cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Purtse mõis
pisi|Purtse mõisa kindlustatud peahoone – [[Purtse vasallilinnus]] Purtse mõis (saksa keeles Alt-Isenhof) oli rüütlimõis Lüganuse kihelkonnas Virumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Lüganuse valda Ida-Viru maakonnas.
Ajalugu
Purtse mõisa ja selle juurde kuuluvat veskit on esmamainitud 1421. aastal. 1497 on nimetatud omanikuna "Otto Lode von der Ysse". 16. sajandi alguses on Purtse pandiomanik Jakob Tuve Ediselt. 16. sajandi esimesel poolel lasi Johann von Taube rajada Purtse vasallilinnuse.
Taubede suguvõsale kuulus mõis kuni 17. sajandi alguseni, mil Berend von Taube (maetud 1676) müüs mõisa 1621. aastal Eestimaa kubernerile Jakob De la Gardiele, kes selle 1622 omakorda 12 000 Rootsi taalri eest Ingerimaa kubernerile ooberst Henrik Klasson Flemingile müüs. Flemingite omanduses olnud mõisa andis vürst Aleksandr Menšikov keisri korraldusega 1715. aastal oberküchenmeister Johan von Feldtenile kümneks aastaks rendile. 1722. aastal restitueeriti mõis Holstein-Gottorfi hertsogi Karl Friedrichi (hilisema keiser Peeter III isa) kammernõunikule parun Claes Rålambile (1682–1751), kellele Ingeri kuberner Henrik Klasson Fleming oli emapoolne vanavanaisa. Parun Rålambilt ostis 1731. aastal 10 000 riigitaalri eest mõisa Eesti maanõunik, Holsteini kaardiväe kindralmajor Otto Magnus von Stackelberg (1704–1765). Kuna Stackelbergid elasid naabruses asuvas Püssi mõisas, jäi Purtse kõrvalmõisa staatusse. Samuti ei ehitatud seetõttu Purtsesse uut härrastemaja, endist vasallilinnust kasutati peamiselt viljalaona.
1876 asutas krahv Otto von Stackelberg (1808–1885) Stackelbergide mõisatest Püssi majoraatmõisa, kuhu lisaks Purtse ja Püssi mõisale kuulus veel 32 000 hektari suurune kinnistu Hirmuse, Voorepere, Kohtla ja Ereda mõisatest. 1887. aastal sai Püssi majoraadihärrana Purtse omanikuks krahv Ernst von Stackelberg (1840 Pagari – 1919 Tallinn), kes vanema elusoleva pojana päris fideikomissi oma Firenze surnud isalt.
25. oktoobril 1919 omandas maaseadusega mõisa Eesti Vabariik.
Vasallilinnus
1530. aastatel rajati Purtse mõisa kolmekorruseline kindlustatud mõisahoone. Hoonet iseloomustasid renessanss-stiilis akna- ja ukseavad.
Hoone sai tugevalt kannatada Põhjasõjas, ning seejärel kasutati teda peamiselt viljalaona. 1987–1990 restaureeriti juba varemeisse jäänud hoone.
IV üldlaulupidu
IV üldlaulupidu toimus 27.–29. juunil (vkj 15.–17. juunil) 1891 Tartus. Pidustuse korraldas Eesti Kirjameeste Selts eesotsas Johann Köleriga. Liivimaa kubernerile esitatud palvekirjas märgiti peo põhjenduseks Aleksander III kümnenda valitsemisaasta tähistamine.
Peo üldjuhid olid sega- ja ühendkoore juhatanud Karl August Hermann, meeskoore juhatanud Robert Julius Erlemann, oma laule juhatanud Aleksander Läte, pasunakoore juhatanud David Otto Wirkhaus ja keelpilliorkestreid juhatanud Joosep Heinrich Wirkhaus.
Esimest korda oli laulupeo tarbeks ehitatud kõlakoda. Pidu toimus Kirjameeste Seltsi aias.
Kava
Ilmalikud laulud
Staicele
Staicele  on linn Lätis Limbaži piirkonnas Salatsi jõe kaldal.
Linn asub piirkonnakeskusest Alojast 13 km, pealinnast Riiast 140 km ja lähimast Eesti-Läti piiripunktist Heinastes 29 km kaugusel.
Linna järgi on nime saanud siluri Staicele kihistik; sealne puurauk on ka kihistiku stratotüüp.
Nimi
Legendi järgi on linn nime saanud Rootsist pärit naiselt (perekonnanimega Berklund), kes pidas seal jõeparve ja keda kutsuti Stazeliks. Stazelile on püstitatud ka mälestusmärk.
Ajalugu
19. sajandi alguses oli linna kohal Salatsi jõe kaldal kõrts. Aastal 1846 sai kõrtsist poolmõis. Aastal 1887 ehitati üle Salatsi jõe sild. Aastal 1897 rajati jõe äärde paberivabrik, mille hooned ja selle juurde rajatud elumajad on muinsuskaitse all. Aastal 1913 ehitati vabriku tarbeks Pālesse kitsarööpmeline raudtee, nii oli asula ühendatud Heinaste ja Smiltene vahelise raudteega. Paberiga vaguneid vedasid raudteel hobused. Staicele raudteejaam avati aastal 1927. Järgmine aasta ehitati Staicelesse ka kirik.
Aastal 1961 sai Staicelest alev, aastal 1992 linn. 2009. aastani kuulus see Limbaži rajooni ja seejärel 2021. aastani Aloja piirkonda.
Kaitstavad objektid
Staicele paberivabrik ja ajalooliselt selle juurde kuulunud elumajad on muinsusmälestistena regionaalse kaitse all. Kohaliku kaitse all on linnaservas asuv Staicele keskaegne kalmistu.
Looduskaitse all on Rēciemsi tamm, Staicele pärn ümbermõõduga 4,6 meetrit, Lejasrīgaļi mänd ümbermõõduga 2,86 meetrit, mänd Ruki nõialuud ja Staicele männid (ümbermõõdud 3 ning 2,99 m). Suurem osa linnast jääb Salatsi oru maastikukaitsealale.
