cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ančia järv
Järve kaldavöönd on kitsas ja liivane, kohati ka kruusane, valdavalt kasvavad seal pilliroog, alss, osi ja kaisel. Kaladest elavad järves säinas, haug, säga, särg, linask, rääbis, latikas, ahven, angerjas, kiisk, nurg, roosärg ja viidikas.
Olavi Granö
Ta tegeles eelkõige rannikugeograafiaga ning geograafia ajaloo ja meetodite ning üldisemalt teadusajalooga.
Granö oli muu hulgas Soome teaduste akadeemia juhatuse esimees aastatel 1994–1995, Londoni Royal Geographical Society auliige aastast 1980, Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia liige aastast 1985, Academia Europaea liige aastast 1989. Ta oli Poola Toruńi Mikołaj Koperniku ülikooli, Tartu ülikooli ja Åbo Akademi audoktor.
Olavi Granö osales Turu ja Tartu teaduskoostöös. Aastal 2006 nimetati ta Eesti Geograafia Seltsi auliikmeks.
Aastal 2001 sai ta Maarjamaa Risti III klassi teenetemärgi.
Koonduslaagrite vangide eraldustunnused
pisi|Hollandi juudid, tähistatud kollase tähe ja "N"-iga [[Buchenwaldi koonduslaager|Buchenwaldi koonduslaagri kogunemisplatsil (veebruar 1941)]] Koonduslaagrite vangide eraldustunnused juurutati natsionaalsotsialistliku Saksamaa koonduslaagrite süsteemis 1936. aastal. Markeerimissüsteemi eesmärgiks oli vangide rühmitamine ja nende tuvastamise lihtsustamine.
Vangide eraldus-grupeerimissüsteem lihtsustas SS-surnupealuuüksuste (SS-Totenkopfverbände) valvuritel koonduslaagrite vangide identifitseerimist päritolumaa, rassi, rahvuse, süüteo jms alusel. Numbrid asendasid vangide nimesid.
Lyra
Lyra on Saare maakonnas Kuressaares tegutsev segakoor. Koor on asutatud 1888. aastal.
Koori dirigent on 2000. aastast Pilvi Karu.
Proomu allikad
Proomu allikad on allikad Harju maakonnas Harku vallas Rannamõisa kiriku lähedal.
Sealsel paeastangu jalamil on 9 m pikkune lõik, kus avaneb 7 langeallikat, mille koguvooluhulk on 5–10 l/s.
Üks allikatest (Rannamõisa Proomu allikas, Proomu allikas) on kaitse alla võetud arheoloogiamälestisena.
Pakri poolsaare allikad
Pakri poolsaare allikad on allikad Harju maakonnas Pakri poolsaare klindil.
Allikad avanevad poolsaare klindi nõlval ja jalamil. Kõige tihedam allikavõrk on klindilõigus, mis jääb Kersalu ja Leetse küla vahele.
Pagar
pisi|Pagarid (2013) pisi|Pagar [[16. sajandil]] Pagar on leiba-saia, pirukaid, küpsiseid ja muid selliseid küpsetisi valmistav oskustööline. Kondiitritooteid valmistav pagar on kondiiter ehk suhkrupagar.
Mati Uffert
Mati Uffert (sündinud 25. märtsil 1943 Tartus) on eesti viiuldaja.
Zentene
pisi|left|Zentene mõisa juures kasvab Läti jämedaim jugapuu Zentene on küla (vidējciems) Lätis Tukumsi piirkonnas, Zentene valla halduskeskus.
Mati Uffert
1963. aastal lõpetas ta Tartu Muusikakooli viiuli eriala Linda Riineri klassi. 1972. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi Endel Lippuse viiuliklassi.
Zentene
Külas on postkontor ja raamatukogu, seal asub Zentene bussipeatus. . Küla on kujunenud endise Zentene mõisa hoonetekompleksi juurde. Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Zentene mõisa park, piirdemüür, kaks majandushoonet ja häärber oma fassaadi vapi reljeefkujutise, kamina, ahju ja kahe laega.
Aastal 2018 oli külas 253 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 246.
Mati Uffert
Aastatel 1960–1963 töötas Vanemuise teatri orkestris, 1963–1964 ja 1967. aastast Estonia teatri orkestris viiuldajana. Aastatel 1975–1995 oli ta Estonia teatri orkestri viiuldaja ja kontsertmeister.
Aastatel 1975–1981 oli ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi kvartetiklassi õppejõud. 2001. aastast on ta Pärnu Muusikakooli keelpilliosakonna viiuliõpetaja ja keelpilliorkestri dirigent. Ta on töötanud viiuliõpetajana ka Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi muusikaosakonnas ja Soomes Loimaa muusikakoolis.
Isiklikku
Tema abikaasa Maris Uffert on samuti viiuldaja.
Vootele Veikat
Vootele Veikat (1937. aastani Voldemar Veigart; 19. aprill 1907 Poola – 24. aprill 1980 Tallinn) oli eesti ooperilaulja (bariton).
Ta lõpetas Tallinna Poeglaste Gümnaasiumi.
1928. aastast laulis ta Estonia teatri ooperikooris. Aastatel 1932–1963 oli ta Estonia teatri ooperisolist.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Gyachung Kang
Gyachung Kang (nepali keeles ग्याचुङ्काङ (Gyāchung Kāng); hiina keeles 格重康峰 (Gézhòngkāng Fēng)) on mägi Mahalangur Himali mäeahelikus Himaalaja keskosas.
Asukoht ja kõrgus
pisi|left|Gyachung Kang [[hämarikus]] Mägi asub Hiina ja Nepali piiril ja jääb samasse mäeahelikku kuuluvate Cho Oyu ja Džomolungma vahele, 9,6 km Cho Oyust ida suunas.
Tema kõrgus on 7952 m ja ta on maailmas kõrguselt 15. mäetipp ; see tähendab, et temast kõrgemad on vaid 14 kaheksatuhandelist mäetippu. Kuna mägi jääb kõrguselt 48 meetrit allapoole 8000 meetrit, siis pakkus ta alpinistidele varem väiksemat huvi ja on tänaseni vähem tuntud kui madalaimad kaheksatuhandelised.
Tipputõusud
Esmatõusu mäele tegid mäe Nepali-poolsest küljest 10. aprillil 1964 jaapanlased Y. Kato, K. Sakaizawa ja šerpa Pasang Phutar. Järgmisel päeval jõudsid tippu K. Machida ja K. Yasuhisa.
Mäe põhjapoolsest küljest (Tiibeti poolt) jõudsid esimestena tippu 1999. aastal Sloveenia ekspeditsiooni liikmed.
Nikolai Lobatševski
pisi|Nikolai Lobatševski (1839) Nikolai Lobatševski (vene keeles Никола́й Ива́нович Лобаче́вский Nikolai Ivanovitš Lobatševski; 1. detsember (vkj 20. november) 1792 Nižni Novgorod – 24. veebruar (vkj 12. veebruar) 1856 Kaasan) oli vene matemaatik, mitteeukleidilise geomeetria rajajaid.
Ta oli Kaasani ülikooli professor (1816. aastast erakorraline ja 1822. aastast korraline professor) ja rektor (1827–1945). Ta on Lobatševski geomeetria looja. Inglise matemaatik William Kingdon Clifford nimetas Lobatševskit "geomeetria Kopernikuks" (inglise keeles Copernicus of Geometry), kuna tema geomeetria-alased tööd olid teedrajavad.
Ta oli ka haridus- ja rahvavalgustustegelane.
Mälestuse jäädvustamine
Tema auks asutati 1895. aastal Lobatševski auhind ja 1991. aastal Lobatševski medal.
