cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suursoo küla
Kohavalik
Ühtlasi kogujakraavide asendi määramisega valmistati ka 1929. aastal soo planeerimiskava. Selle juures asuti seisukohale, et iga talu peaks olema vähemalt nii palju mineraalmaad, kui see on tarvilik hoonete, õueala, viljapuuaia, karja-, kana- ja seajooksuaedade asutamiseks. Selle nõude rahuldamisel kujunes mineraalmaa asendi tõttu vajalikuks suurem osa asutatavatest kohtadest koondada soo lõunapoolsesse ossa, olgugi et selle tõttu mõned kohad tuli planeerida kahes tükis. Kokku planeeriti 25 kohatalu, keskmise suurusega 22 ha, kaks väiketalu, kaks käsitööliste talu, üks pood ja üks turbalõikaja koht. (Vaino Napp - vestlus 30.11.2011)
Maaharimine ja teedevõrgustik
1930. aasta suvel tehti detailkuivendustöid 70 hektaril. Sama suve teisel poolel hangiti traktor koos sooharimisriistadega. Künti ja valmistati ette umbes 30 ha maad. 1931 aasta kevadel tehti soomaale esimesed segatis külvid, mis külvati keltsale, haruldaselt halva, külma kevade tõttu kujunes saak alla keskmise. Kuna taimekasvatus madalsoos oli tol ajal veel vähe proovitud osutus huvi suureks. Kohal käisid põllumajandustegelased ja teadlased. Taimekasvatus soomaadel oli seotud riskiga, külm näpistas kartulipealseid ja õunapuude õisi. Vaja oli ka erinevaid mineraalväetisi. Vaatamata kõigele asi õnnestus 1933. aastal. Teraviljad, eriti rukis, andsid saagi, mida polnud sealmail nähtud. Vili läks kohe müügiks ja hoolsamad mehed said riigivõlga maksta (Toomtalu 1998).
1930. aasta kevadel alustati asunduses ka sisemise teevõrgu loomist ja selle ühendamist Pikavere–Aruvalla maanteega. 1931. aastal ehitatud teega loodi otseühendus Aruküla jaama ja Jüri–Raasiku maanteega. Üle soo viis Tallinnasse talitee. Seda kasutati hoolega.
Suursoo asundamine
Hoonete ehitamist alustati 1931 aasta kevadel kohapeal valmistatud tsementbetoonkividest, töötas ka saekaater. Eluruumid vooderdati telliskividega. Peamiselt ühise katuse all nurk ehitisena valminud talu oli 55 m² põrandapinnaga elumaja ning 125 m² suurune laut, sahvri, aida, juurviljahoidla ja piimaruumiga. Kõik ruumid moodustavad ühe hoone põrandapinnaga 226,5 m². Esimesed 10 hoonet valmisid 1931. aastal. 1932. aastaks valmis veel 13 hoonet. Viimaste talude ehitamine algas 1933. aastal.
Maasaajate valik
Sooasuniku tööpõld oli hulga vastutusrikkam ja murerohkem hariliku taluniku omast ja see asjaolu põhjustas soomaa saajate valikuks nõuded, mis olid tavaliselt kõrgema kvalifikatsiooniga. Maasaaja pidi peale töövõimelise perekonna omama väikest kapitali. Asunik pidi ka individuaalselt tugev olema: ettevõtlik, kokkuhoidlik, laia silmaringiga, vajalik oli vähesega läbisaamisoskus, tähtis oli talumajandamise ja soohariduse tundmine, need oli omadused, mis pidid tagama sooasuniku püsimajäämise ja tema majapidamise jõudsa arenemise. Pikavere Suursoo näidisasunduskülla soovis elama tulla sada soovijat, neist neljal oli põllumajanduslik eriharidus, kes said ka omale kohe maa (Napp 2010).
Asundustalu hind
Maareform kandis Pätsi ajal juba väga olulisel määral just poliitilisi propagandistlikke eesmärke. Riiklikku asunikutalude loomise poliitikat saatis riigi abi vorm -pakuti pikaajalisi laene hoonete ehitamiseks ja inventari soetamiseks. Asunikust sai näiliselt peremees, justkui võrdväärne teiste põlisperemeeste kõrval, kuid tema vara ei kuulunudkaugeltki mitte talle, vaid pangale. Arvesse võttes keskmiselt 18 ha suuruse asundustalu maa hinda ning ala kuivendamist, juurimist ja poole maa külviks ettevalmistamist, esimese väetise muretsemist ning vajalike hoonete püstitamist, oli riik asunduskapitalist majapidamisse investeerinud 6660 krooni. Esimesel aastal pidi asunik sellest tasuma 10%. Ülejäänu jäi 50 aasta jooksul tasutavaks võlaks. Alates kuuendast aastast tuli maksta 3% intressi ja 0,5% asundusameti administratsiooni ülalpidamiskuludeks ning vastav protsent asunduskapitalist talusse investeeritud summast. Keskmiselt oli asunike maksukoormus igal aastal kokku 233,55 krooni. Ühe keskmise suurusega (18 ha) ülesharitud maapinna ülesharimiskulud hektari kohta olid 95,87 kr. Elu- ja majapidamisruumide hoonetega krundi hind oli 5722 kr.
Suursoo valimine
1934. aasta 15. augustil käis külas riigivanem Konstantin Päts, kes vaatas tehtud tööd ise üle.
1936. aastal lõpetati küla väljaehitamine. Ehitati 33 maja koos kõrvalhoonetega, sealhulgas rahvamaja, turbalõikaja koht, sepa talu, puusepa talu, sadulsepa talu ja kauplus. 1936. aasta 19. juulil toimus rahvamajas pidulik avamine. Hiljem jätkus ka aega suure töö tegemise kõrvalt edendada kultuuri, toimusid peod Rahvamajas, käidi koos näiteringis, perenaiste käsitöö- ja kokandusringis. Suursoo küla kuulus Harju-Jaani kihelkonda Peningi valda. Pikavere mõisa maadel. 22. juuni. 1917. aastal määras Peningi vallavanem külakubjasteks järgmised isikud: Salu küla – Anton Kits; Urvaste küla – Hindrek Leokene ja Seli küla – Jaan Kukk. Suursoo küla nimekirjas märgitud ei ole. 1939. aasta 14. märtsil andis Peningi vallavolikogule on esitatud seisukoha võtmiseks „Koha – ja katastriüksuste nimede korraldamise seadus“ mille järgi tulevad vallas asuvate külade nimed muutmisele ja samuti tuleks ümber nimetada ka asundused küladeks. Vallavolikogu peab vajalikuks Suursoo asundus muuta Suursoo külaks. Üheteistkümnest majapidamisest koosnenud Seli küla liideti Suursoo külaga. Lõhenemine toimus vägivaldselt 1970. aastal, mil Pikavere külanõukogus asunud kolhoos liideti Vaida sovhoosiga, mis asus Sommerlingi külanõukogus. Loomulikult liideti ka kõnealused külad uue külanõukoguga. Sommerlingi külanõukogu piir toodi Pikavere keskuse külje alla. Rahvas jäi läheduse ja traditsioonide jõul Pikaverre. Vaid külanõukogusse käidi Lehmja mõisas. Taasiseseisvunud Eesti Vabariik samastas külanõukogu piiri valla piiriga (Neljandik 2008).