HIV-epideemia
Viirus põhjustab AIDSi ehk omandatud immuunpuudulikkuse sündroomi.
Staicele
Muuseum
Staiceles asub liivlaste muuseum Pivālind (liivi keeles pühalind, mis tähendab 'valge-toonekurg'. )
Sümbolid
Kuna linna vapil on kujutatud valge-toonekurge, siis on Staicele aastast 2001 Euroopa toonekurelinnade liidu liige (teised liikmed on Busk Ukrainast, Storkow Saksamaalt, Stolin Valgevenest, Demene vald Lätist, Komarovce Slovakkiast, Luka nad Jihlavou Tšehhist ja Ramygala Leedust).
HIV-epideemia
HIV-epideemia Eestis
pisi|AIDSi-ohvrite mälestuspäev Raekoja platsil 1993. aastal Eesti on aastaid olnud üks kiireima HIV-i levikuga riike maailmas. Esimene HIV juhtum Eestis registreeriti 1988. aastal. Uute HIVi juhtude arvu poolest 100 000 elaniku kohta on Eesti alates 2001. aastast ületanud Euroopa Liidu ja Majanduspiirkonna keskmist vähemalt kolm korda, ulatudes 2001. aastal isegi 20 korda suurema arvuni. 2017. aastal oli Eesti Euroopa Liidus uute HIVi juhtumite arvu poolest Läti järel teisel kohal (juhtude arv vastavalt 16,6 ja 18,8/100 000). Euroopa Liidu keskmine oli tol aastal 5,8 uut HIVi juhtu 100 000 inimese kohta.
2020. aasta seisuga on aastate jooksul HI-viirus diagnoositud kokku 10 226 inimesel. Kõige enam uusi juhte diagnoositi 2001. aastal – 1474 (105,8 juhtu 100 000 elaniku kohta). Viimaste aastate jooksul on HIVi levik Eestis stabiliseerunud, kuid jätkuvalt kõrgel tasemel. 2019. aastal diagnoositi kokku 178 uut HIVi juhtu (13,4 juhtu 100 000 elaniku kohta).
alt=HIV/AIDSi uued juhud Eestis 2019. aastal|763x763px|Image 2021 09 15T15 55 16 345Z
Allikas: GBD Compare
Eesti on HIVi ennetustegevusi rakendanud juba enam kui 25 aastat. HIV ennetamine ja ravi on enamasti läbi viidud erinevate rahvatervise programmide ja strateegiate kaudu.
Võrreldes teiste EL riikidega on Eesti HIV-testimise tase kõrge. 2017. aastal testiti HIVi suhtes 78 inimest 1000 inimese kohta (ilma anonüümselt testitute ja veredoonoriteta). Samal ajal läbis HIVi testi näiteks Belgias 63, Iirimaal 47, Lätis 42, Leedus 39 ja Taanis 28 inimest 1000 inimese kohta.
Epidemioloogiline olukord
Aja jooksul on HIVi diagnoosi saanud inimeste keskmine vanus tõusund ning seda nii meeste kui naiste seas. Kui epideemia algusaegadel levis HIV enim vanuserühmas 15–24, siis on tänapäeval uued HIVi juhtumid seotud vanuserühmaga 25–35 ning ennekõike vanuserühmaga ≥35. Samuti on naiste osakaal äsja diagnoositud HIVi juhtude seas tõusnud 40%-ni.
Positiivne on aga HIVi juhtude vähenemine laste ja noorte seas ning eelkõige väga madal nakkuse levik emalt lapsele (2015.–2016. aastal ei registreeritud ühtegi juhtumit). 2019 aasta seisuga on narkootikume süstivate inimeste seas, kes moodustavad peamise riskirühma, HIVi levik stabiilne, kuid ei ole siiski lakanud. Tõusnud on ka homoseksuaalsel teel levinud juhtude arv.
Valdav osa HIVi juhte tuvastatakse endiselt Ida-Virumaal ja Tallinnas (ligi 90% kõigist uutest juhtudest). Kõige enam HIVi juhte ühe linna kohta on diagnoositud Narvas. 2014. aastal diagnoositi seal 100 000 elaniku kohta 99 juhtu ja 2016. aastal 58 juhtu. Narvas on aastatel 2000–2016 diagnoositud kokku 2 369 HIVi juhtu, mis moodustab 25% kõigist sel perioodil tuvastatud HIVi juhtudest.
Riiklik HIV tegevuskava
2015. aastal võeti ÜRO poolt vastu säästva arengu eesmärgid, mis hõlmavad 17 erinevat valdkonda. Need sisaldavad ka tervist ja heaolu puudutavaid eesmärke, mille üheks alaeesmärgiks on AIDSi epideemia lõpetamine aastaks 2030. Lisaks puudutab kolmas eesmärk ka narkomaania ennetamise ja ravi tõhustamist ning seksuaal- ja reproduktiivtervisele universaalse ligipääsu tagamist.
14. veebruaril 2001 kuulutas Eesti Sotsiaalministeerium välja kontsentreeritud HIV-epideemia ja see olukord ei ole siiani muutunud. ÜRO ja WHO määratluse kohaselt esineb kontsentreeritud epideemia puhul HIV eelkõige haavatavates elanikkonnarühmades. Epideemia üheks võimalikuks laienemise ohumärgiks on Ida-Virumaa piirkonnast kogutud andmed, kus HI-viiruse levimus on ka rasedate naiste seas üle 1% juba alates 2001. aastast.
Eesti riikliku tegevuskava peamine eesmärk on HI-viiruse laiaulatusliku leviku lõpetamine. Laiaulatuslik levimus loetakse lõppenuks kui uute HIVi juhtude arv 100 000 inimese kohta vastab 2025. aastaks Euroopa Liidu ja Majanduspiirkonna keskmisele uute juhtude arvule 100 000 elaniku kohta. 2025. aastaks soovitakse uute juhtude absoluutarvu osas jõuda tasemeni alla 100 uue HIVi juhu aastas (2019. aastal oli uute juhtude absoluutarv 178).