Millerovo lennuväebaas
Millerovo lennuväebaas on sõjalennuväli Venemaal Rostovi oblastis, Millerovo rajoonis, mõne kilomeeri kaugusel Millerovo keskusest lääneloodes, umbes 30 kilomeetri kaugusel Ukraina piirist idas.
Millerovo lennuväebaasis on paiknenud 19. ründelennuväe polk. 2014. aasta Ukraina kriisi ajal juunikuus maandus Ukraina allikate teatel lennuväljale täiendav hävitajaeskadrill MiG-29 reaktiivhävituslennukeid.
2022. aasta Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse olevat Ukraina väed teinud eduka õhurünnaku Millerovo sõjaväelennuvälja vastu.
Lielie kapi
1772 keelas Katariina II surnute matmise kirikutesse, samuti andis ta korralduse, et kõik surnud tuleb vaatamata nende staatusele matta uutesse surnuaedadesse väljaspool linnade piire. Aastal 1773 rajatigi praeguse Brasa asumi aladele hilisema nimetusega Suur Kalmistu, kuhu maeti peaaegu kõik linnas surnud baltisakslased ja jõukamad lätlased. Üks esimesi, kes uuele kalmistule (ümber) maeti, oli Riia linna asutaja piiskop Albert.
Kalmistu jagunes kolme ossa: luterlikuks, õigeusu ja katoliku kalmistuks. Pärast baltisakslaste ümberasumist vähenes kalmistu tähtsus drastiliselt. Põhiliselt jäi see nende baltisakslaste matmispaigaks, kes keeldusid Saksamaale asumast.
Pärast Nõukogude võimu kehtestamist hävitati kalmistusel hulgaliselt haudu ja lõhuti hauasambaid. Aastal 1957 suleti kalmistu, muudeti see pargiks ja lasti sel metsistuda.
Ainult õigeusu kalmistu jäi pargi aladelt välja ja säilis paremini, kuid ka mujal on paljud hauad veel praeguseni säilinud, samuti mitu vana kabelit. Pargi maa-ala kuulub Läti luteri kirikule.
Kalmistule maetuid
pisi|Nippide perekonna kabel pisi|[[Krišjānis Baronsi haud]]
Taimestik
Pargi territooriumil kasvab mitmeid võõrliike, nende seas ka läänepärn, jaapani lehis, hiigel-elupuu.
Supetar
Supetar on linn Horvaatias Spliti-Dalmaatsia maakonnas Brači saarel, saare ainuke linn.
2011. aastal oli linnas 3213 elanikku.
Supetari kohal oli asula juba Vana-Rooma ajal. Kirjalikult on Supetari esmamainitud 1423. aastal.
Mühldorf (Kärnten)
Mühldorf on vald Austria Kärnteni liidumaa Spittal an der Drau ringkonnas.
Supetar
Linnal on praamiühendus Splitiga.
Mühldorf (Kärnten)
See asub madalamas Mölltalis Kõrg-Tauern mäestiku Reißecki rühma (kirdes) ja Kreuzecki rühma (edelas) vahel. Vallal on ligipääs Tauerni raudteele Mühldorf-Möllbrücke jaamas.
Ajalugu
Asulat on esimest korda mainitud 1177. aasta dokumendis; nimi Mühldorf viitas arvukatele veskitele piirkonnas. Küla tekkis tõenäoliselt vanema soolakaevanduse ümber, mis kuulus kunagi benediktiini munkadele Millstatti kloostris, kuid viimane jäeti varsti maha. 1844. aastal rajati lodeni keepide tootmine, rajatis on tänapäevani olemas.
Tänapäevane omavalitsus loodi 1850. aastal. 1973. aastal Reißeckiga liidetuna hääletasid Mühldorfi kodanikud 1992. aastal taas iseseisvuse poolt.
Benjamín Lacayo Sacasa
Benjamín Lacayo Sacasa (27. juuni 1893 Granada – 4. aprill 1959) oli Nicaragua jurist ja poliitik, Nicaragua presidendi kohusetäitja 9. maist 1947 15. augustini 1947.
Benjamín Lacayo Sacasa sündis Granadas. Tema ema oli Encarnación Sacasa Cuadra, isa aga Daniel Lacayo Bermúdez. Tal oli ka üks õde, Angela Sacasa Cuadra.
Aastal 1947 otsustas Anastasio Somoza García olukorda riigis veidi liberaliseerida, korraldas riigis valimised ja ei osalenud neil ise, seades liberaalide parteile tingimuseks, et jääb rahvuskaardi juhiks. Presidendiks saanud Leonardo Argüello Barreto keeldus aga olemast Somoza marionett, ta avalikustas rahvuskaardi kuriteod ja Somoza poolt võimul olles omandatud varad. Ta alustas ka kõnelusi Somoza diktatuuriga mitte leppinud sõjaväelastega. Nii korraldas Somoza riigipöörde, süüdistades Barretot suutmatuses riiki juhtida ja sõjaväelaste moraali õõnestamises. Barreto pages pärast neljanädalast võimulolekut Mehhiko saatkonda ja parlament valis presidendi kohusetäitjaks Somoza kontrolli all oleva Benjamín Lacayo Sacasa. Uue presidendi kohusetäitja võimu ei tunnistanud aga ei USA, Ameerika Riikide Organisatsioon ega ükski Kesk-Ameerika riik.
5. juulil saatis vastne presidendi kohusetäitja sotsialistide partei juhid Somoza nõudmisel Ometepe saarele asumisele. Augustis toimunud valimistel, milles osales alla 10% riigi valimisõiguslikust elanikkonnast, kaotas ta oma vastaskandidaadile, Somoza sugulasele Víctor Manuel Román y Reyesile, kelle moodustatud valitsuses ta hakkas täitma avalike tööde ministri ja arenguministri rolli.
Valga (Liivimaa)
Valga oli linn Liivimaal kuni 1920. aastani, mil see jaotati kaheks: Eestile kuuluvaks Valgaks ja Lätile kuuluvaks Valkaks.
Ajalugu
pisi|Valga ümbrus [[Friedrich Theodor Schuberti topograafilisel kaardil 1850–1890]]
Keskajal paiknes Valga lähedal liiklusteedele, mis viisid Gaujast ja Sedast Pedele veeteele.
Valgat on esmamainitud 1266. aastal nime Walk all Liivimaa ordu dokumentides seoses maapäevade korraldamisega. 15. sajandil oli Valga alev üks kahest kohast, kus kogunes Vana-Liivimaa maapäev, teine oli Volmari Lätis.
1286. aastast leidub sissekanne Riia linna võlaraamatus, kus mainitakse Johannes Clericus de Walcot ja Johannes Stedinc de Walkot. 1296. aastal mainitakse sealsamas Thidericus de Walcot. Ilmselt olid need inimesed Valgast pärit. Võib oletada, et Valga alevi algne nimi oli Walco, Walko, Walk. Teise versiooni järgi pärineb Valga nimi vanast eesti sõnast "valketa", mis tähendas 'valge'. Valgal oli ka teine nimi, mis seostus linna sees voolava Pedeli jõega: Podel, Põdeli jne. Lõpuks jäi nimeks Walk, Valga, Läti poolel Valka.
1419. aastal kutsus Riia peapiiskop John VI Ambundi Valka kokku Liivimaa Konföderatsiooni korralise maapäeva.
1536. aastal nimetati Valgat väikeseks asulaks, millest pool kuulub Liivimaa ordule ja pool Tartu piiskopkonnale.