Paraspõllu LKA
Paraspõllu soo asub Rae (Suursoo küla) ja Raasiku valla piiril. See on ulatusliku Peningi turbaraba kagusopp, mis piki Käpa ehk Silmsi oja kiiluna ümbritsevate moreenseljandike vahele sirutub. Soo põhjapiir on küllaltki tinglik. Ka rahvasuus ei ole tehtud Paraspõllu ja Peningi sool kindlat vahet.
Kasvukohatüüpidest on valdav madalsoo. Vähemal määral esineb puisraba, lodumetsa, lammisood ja allikasood. Siirdesood esineb vaid laiguti massiivi lääneosas. Loogana kulgev oja poolitab soo kaheks eriilmeliseks osaks.
Paraspõllu looduskaitseala hõlmab 476 ha. Paraspõllu nime sai kaitseala soo keskel asuva samanimelise talu järgi.
Kõige suurem haruldus, mis sealt 1993. aastal leiti, oli püsiksannikas (Swertia perennis) – I kategooria kaitsealune liik. Paar aastat hiljem leiti ka alpi võipätakas (Pinguicula alpina). Samuti kasvab seal suhteliselt haruldane II kategooria kaitsealune liik koldjas selginell (Selaginella selaginoides). Seal kasvab ka eesti soojumikas (Saussurea alpina esthonica).
Reima/Suursoo (ka Karla) kadakas
pisi|upright=0.8|[[Reima kadakas (ka Suursoo või Karla kadakas)]] Rae vald on kohalikul tasandil looduskaitse alla võtnud Suursoo külas kasvava kadaka (Keskkonnaregistri kood KLO5000017). Kohaliku kaitse alla võeti puu Suursoo kadaka nime all. Puu kaitsevööndi suuruseks määrati 9 meetrit. Lähemal kui 9 meetrit on keelatud igasugune majandustegevus, sh loodusvarade kasutamine, maavara kaevandamine, uute ehitiste püstitamine, sõiduki või maastikusõidukiga sõitmine, telkimine ja lõkketegemine. Samuti ei ole lubatud puu kaitsmise huvides rahvaürituste korraldamine selleks ette valmistamata ja kaitseala valitseja poolt tähistamata kohas. Keelatud tegevuste loetelus on veel uuendusraie tegemine, uute maaparandussüsteemide rajamine, taimekaitsevahendite ja väetiste kasutamine.
Kohalike seas liigub legend, et Suursoo kadaka all on Põhjasõja ajal jalgu puhanud Rootsi kuningas Karl XII koos oma sõjaväega. Kadaka kõrvalt läks mööda Põhjasõja-aegne tee Tallinna. Hiljem on selgunud, et Karl XII legend on seotud hoopis Suursoo külas paikneva Jõepere künnapuuga (rahvasuus Jõepere jalakas).
Aleksander Resev
Aleksander Resev (vene keeles Александр Иоганесович Резев; 23. jaanuar 1905 Gattšina, Peterburi kubermang – 24. oktoober 1970 Tallinn) oli Eesti NSV riigiametnik, Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadi rahvakomissar ja Eesti NSV siseminister, miilitsakindralmajor (1945).
Poliitiline tegevus
Aleksander Resev osales poliitilises liikumises juba noorukina, kui astus 16-aastaselt 1921. aastal Narvas Üleeestilisse Noorproletaarlaste Ühingusse. Pärast kommunistliku suunitlusega liikumise keelamist moodustati Narvas spordiselts Noored Sõudjad, mille raames jätkati poliitilist tegevust, selle keelatud kommunistliku suunitlusega poliitilise tegevuse eest ka vahistati 1921. aasta sügisel ja viibis paar kuud vahi all eeluurimisel.
1922. aastal astus Aleksander Resev sotsialistliku suunitlusega, Kommunistliku Internatsionaali toetanud Eesti Iseseiseva Tööliste Parteisse ja ka Narva Kiutööliste Ametiühingusse.
1922. aasta suvel kolis Aleksander Resev Tallinna, kus asus tööle saapavabrikus Estoking, kuid juba sama aasta septembris kutsuti ta tööle töölisajalehtede talitusse, mis asus Tallinnas Tööliste Keldris.
Töölisajalehtede talituses töötamise ajal astus Aleksander Resev Eestimaa Kommunistlikku Noorsooühingusse.
1923. aastal valiti Aleksander Resev Tallinna Metallitööliste Ametiühingu sekretäriks ja sama aasta juunikuus astus ta illegaalse Eestimaa Kommunistliku Partei liikmeks.
Kuna kommunistlike organisatsioonide tegevus oli Eestis keelustatud Vabadussõja ajast 1918. aasta detsembrist, siis kasutas kommunistlik partei ära Eestis legaalselt tegutsevaid sotsialistliku suunitlusega parteisid ning Aleksander Resev astus ka Eestimaa Iseseisvasse Sotsialistlikku Tööliste Parteisse (Eestimaa Töörahva Parteisse) ning oli valitud EISTP Keskkomitee liikmeks, juhtides EISTP KK ja Üleeestimaalise Ametiühingute Kesknõukogu noortekomisjonide liige ning ENKÜ Tallinna Komitee liige ja komitee esindajana ka illegaalse EKP Tallinna Komitee liige.
1924. aastal jaanuaris peeti Aleksander Resev kinni koos riigipöördekatse ettevalmistajatega. 10.–27. novembril 1924 toimunud 149 protsessil mõisteti ta süüdi ja talle määrati karistuseks 15 aastat sunnitööd. Karistuse kandmisest vabastati Aleksander Resev 1938. aasta amnestiaseaduse alusel.
Pärast vabanemist asus Aleksander Resev tööle Tallinna Ühisesse Haigekassasse, pärast mida teenis ajateenistusaja Eesti kaitseväes, kust ta demobiliseeriti 1940. aastal ning jätkas tegevust Tallinna Ühises Haigekassas,
1940. aasta juunipööre
Aleksander Resev võttis osa 1940. aasta juunipöördest, Tallinnas Vabaduse väljakul toimunud nõukogudemeelsest miitingust ning määrati 1940. aasta juunis Töölisühingute Keskliidu sekretäriks. Koos Edgar Petree, Karl Leesikuga ja kahe tundmatu mehega ta võttis maha Pika Hermanni tipust Eesti lipu 21. juunil 1940.Vasakult esimene Boriss Pšenitšnikov,pilt on tegelikult1940.a juulist. Juulis 1940. määrati Aleksander Resev EKP Keskkomitee organiseerimis- ja instrueerimisosakonna juhatajaks. Ta oli ka Eesti NSV Ülemnõukogu I ja II koosseisu saadik.
1941. aasta veebruaris toimunud EK(b)P IV kongressil valiti Aleksander Resev EK(b)P Keskkomitee liikmeks, Teise maailmasõja alguses evakueerus Aleksander Resev koos nõukogude vägedega NSV Liitu.
Eesti NSV siseministrina
1944. aasta 20. mail, asudes veel NSV Liidu territooriumil, määrati Aleksander Resev Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadi rahvakomissariks. Pärast 1946. aastal Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadi ümbernimetamist Eesti NSV Siseministeeriumiks oli Aleksander Resev ka Eesti NSV siseminister kuni 27. veebruarini 1951.
Pärast siseministriks nimetamist jätkas A. Resev oma poolelijäänud haridusteed ja lõpetas 1949. aastal Tallinnas Tallinna Töölisnoorte Keskkooli.