Lisaks uute juhtude vähendamisele võeti samuti sihiks ÜRO ning WHO AIDSi Programmi poolt aastaks 2020 seatud 90-90-90 eesmärgid:
2016. aasta seisuga on oma HIV staatusest teadlikute ning ART-ravi saavate inimeste arv protsentuaalselt küll tõusnud, kuid siiski alla seatud 90-90-90 sihtmärkide.
Tartu Tamme staadion
Staadionil on istekohti 1638. Tegemist on UEFA 2. kategooria staadioniga, mõõtmed on 105×68 m. Staadionikompleksi kuulub ka murukattega harjutusväljak ja jalgpalli kunstmuruväljak.
Staadion asub Tammelinnas, aadressil Tamme puiestee 1.
1990. aastal toimusid Tamme staadionil Tartu muusikapäevad.
Jalgpall
Praegu on Tamme staadion Meistriliiga jalgpalliklubi JK Tammeka kodustaadion, samas mängisid ka JK Tammeka eelkäijad JK Maag Tammeka ja Tartu JK Tammeka. 2008–2009 oli see koduks ka JK Welco Elektrile. Tegevuse lõpetanud meeskondadest on seal tegutsenud FC DAG ja Tartu SK 10.
Maadlus
Staadioni siseruumides tegutseb spordiklubi Englas, mis tegeleb Kreeka-Rooma maadluse ja köieveoga.
Remonditööd
1999. aastal korraldatud projektikonkursi Tamme staadioni uue tribüünihoone tarbeks võitsid Andres Siim ja K. Ausing.
2010–2011
28. mail 2011 taasavati renoveeritud staadion. Staadionile ehitati ka uus tribüünihoone, mis mahutab umbes 1660 pealtvaatajat. Ehitus läks maksma ligi 4 miljonit eurot ning uuel staadionil võib pidada mistahes rahvusvahelisi kergejõustiku- või jalgpallivõistlusi.
1784
1784. aasta (MDCCLXXXIV) oli 18. sajandi 84. aasta.
Genialistide Klubi
pisi|Genialistide Klubi hoone Tartus Magasini tänaval, veebruar 2013 pisi|Genialistide Klubi hoone sissekäik Tartus Magasini tänaval, veebruar 2013 Genialistide Klubi on subkultuurimaja Tartus Magasini tänav 5. Kuni 17. juulini 2008 tegutses klubi Lutsu Teatrimajas, pärast seda tegutseb klubi Tartus Magasini tänaval asuvas Tartu Kalevi spordiklubi hoones.
Klubi asutasid Genialistid. Organisatsioon asutati 2006. aasta märtsis, ent klubi tegevuse ametlik sünnipäev on tolle aasta 1. september. Mittetulundusühingu asutajateks on ansambli Genialistid toonased liikmed Ivar Põllu, Allan Aint, Raido Kurri, Karl Laanekask, Feliks Kütt ning Tauno Aints. Organisatsiooni loomise ajendiks on pragmaatilised põhjused – nimelt otsisid ansambli liikmed toona endale heliproovideks ja harjutamiseks ruume ning linn pakkus neile vana Lutsu Teatrimaja Tartus Jakobi ja Lutsu tänava nurgal. Algselt sooviti püsivalt rentida ühte osa majast, aga tänu soodsatele tingimustele anti üürile terve maja kuni selle kapitaalremonti minemiseni. Sellest sündis ka idee, et maja võiks heaperemehelikult ära kasutada, sest toonases Tartus oli puudus justnimelt väiksemast või keskmise suurusega saalist, kus saaks üritusi korraldada. “Mõistsime, et isegi siis, kui me majas midagi ei korralda, maksame linnale ikkagi renti,” ütles Põllu. Seepärast leidsid Genialistid, et mõistlikum on maja avatuna hoida, siis on vähemalt midagi kasulikku tehtud. Tartus on Põllu sõnul üsna vähe saale, kus kontserte, teatrit ja muidu üritusi korraldada – kõige väiksemad on Sadamateater ja Sõbra maja ning mõlemad on päris suured. “On olemas veel ööklubid, aga kas kõik peab päris ööklubisse mahtuma?” küsis Põllu. “On olemas palju koosseise ja üritusi, mis suurt ruumi ei vaja. Me tahtsime sellist kohta, kus saaks head kontserti ka lihtsalt lebades või istudes vaadata. Ei pea tantsima, kui ei taha. “ (Laurisaar, R. 2006) Seeläbi pandi alus organisatsioonile, mis oli tõukeks suurele aktiviseerumisele kohalikus kultuurielus. Berk Vaher (2018) on arutlenud klubi alguse kohta järgmiselt: “Või oli see algus ennegi veel, varajastel 1990ndatel ülikooli vabameelsust nautinute segunemises, hulljulguses ja idanevas ettevõtlikkuses – ajapikku ka trotsis akadeemilise kapseldumise, pragmatismi ja edukultuse vastu? Sest sealt tulid nood klubi algusaegade melulised, külalised, isekorraldajad; tuli see, mis läbi aegade enim meeles, üksikuist sündmustest üle – kui palju neid, kellega kõnelda, naerda, unistada, midagi isegi teostada … Ikka ja jälle, Lutsus ja Magasinis, on see peokorraldajaid häirinudki – tõsiselt ju õhtu kava nimel vaeva nähtud, aga tulijad ikka lobisevad õues või suitsuruumis … Lihtsalt nii suur on olnud vajadus „oma inimestega“ olla, leida uusi sarnaseid, uusi erinejaid. Selle melu mõju on kandunud kogu kvartalisse ja kaugele väljapoole. „Gennis“ on tegutsenud või lausa sealt hoo sisse saanud Tartu Üliõpilasteater, Tartu Noorte Teatritehas, Tartu Uus Teater, Must Kast ja veel mitmed trupid; Elektriteater, Müürileht, Tartu Kultuuritehas, Müürilille täikad; linnafestival „UIT“ ja Uus Õu; nüüd äsja ka vinüülipoed Psühhoteek ja Gramophonetree. Kõigest sellest on vähemalt raamatu jagu lugusid. Genialistide Klubi on olnud too tõeline üliõpilasmaja, värav linna kultuuriruumi, haakuvate ja põimuvate subkultuuride võrgustikku, oma loominguliste unistuste teostamisse – ja see on ülikooli kui institutsiooni tragöödia, et ta pole osanud seda hinnata või toetada.”.