Pärast Liivimaa hertsogkonna loomist Pardaugavas 1582. aastal läks Valga Poola-Leedu Rahvaste Ühenduse haldusalasse. 11. juunil 1584 andis Poola kuningas Stefan Bathory Rzeczpospolita Liivimaa hertsogkonda kuulunud Valgale asutamiskirja ja Riia linnaõigused. Seda peetakse Valga linna sünnipäevaks. Valga jäi Poola-Leedu valdustesse. 17. aprillil 1590 kinnitas Poola kuningas Sigismund III Valga asutamiskirja teist korda.
1626. aastal läks Valga rootslaste valdusse. 6. märtsil 1626 kinnitas Rootsi kuningas Gustav II Adolf kõik Valga senised privileegid. Poola-Rootsi sõja ajal 1627. aastal Valga hävis ja liideti Rootsi valdusse läinud Vidzemega.
1710. aastal läks Valga Põhjasõja käigus Venemaa valdusse. Pärast Põhjasõda 1721. aastal läks Vene impeeriumi valdusse. 5. oktoobril 1764 kinnitas keisrinna Katariina II järjekordselt Valga linna privileegid. 3. juulil 1783 loodi Katariina II ukaasiga Balti provintsidele uus halduskord. Riia ja Võnnu (Cēsise) maakonna kirdeosadest moodustati Valga kreis, mis kuulus Liivimaa kubermangu. Nii sai Valgast kreisilinn ehk maakonnakeskus. 1849. aastal viidi Vidzeme Õpetajate Seminar Valmierast Valka. 1865. aastal ehitati linna ühekorruseline kõrge poolkelpkatuse, katuseakende ja tornikesega historitsistlikus stiilis Valga raekoda.
Pärast 1886. aastat sai Valgast Venemaa suurte raudteeliinide ristumiskoht, mis ühendasid Riiat, Tartut, Pihkvat, Pärnut ja Aluksne-Gulbene-Plavinast.
1903. aastaks oli Valgast saanud tähtis raudteede keskus. Tänu sellele kasvas Valga linna elanikkond kiiresti. Valga raudteejaama läbis neli raudteed:
23. märtsil 1902 valiti esimene eesti soost Valga linnapea: Johannes Märtson. Ta oli esimene eestlasest linnapea kogu Eestis.
1913. aastal oli Valgas 5 suuremat, üle 20 töötajaga tööstusettevötet, kus töötas 700 töölist, sealhulgas raudteetöökodades 500. 1914. aastal ehitati linna elektrijaam, võimsusega 270 kW.
Esimeses maailmasõjas 19. augustil vkj 1917 algas sakslaste uus pealetung Riia suunal, 21. augustil jäeti Riia linn sakslastele. Kindralleitnant Dmitri Parski juhitud XII armeel õnnestus taganeda Võnnuni, kus rinne lõpuks stabiliseerus. Riia rindelt ja Lätist taganesid Eestisse, Valgasse 12. armee staap ja väeosad.
2. detsembril 1917 võeti Valgas vastu Läti Ajutise Rahvusnõukogu poolt vastu deklaratsiooni Läti autonoomia kohta. Selles kuulutati ametlikult, et Läti on autonoomne riigiüksus, kuhu kuuluvad Vidzeme, Kurzeme ja Latgale. Pärast Venemaa Oktoobrirevolutsiooni moodustusid seal ka Läti Tööliste, Sõdurite ja Maatameeste Saadikute Nõukogu Täitevkomitee ehk Iskolat (lühend vene keelest Исполнительный комитет совета рабочих, солдатских и безземельных депутатов Латвии, Исколат ) haldusasutused. Iskolat asutati 30. juulil 1917 (12. augustil vkj) Riias bolševistlike saadikute esindajate koosolekul. See tähendas nõukogude võimu kehtestamist Lätis. Iskolati nimetati ka mõnikord Iskolati Vabariigiks venelaste poolt kasutatud Республика Исколата järgi. Tegemist oli riikliku moodustisega, mis hõlmas tänapäeva Vidzeme ja Latgale territooriumi ja sai 31. detsembril 1917 Nõukogude Venemaa koosseisus autonoomia. Kui Saksa 8. armee 18.-22. veebruaril 1918 okupeeris selle territooriumi, põgenes Iskolati valitsus Moskvasse. Brest-Litovski rahuleping lõpetas selle moodustise tegevuse.
Läti Vabadussõja ajal pärast Paju lahingut 31. jaanuaril 1919 hõivasid Eesti väed Valga. Eesti ja Läti iseseisvumise protsessis tekkis kahe naabri vahel probleem, kuidas maha märkida omavaheline piir. Läbirääkimised tulemusi ei andnud. Asi jäi lahendada Briti kolonelleitnant Stephen Georg Tallnetsile (1884-1958). Ta oli 1918. aastal Poolale abi andmise peaesindaja ning 1919. aastal Briti delegatsiooni juht Poolas. Veebruaris 1919 määras Suurbritannia valitsus ta Briti komissariks Balti provintsides. Tallnets aitas koostada lepingu, millega loodi Eesti, Läti ja Leedu riigid. Sellel ametipostil sai ta oma valitsuselt ka ülesande lahendada Eesti ja Läti vahelise piiri küsimus. Britid kartsid, et eestlased ja lätlased alustavad piiri kindlaksmääramise ja Valga linna pärast lausa sõjategevust. Tallnets võttiski asja ainuisikuliselt ette. Ta märkis piiri kaardile ning jagas ka Valga kahe riigi vahel. Läti-Eesti piir hakkas kulgema mööda väikest Pedeli lisajõge Varžupīte. Valga linna jagamine kaheks tähendas, et Eesti poolele jäi Valga linna ajalooline ja majanduslik keskus, sealhulgas raekoda, gümnaasium, raudteejaam ja paljud ühiskondlikud hooned. Läti sai linnast läänepoolse serva. 1. aprillil 1927 jõustus Eesti lõunapiir lõplikult.
Haridus
Esimesed andmed kooli olemasolust Valgas on pärit Poola ajast.
Järgmine teadaolev fakt on pärit aastast 1788, kui Valgas tegutses kool, mis andis keskhariduse.
19. sajandi lõpus oli linna koolivõrk küllalt hästi välja arenenud. Geograafilist asendit ja mitmerahvuselist elanikkonda arvestades tegutsesid eesti, läti, vene ja saksa õppekeelsed koolid. Aeglaselt kasvas eesti koolide osatähtsus.
Eesti Teatriliidu kunstnikuauhind
Eesti Teatriliidu kunstnikuauhind on üks Eesti teatri aastaauhindadest.
Auhinnaga kaasneb klaasikunstnik Ivo Lille loodud Theodori silm (rahastab EV Kultuuriministeerium) ja stipendium, mida rahastab Eesti Kultuurkapitali näitekunsti sihtkapital.
Laulik (koor)
Laulik on Tallinna Toomklubi juures tegutsev segakoor, mis on asutatud 1946. aastal.
Koori dirigendid on Reet Poom-Krabbi ja Kerli Hanni.
Rangersdorf
Rangersdorf on vald Austria Kärnteni liidumaa Spittal an der Drau ringkonnas.
Rangersdorf asub Mölltalis Goldbergi rühma (põhjas) ja Kreuzecki rühma (lõunas) vahel.
thumb|780px|left|Rangersdorfist üle Mölltali vaadates
CCS
CCS võib olla:
Leetar
Leetar on Lääne-Viru maakonnas Tapal tegutsev segakoor. Koori dirigendid on Andres Heinapuu ja Martin Trudnikov.