Märtsiküüditamine
Olles 1949. aastal siseminister, kuulus ta NSV Liidu parteijuhtkonna poolt elluviidava inimsusvastase kuriteo – märtsiküüditamisoperatsiooni juhtgruppi. Pärast küüditamisoperatsiooni "edukat" läbiviimist autasustas NSV Liidu juhtkond Aleksander Resevit 24. augustil 1949 Punalipu ordeniga.
Kokku oli Eesti Represseeritute Registri Büroo andmeil märtsiküüditamise ohvreid 32 536, kellest Siberisse saadeti 19 küüdirongiga 20 072 inimest. On teada 10 331 inimest, keda ei küüditatud, kuid kes jäid lindpriideks. Paljud neist saadeti tabamisel ikkagi Siberisse või vangistati.
Langus ja surm
Aastatel 1952–1953 viibis Aleksander Resev Moskvas NSV Liidu Siseministeeriumi Juhtiva Kaadri Kõrgemas Koolis, pärast seda määrati ta Eesti NSV Siseministeeriumi Tallinna Miilitsavalitsuse ülemaks.
1954. aastal saadeti Aleksander Resev siseministeeriumist tervislikel põhjustel pensionile ning aastatel 1954–1959 töötas Aleksander Resev Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe vastuvõtuosakonna juhatajana.
Aastatel 1959–1970 oli Aleksander Resev EKP KK Partei Ajaloo Instituudi Teadusliku Nõukogu liige.
Aleksander Resev suri 24. oktoobril 1970.
Impordikvoot
Impordikvoot on koguseline piirang imporditavale tootele. Piirang jõustatakse tavaliselt impordi litsentside andmisega teatud firmadele või indiviididele. Impordi kvoot tõstab imporditava toote hinda. Impordi litsentsi omanike poolt teenitud kasum on tuntud kui kvoodi-rent.
Maardu tänavate loend
''Siin loetletakse Maardu tänavaid ja teid. Sulgudes on tänava pikkus ja teeregistri kood.''
Plužine vald
Plužine vald on 1. järgu haldusüksus Montenegros.
Ämari lennuväli
Ämari lennuväli on sõjaväelennuväli Lääne-Harju vallas.
Oktoobris 2000 lisandus Ämari lennubaasile radarjaam. Eesti Õhuseirekeskus(!?) (õhuruumi jälgimiskeskus) Ämaris lülitus kohe Balti riikide õhuruumi jälgivasse seirevõrku BALTNET ning aprillis 2004 ka NATO riikide õhuruumi kaitsevõrku NATINEADS (NATO Integrated Extended Air Defence System); viimane hõlmab peale radarite ka õhuruumi kaitset ja juhtimiskeskusi.
Juulis 2004 avati Ämari lennubaasis monument kõigile Eesti eest langenud lennuväelastele (Kalju Reiteli skulptuur "Viimane lend").
2010. aastaks rekonstrueeriti Ämari kõvakattega lennuväli, mis sai NATO nõudeid arvestava 2750 m pikkuse maandumisraja, et vajaduse korral Eesti pinnalt sõjaväelisi õhuturbeoperatsioone teostada.
Ajalugu
15. mail 1940 allkirjastati Moskvas Sõjaväeline kokkulepe Eesti Vabariigi ja NSV Liidu vahel. Lepingus oli 23 artiklit ja 45 punktist koosnenud lisa. Sellega otsustati ka praegu Lääne-Harju valda jääva Ämari mõisa tulevik. Ämarisse kavandati Suurküla lennuvälja, kokku 240 hektarile. Kõik maa-alad tuli Punaarmeele üle anda 1. juuniks 1940.
Katadroomne ränne
Katadroomne ränne on loomade ränne jõge pidi allavoolu merre. Terminit kasutatakse peamiselt siirdekalade puhul.
Ämari lennuväli
Suurküla lennuväli
Ämaril asuva sõjaväelennuvälja väljaehitamist jätkati 1945. aastal; NSV Liidu Kaitseministeerium rajas sinna Balti laevastiku mereväe varulennuvälja, kus hakkasid baseeruma 69. kaugmaa luurelennupolgu amfiibsed vesilennukid Catalina PBY-5A ja saate-hävituslennukid Jak-9P. Ämaris asunud üksuste põhilennuväljaks muutus see 1952. aastal. Nõukogude okupatsiooni ajal oli see tuntud eeskätt Suurküla lennuvälja (vene keeles аэродром Сууркюль, aerodrom Suurkjul) nime all, Vene sõjaväelaste hulgas levinult ka kui Sirgulii.
Katadroomne ränne
Katadroomne ränne (meres sigimine, magevees toitumine) esineb näiteks angerjal.
Ämari lennuväli
Suurküla lennuväli
Ulatuslikum lennuvälja laiendamine algas 1956. aastal, kui rajati 2450 m pikkune lennurada. 20. sajandi viimasel veerandil hakkas Ämari lennuvälja baasina kasutama NSV Liidu mereväe Balti laevastiku pommituslennuvägi. Algul baseerusid lennuväljal reaktiivhävituslennukid MiG-15, MiG-17, hiljem ka MiG-21, MiG-27 (1979–1984) ning keskmaa pommitus- ja ründelennukid Su-24, ajuti ka transpordilennukid An-12 ja An-26. (NSV Liidu 321. hävitus-pommituslennuväe polk, sõjaväeosa nr 21180 loodi 1977. aastal). Ämari õhutõrjelennuväepolgu kütuse vaheladu asus Vasalemmas, laod Valkses ning raadiomajakad Karilepal ja Maerus (Leholas).
pisi|Ämari lennuväli
Changchun
Changchun (Chángchūn 'igavene kevad'; haldusüksusena 长春市 Changchun Shi) on Jilini provintsi pealinn Kirde-Hiinas.
Ajalugu
Changchun oli ainult väike kaubanduskeskus Mandžuurias, kuid 1900. aastate alguses hakkas see kiiresti arenema Jaapani Lõuna-Mandžuuria raudtee ja Venemaa põhjaraudtee sõlmpunktina.
1932. aastal sai Changchunist Mandžukuo nukuvalitsuse pealinn. Teises maailmasõjas sai Changchun kõvasti kannatada. Nõukogude Liidu väed vallutasid linna 1945 ja rüüstasid selle.
Kuomintang vallutas linna 1946. aastal, kuid ei suutnud seda oma käes hoida. Hiina rahva vabastusarmeel õnnestus saada Changchun enda valdusse viiekuulise piiramisrõnga järel. Selle tulemusel puhkes linnas näljahäda, mille tagajärjel sai surma 100 000–300 000 inimest.
Changchunis on toimunud 2006. ja 2007. aastal murdmaasuusatamise maailmakarikavõistluste etapid. Seal peeti 2007. aastal VI Aasia talimängud.
Wyoming
pisi|Loomade elu talvises Wyomingis (National Elk Refuge 2021) Wyoming [uai'ouming] on Ameerika Ühendriikide osariik 1890. aastast. Wyoming piirneb põhjas Montana, idas Lõuna-Dakota ja Nebraska, lõunas Colorado, edelas Utah' ning läänes Idaho osariigiga.
Wyomingi osariik on ristkülikukujuline, ulatus läänest itta on 603 km ja põhjast lõunasse 444 km. Wyoming on väikseima elanike arvuga osariik.
Loodus
Osariigis asub osa Kaljumäestikust. Osariigi kõrgeim tipp on 4207 meetrini ulatuv Gannetti mägi. Põhjaosas asuvad Bighorni mäed.