Praeguseks on mittetulundusühingu juhatuses kaks inimest, kes täidavad administratiivseid kohustusi ning hoolitsevad organisatsiooni toimimise eest. Ühing pole vahepealsetel aastatel lihtliikmeid juurde võtnud, kuigi põhikiri seda võimaldab.
Palgalisi töötajaid on ühingus viis-kuus ning need jagunevad administratiivsete ja tehniliste ametikohtade vahel. Lisaks aitavad erinevais ülesandeid ka vabatahtlikud, kes koguvad oma tegevusega endale häid praktilisi kogemusi edaspidiseks karjääriks. Klubi teeb vahel koostööd erinevate õppeasutustega ka praktikakohtade pakkumiseks.
Klubi teenib oma põhilise omatulu läbi kinnisvarahalduse ehk rendib ruume nii majas tegutsevatele asutustele kui ka avalikke pindu ürituste korraldamiseks. Sama katuse all tegutseb veel mitu ettevõtmist: Generaadio, toitlustust pakub GenGöök (praeguseks on toitlustus läinud samuti OÜ MÖKU alla), baariteenust osutab Möku baar, plaadipoodi peab Gramophonetree Records ning lisaks ka teater Must Kast. Teine kandev sammas ühingu rahastamisel on Tartu Linnavalitsuse kultuuriosakonna programmitoetus, mida on saadud juba üle tosinkonna aasta.
Lisaks on saadud linna reservfondist väiksemaid sihtotstarbelisi toetusi heakorratöödeks ja ürituste läbiviimiseks. Annetusi koguti minimaalselt ja sponsorlepinguid ei ole sõlmitud – see on olnud üks põhimõtteline koht, et klubi peetakse sponsoriteta.
Põhiliseks koostööpartneriks on loomulikult kohalik omavalitsus, kes on klubi läbi aastate toetanud. Hea ülevaate on andnud jällegi Berk Vaher (2018): “ Heitlikud on olnud ka Genklubi ja linnavalitsuse suhted. Kohalike poliitikute ja ametnike seas on leidunud nii neid, kes klubi väärtust tunnustavad, kui ka neid, kes nina kirtsutavad, et pole ikka piisavalt respektaabel ja presentaabel. On neidki, kes selles kontsentreeritud vabameelsuses ohtu tajuvad. Kui 2008. aasta hakul Lutsu tänava majja Mänguasjamuuseumi Teatri Kodu hakati planeerima, ei mõeldud linna­valitsuses suurt sellele, mis Genklubist edasi saab. Klubipidajad ise olid juba valmis käega lööma ja edasi liikuma, ent paarkümmend kultuuritegelast üle Eesti algatasid petitsiooni ja kiiresti sai paarikümnest allkirjast paar tuhat – toetussõnumeid tuli väljastpoolt Eestitki. Ei hiljem ega varem ole ühegi kadumisohus klubi toeks nii massiivset survet avaldatud ja see toimiski: Genklubi sai Magasini tänavale uued ruumid. Ning klubi üritustel, õues ja suitsuruumis hängijate seltskond sai ühtäkki teadlikuks oma ühise lõbu ja kiindumuse väest ja potentsiaalist – oma võimest ja õigusest linnaelu mõjutada ning enda identiteete avalikus ruumis kehtestada. Aasta hiljem, kui naabruse korteriühistud lausa kohtu kaudu klubi sulgemist taotlesid (mitte ainult mürast, vaid ka maailmavaatest häirituna – üks klubi vastu võitlejaid oli tuntud neonats Risto Teinonen), asus linn juba klubi poolele. See ja eelarvelised toetussummad pole klubi siiski taltsaks ja alandlikuks muutnud. Genklubi on ikka olnud üks avalike debattide keskusi, selle kümnendi algul ka stagnatsioonile ja võimukorporatismile vastuhakkamise kolle: kui toimusid aktsioonid Tartu Anna Haava skvoti toetuseks, võttis hoogu liikumine „Aitab valelikust poliitikast“ ning käis koos valimisliidu Vabakund aktiivrühm. Kui see trotslik hoog ka tänaseks raugenud on, ei kao lootus, et see võib veel korduda. Kui ka algusaegade Genklubi kogukond aeg-ajalt klubist eemale triivib või seal harvem käib, võib see ometi ikka-jälle mobiliseeruda. Mõne aasta eest Tartu esimesel kaasava eelarve hääletusel aitas näiteks intensiivne vabatahtlik võrkturundus Genklubi kvartalile uue tehnika hankimise lausa viimastel hääletushetkedel võidule.” Erasektorist võib koostööpartneritena välja tuua Tartu Uue Teatri, Elektriteatri, Hostel Loomingu, Hostel Hektori, Tampere Maja, Audiosky, E&T Valgus, Nordener Audio jpt. Samuti paljud tudengiorganisatsioonid nagu Erasmus Student Network Tartu, International Student Ambassadors, Üliõpilasesindus, Eesti Arstiteadusüliõpilaste Selts, Rahvusvaheliste Suhete Ring, Tartu Üliõpilasteater, AIESEC Eesti, DD-akadeemia, Ülikooli kultuuriklubi, TÜ Turndusklubi, TÜ väitlusklubi jpt. Rahvusvahelist koostööd tehakse peaasjalikult läbi isiklike kontaktide, mil erinevad korraldajad toovad tuuride raames bände Tartusse esinema.