Ujumine 1960. aasta suveolümpiamängudel
right|150px|Olümpiarõngad right|150px|Ujumine right|250px|pisi|Bassein 1960. aastal. right|250px|pisi|Bassein 2009. aastal. Ujumine 1960. aasta suveolümpiamängudel Roomas toimus 26. augustist kuni 2. septembrini. 1960. aasta olümpiamängudel võisteldi ujumises 15 alal. Meestel oli kavas 8 ja naistel 7 ala. Esimest korda oli kavas 4x100 m kompleksujumine nii meestele kui naistele. Võistlustel osales 45 riiki 380 sportlasega. Ameerika Ühendriigid olid ujumise edukam riik, võites kokku 15 medalit, millest 9 oli kuldmedalid.
Leetar
Koor asutati 1991, kui ühendati kohalik naiskoor Leelet ja meeskoor TARM.
Ujumine 1960. aasta suveolümpiamängudel
100 m vabalt
pisi|John Devitt Finaal: 27. august Osavõtjaid: 51 Riike: 34 Maailmarekord:  54,6 (1957) John Devitt, Olümpiarekord: 55,4  (1956) Jon Henricks, Olümpiavõitja 1956: 55,4  Jon Henricks, <br style="clear:both;" />
Leetar
Koor on kontserte andnud nii Eestis kui ka välismaal.
Ujumine 1960. aasta suveolümpiamängudel
400 m vabalt
thumb|upright=1.3|vasakult paremale: [[Murray Rose, Tsuyoshi Yamanaka jaJohn Konrads pärst finaali]] Finaal: 31. august Osavõtjaid: 41 Riike: 26 Maailmarekord:  4.15,9 (1960) John Konrads, Olümpiarekord:  4.27,3 (1956) Murray Rose, Olümpiavõitja 1956: 4.27,3  Murray Rose, <br style="clear:both;" />
1500 m vabalt
Finaal: 3. september Osavõtjaid: 34 Riike: 22 Maailmarekord:  17.11,0 (1960) John Konrads, Olümpiarekord:  17.52,9 (1956) George Breen, Olümpiavõitja 1956: 17.58,9  Murray Rose, <br style="clear:both;" />
100 m selili
thumb|upright=1.3|Vasakult paremale: Frank McKinney, David Theile ja Bob Bennett Finaal: 31. august Osavõtjaid: 37 Riike: 27 Maailmarekord: 1.01,5  (1958) John Monckton, Olümpiarekord:  1.02,2 (1956) David Theile, Olümpiavõitja 1956:  1.02,2 David Theile, <br style="clear:both;" />
200 m rinnuli
Finaal: 30. august Osavõtjaid: 44 Riike: 31 Maailmarekord: 2.36,5  (1958) Terry Gathercole, Olümpiarekord: 2.34.4  (1952) John Davies, Olümpiavõitja 1956:  2.34,7 Masaru Furukawa, 24px Jaapan <br style="clear:both;" />
200 m liblikat
thumb|upright=1.3|Vasakult paremale:[[Neville Hayes, Mike Troy ja Dave Gillanders]] Finaal: 2. september Osavõtjaid: 39 Riike: 26 Maailmarekord:  2.13,2 (1960) Michael Troy, Olümpiarekord: 2.18,6  (1956) William Yorzyk, Olümpiavõitja 1956: 2.19,3  William Yorzyk, <br style="clear:both;" />
4x200 m vabalt
Finaal: 1. september Osavõtjaid: 16 võistkonda Maailmarekord:  8.16,6 (1960) Jon Henricks, David Dickson, John Konrads, Murray Rose Olümpiarekord: 8.23,6  (1956) Kevin O’Halloran (2.06,8, John Devitt (2.06,4), Murray Rose (2.06,0), Jon Henricks (2.04,4) Olümpiavõitja 1956:    Kevin O’Halloran (2.06,8, John Devitt (2.06,4), Murray Rose (2.06,0), Jon Henricks (2.04,4) <br style="clear:both;" />
4x100 m kompleksi
thumb|upright=1.5|Vasakult paremale:Ferrell, Larson, Hait, McKinney Finaal: 1. september Osavõtjaid: 18 võistkonda Maailmarekord:  4.09,2 (1960) Frank McKinney, Michael Troy, Peter Sintz, Chet Jastremski <br style="clear:both;" />
100 m vabalt
Finaal: 29. august Osavõtjaid: 32 Riike: 19 Maailmarekord: 1.00,2  (1960) Dawn Fraser, Olümpiarekord:  1.02,0 (1956) Dawn Fraser, Olümpiavõitja 1956: 1.02,0  Dawn Fraser, <br style="clear:both;" />
200 m rinnuli
Finaal: 27. august Osavõtjaid: 30 Riike: 19 Maailmarekord: 2.50,2  (1960) Wiltrud Urselmann, Olümpiarekord: 2.53,1  (1956) Ursula Happe, 24px Saksamaa ÜV Olümpiavõitja 1956:  2.53,1 Ursula Happe, 24px Saksamaa ÜV <br style="clear:both;" />
100 m liblikat
Finaal: 30. august Osavõtjaid: 28 Riike: 16 Maailmarekord:  1.09,1 (1959) Nancy Ramey, Olümpiarekord:  1.11,0 (1956) Shelley Mann, Olümpiavõitja 1956: 1.11,0  Shelley Mann, <br style="clear:both;" />
4x100 m vabalt
Finaal: 3. september Osavõtjaid: 13 võistkonda Maailmarekord:  4,16,2 (19) Ilsa Konrads, Lorraine Crapp, Dawn Fraser, Alva Colquhoun Olümpiarekord: 4.17,1  (1956) Dawn Fraser (1.04,0), Faith Leech (1.05,3), Sandra Morgan (1.04,7), Lorraine Crapp  (1.03,1) Olümpiavõitja 1956:   Dawn Fraser (1.04,0), Faith Leech (1.05,3), Sandra Morgan (1.04,7), Lorraine Crapp (1.03,1) <br style="clear:both;" />
4x100 m kompleksi
Finaal: 2. september Osavõtjaid: 13 võistkonda Maailmarekord: 4.44,6  (1959) Carin Cone, Ann Bancroft, Becky Collins, Chris von Saltza <br style="clear:both;" />
Sotsiaalne metabolism
Sotsiaalset metabolismi kasutatakse elukvaliteedi, materjalikulu ja energiamahukuse vaheliste seoste uurimisel.
Faithless
Faithless on briti electronica-ansambel koosseisus Maxi Jazz, Sister Bliss ja Rollo Armstrong.
Ansambli algkoosseisu kuulusid produtsendid Rollo ja Sister Bliss. Duo alustas muusika produtseerimist 1993. aastal, kuid Faithlessi neljaliikmeline koosseis moodustus lõplikult alles kaks aastat hiljem, kui ansambliga liitusid vokalistid Jamie Catto ja Maxi Jazz. Kuulsus saavutati 1996. aastal singlitega "Salva Mea", "Insomnia" ja "Reverence".
Faithless esines 27. juulil 2013 Tallinnas A. Le Coq Arenal.
Viehhofen
Viehhofen on vald (Gemeinde) Austria Salzburgi liidumaa Zell am See ringkonnas (Pinzgau piirkonnas).
Orgu ääristavad Kitzbüheli Alpid, seal rohkem tuntud kui "Pinzgau rohumäed". Küla ümbritsevad järgmised mäed: edelas Oberer Gernkogel (2175 m) – kõrgeim punkt Viehhofenis; kagus Schmittenhöhe (1965 m); kirdes Sausteige (1912 m) – sealt pärineb ka vapiloom kult.