Duaalne majandus
Duaalne majandus on majanduse jagunemine kaheks väga erineva arengutasemega sektoriks. Üks rahvusvaheliselt konkurentsivõimeline, eksportiv sektor ja teine kodumaisele turule orienteeritud rahvusvaheliselt konkurentsivõimetu sektor.
Wyoming
Loodus
Suuremad jõed on Yellowstone'i jõgi, Powderi jõgi, Green River, Snake'i jõgi ja Põhja-Platte'i jõgi.
Duaalne majandus
Duaalses majanduses on duaalne tööjõuturg, mis väljendub erineva hariduse ja oskustega tööjõu koondumist suletud tööjõuturu segmentidesse.
Wyoming
Loodus
Wyomingi kliima on väga kuiv, mistõttu on seal väga raske põllumajandust arendada.
Haldusjaotus
thumb|Wyomingi osariigi maakonnad Osariik jaguneb halduslikult 23 maakonnaks:
Rahvastik
Wyoming on kõige väiksema rahvaarvuga USA osariik, seal elas 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 563 626 inimest.
Ajalugu
10. detsembril 1869 sai Wyomingist esimene USA osariik (toona küll veel territoorium), kus naised said hääleõiguse. 1924. aastal valiti osariigi kuberneriks Nellie Taylor Ross, kellest sai USA esimene naissoost kuberner.
Vaatamisväärsused
Suuremad vaatamisväärsused on Yellowstone'i rahvuspark ja Devils Tower.
Macintosh
thumb|iMac Macintosh (uuemad mudelid kannavad nime Mac) on personaalarvuti mark, mida toodab Apple.
Esimene Macintosh, Macintosh 128K, tuli müüki 24. jaanuaril 1984 ja see oli esimene majanduslikult edukas laiatarbearvuti, millel oli hiir ja graafiline kasutajaliides.
Idee tavakasutajale mõeldud personaalarvutist tekkis 1970 aastate lõpus. 1979. aastal asutati Apple'is selle arendusmeeskond. Inglise keeles tähendab sõna apple õuna, aga töörühma juhi Jef Raskini lemmikõunasort oli McIntosh. Selle järgi saigi personaalarvuti nime. Kuna nimi sarnanes kõlalt väga helitehnikatootja McIntosh Laboratory nimega, pidi Apple'i juht Steve Jobs sellelt ostma nime kasutamise õiguse.
Esimesel turustatud mudelil oli hulk puudusi. Tal oli vähe mälu isegi teiste sama aja arvutitega võrreldes, ainult 128 kB, ja seda polnud lihtne laiendada. Kõvaketast polnud ja seda ei saanud ka kergesti lisada. 1985. aasta oktoobris suurendas Apple Maci mälu 512 kB-ni ja pakkus ka ülejäänud arvutite mälu suurendamist.
10. jaanuaril 1986 tuli müügile Macintosh Plus, millel oli 1 MB RAM ja seda sai kergesti laiendada 4 MB-ni, ning SCSI paralleelliides, mis võimaldas kuni 7 lisaseadet, mille hulgas võisid olla näiteks kõvaketas ja skanner. Flopiketta mahtu oli suurendatud 800 kB-ni. Macintosh Plus oli suure müügieduga ja seda toodeti muutmata kujul kuni 15. oktoobrini 1990 ehk 4 aastat ja 10 kuud.
Esimene mudel saavutas suure populaarsuse ja turuosa, kuid kaotas selle 1990-ndatel, kui arvutiturul hakkas domineerima Microsoft.
Macintoshi arvutid kasutavad macOSi operatsioonisüsteemi, mille uusim versioon on macOS Sierra (10.12). Alates 2003. aastast on uued versioonid välja tulnud üle aasta. Viimased 8 versiooni on kandnud kaslaste nimesid ja alates 2013. aastast kannavad need California kohanimesid.
21. sajandil toodetakse tootesarju iMac, iBook, Power Macintosh, PowerBook, MacBook, MacBook Pro ja MacBook Air.
Maailma Kaubandusorganisatsioon
pisi|400px|Maailma Kaubandusorganisatsiooni liikmesriigid (tume- ja heleroheline) ning vaatlejaliikmed (sinine) Maailma Kaubandusorganisatsioon (inglise keeles World Trade Organization, WTO) on rahvusvaheline organisatsioon, mis reguleerib riikide omavahelist kaubandust.
Maailma Kaubandusorganisatsioon loodi 1995. aastal Üldise Tolli- ja Kaubanduskokkuleppega (General Agreement on Tariffs and Trade, GATT) ühinenud riikide baasil.
Maailma Kaubandusorganisatsioonil on 164 liikmesriiki ja 23 vaatlejaliiget, kellest enamik taotleb liikmestaatust. Vastavalt põhikirjale peavad vaatlejaliikmed (ainsa erandina Vatikan) 5 aasta jooksul vaatlejaliikmeks saamisest alustama liitumisläbirääkimisi.
Maailma Kaubandusorganisatsiooni kõrgeim organ on ministrite konverents, mis koguneb üle aasta. Organisatsioonil on ka üldnõukogu, mis rakendab konverentsil vastu võetud põhimõtteid ja vastutab igapäevase haldamise eest, ning peadirektor, kelle määrab ametisse konverents.
Maailma Kaubandusorganisatsiooni peadirektor on alates 2021. aasta märtsist Ngozi Okonjo-Iweala. 2013. aasta septembrist 2020, aasta augustini oli peadirektor Roberto Azevêdo. Organisatsiooni peakorter asub Šveitsis Genfis.
Põhimõtteliselt on kõigi otsuste vastuvõtmisel igal riigil võrdselt 1 hääl. Tegelikult ei ole niisuguseid hääletusi veel kunagi toimunud. Otsuste tegemisel on alati jõutud konsensusele. Selle puuduseks on väga suur otsustamiseks kulunud aeg. Otsused kipuvad olema ka nii üldsõnalised, et neid on võimalik mitmeti tõlgendada.
Suurima majandusega riik, mis ei kuulu Maailma Kaubandusorganisatsiooni, on Iraan.
Maailma Kaubandusorganisatsiooni ametlik hoiuraamatukogu Eestis on Eesti Rahvusraamatukogu.
Tuderluga
thumb|Õitsev tuderluga Tuderluga (Juncus gerardii) on loaliste sugukonda loa perekonda kuuluv rohttaim.
Alamliigid ja levila
2002. aastal eristati tuderloal kolm alamliiki:
Tuderluga eelistab kasvada soolasel pinnasel, näiteks rannaniitudel ja soolakutel. Eestis on tuderluga sage.
Välimus ja paljunemine
Tuderluga kasvab 10–30 cm kõrgeks. Taime vars on püstine ja ruljas. Kattelehti on 6 ja need on mustjaspruunid. Tolmukaid on samuti 6 ja need on lühikesed. Kõige alumine kandeleht on lühem kui õisik.
Vili on munajas või piklik kupar, värvilt tumepruun, enamasti õiekattelehtede pikkune. Seemned on 0,6 mm pikad.
Taim võib levida tuule abil nagu kõik teisedki load. Lisaks sellele võivad taime nutid loomade karvkattesse kinni jääda ja loomad võivad neid sel moel levitada.
Liivimaa ordu maamarssalite loend
Liivimaa ordu maamarssalite loend loetleb teadaolevaid maamarssaleid:
Kataloonia hümn
Kataloonia hümn (katalaani "Himne Nacional de Catalunya", Els Segadors) on Kataloonia riigihümn.