Genialistide Klubis tegutseb Generaadio.
Klubi ruume kasutab teater Must Kast.
Surm Veneetsias
"Surm Veneetsias" on Thomas Manni novell, mis ilmus 1912. aastal pealkirjaga "Der Tod in Venedig".
Teost peetakse sageli Manni üheks tuntumaks lühijutustuseks.
Viljandi linnastaadion
Viljandi linnastaadion on jalgpalli ja kergejõustiku staadion Viljandis. Staadion on Meistriliiga klubi JK Viljandi Tulevik kodustaadion. Eesti jalgpallikoondis on staadionil pidanud kolm mängu. Kaks korda on kohtutud sõprusmängus Aserbaidžaaniga ja korra Balti turniiril Leeduga. Kõige rohkem rahvast on igal aastal staadionil 1. mail, siis toimub Suurjooks ümber Viljandi järve.
Ajalugu
Staadioni ehitust alustati 1928. aastal, mil Viljandi linnapeaks oli August Maramaa. Seoses majandussurutisega ei saanud staadion valmis enne II maailmasõda. 2009. aastal lõppes staadionil põhjalik remont ja staadionile jäi pealtvaatajate jaoks 1006 kohta, millest 400 oli katuse all.
Verdens Gang
Verdens Gang (tõlkes umbes 'maailma kulg'), üldiselt tuntud VG nime all, on Norra suurim ajaleht. Ajalehe keskmine päevatiraaž 2008. aastal oli 284 414 eksemplari.
See ilmub tabloidformaadis päevalehena. Peatoimetaja on Torry Pedersen, eelmine peatoimetaja oli Bernt Olufsen. VG Nett on Norra populaarseim veebileht, mida külastab päevas 2,5–3 miljonit inimest (kevad 2008).
Ajalehe asutasid 1945. aastal vastupanuliikumises osalejad vahetult pärast Norra vabastamist Saksa okupatsioonist Teises maailmasõjas. Selle esimene peatoimetaja oli Christian A. R. Christensen. Esimene number ilmus 23. juunil 1945. .
Mumio
Mumio on Kesk-Aasia mäestikes leiduv mäevaha, mägivaik ehk mägipalsam, mille koostisse kuulub nii anorgaanilisi kui ka orgaanilisi aineid. Mumio tekkeprotsess on teadmata, kuid hüpoteetiliselt on tegemist lateksit ja/või vaiku sisaldavate taimematerjalide sajanditepikkuse kõdunemisprotsessi produktiga. Puhas mumio on musta või tumepruuni värvi vees täielikult lahustuv aine. Seda kasutatakse rahvameditsiinis mitmesuguste krooniliste haiguste (sealhulgas seedimishäirete, neeruprobleemide, allergia, astma, günekoloogiliste haiguste, vaevaliselt paranevate haavade-haavandite korral) ja äkiliste vaevuste (luumurd, migreen, gripp) leevendajana.
Suhkru- ja südamehaigetel ning ka teiste kroonilise haiguste tõttu sünteetilisi ravimed võtvatel inimestel ei soovitata mumioga ise end ravima hakata, sest ravimitel ja mumiol võivad olla ootamatud koosmõjud.
Abda
Abda on küla ja vald Ungaris Győr-Moson-Soproni komitaadis. Asub Győrist 5 km läänes.
Valla pindala on 19,02 km².
2008. aastal oli vallas 3126 elanikku. Rahvastikutihedus oli 164 in/km².
Asulat on esmamainitud 13. sajandil (kui Obada). 2012. aastani kuulus vald Győri väikepiirkonda.
pisi|tühi|Abda
Vincent Price
pisi|Vincent Price Vincent Leonard Price juunior (27. mai 1911 Saint Louis – 25. oktoober 1993 Los Angeles) oli USA filminäitleja, kes oli eriti tuntud osatäitjana õudusfilmides.
Vincent sündis Vincent Leonard Price seeniori ja tema abikaasa Marguerite'i (sündinud Wilcox) pojana. Tema vanaisa Vincent Clarence Price oli leiutanud viinhappe soola kaaliumvesiniktartraadi valmistamise meetodi ning sai sellega rikkaks, sest seda kasutati küpsetuspulbrina. Isa oli National Candy Company president.
Pärast keskhariduse omandamist Saint Louises õppis Price Yale'i ülikoolis kauneid kunste ja kunstiajalugu. 1980. aastatel hakkas ta huvituma näitlemisest ja 1935 astus ta esimest korda laval üles elukutselise näitlejana. Filmides mängis ta alates 1938.
Araukaaria
Araukaaria (Araucaria) on igihaljaste okaspuude perekond araukaarialiste sugukonnast.
Perekonda kuulub 19 liiki, millest 13 on Uus-Kaledoonia endeemid. Ülejäänud araukaarialiigid kasvavad Ida-Austraalias, Uus-Guineal, Norfolki saarel ja Lõuna-Ameerika lõunaosas. Uus-Kaledoonial on nad säilinud saare suhtelise eraldatuse ja stabiilsuse tõttu.
Araukaariad on reliktid. See perekond kujunes välja juba varases keskaegkonnas. Kuni kriidiajastu lõpuni oli see ka põhjapoolkeral levinud.
Araukaariad on massiivse püstise tüvega puud, mis kasvavad 30–80 meetri kõrguseks. Oksad on horisontaalsed; kasvavad männastena ning on kaetud nahkjate okastega. Mõnel liigil on okkad laiad, lehetaolised.
Enamik liikidest on kahekojalised, aga mõned ka ühekojalised või muudavad sugu oma eluajal.
Araukaariad kasvavad metsas ja makjas, eelistades avatud paiku.