Georg Elias Müller
Georg Elias Müller (20. juuli 1850 Grimma – 23. detsember 1934 Göttingen) oli saksa eksperimentaalpsühholoog, keda tuntakse retroaktiivse interferentsi teooria loojana.
Varajane elu
Georg Elias Müller sündis 20. juulil 1850 Saksimaal Grimmas August Friedrich Mülleri ja Rosalie Zehme Mülleri perre. Tema isa oli teoloog ja religiooniprofessor lähedalasuvas kuninglikus akadeemias. Lapsena käis ta Leipzigis gümnaasiumis.
Karjäär
18-aastaselt astus ta Leipzigi ülikooli ning õppis seal ajalugu ja filosoofiat. Sealviibides tutvus ta ka herbartliku filosoofiaga. Müller oli alati usin õpilane ning huvitus müstitsismist, mis väljendus Goethe, Byroni ja Shelley teoste lugemises. Kuna tal oli raske ajaloo ja filosoofia vahel valimisega, otsustas ta võtta ülikoolist kaks aastat vabaks. Selle aja jooksul astus ta 1870. aastal vabatahtlikuna Saksa sõjaväkke ja osales Prantsuse-Preisi sõjas. Seejärel otsustas ta filosoofia kasuks, mis juhatas ta psühholoogia õppimise juurde.
Müller enda järgi oli Hermann Lotze see, kes ta psühholoogia, teadusliku uurimistöö ja kriitilise mõtlemise juurde juhatas. Tema Leipzigi ülikooli esimene õpetaja Gustav Theodor Fechner tutvustas talle psühhofüüsikat ja veel üks õpetaja, Moritz Wilhelm Drobisch saatis ta Göttingeni Ülikooli Lotze juurde õppima ja teaduskarjääri tegema. Lotze kaudu puutus Müller esimest korda kokku teadusliku psühholoogiaga.
Oma doktorantuuri lõpetas Müller Lotze käe all Göttingenis 1873. aastal. 1881. aasta aprillis võttis ta Lotzelt üle eradotsendi koha ja rajas ühe esimestest eksperimentaalpsühholoogia laboratooriumitest maailmas. Eradotsendiks jäi ta 40 aastaks. Müller oli ennekõike eksperimentaalpsühholoog: ta töötas tihti laboris ja viis läbi rangeid eksperimentaalseid uuringuid. Eriti silmapaistev oli ta reaktsiooniaja uuringutes, psühhofüüsikas ja värviteoorias. Talle omistatakse osa interferentsiteooriast – retroaktiivne interferents – mis on ka tänapäeval endiselt olulisel kohal. Göttingenis pidas ta ka loenguid teemadel nagu psühhofüüsikaline meetod, mälu ja tahtefenomenid. Müller leiutas ka mälutrummi, mis on seade, mida kasutatakse verbaalse õppimise uuringutes.
Mülleri väitekiri oli tähelepanu mehhanistlikest teooriatest. Teooria ise ei kogunud küll toetust, kuid võimaldas tal saada Göttingenis õppejõuks. Õppejõuna avaldas ta teose "Die Grundlegung der Psychophysik" ("Psühhofüüsika loomine") mis aitas edaspidi muuta osi Fechneri tööst. Õppejõuna Göttingenis võitles ta ka eksperimentide falsifikatsioonistandardite sisseseadmise eest, mis pakuksid selget alternatiivset teooriat. Oma hilisema karjääri jooksul, Mülleri enda sõnul Göttingeni laboratooriumi kuldajastul, lõi ta psühhofüüsika standardiseeritud ülevaate (Komplextheorie). See aitas omakorda Edward Bradford Titchenerit tema karjääris. Ülevaade oli mehhanistlik teooria, mis põhines Johann Friedrich Herbarti doktriinidel. 1903. aastal loodi Saksa eksperimentaalpsühholoogia ühing (Deutsche Gesellschaft für experimentelle Psychologie), mille juhiks oli Müller 1927. aastani.
Värvinähtused
1922. aastal jäi Müller pensionile. Seejärel hakkas ta uurima värvinähtusi. Uurimise käigus arendas ta edasi Ewald Heringu värviteooriat ja täpsustas kahestaadiumilise värvitaju teooriat. Esimene staadium oli seotud võrkkesta retseptoritega ja teine signaalide teisendamisega neljaks vastandlikuks põhivärviks. 1930. aastal kirjutas ta kaks kokkuvõtlikku raamatut, mis aitasid värviteooriat defineerida.
Mälu
Müller ja tema õpilane Alfons Pilzecker lõid koos termini "Konsolidierung" (konsolideerimine). See termin tähendab, et õppimine ei loo automaatselt püsivaid, konsolideerunud mälestusi, vaid selleks kulub aega ja palju õppimist. Konsolideerumise testimiseks kasutas Müller Hermann Ebbinghausi mõttetute silpide meetodit, et näha, kui palju katseid kulub, et need mõttetud silbid ära õppida ja suuta need täiuslikult meelde tuletada. Müller ja Pilzecker kasutasid õpitu hulga mõõtmiseks õigete vastuste protsenti. Mõned katses osalejad ütlesid, et vahel tulid neile need mõttetud silbid meelde ka treeningsessioonide vahel, isegi siis, kui nad üritasid seda alla suruda – Müller ja Pilzecker nimetasid seda perseveratsiooniks.
Sotsiaalne vahetus
Sotsiaalne vahetus (inglise social trade-off) on kompromiss probleemi lahendusest saadavate hüvede ja ilmnevate kaotuste vahel.
Juhul kui tuleb teha valik vastuoluliste võimaluste vahel, saab mingi eesmärgi saavutada ainult teise eesmärgi saavutamise võimaluste kahandamise arvel. Näiteks millegi parandamine/suurendamine toob automaatselt kaasa teise olulise komponendi halvenemise/vähenemise. Selliste valikute tegemine nõuab otsusetegijalt kindlaid teadmisi, mis on ühe valiku tegemise eelised ja teise valiku tegemata jätmise kulud.
Toompea tugimüür
pisi|Toompea tugimüüri lõik pseudogooti teravkaarelise orvaga. pisi|Toompea tugimüür (paremal). pisi|Veel tugimüürita Toompea loodusliku kalju nõlv ligikaudu aastast 1850–1860 pärineval gravüüril.
Toompea tugimüür on Toompea panka väljastpoolt toetav müür, mis on rajatud 1860.–1930. aastatel.
Tallinna muldkindlustuste vöönd arvati Vene impeeriumi kaitserajatiste hulgast välja aastatel 1857–1858 pärast Krimmi sõda. Seejärel kujundati bastionidest ja muudest kindlustustest koosnev vöönd ümber linna avalikeks parkideks ja haljasaladeks. Tugimüür toestab Toompea kõrgendiku looduslikku kaljut, et ära hoida varinguid mis võiksid kahjustada Toompeale rajatud ehitisi või ohustada inimesi. Toompea tugimüüri müüritisse on laotud suured kergenduskaared, mis on 19. sajandi historitsistlikule arhitektuurile omaselt gooti stiili jäljendavate teravkaartega.
1940. aastatel hakkas tugimüüri seisund kiiresti halvenema ja selle juures ilmnesid suured varingud. 1956.–1958. aastal võeti ette Toompea tugimüüri ja treppide suurem restaureerimine, kujundades muu hulgas ümber Patkuli trepi alaosa, samuti laiendati Patkuli vaateplatvormi. Toompea tugimüür hakkas taas lagunema 1990. aastatel, nii et Patkuli trepil liikumine suleti mõneks aastaks. Tugimüüri ning Pilstickeri trepi ja Patkuli trepi suuremad korrastustööd võeti ette aastatel 1993–1997.