Sõnad
Catalunya triomfant tornarà a ser rica i plena! Endarrera aquesta gent tan ufana i tan superba!
Bon cop de falç! Bon cop de falç, defensors de la terra! Bon cop de falç!
Ara és l'hora segadors! Ara és l'hora d'estar alerta! Per quan vingui un altre juny esmolem ben bé les eines!
Que tremoli l'enemic en veient la nostra ensenya: com fem caure espigues d'or, quan convé seguem cadenes!
Ilbaku mõis
Ilbaku mõis (saksa keeles Ilbako) oli Vastemõisa mõisa karjamõis Suure-Jaani kihelkonnas Viljandimaal.
Lehekaenal
thumb|Lehekaenal (AXIL) Lehekaenal on seemnetaimedel koht varre ning lehe ülapoole (leherootsu ülapoole) vahel.
Lehekaenlast kasvavatest pungadest (kaenlapungadest ehk külgpungadest) arenevad külgharud või õied või õisikud.
Mojkovaci vald
Mojkovaci vald on 1. järgu haldusüksus Montenegros.
Kultuur (täpsustus)
Kultuur on kõige üldisemas mõttes inimtegevus ja selle tulemus. Kultuuri mõistet on paljukordselt defineeritud ja erinevalt käsitletud.
Kultuur on kasutusel ka terminina:
Viljandi piiramine (1211)
Viljandi piiramine ehk Viljandi lahing (kevadtalv 1211) oli Liivimaa ristisõja lahing, mille käigus Riia piiskopi, Mõõgavendade ordu, ristisõdijate, latgalite ja liivlaste vägi üritas vallutada Sakala maakonna Viljandi linnust. Piirajad lahkusid lahingu kuuendal päeval, kui sakalaste vanemad lubasid kristlastega rahu teha ja tulevikus end ristida lasta, andes selle kinnituseks pantvange. Piiramise kirjeldus pärineb Henriku Liivimaa kroonikast.
Eellugu ja sõjakäigu ettevalmistamine
Sakalased osalesid Liivimaa ristisõja sündmustes alates 1208. aastast, kui nad ugalaste liitlastena piirasid Beverini linnuse latgaleid, kes koos Mõõgavendade ordu ja Riia piiskopiga olid ugalaste vastu sõda alustanud. Sama aasta detsembris vastasid Tālava latgalid rüüsteretkega Sakalasse. Hiljem võisid sakalased ugalaste liitlastena osaleda Võnnu piiramisel ja Ümera lahingus. 1211. aasta jaanuari-veebruari paiku alustasid nad koos ugalastega Liivimaale suunduvat sõjakäiku, kuid jätsid selle vastutulevat väge nähes pooleli ja taandusid. 1211. aasta veebruaris-märtsis otsustati Riias minna piirama Sakalas asuvat Viljandi linnust ja koguti selleks kokku vägi ristisõdijatest, ordurüütlitest ja piiskopi meestest ning liivlastest ja latgalitest, viimaseid mittetulemise juhul karistusega ähvardades. Sõjakäigu juhtideks olid piiskop Alberti õemees Eggelbert, Võnnu ordumeister Bertold ja ordurüütel Arnold, latgalite ja liivlaste pealikest on kroonikas nimeliselt mainitud Russinit.
Piiramine
Pärast väe linnuse alla jõudmist saadeti latgalid ja liivlased ümbruskonda rüüstama ja toiduained varuma. Sakslased pidasid samal ajal piiratavatega linnuse värava juures lahingu, üritades võib-olla otserünnakut teha, kuid viljandlased lõid selle tagasi, võttes endale seal langenud sakslaste kaitserelvastuse. Latgalite-liivlaste poolt rüüstamise käigus kättesaadud inimestest osa tapeti, osa võeti vangi. Viies vangid linnuse ette, tegid piirajad ettepaneku nad vabastada ja rahu sõlmida, kui seesolijad ristiusu vastu võtavad. Viljandlased ettepanekut vastu ei võtnud ja latgalid eesotsas Russiniga tapsid vangid ja heitsid nende kehad linnusekraavi.
Piirajad ehitasid piiramistorni, vallikraav täideti puudega ja torn lükati nende peale. Sealt visati odasid ja lasti ambudega kaitsjate pihta. Sakalased püüdsid omalt poolt linnusekraavi puuvirna põlema süüdata, saates linnusest "sõiduriistadel", võib-olla regedel alla tuld, mille liivlased ja latgalid aga lume ja jääga kustutasid. Lahingu käigus hukkus linnusest visatud kiviga pihta saanud orduvend Arnold. Ilmselt esmakordselt kasutati Eestimaal kiviheitemasinat, millega loobiti nii päeval kui öösel linnusesse kive, purustades ehitisi ning tappes inimesi ja veiseid. Kõrgemaks ehitatud puuvirna abil jõudsid piirajad linnuse ülemise servani ja kiskusid sealsed plangud lahti, aga selle taga oli viljandlastel veel teine kaitsesein, mida lammutada ei suudetud. Kindlustusele rünnakut tagasi lööma kogunenud kaitsjad sundisid neid taanduma, loopides ülevalt kive ja puid. Enne lahkumist jõudsid ründajad linnuse seina põlema süüdata, kuid viljandlastel õnnestus põlevad plangud linnuse küljest lahti kiskuda. Järgmiseks hommikuks suudeti kõik kahjustada saanud kindlustuse osad taastada.
Rahulepe
Suutmata viie päevaga linnust vallutada, alustasid sakslased kuuendal päeval läbirääkimisi. Kuna linnuses oli veepuudus ja suur hulk haavatuid, siis sõlmisid linnusest väljakutsutud sakalaste vanemad piirajatega rahu, nõustudes vastu võtma ristiusu. Linnusesse lubati üksnes preestreid, kes olevat piserdanud pühitsetud veega linnust, maju, mehi ja naisi ning õpetanud usutõdesid. Ristimist siiski ei toimunud, see lükati edasi "väga suure verevalamise tõttu". Saanud vanemate ja ülikute poegi pantvangideks, piirajad lahkusid. Saavutatud edu polnud siiski suur: konflikt ja vastastikused sõjakäigud sakalastega jätkusid juba samal aastal, kuigi kroonika ei täpsusta, kas neist võtsid osa ka viljandlased.
Wennemar von Dellwig
Wennemar von Dellwig (ka Wolmar von Dellwich; surnud 1510) oli Liivi ordu liige, Viljandi komtuur aastatel 1480–1510.
Wuhai
pisi|Wuhai vaade Wuhai (hiina 乌海, sisemongoli Üqai) on linn Hiinas Sise-Mongoolia autonoomses piirkonnas. Asub Huang He ääres.
Elanikest 3% on mongolid ja üle 93% hiinlased.
Halduslikult jaguneb 3 linnarajooniks: Haibowani, Hainani ja Ud Qu linnarajoon.
Katadroomne leht
Katadroomsed lehed on sellised sõnajalgtaimede lehed, mille külgharudel on vahelduvate leheroodude (või lehekeste) puhul esimene (kõige pearoole kõige lähem) suunatud alla (lehe aluse suunas).
Mõiste võttis kasutusele sõnajalgtaimede uurija Georg Mettenius 1858. aastal.