Paljudele inimestele on kõige tuntum sellesse perekonda kuuluv liik tšiili araukaaria, mille teaduslik nimi on Araucaria araucana. See nimetus tuleneb Kesk-Tšiilis ja Edela-Argentinas elavate maputšede hispaaniakeelsest nimest Araucano. Sellest on pärit ka maputšede eestikeelne paralleelnimetus "araukaanid". Selle rahva eluala hõlmas tšiili araukaaria põhilise levila ja rahva järgi on ka puu nimetatud. Maputšede omakeelne nimetus araukaariate kohta on Pehuén ja mõned maputšed nimetavad iseennastki nimega pehuenches ('Pehuéni inimesed'), sest nad koguvad suurel hulgal araukaariaseemneid söögiks.
Mõnda araukaarialiiki kasvatatakse ilutaimena omapärase, sümmeetrilise võra poolest. Mõnel liigil, näiteks brasiilia araukaarial ja Cunninghami araukaarial on väärtuslik puit. Paljudel liikidel on söödavad seemned.
Araucaria
Laiade okastega, käbi läbimõõt on üle 12 cm, seemnete idanemine on hüpogeiline:
Eutacta
Kitsaste nõeljate okastega, käbi läbimõõt on alla 12 cm, seemnete idanemine on epigeiline:
Keha (täpsustus)
"Keha" on mitmetähenduslik sõna.
Teratogeenid
Teratogeenid on ained või tegurid, mis põhjustavad loote väärarenguid.
Teratogeenidel on kindel lävimõju, mis tähendab, et nad on ohtlikud alates teatud eksponeerumise tasemest. Nad võivad mõjutada ühe või teise elundi arengut vaid kindlatel kriitilistel perioodidel.
Inimesel on enamiku elundite jaoks kriitiliseks perioodiks emaüsas arenemise kaks esimest kuud. Esimesel kahel nädalal teratogeenide mõjul kõrvalekaldeid ei teki – kahjustatud embrüo hukkub. Kuni teise arengukuuni tekivad peamiselt struktuursed hälbed – välis- ja siseelundite väärarengud, nagu näiteks varvaste või sõrmede puudumine või liigsus. Kolmandast arengukuust sünnini tekivad füsioloogilised kõrvalekalded, mis võivad avalduda postnataalselt, näiteks lihastoonuse häired, krambid, seedesüsteemi häired ja käitumishäired nagu hüperaktiivsus.
Teratogeenid liigitatakse bioloogilisteks, keemilisteks ja füüsikalisteks.
Haigustekitajad
Kõik viirused võivad teatud perioodil olla teratogeense mõjuga, kuid kindel mõju on punetiste viirusel, tsütomegaloviirustel (seotud kuulmisvaegustega) ning Coxsackie viirusel.
Bakterid pole tavaliselt teratogeensed, erandiks on süüfilis.
Algloomadest liiguvad läbi platsenta tavaliselt eosloomad, millest ohtlikem on toksoplasmoosi põhjustav Toxoplasma gondii.
Vajalike ainete vaegus
Mineraalainetest on ohtlik kaltsiumipuudus.
Orgaanilistest toitainetest võivad teratogeenselt mõjuda:
Ravimid
Kõik ravimid võivad teatud perioodidel olla teratogeense mõjuga. Selleks peab kõigil ravimitel olema teratogeensusaste kindlaks määratud. Mitme ravimi koostoimel on aga tagajärjed ennustamatud.
Teratogeense toimega ravimpreparaadid
Erilist äramainimist väärib nn talidomiidi katastroof, mille mõjul hakati 1960. aastatel ravimite ohutuse testimisele pöörama palju suuremat tähelepanu. Talidomiid oli mõeldud ravimina rasedatele hommikuse iivelduse vastu. Talidomiid takistas loote veresoonte arengut, mille tõttu lapsed sündisid ilma jäsemeteta, labakäed ja labajalad kinnitusid vastavalt õlgadele ja puusadele. Laste vaimne areng oli aga normaalne.
Olmemürgid
Ohtlikud on lakid, lahustid ja värvid, aga ka muud olmekemikaalid, näiteks kõik nitrovärvid, liimid, vaigud, formaldehüüd, putukamürgid, taimekaitsevahendid.
Alkohol
Alkohol on suuremates kogustes kesknärvisüsteemile kahjulik ja lootel võib selle mõjul välja kujuneda fetaalne alkoholisündroom.
Nikotiin
Nikotiin pole otsene teratogeen, kuid võib mõjutada loote närvisüsteemi, mis on veel arenemisjärgus. Suitsetavate rasedate vastsündinud võivad olla alakaalulised. Ka võib suureneda risk enneaegseks sünnituseks ja nurisünnituse oht.
Narkootikumid
Mitmete narkootiliste ainete mõjul kujuneb lootel sõltuvussündroom, millega tuleb hakata tegelema sünnihetkest. Vastasel juhul võivad vastsündinul võõrutusnähtudena tekkida krambid ja hingamisseisak, mis lõpeb surmaga. Kokaiin võib põhjustada nurisünnitust, platsenta enneaegset irdumist ning pärsitud kasvu.
Muud füüsikalised teratogeenid
Füüsikaliste teratogeenide hulka kuuluvad veel:
Muonio jõgi
thumb|Muonio jõgi vaadatuna sillalt [[Kolari vald|Kolari ja Pajala valla vahel.]] Muonio jõgi (soome Muonionjoki, rootsi Muonio älv, Muonioälven) on osa Rootsi (Norrbotteni lään) ja Soome (Lapimaa lään) piirist moodustav jõgi, Tornio jõe vasakpoolne lisajõgi. Jõgi paikneb Lääne-Lapimaal.
Jõe pikkus on 230 km (mõnikord arvestatakse Muonio jõe alla ka Könkämäeno, millega koos on pikkuseks 333 km), jõgikonna pindala on 14 430, 14 400 või 14 310 km². Jõe langus 205 m (329–125 m).
Keskmine vooluhulk on umbes 165 või 171 m³/s. Vooluhulga maksimum on mais ja juunis.
Ta on jääs 7...8 kuud aastas.