Taas alustati Tallinna Linnaplaneerimise Ameti tellimusel Toompea tugimüüride korrastamist 2017. aastal nende halvenenud seisukorra tõttu. Tugimüüri pinnal ja müürist eenduvatel kaljunukkidel esines vetikate ja samblike kasvu, samuti kasvas seal kõrrelisi ja noori puude ja põõsaste võsusid. Kohati esines müüris ja võlvides üksikuid täitmist vajavaid auke. Kohati oli suurema veekoormusega kohtades vuukidest mört välja uhutud ning osa tugimüüre ja selle nišše katvaid paeplaate oli samuti lagunenud.
Liisi Eelmaa
Liisi Eelmaa (sündinud 26. veebruaril 1982 Tallinnas) on eesti maali- ja teatrikunstnik.
1999. aastal lõpetas ta Tallinna Laagna Gümnaasiumi. 2005. aastal lõpetas Eesti Kunstiakadeemia stsenograafia eriala bakalaureuseõppe (juhendaja Lilja Blumenfeld), 2017. aastal lõpetas EKA interdistsiplinaarsete kunstide magistriõppe ( juhendaja Jaan Toomik ).
Isiklikku
Aleksander Eelmaa oli tema isa, Taavi Eelmaa on tema vend.
Viimsi Rauaallikas
Viimsi Rauaallikas oli allikas Harju maakonnas Viimsi vallas Lubjamäel. pisi|Viimsi Rauaallikas 2013. aastal See oli langeallikas, mis avanes Lubjamäe jalamil asuvas koopas. Allika vooluhulk oli 0,1–1,0 l/s. pisi|Viimsi Rauaallika koht 2020. aastal Ajavahemikus 2016-2017 suunati Rauaallika vesi kanalisatsioonikaevu. Allika asemel on killustikuga täidetud plats, mille keskel asuvast kanalisatsioonikaevust kostab vee sulinat.
Waldemar Sobota
Waldemar Paweł Sobota (sündinud 19. mail 1987 Ozimekis) on Poola jalgpallur, kes mängib keskpoolkaitsjana Poola kõrgliiga klubis Wrocławi Śląsk.
Klubikarjääri alguses mängis ta väiksemates Poola klubides. Śląski mängis Sobota Poola kõrgliigas esmakordselt aastatel 2010–2013. Hooajal 2011–12 tuli ta klubiga Poola meistriks ja võitis 2012. aastal ka Poola karikavõistluste finaali.
2013. aastal liitus ta Belgia kõrgliiga klubiga Club Brugge. 2015. aasta jaanuaris läks ta Bruggest laenule Saksamaa esiliiga klubisse FC St. Pauli, kellega sõlmis 2016. aastal püsiva lepingu. St. Paulis mängis ta kuni hooaja 2019–20 lõpuni. Seejärel naasis ta Śląski.
Poola jalgpallikoondises debüteeris Sobota 16. detsembril 2011 sõprusmängus Bosnia ja Hertsegoviina vastu ja lõi selles mängus ka koondisekarjääri esimese värava.
Tonybet
TonyBet on Leedu spordiennustuste ja internetikasiino ettevõte, mis loodi 2009. aastal pärast Omnibeti omandamist. Ettevõtte omanik on maailmakuulus pokkerimängija, poliitik ja filantroop Antanas "Tony G" Guoga. TonyBet on laienenud mitmesse Euroopa riiki, sealhulgas Eestisse.
TonyBet Eestis
2012. aastal laienes rahvusvaheline kihlveokontor TonyBet Eestisse ning on Pafi ja Triobeti järel kolmas Eestis litsentseeritud spordiennustuste korraldaja. Eestis juhib TonyBeti endine tippjalgpallur Sergei Hohlov-Simson, kes aastatel 1992–2004 pidas Eesti koondise särgis 59 kohtumist ja lõi kaks väravat.
Spordile panustamine
2012. aastal avas TonyBet Eestis esimese spordiennustuse panustamispunkti Mustamäe tee 29. Panuseid on võimalik teha reaalajas toimuvate spordivõistluste peale. Vahendatakse maailmakuulsaid ennustusmänge nagu Supertoto ja SuperScore. Erinevalt harilikust spordiennustusest ei sõltu võidukoefitsiendid kihlveokontori poolt pakutavatest võidukoefitsientidest, vaid teiste mängijate võistluste või mängude ennustatud tulemustest. TonyBet oli Eesti esimene spordiennustuste portaal, mis läks üle ID-kaardi põhisele registreerimisele ja kasutajatuvastusele, Eestis tegutsevatel internetimängude ja spordiennustuste portaalidel on hasartmänguseadusest tulenevalt kohustus kasutajad tuvastada ID-kaardi koopia esitades. Ettevõtte sai uuenduste loomisel innustust Eesti e-lahendustest. Lisaks ID-kaardi süsteemile integreeriti ka mobiil-ID võimalus.
Koostöö Eesti sportlastega ja sponsorlus
TonyBet toetab siinset sporti, olles muuhulgas BC Kalev/Cramo ja FC Levadia suursponsor. TonyBet toetab ka FC Levadia missiooni arendada jalgpalli ja siduda selle kaudu eri inimgruppe. Nende jalgpallikoolis omandab teadmisi ja kogemusi rohkem kui 300 noort jalgpallurit. TonyBet on Eestis propageerinud ka korvpalli ja pokkerit. 2012. aastal pidas maailmakuulus pokkeristaar, TonyBeti omanik Tony G, kahevõistluse Eesti endise tippkorvpalluri Martin Müürsepaga. Duell koosnes Schnelli korvpalliväljakul alustatud kolmepunktivisete võistlusega ja lõppes Wabaduse kohvikus peetud pokkeriturniiriga.
Turjekeldri allikas
Turjekeldri allikas on allikas Harju maakonnas Kuusalu vallas Turjekeldri joa all.
Joa alla on sealt välja nõrguv põhjavesi (allikas) moodustanud Turjekeldri koopa.
Kondiitritoode
pisi|Kondiitritooteid [[Austraalia poe riiulil (2006)]] pisi|Kodused tuutuks keeratud ja lapikud vahvlid. Kondiitritoode on suhkrurohke jahust, munast ja lisanditest koosnev küpsetis (näiteks küpsis, tort, vahvel). Kondiitritooteks nimetatakse ka rohkesti suhkrut sisaldavat maiustust (näiteks kompvek, šokolaad, marmelaad, martsipan).
Jean-Baptiste Vallin de la Mothe
Jean-Baptiste Michel Vallin de la Mothe (vene Жан-Батист-Мишель Валлен-Деламот; 4. august 1729 Angoulême, praegu Charente'i departemang, Uus-Akvitaania piirkond – 7. mai 1800 Angoulême) oli Prantsuse ja Vene arhitekt.
Arvatavasti õppis ta oma onu arhitekt Jacques-François Blondeli (1705–1754) juures. Ta sooritas aastatel 1750–1752 õpiretke Rooma ja mujale Itaaliasse. Pärast tagasitulekut tegi ta projekte Pariisi, Roueni ja Genfi.
Uuesti Prantsusmaal
Ta läks 1775. aastal tagasi Prantsusmaale oma sünnilinna Angoulême'i ja elas seal oma elu lõpuni.
Eberechi Eze
pisi|Eberechi Eze (2018) Eberechi Oluchi Eze (sündinud 29. juunil 1998 Londonis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Crystal Palace.
