan. Paremal on näha kooriümbriskäiguga ühtseks võlvistikuks kujundatud kolme kabelipärjakabelit]] Kabelipärg, ka kabelitepärg, on kiriku kooriruumi või kooriümbriskäiku ümbritsev väikeste kabelite rida, tavaliselt sümmeetrilise paigutusega. Esineb romaani ja gooti arhitektuuris, esialgu palverännukirikutes, hiljem linnade suurtes katedraalides.
Ajalugu
Vanimad näited kabelipärjast esinevad Prantsusmaa romaani kloostri- ja palverännukirikutes 9.–12. sajandini, eriti just nendes, mis jäid Jaakobiteele. Seal varakult kujunenud kooriümbriskäigu funktsiooniks oli suunata arvukad palverändurid rüselemise vältimiseks ühest löövist sisenedes liikuma ümber kooriruumi, kus nad võisid pühakute kujudele ja reliikviatele austust avaldada, et siis teise külglöövi kaudu väljuda. Kirikute ehituses kujunes tava paigutada iga pühaku altar eraldi ühte kooriümbriskäiku avanevasse poolringikujulisse ruumi, mis ühtekokku moodustasid kabelipärja. Romaani kabelitepärg esineb suurematest romaani kirikutest näiteks Tournusi St.-Philiberti kloostrikirikus, Neversi St-Etienne'i kloostrikirikus, Conquesi Sainte-Foy kloostrikirikus ja mujal.
Kabelite arv sõltus koorilõpmiku suurusest, tavalisim oli kolm kabelit, mis võisid olla nelinurksed või poolümara põhiplaaniga, gootikas ka hulknurksed. Iga kabel oli ühest või mitmest aknast valgustatud. Romaani kirikutes olid kabelid poolümara kuppellaega kaetud, mis mõnikord oli ka silindervõlviga pikendatud. Gootikas oli laeks enamasti osaline ristroidvõlv. Kui romaani kirikutes olid kabelid paigutatud selgesti eristavate vahedaga ja nad olid kooriümbriskäigust madalamad, siis 12. ja 13. sajandi gooti katedraalides püüti kabelipärg võimalikult ühtselt ja harmooniliselt siduda muu kirikuruumiga. Saksa tellisgootikas võis kabelite võlvistik minna vahetult üle kooriümbriskäigu võlvistikuks, nii et nad moodustasid ühe sopilise ruumi, nagu see on näiteks Riia Peetri kirikus. Kabelipärg taandub täiesti renessanssarhitektuuris ja ei esine hilisemates arhitektuuriepohhides.
Gustav Talts (linnapea)
Gustav Talts (29. jaanuar 1887 Veski talu, Saarde kihelkond, Pärnumaa – 5. oktoober 1941 Sverdlovski oblast, NSV Liit) oli Eesti jurist ja Viljandi linnapea aastatel 1918–1919.
Gustav Talts õppis Tartu ülikooli õigusteaduskonnas ning lõpetas õigusteaduse õpingud 1913. aastal Harkovi ülikoolis 1. järgu diplomiga. Ta tegutses 1915. aastast Viljandis advokaadina. Gustav Taltsi onupoeg, Gustav Talts tegutses samuti notarina Viljandis.
1917. aastal nimetati ta Venemaa Ajutise Valitsuse volitustega Autonoomse Eestimaa kubermangu Viljandi maakonna komissariks ning natukese aja pärast Viljandi linnapeaks. Gustav Talts luges 1918. aasta 24. veebruaril maakohtu hoone rõdul ette "Manifesti Eestimaa rahvastele". Gustav Talts oli pärast Nõukogude okupatsiooni ja Saksa okupatsiooni teist korda Viljandi linnapea aastatel 1918–1919. Vabadussõja ajal juhtis ta Viljandis formeeritavate väeosade varustamist.
1920. aastast oli ta rahukohtunik Viljandis ja alates 18.08.1921 nimetati Viljandi-Pärnu Rahukogu alaliseks liikmeks. Gustav Talts töötas hiljem Viljandis vandeadvokaadina ning oli ka Kaitseliidu Sakala maleva jurist. Gustav Talts oli ka Teatriselts "Ugala" esimees ning laulu- ja mänguselts Koit juhatuse liige. Ühe aasta töötas ta ajalehe "Viljandi Postimees" vastutava toimetajana ja hiljem ajalehe "Viljandi Uudised" peatoimetajana.
Hiiglatark
Hiiglatark, ka Hiiglataat on müütiline tegelane rahvuseeposes "Kalevipoeg".
Purjetanud koos kaaslastega Lennukil Sädemesaarelt edasi, jõudis Kalevipoeg sinna maale, Kalevipoeg saatis oma sulased ja keeletarga, kus suudaks salasõnu seletada, saarele võõrast kohta vaatama. Need kõndisid hulka maad, aga ei kohanud kedagi. Otsustati ööseks puhkama heita. Teisel päeval, enne koitu, äratas magajad hiiglasuur tüdruk, kes oli tulnud kapsaaeda lehmadele lehti kitkuma. Hiiglaneitsi pani mehed põlle sisse ja kandis koju. Isa küsima, et mida tütar kapsaste vahelt leidis. Tüdruk raputas mehed põrandale ja Hiiglatark pani mehed mõistatustega proovile: Keeletark vastas, et mesilinnuke. Siis küsis Hiiglatark: Keeletark vastu, et vikerkaar. Hiiglatark tunnistas meeste taibukust ja saatis tütre mehed tagasi viima kohta, kus ta nad leidis.
Palukuklane
Palukuklane (Formica polyctena) on sipelglaste sugukonda kuklase perekonda kuuluv putukas.
Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse.
Eestis võib neid leida paljudest metsatüüpidest.
Deniss Tjapkin
Deniss Tjapkin (sündinud 30. jaanuaril 1990 Kohtla-Järvel) on Eesti jalgpallur (kaitsja). Ta mängib Eesti Esiliiga B klubis FC Tallinn.
Nõmme Kalju FC
27. veebruaril 2017 sõlmis Tjapkin Kaljuga kolmeaastase lepingu.
Koondisekarjäär
A-koondise debüüdi tegi Tjapkin 19. novembril 2017 sõpruskohtumises Fidži vastu. Samas mängus tegid oma debüüdi veel Marek Kaljumäe, Mark Oliver Roosnupp, Sören Kaldma ja Joseph Saliste.
Koondis
''Uuendatud seisuga 26. november 2017''
Valitsusasutiste tegevus
"Valitsusasutiste tegevus" oli Eestis 1930. aastail väljaantud ametlik väljaanne.
See sisaldab Vabariigi Presidendi Kantselei, Riigikantselei, Riigikontrolli, ministeeriumide ja riiklike ettevõtete iga-aastasi tegevusaruandeid.