Muonio jõgi saab alguse (Kilpisjärvist algava) Könkämäeno ja Lätäseno ühinemisel   Enontekiö ja Kiruna valla piiril Markkina küla lähedal. Ta voolab peamiselt lõuna suunas, kuni suubub Lappea külast põhja pool Kolari ja Pajala valla piiril Tornio jõkke (mis suubub Tornio juures Põhjalahte).
Muonio jõkke suubuvad muu hulgas Soome poolelt Tarvantojoki ja Palojoki ning Rootsi poolelt Merasjoki ja Parkajoki.
Suurim Muonio jõe äärne küla on Muonio (Soome). Teiste jõeäärsete asulate seas on Rootsi poolel Kuttainen ja Karesuando, Soome poolel Kaaresuvanto ja Jatuni.
Piirijõgi
Muonio jõgi sai koos Könkämäeno ja Tornio jõega Rootsi ja Soome piirijõeks Hamina rahuga 1809.
Kui lugeda Könkämäenot Muonio jõe alguseks, algab Muonio jõgi Soome ja Rootsi piirijõena Treriksrösetist ja lõpeb Pajalast pisut ida pool.
Sild läheb üle jõe ainult Muonios, Kaaresuvantos/Karesuandos ja Kolaris.
Piki jõge kulgeb Soome poolel valtatie 21, Rootsi poolel riksväg 99.
Simon Ammann
Simon Ammann (sündinud 25. juunil 1981 Grabsis) on Šveitsi suusahüppaja, ainuke neljakordne individuaalne olümpiavõitja suusahüpetes.
Ammann debüteeris maailma karikavõistlustel 16-aastaselt 29. detsembril 1997 Saksamaal Oberstdorfis. Ta lõpetas 115 m mäel kohe 15. kohaga.
Järgnesid 1998. aasta taliolümpiamängud Jaapanis Naganos. Ammann saavutas 8. veebruaril meeskondlikes suusahüpetes 6. koha, 11. veebruaril normaalmäel 35. koha ja 15. veebruaril suurel mäel 39. koha.
Tõstamaa mõis
pisi|Tõstamaa mõis ja kool 2008. aastal Tõstamaa mõis (saksa keeles Testama) oli rüütlimõis (fideikomiss) Tõstamaa kihelkonnas Pärnumaal. Nüüdisajal jääb mõisasüda Pärnu maakonna Pärnu linna maadele.
Keha
Keha ehk füüsikaline keha on materiaalne (aineline) objekt, millel on mass ning enamasti ka mõõtmed (maht) ja piirpind, mis määrab keha kuju. Keha võib olla tahke, vedel (näiteks veepiisk) või gaasiline (näiteks taevakeha Päike).
Simon Ammann
Järgmisel 3 hooajal oli vähe progressi märgata. 5. veebruaril 1999 tuli ta Itaalias Val di Fiemmes suurel mäel 12. kohale ja 25. jaanuaril 2000 Jaapanis Hakubas suurel mäel meeskondlikult 5. kohale. Enne olümpiahooaega olidki need tema parimad tulemused, kuigi maailma karikasarjas osales ta neil aastatel 25 etapil.
Keha
Keha mõistet kasutatakse peamiselt teoreetilistes ainekäsitlustes, kus pole vaja arvestada objekti sisemiste eriomadustega. Kui jäetakse arvestamata keha mõõtmed, siis on tegemist punktmassiga. Klassikalises mehaanikas (sh tugevusõpetuses) vaadeldakse keha sageli koosnevana punktmassidest ja siis on keha punktmasside mehaaniline süsteem.
Uusaegse loodusteaduse tekkimise ajal (17. saj algupoolel) kirjeldas René Descartes keha kui puht geomeetrilist objekti, mis on määratletud ainult oma mahu ja kujuga. Kehadevaheline mõju pidi avalduma otsese kokkupuute, nt löögi kaudu. Isaac Newton defineeris oma mehaanikas keha kui aineosakeste piiritletud hulka. Taevakehade liikumise ja üldse kehadevaheliste mõjude – jõudude – uurimisel samastas ta keha selle massiga. Kui mehaanika uurimisvaldkond laienes tahkistelt ka vedelikele ja gaasidele, avardus ühtlasi keha mõiste.
Simon Ammann
Olümpiahooajal saabus kauaoodatud edu. 15. detsembril 2001 tuli ta kodumaal Engelbergis MK-etapil suurel mäel 7. kohale ja 5 järgmisel etapil jõudis esiviisikusse. Neist parimateks jäid 16. detsembril Engelbergis ja 22. detsembril Itaalias Predazzos saadud suure mäe teine koht. Neil etappidel kaotas ta Adam Malyszile Poolast.
Tõstamaa mõis
Ajalugu
pisi|Mõisakompleks talvel Tõstamaa mõisa on esmamainitud 1553. aastal, mil see kuulus Saare-Lääne piiskopile.
Simon Ammann
Enne 2002. aasta olümpiamänge Salt Lake Citys ei olnud Ammann võitnud ühtegi MK-võistluste etappi, kuid tuli üllatuslikult kahekordseks olümpiavõitjaks. 10. veebruaril võitis ta Sven Hannawaldi (Saksamaa) ja Malyszi ees normaalmäe ning 13. veebruaril Malyszi ja Soome sportlase Matti Hautamäe ees suure mäe. 18. veebruaril juhtis ta Šveitsi meeskonna 7. kohale, tehes avavoorus pikkuselt 3. ja teises voorus pikima hüppe. Kuna Ammann oli üsna nooruke, kandis ümmargusi suusahüppeprille ja lendas väga kaugele, hakati teda ajakirjanduses nimetama Harry Potteriks.
Tõstamaa mõis
Ajalugu
Liivi sõja järel said mõisa omanikeks Kursellid.
Simon Ammann
Esimese maailma karika etapi võitis Ammann alles pärast olümpiat, 17. märtsil Oslos 115 m mäel. Teise MK-etapi võitis ta alles 12. veebruaril 2006 Holmenkollenis ja kolmanda 18. märtsil 2007 taas Oslos, kõik suurel mäel.