Ta kuulus noorena Arsenali, Fulhami, Readingu ja Millwalli akadeemiatesse, kuid tegi profidebüüdi Queens Park Rangersis. 2017. aasta jaanuaris debüteeris ta Queens Park Rangersi meeskonnas Inglismaa karikavõistlustel.
2017. aasta augustis läks ta Queens Park Rangersist laenule Inglismaa tugevuselt neljanda liiga klubisse Wycombe Wanderers. Seal lõi ta 20 liigamänguga viis väravat. Seejärel naasis ta Queens Park Rangersi ning lõi 10. märtsil 2018 mängus Sunderlandi vastu oma esimese värava Inglismaa esiliigas. Hooajal 2019–20 lõi ta Inglismaa esiliigas 14 väravat ning valiti Inglismaa esiliiga hooaja sümboolsesse koosseisu ja Queens Park Rangersi hooaja parimaks mängijaks.
2020. aasta augustis siirdus ta umbes 17 miljoni naelsterlingi eest Crystal Palace'i, kellega sõlmis viieaastase lepingu. Inglismaa kõrgliigas lõi ta esimese värava 7. novembril 2020 mängus Leeds Unitedi vastu.
Süvenemise tõenäosuse mudel
Süvenemise tõenäosuse mudel (elaboration likelihood model, ELM) on sotsiaal- ja mõjutamispsühholoogias üks veenmise kahe režiimi teooriatest. Mudelit saab nimetada ka üksikasjaliku töötluse tõenäosuse mudeliks. Süvenemise tõenäosuse mudel on hoiakute muutumise teooria, mis eeldab, et veenmise aluseks on kaks kanalit. Tsentraalses kanalis, mida kasutatakse kõige tõenäolisemalt olukorras, kui nii motivatsioon süveneda kui ka ressursid ja võimalused sõnumit töödelda on suur, pöörab sõnumi tajuja tähelepanu sõnumi sisule ning mõtleb üksikasjalikult (elaborating) sõnumiga seotud argumentide peale ja analüüsib. Perifeerses kanalis, mida üldiselt kasutatakse juhul, kui motivatsioon ja/või võimalus sõnumisse süveneda on madal, keskendub sõnumi tajuja sõnumi välistele karakteristikutele nagu sõnumi pikkus või sõnumi edastaja usaldusväärsus. Süvenemise tõenäosuse mudel on rakendatav hoiakute muutuse uurimiseks aidates selgitada, millistel tingimustel pööravad inimesed pigem tähelepanu sõnumi sisule versus sõnumi vormile ja stiilile.
Tsentraalses kanalis töödeldakse infot teadlikult, aktiivselt, mälus oleva materjaliga seostades ning sisemisi vastuseid genereerides. Perifeerses kanalis käivituvad erinevad automaatsed protsessid (tingimine, praimimine, heuristikud). Kanali valik sõltub süvenemise määrast ja see omakorda motivatsioonist ja võimalustest. Tsentraalne hoiaku muutus sõltub sisemiste vastuste valentsist, kogusest ja tajutud tõepärast. Tsentraalselt muudetud hoiak on tugevam kui perifeerselt muudetud hoiak (püsivam, kindlam, kättesaadavan, käitumuslikum).
Teised veenmise kahe režiimi teooriad on heuristilise/süstemaatilise töötluse mudel (heuristic/systematic model, HSM) ja assotsiatiivsete ja loogiliste hinnangute mudel (associative-propositional evaluation model, APE).
Mõjutamise kahe režiimi käsitluste kriitika heidab teooriatele ette, et perifeerse mõju mehhanisme enamasti ei täpsustata ning et perifeerne mõju heuristikute kaudu ei pruugi olemuslikult erineda tsentraalsest mõjust argumentide kaudu.
Irokeesi keelkond
pisi|Irokeesi keelte levila enne kontakti eurooplastega Irokeesi keelkond on Põhja-Ameerika idaosas omavahel suguluses olevad põlisameerika keeled, mis on saanud nime Irokeesi põlisrahvaste liidu järgi. Keelkond on tuntud huulhäälikuliste konsonantide puudumise ja polüsünteetilisuse poolest.
Tänapäeval on irokeesi keelkond, välja arvatud mohoogi ja tšerokii keel, hääbumas või välja suremas.
Kosovo jalgpallikoondis
Kosovo jalgpallikoondis on Kosovo Jalgpalli Liidu esindusmeeskond, mis esindab Kosovot rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel.
2008. aastal lükkas FIFA Kosovo liitumistaotluse tagasi. 2012 lubas FIFA Kosovol pidada sõpruskohtumisi teiste maade jalgpallikoondistega. Alates maist 2016 on Kosovo Jalgpalli Liit UEFA ja FIFA täieõiguslik liige. Esimene ametlik kohtumine pärast liitumist FIFA ja UEFA-ga toimus 3. juunil 2016 Frankfurdis, kus võideti Fääri saarte jalgpallikoondist tulemusega 2:0. FIFA tunnistab ametlikena ka 6 sõpruskohtumist aastatel 2014–2015.
Alates 2018. aastast on peatreener Bernard Challandes.
Ulliallikas
Ulliallikas on allikas Harju maakonnas Kuusalu vallas Kolgal.
Allikas avaneb sealse loopealse serval 3 m lõigul. Allikast saab alguse üks Pärlijõe vasakpoolsetest lisajõgedest.
Ernani
"Ernani" on Giuseppe Verdi ooper (dramma lirico) neljas vaatuses Francesco Maria Piave libretole Victor Hugo näidendi "Hernani" (1830) järgi. Ooper esietendus 9. märtsil 1844 Veneetsias.
See on maestro viies ooper. Esimene ooper üldse, kus täielikult leidsid kasutamist baritoni vokaalsed võimed. Tuntud ka kui "nelja solisti ooper".
Valmimislugu
pisi| "Nabucco" ja "I Lombardi" edu järel soovisid mitmed teatrid Verdilt ooperit. Parim pakkumine tuli 1843. aasta alguses Veneetsia Teatro la Fenice juhilt markiis Nanni Mocenigolt. Verdi oli nõus kõikide tema tingimustega ja ka 12 000 Austria liiri suuruse honorariga, mis pidi välja makstama pärast esimest etendust. Verdile jäi õigus valida tulevase ooperi ainestik, samuti valida teatriga järgmiseks hooajaks lepingu sõlminud solistide hulgast talle sobivaid.
Teema valimine võttis aega. Esialgu kaaluti lord Byroni teost "The Corsair", kuid see vajanuks ekstraklassi baritoni, keda polnud käepärast võtta. Siis võeti ette lord Byroni ajalooline näidend "The two Foscaris". Veneetsia tsensor pani aga käe ette, põhjendades, et ei taha häirida selle Veneetsia maineka perekonna järeltulijaid. Hiljem kasutas Verdi mõlemat teost oma ooperite "Il corsaro" ja "I due Foscari" komponeerimiseks.
Sel ajal oli Veneetsia teatri teenistuses libretisti ja lavakunstnikuna noor Francesco Maria Piave. Mocenigo kinnitas Verdile, et Piave tunneb libreto kirjutamise põhimõtteid, teatri köögipoolt ja muusikalisi vorme ning võiks kirjutada uuele ooperile teksti ja värsid. Verdi soostus ja tegi Piavele kohe selgeks, mida ta temalt ootab. Piave pakkus Verdile Victor Hugo näidendit "Cromwell", mille kallal ta oli juba alustanud tööd.