Enamasti on sõnajalalehe külgharude leherood ja lehekesed vahelduvad, nii et see mõiste on kasutatav. Tegu on sageli liigiomase tunnusega. Et tunnus on kergesti nähtav, on ta vahel kasutatav määramisel.
Kannibalism
Kannibalism on liigikaaslase söömine. Kannibalismi harrastajat nimetatakse kannibaliks.
Kultuuriantropoloogia
Kultuuriantropoloogias kasutatakse sõna "kannibalism" inimesesöömise tähenduses.
Inimese või tema osade (rituaalne) söömine teiste inimeste poolt on olnud ilmselt tavaks mõningatel hõimudel ja rahvastel, ehkki teated selle kohta on tihti olnud vastukäivad.
Tuntud on vandenõuteooriad, mis omistavad teistele rahvastele või teiseusulistele kannibalismi.
Anadroomne ränne
Anadroomse rände puhul toitutakse meres ja sigitakse jões.
Anadroomsed kalad on näiteks lõhe ja meriforell.
Uha
uha on digitaalse arhiivi UHarc poolt loodava andmestiku laiend.
Nebraska
Nebraska on Ameerika Ühendriikide osariik alates 1867. aastast. Põhjas piirneb Lõuna-Dakota, lõunas Kansase, läänes Wyomingi, edelas Colorado, idas Iowa ning kagus Missouri osariigiga.
Osariigi suurim linn on Omaha.
Rahvastik
2012. aastal elas Nebraska osariigis 1 845 525 inimest.
Haldusjaotus
Osariik jaguneb 93 maakonnaks.
Meta-
Meta- (kreeka keeles μετά 'pärast') on tavaliselt nimisõna eesliide, mida kasutatakse millegi sellise kohta, mis tuleb pärast selle nimisõnaga tähistatavat ja seda tähistatavat ületades, andes nimisõnaga tähistatavale uue, kõrgema, üldisema vaatepunkti.
Filosoofiasse jõudis eesliide 'meta-' probleemi kaudu tähistada Aristotelese tekstide publitseerimise järjekorda. Raamatud, milles käsitleti näiteks jumalikkust, substantsi, kategooriaid, algelemente, järgnesid füüsikat käsitlevatele raamatutele (ta meta ta physika, 'mis käivad füüsika kohta'). Sellest tähendusest on hiljem kujunenud ka metafüüsika mõiste.
Lisaks filosoofiale kasutatakse eesliidet 'meta-' ka muudes valdkondades. Näiteks
Berane vald
Berane vald on 1. järgu haldusüksus Montenegros.
2013. loodi Berane valla aladest uus haldusüksus (Petnjica vald) ning Berane vald läks nii pindalalt kui ka rahvaarvust väiksemaks.
Avatud majandus
Avatud majandus on aktiivsetes suhetes teiste riikide majandustega. Vastandina on suletud majandus eelkõige siseturule orienteeritud.
Majanduse avatus sõltub riigi suurusest, geograafilisest asendist, maavarade olemasolust või puudumisest, kuulumisest riikide ühendusse jne.
Majanduse avatust iseloomustavad kaupade eksport ja import, (välis-)kaubandusbilanss, väliskaubanduse üle- ja puudujääk (defitsiit).
Väike avatud majandus
i=i*+Q
kus i on antud riigi intressimäär, Q on riskipreemia ja i* on välis- intressimäär.
Imporditõkked mõjutavad netoeksporti, suurendavad nominaalset SKP-d. Samas on ka negatiivne mõju kodumaisele hinnatasemele.
Colorado
Osariik on saanud nime Colorado jõe järgi, mis omakorda on saanud nime Hispaania maadeuurijatelt (hispaania keeles Rio Colorado 'värviline jõgi' punase muda tõttu, mida jõgi mägedest alla kannab). 1861. aastal otsustasid Jeffersoni Territooriumi ametnikud, et Colorado sobiks uue piirkonna nimeks. Colorado hüüdnimi on sajandiosariik (inglise keeles Centennial State), sest see võeti Ameerika Ühendriikidesse vastu 1876. aastal, mil iseseisvusdeklaratsioon sai saja-aastaseks.
Colorado hõlmab suurema jao Kaljumäestiku lõunaosast, samuti Colorado platoo kirdeosa ja Suure tasandiku lääneserva. Selles osariigis leidub mitmesuguseid maastikke: mägesid, tasandikke, kanjoneid, platoosid, jõgesid ja kõrbeid.
Coloradot peetakse tihti USA kõrgeimaks osariigiks. Kuigi Colorado (ja Kaljumäestiku) kõrgeim punkt Mount Elbert, kõrgusega 4401 meetrit, on osariikide kõrgeimatest punktidest kolmas ning riigi kõrguselt neljateistkümnes, jäädes alla riigi kõrgeimale punktile Denali mäele Alaskal 1,79 kilomeetriga ning Mount Whitneyle Californias 20 meetriga, on Colorado madalaima punkti Arikaree jõe org Kansase osariigi piiril (kõrgus merepinnast 1011 meetrit) kõrgeim osariikide madalaim koht. Lisaks on Colorados kõige rohkem (53) nn neljateistkümneseid mägesid (inglise keeles Fourteeners), mis tähendab mäge kõrgusega vähemalt 14 000 jalga (4267 meetrit). Selle tõttu on Colorado keskmine kõrgus merepinnast 2070 meetrit, mis on riigi kõrgeim.
Colorado on ainus USA osariik, milles on asulaid kõrgemal kui 3000 meetrit. 3094 meetri kõrgusel asuv Leadville on osariigi ja riigi kõrgeim linn (inglise keeles city). Riigi kõrgeim asula Alma (3158 meetrit) asub samuti Colorados, kuid Colorado seaduse järgi pole ta linn (inglise keeles city), vaid alev (inglise keeles statutory town).
Osariigi pealinn ja ühtlasi osariigi suurima elanike arvuga linn on Denver. Teised suuremad linnad on Colorado Springs ja Aurora.
Rahvastik
USA 2010. aasta rahvaloenduse andmeil oli 2. aprillil 2010 Colorados 5 029 196 elanikku, 16,92% rohkem kui 2000. aastal.
Kõige kiiremini kasvab Colorado rahvastik Denveri linnastus. Kiireima rahvastiku kasvuga maakonnad on Douglas ja Weld. Colorado rahvastikukese asub Jeffersoni maakonnas Critchelli külast veidi põhja pool.
Päritolu
Hispaania, eelkõige mehhiko-ameerika päritolu elanike osakaal on kõige suurem Denveri linnastus ja Colorado Springsis, samuti väiksemates linnades, nagu Greeley ja Pueblo. Seetõttu on Colorados märkimisväärne osa latiinokultuuril. Osariigi kagu-, lõuna- ja edelaosas elab suurel hulgal Hispaania koloniaalajastu aegsete Mehhiko asunike järeltulijaid. 2000. aasta rahvaloenduse andmeil kõneles viieaastastest ja vanematest Colorado elanikest 10,5% kodus üksnes hispaania keelt, 2009. aastal aga umbes 14%. Nagu ka New Mexico, on Colorado rikas arhailiste hispaania idioomide poolest.
Illegaalsete immigrantide osakaalu poolest on Colorado USA 5. osariik, sellest eespool on vaid Nevada, Arizona ja California ning samale tasemele (5,5–6,0%) jääb Texas. Ka osariigi vanglates on üle 20% vangidest illegaalsed immigrandid.
Colorados oli 2000. aasta rahvaloenduse järgi 22% Saksa (sh Šveitsi ja Austria), 18% Mehhiko, 12% Iiri ja 12% Inglise päritolu elanikke.
Ligi 60% Colorado elanikest pärineb teistest osariikidest. Osariigil polnud ühtki Colorados sündinud kuberneri 1975. aastast, mil ametist lahkus John David Vanderhoof, kuni 2007. aastani, mil ametisse astus Bill Ritter. Bill Ritter oli 2006. aastal esimene kubernerivalimised võitnud coloradolane alates 1958. aastast (Vanderhoof sai kuberneriks asekuberneri kohalt, kui eelmisele kubernerile John Arthur Love'ile anti 1973. aastal amet Richard Nixoni valitsuses).
Religioon
Usulise kuuluvuse järgi on Colorado elanike seas 65% kristlasi (sh 44% protestante, 19% katoliiklasi, 1% õigeusklikke, 1% mormoone), 2% judaiste, 1% moslemeid, 5% muid ja 25% usulise kuuluvuseta. Levinumad usulahud on roomakatoliku kirik (752 505 liiget), mormooni kirikud (92 326) ja baptistikogudused (85 083). Usulise kuuluvuseta kodanike protsent on Colorados märksa kõrgem USA keskmisest, mis on 17%.
Tervis
Colorado elanikke peetakse füüsiliselt aktiivseteks ja sportlikeks. Mitme uuringu andmeil on Colorados Ühendriikide väikseim ülekaaluliste osakaal. 2007. aastal olid 17,6% osariigi elanikest ülekaalulised, 2004. aastal aga 16,9%.
Ajalugu
Tänapäevase Colorado osariigi alal on asustus olnud üle 13 000 aasta. Lindenmeieri asulakohast Larimeri maakonnas on leitud esemeid, millest vanimad pärinevad umbkaudu aastast 11 200 eKr, noorimad aga 3000 eKr. Kaljumäestiku idaserv oli tähtis rändetee, mida mööda levis varane asustus üle kogu Ameerika. Colorado platoo orge ja metsa asustasid pueblorahvad. Jutid elasid Kaljumäestiku lõuna- ja keskosas, arapahod ja šaieenid liikusid aga üle kõrgtasandike läände.
Ameerika Ühendriigid omandasid territoriaalsed pretensioonid Kaljumäestiku idanõlvadele Prantsusmaalt Louisiana ostutehinguga 1803. aastal. Samas hõlmas see ka Hispaania rajatud Santa Fé de Nuevo Méjico koloonia ümber laiuvat ala, mille asukad hispaanlastega kaubitsesid. 1806. aastal juhtis kolonel Zebulon Pike vaidlusalusel territooriumil USA luureretke. Järgmise aasta veebruaris arreteerisid Hispaania ratsaväelased San Luisi orus Pike'i ja tema mehed, kes viidi seejärel Chihuahuasse ning saadeti juulis Mehhikost välja.
Ühendriigid loobusid oma taotlustest Arkansase jõest läänes ja põhjas, 43. põhjalaiuskraadist lõunasse ja 100. läänepikkuskraadist läände jäävatele aladele Hispaania kasuks osana Florida ostutehingust 1819. aastal. Leping jõustus koos Adamsi-Oníse rahuleppega 22. veebruaril 1821. Seejärel võttis USA Missouri territooriumi kaguosa 10. augustil 1821 Missouri osariigina oma koosseisu. Ülejäänud osa Missouri territooriumist, sealhulgas tulevane Kirde-Colorado, jäi organiseerimata alaks veel 33 aastaks.
Pärast 11 sõja-aastat tunnustas Hispaania 24. augustil 1821 lõpuks Córdoba rahulepinguga Mehhiko iseseisvust. Mehhiko ratifitseeris Adamsi-Oníse rahuleppe 1831. aastal. Texase ülestõus 1835.–1936. aastatel tekitas Ühendriikide ja Mehhiko vahel vaidluse, mis puhkes 1846. aastal Mehhiko-Ameerika sõjaks. 1848. aastal loovutas Mehhiko oma põhjaalad USAle Guadalupe Hidalgo rahulepinguga, mis lõpetas sõja.
1849. aastal kuulutasid Salt Lake City mormoonid välja Desereti osariigi. Föderaalvalitsus seda siiski ei tunnustanud, kuna uus mormoonide valitsus oli teokraatlik ning sanktsioneeris mitmikabielu. Selle asemel jagati Mehhikolt omandatud ala ja Texase loodeosa 1860. aasta kompromissiga uue osariigi ja kahe territooriumi vahel, milleks olid California osariik, New Mexico territoorium ja Utah' territoorium.
29. jaanuaril 1861 võeti Kansase territooriumi idaosa Kansase osariigina Ühendriikidesse vastu, jättes lääneosa, sealhulgas kullakaevandused, organiseerimata territooriumiks. Kuu aega hiljem ehk 28. veebruaril 1861 kirjutas president James Buchanan alla Kongressi otsusele luua Colorado territoorium. Ala toonased piirid püsivad tänaseni.
12. aprillil 1861 algas Ameerika kodusõda. Ehkki paljud kullaotsijad pooldasid Ameerika Riikide Konföderatsiooni, toetas ülekaalukas enamik siiski Ühendriike. 1862. aastal tungis Texase ratsavägi New Mexico territooriumile ja vallutas 10. märtsil Santa Fe. Rünnaku eesmärk oli haarata enda kätte Colorado ja California kullaväljad või katkestada neis töö ning vallutada Vaikse ookeani sadamad. Kiiruga kogutud Colorado vabatahtlikud marssisid Denver Cityst Colorado territooriumil Glorieta mäekurule New Mexico territooriumil, püüdes Texase vägesid tõkestada. 28. märtsil peatasid Colorado ja kohalikud New Mexico vabatahtlikud Glorieta mäekuru lahingus Texase üksused, hävitasid nende kahuri ja moonavankrid ning viisid kaasa teksaslaste 500 hobust ja muula. Texase väed olid sunnitud taganema Santa Fesse. Kaotanud moonavarud ning leidmata New Mexicos toetust, jätsid Texase üksused Santa Fe maha ning naasid löödult San Antoniosse. Konföderatsioon ei teinud rohkem katseid USA edelaosariike vallutada.
Kodusõja ajal ja järel lahkusid paljud kullaotsijad Coloradost, kuid mõned jäid siiski sinna. 14. septembril 1864 leidis James Huff Argentine'i mäekuru lähedal hõbedat, peagi leiti seda mujalgi. 1872. aastal avastati rikkalik hõbedamaardla San Juani mägedest Ute indiaanlaste reservaadis Edela-Colorados. Järgmisel aastal küüditati uted San Juanist.
3. märtsil 1875 kinnitas USA Kongress täpsustatud tingimused, mille täitmisel võis Colorado territoorium osariigiks saada. 2. augustil 1876 kuulutas president Ulysses S. Grant Colorado USA 38. osariigiks. See toimus 28 päeva pärast Ühendriikide saamist saja-aastaseks, mistõttu pälvis Colorado hüüdnime sajandiosariik.
Kui 1878. aastal leiti Leadville'i lähedal suur hõbedasoon, algas Colorado hõbedapalavik. 1890. aastal vastu võetud Shermani hõbedaostuakt (Sherman Silver Purchase Act) soodustas hõbeda kaevandamist veelgi. Samal aastal avastati Colorado viimane, kuid ka suurim kullamaardla Cripple Creekis.