"Cromwelli" libreto saabus Verdile osade kaupa vastavalt sellele, kuidas Piave oli midagi paberile pannud. Verdi hakkas tööle, enne kui kogu tekst valmis sai. Sedamööda, kuidas libreto valmis, vähenes Verdi rahulolu sellega. Ta kurtis oma rahulolematust Mocenigole. Mocenigo oli näinud Hugo draamat "Hernani" ja pakkus seda Verdile libreto aineks. Idee Verdile meeldis ja Piave pani Cromwelli loo kõrvale. Verdi pidas "Ernani" libreto valmimisel silma peal ja suunas Piavet mitme olulise stseeni viimistlemisel. Teatrilt aga nõudis Verdi, et Ernani rolli esitaks tenor, mitte kontraalt, nagu teater oli soovinud.
Ooperi menu
Esmaettekanne toimus 9. märtsil 1844 Veneetsia Teatro La Fenices. Rollides olid Carlo Guasco (Ernani), Antonio Superchi (don Carlo), Antonio Selva (don Silva), Sophie Loewe (Elvira), Laura Saini (Giovanna), Giovanni Lanner (don Riccardo). Dirigeeris Gaetano Mares.
Esietendusel oli tohutut menu. Teos saavutas kiiresti üleitaalialise populaarsuse ja pani aluse Verdi rahvusvahelisele kuulsusele. Seda esitati esimestel aastatel pärast väljatulekut Itaalia katkematult 32 Itaalia teatri poolt kuni 1853. aastani mil esietendus Verdi "Il trovatore" ("Trubaduur") ja "Ernani" troonilt tõukas.
Paljudes Euroopa riikides võeti Verdi uus ooper vaimustatult vastu. Prantsusmaal esitamisega oli aga probleeme. Hugole ei meeldinud, et tema teost on kasutatud ooperi libretoks. Ta oli selle põhjal loodud ooperi Pariisis ettekandmise vastu, nimetades Verdi tööd muusikaliseks pilkeks. Mainekas kirjanik saavutaski selle, et tema eluajal pariislased Verdi ooperit originaalvariandis ei näinud.
Pariisi teater Théâtre des Italiens esitas küll 1846. aastal ooperi, kuid pealkirja "Il Proscritto" ("Lindprii") all ning vahetatud tegelaste nimedega ja osaliselt muudetud libretoga. Ooper sisu haagiti Hugo teosest lahti, kuid säiliti kogu muusika. Prantslaste tava järgiti ka mitmes Itaalia linnas, kus Hugo Hernani nimi viitas revolutsioonile. Palermos lisati 1845. aasta etenduses Elvira nimele d'Aragon. Messinas tuli tükk 1847. aastal välja pealkirja "Il proscritto ossia Il corsaro di Venezia" ("Lindprii ehk Veneetsia korsaar") all. "Ernanit" esitati New Yorgi Metropolitan Operas 1903. aastal ja sestpeale on seda ooperit ka Põhja-Ameerikas sageli repertuaari võetud.
Eestis on esitanud seda ooperit Stadt-Theater (Reval) 1860. aastal ja Estonia 2002. aastal.
Ooperi sisu
Tegevus toimub 1519. aastal Aragoonia mägedes Aix-la-Chapelle’i ja Zaragoza lähistel. Vaatused on pealkirjastatud: I "Bandiit"; II "Külaline"; III "Halastus"; IV "Mask".
I vaatus
Hertsog Ernani on sattunud Hispaania kuninga don Carlo ebasoosingusse ja varjab end Aragoonia mägedes. Temast on saanud bandiitide pealik. Tema kaaslased tahavad teada, miks ta on nii sünge ja masendunud. Ernani vastab, et ta armastab Hispaania aadliku don Ruy Gomez de Silva vennatütart Elvirat, keda aga valmistatakse ette abiellumiseks de Silva endaga. Ernani otsustab oma bandiitidega Elvira röövida, kuna teab, et neiu hoiab tema poole.
Elvira on mures oma eelseisva abiellumise pärast. Ta igatseb Ernanit. Kuningas don Carlos on ootamatult kujunenud samuti Ernani konkurendiks. Ta tuleb talupojaks varjununa Elvira juurde ja avaldab talle armastust. Kuninga lähenemiskatsed on Elvirale vastumeelsed. Kui kuningas üritab jõudu kasutada, haarab Elvira enda kaitsmiseks pistoda. Samal hetkel siseneb salauksest Ernani. Kuningas tunneb Ernani kui bandiitide juhi ära ja käsib tal lahkuda. Ernani vastab, et don Carlos, tappis ta isa, röövis nende maad ning sellega sundis teda hakata tegelema banditismiga.
II vaatus
Don de Silva lossis valmistutakse pulmadeks. Ernani tuleb palveränduriks riietatuna lossi. Ta palub peavarju, mille de Silva talle annab. Ernani saab de Silvalt teada, et abiellub Elviraga. Neiu usub, et Ernani on saanud surma. Ernani teatab de Silvale, et kuninga väed lähenevad kindlusele ja avaldab Elvirale oma isiku. Elvira ütleb, et kavatseb end tappa altari ees. De Silva sattub neile peale, kuid on nõus pidama oma sõna, mille ta on andnud Ernanile ja kaitsma teda kuninga ees. Selle eest peab Ernani jääma talle igaveseks võlglaseks. Don Carlos saabub ja nõuab Ernani väljaandmist. Hispaania külalislahkus ei luba peremehel seda teha ka siis mitte, kui kuningas nõuab Ernani pead. Loss otsitakse läbi, kuid tulemusteta. Kuningas võtab Elvira pantvangi­na kaasa.
De Silva kutsub kuninga lahkudes Ernani duellile. Ernani keeldub võitlusest. Ta pakub tänutäheks de Silvale oma abi. Ernani ulatab talle oma jahisarve ja teeb de Silvale ettepaneku surmalepinguks. Kui de Silva soovib pärast Elvira vabanemist, et Ernani endalt elu võtaks, peab ta jahisarve puhuma.
III vaatus
Don Carlos teab, et tema alamad plaanivad vandenõud ja otsustab end varjata Karl Suure hauakambris. Don Carlos on Karl Suure järeltulija ning tahab saada uueks Püha Rooma keisriks. Riikide delegaadid valivadki Rooma riigile imperaatorit. Ta käsib oma relvakandjal don Riccardol lasta kolm kahuripauku, kui otsustatakse tema kasuks.
Vandenõulased on vallutanud lossi ja kavatsevad tappa kuninga. Võetakse loosi, kes seda teeb. Loos langeb Ernanile. De Silva soovib ise kuningat tappa ning pakub vahetuskaubaks Ernani vabastamist surmalepingust. Ernani keeldub. Kuningas kuuleb nende salaplaane pealt. Kõlab kolmas kahuripauk. Don Carlo on valitud imperaatoriks. Hirmunud vandenõulased hüüavad talle "Elagu!" Kuningas käsib nad vangi panna ja hukata. Ernani teatab, et ta pole bandiit Ernani, vaid Aragoni don Juan, kelle maad on ära võetud. Elvira palub kuningat neile armu anda. Don Carlo meel on muutunud ja ta andestab vandenõulastele ning kiidab heaks ka Elvira ja Ernani abielu.
IV vaatus
Vabanenud Ernani ja Elvira veedavad mesinädalad Ernani lossis. Kättemaksusoov sunnib aga de Silvat puhuma jahisarve, mis meenutab Ernanile antud tõotust minna surma. Hispaania aadlikuna ei suuda ta jätta oma lubadust täitmata ning torkab hoolimata Elvira palvetest end pistodaga surnuks. Elvira püüab end samuti tappa, kuid surev Ernani palub tal edasi elada.
Samal teemal ooperid
"Gabussi" (1834), "Mazzucato" (1844), "Laudamo" (1849) ja "Hirschmann" (1909).