Shermani hõbedaostuakti tühistamise tõttu 1893. aastal varises kokku osariigi majandus, mis põhines põllundusel ja kaevandamisel. Taastumine oli aeganõudev ja raske.
Colorado oli esimene lääneosariik, kus toimus suur poliitiline üritus: Demokraatliku Partei kokkutulek Denveris 1908. aastal. 1930. aasta rahvaloenduse andmeil tõusis Colorado rahvaarv üle miljoni. 1930. aastatel kannatas Colorado majanduslanguse ja põua käes, kuid teise maailmasõja järgne immigratsioonilaine edendas osariigi majandust. Selle üheks alustalaks sai turism, samuti arenes kõrgtehnoloogiline tööstus. 2009. aastal ületas Colorado rahvaarv 5 miljoni piiri.
Vein
Colorado viinamäed asuvad USA viinamarjakasvandustest kõige kõrgemal, enamjaolt 4000 jalga (1219 m) kuni 7000 jalga (2134 m) merepinnast. Mäestikukliima tagab soojad suvepäevad ja jahedad ööd. Colorados on kaks ametlikku viinamarjakasvatusala, Grand Valley ja West Elks, kus paikneb enamik osariigi viinamägedest.
Kanep
6. novembril 2012 võtsid Colorado valijad 55,32% poolthäältega vastu põhiseaduse 64. paranduse kanepi legaliseerimiseks lõõgastaval eesmärgil. Seega sai Colorado koos Washingtoniga esimeseks osariigiks, kus kanep legaliseeriti. Juba 2000. aastal legaliseeriti Colorados meditsiiniline kanep.
Seaduse järgi võivad alates 21-aastased osariigi elanikud kasvatada kuni kuut kanepitaime (millest kuni pooled võivad olla õitsevad) privaatselt lukustatud asukohas, legaalselt omada kanepitaimedest pärit marihuaanat, legaalselt omada kuni 1 untsi (28,35 grammi) marihuaanat ning anda teistele 21-aastastele või vanematele kuni 1 untsi marihuaanat.
Majandus
USA majandusanalüüsi büroo andmeil oli Colorado SKP 2008. aastal 248,6 miljardit USA dollarit. Kogutulu elaniku kohta oli 2007. aastal 41 192 dollarit, millega Colorado jäi USA osariikide seas 11. kohale.
19. sajandi keskel põhines osariigi majandus mäetööstusel. Niisutussüsteemide arenedes laienes põllumajandus ning 19. sajandi lõpuks muutus oluliseks karjakasvatus. Esialgu olid põhilised tööstusharud mäendus ning maakide ja põllumajandustoodete töötlemine. Tänapäeval toodetakse põllumajanduses veiseliha, nisu, piimatooteid, maisi ja heina.
20. sajandi teisel poolel laienes suuresti tööstus- ja teenindussektor. Osariigi majandus muutus mitmekesiseks, tähelepanuväärne oli teaduslike uurimisasutuste ja kõrgtehnoloogiliste ettevõtete osakaal. Colorados arenes ka toiduainetööstus, transpordiseadmete, masinate ja keemiatoodete valmistamine ning kulla, hõbeda ja molübdeeni kaevandamine. Samuti oli Denver tähtis finantskeskus.
Õlletoodangu poolest on Colorado USA osariikide seas esikohal.
Ka Ühendriikide föderaalvalitsus on Colorados oluline majandusjõud. Osariigis paikneb mitmeid tähtsaid föderaalasutusi: NORAD, USA õhujõudude akadeemia ja Petersoni õhujõudude baas Colorado Springsis; NOAA ja riiklik standardi- ja tehnoloogiainstituut Boulderis; USA geoloogiaamet ja muud valitsusasutused Lakewoodis; Denveri rahapaja, Buckley õhujõudude baas ja 10. ringkonnakohus Denveris; föderaalvanglad Cañon City läheduses. Peale nende on Colorados neli rahvusparki ja ulatuslikud metsakaitsealad, kokku 99 617 km² ehk 37% osariigi pindalast.
2010. aasta septembris oli tööpuudus Colorados 8,2%.
Maksud
Colorados on ühetaoline 4,63% tulumaks. Erinevalt enamikust USA osariikidest, kus makse arvestatakse föderaalse kohandatud kogutulu alusel, põhinevad Colorado maksud maksustataval tulul – sissetulekul pärast föderaalseid maksuvabastusi ja mahaarvamisi.
Jaekaubandusele kehtib Colorados kohalik 2,9-protsendiline käibemaks. Kui osariigi tulud ületavad põhiseaduslikke piiranguid, saavad aasta läbi Colorados elavad inimesed taotleda oma isikliku kohaliku tulumaksu arvelt maksutagastust. Paljud maakonnad ja linnad lisavad osariigi omale enda maksuprotsendi. Maakondades ja eripiirkondades on ka kohalikke makse.
Kinnisvara on Colorados maksustatav.
1992. aastal sai Coloradost esimene osariik, kus võeti vastu libertaarne "Maksumaksjate õiguste deklaratsioon" (Taxpayers Bill of Rights). Selle järgi peab maksude suurenemine olema otseses seoses inflatsiooni ja rahvaarvu kasvuga, vastasel korral tohib makse suurendada ainult siis, kui valijad selle referendumil heaks kiidavad.
Loodusvarad
Coloradol on suured fossiilkütuste varud. Energiainformatsiooni ameti andmeil asub Colorados seitse USA sajast suurimast gaasimaardlast ning kaks sajast suurimast naftamaardlast. Colorado toodab enam kui 5% USA aastasest gaasist. Colorado põlevkivivarusid hinnatakse võrdväärseks triljoni barreli (160 km³) naftaga, mida on peaaegu sama palju kui kogu maailma tõestatud naftavarusid. Põlevkivi kasutuselevõtu majanduslik otstarbekus pole siiski veel kindel.
Colorado Kaljumäestiku nõlvadel ja idapoolsetel tasandikel on suur tuuleenergia tootmise potentsiaal. Geoloogiline aktiivsus mägedes lubab arendada ka geotermaalset energeetikat. Suur osa osariigist on päikeseline, pakkudes võimalusi päikeseenergia kasutamiseks. Kaljumäestiku suured jõed on hüdroenergeetiline ressurss. Ida-Colorado tasandikel kasvatatav mais on potentsiaalne etanooli tooraine.
Haldusjaotus
Osariik jaguneb 64 maakonnaks.
Kaitsealad
pisi|[[Suurte liivaluidete rahvuspark]] Tuntuimad kaitstavad alad on Kaljumäestiku rahvuspark, UNESCO maailmapärandi nimistusse kuuluv Mesa Verde rahvuspark, Musta kanjoni rahvuspark, Suurte liivaluidete rahvuspark ja Dinosauruste rahvusmonument. Lisaks asub osariigis 2 riiklikku puhkeala, 11 metsakaitseala, 2 rohtlakaitseala, 41 ürgloodusala, 8 loodusreservaati, 44 osariigiparki, 307 osariigile alluvat loodusreservaati ning suur hulk ajaloomälestisi ja puhkealasid.
Newtoni kolmas seadus
Newtoni kolmas seadus ütleb, et kaks keha mõjutavad teineteist jõududega, mis on absoluutväärtuselt võrdsed ja vastassuunalised.
Vaata ka
Terceira lei de Newton
Bijelo Polje vald
Bijelo Polje vald on 1. järgu haldusüksus Montenegros.