Järgmise hooaja alguses tuli ta 17 MK-etapist kõigest 2 korda 20 parema hulka. Seda arvestades esines ta Val di Fiemmes toimunud MM-il hästi, saades 22. veebruaril suurel mäel 17. ja 28. veebruaril väikesel mäel 10. koha. Kahekordseks maailmameistriks tuli Malysz. 23. veebruaril tuli Ammann suure mäe meeskondlikes hüpetes 9. kohale.
Tõstamaa mõis
Ajalugu
1831. aastal omandasid mõisa Staël von Holsteinid. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta võõrandamist oli maailmakuulus orientalist ja sanskriti keele tundja Alexander Wilhelm Staël von Holstein.
Alates 1921. aastast tegutseb mõisahoones kool – tänapäeval Tõstamaa Keskkool. Lisaks koolile asub peahoones alates 2016. aastast ka Tõstamaa muuseum. Hoones asub ka maailmakuulsa kunstniku ja filosoofi Nikolai Roerichi maalireproduktsioonide püsinäitus.
Simon Ammann
21. veebruaril 2004 tuli Ammann suusalennu maailmameistrivõistlustel Sloveenias Planicas 14. kohale.
Tõstamaa mõis
Ajalugu
Mõisahoonet remonditi põhjalikumalt esimest korda 1970. aastate teisel poolel, sest 1979. aastal toimusid seal filmi "Jõulud Vigalas" (režissöör Mark Soosaar) mõisa sisevõtted. Suuremad restaureerimistööd toimusid aga aastatel 1996–2004.
Simon Ammann
2005. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused toimusid Oberstdorfis. Ammann saavutas 19. veebruaril normaalmäel individuaalse 44. koha, 20. veebruaril normaalmäel meeskondliku 8. koha, 25. veebruaril suurel mäel individuaalse 27. koha ja 26. veebruaril meeskondliku 7. koha.
Tõstamaa mõis
Peahoone
Kahekorruseline varaklassitsistlik peahoone valmis 1804. aastal Helmersenide ajal. 1860. ja 1870. aastatel lasi tollane mõisaomanik Wilhelm Fromhold Staël von Holstein selle põhjalikult historitsistlikus stiilis ümber ehitada: hoone sai lameda plekk-katuse, keskosa kaunistavad kuus joonia kapiteeliga sammast ja kaaraknad. Sellest ajast pärinevad ka hiljuti restaureeritud laemaalingud.
William (Poitiers' krahv)
William, Poitiers' krahv (17. august 1153 – aprill 1156) oli Henry Plantageneti ja Akvitaania Eleanori esimene laps.
Ta sündis Normandias samal päeval, mil suri ta isa rivaal Boulogne'i krahv Eustace IV.
Simon Ammann
2006. aasta maailmameistrivõistlused suusalennus toimusid Austrias Kulmis. Ammanni päralt jäi 14. jaanuaril individuaalne 23. koht ja 15. jaanuaril meeskondlik 6. koht. Järgnesid olümpiamängud Pragelato suusahüppemäel, kus Ammann tuli 12. veebruaril väikesel mäel 38. kohale, 18. veebruaril suurel mäel 15. kohale ja 20. veebruaril meeskondlikult suurel mäel 7. kohale.
William (Poitiers' krahv)
Williamil oli 7 nooremat õde-venda ning vanemad emapoolsed poolõed Champagne'i Marie ja Prantsuse Alix.
Simon Ammann
Simon Ammanni võis näha 2006. aastal BBC telesarjas "Loomade taliolümpiamängud" ("Animal Winter Games"). Selles sarjas oli ta inimeste esindaja suusahüppevõistlustel.
William (Poitiers' krahv)
William suri Wallingfordi lossis ja maeti Reading Abbey kloostrisse vanavanaisa Henry I lähedale.
Simon Ammann
Suusahüppajate 2006.–2007. aasta hooaeg algas Simon Ammannil hästi ja 5 etapi järel juhtis ta maailma karikasarja, enne kui temast möödusid Anders Jacobsen ja Gregor Schlierenzauer. Nelja hüppemäe turneel tuli ta kolmandaks, pärast mäginädalat aga muutusid tema hüpped ebakindlaks ja ta langes MK arvestuses neljandaks.
William (Poitiers' krahv)
Poitiers' krahvi tiitli oli ta saanud juba lapsena ning mõningate ajaloolaste arvates võis ta kanda ka Yorki peapiiskopi tiitlit, kuid nii see ilmselt siiski polnud.
Simon Ammann
pisi|Simon Ammann (2010) 2007. aasta maailmameistrivõistlustel Sapporos võitis Simon Ammann 24. veebruaril vaid 0,2 punktiga noore soomlase Harri Olli ees suurel mäel MM-kulla. Järgmisel päeval tuli ta meeskondlikult suurel mäel 7. kohale ja 3. märtsil jäi väikesel mäel 21,5-punktilise kaotusega Malyszile hõbemedalile, edestades punktiga austerlast Thomas Morgensterni.
2008. aasta maailmameistrivõistlused suusalennus peeti Oberstdorfis. Ammann saavutas 23. veebruaril individuaalselt 8. koha ja järgmisel päeval meeskondlikult 9. koha.
2009. aasta MM-il Liberecis Šveits võistkonnaga ei osalenudki. Ammann tuli 21. veebruaril väikesel mäel austerlaste Wolfgang Loitzli ja Gregor Schlierenzaueri järel pronksmedali. 27. veebruaril jäi ta suure mäe hüpetes 8. kohale.
2010. aasta taliolümpiamängudel Kanadas Vancouveris tuli Ammann taas kahekordseks olümpiavõitjaks. 13. veebruaril võitis ta normaalmäel ja 20. veebruaril suurel mäel. Kummalgi võistlusel sai hõbemedali Malysz ja pronksmedali Schlierenzauer. 20. märtsil järgnesid suusalennu maailmameistrivõistlused Planicas, kus Ammann sai juba kolmanda suurvõidu hooajal, Schlierenzauer sai hõbeda ja Malysz 4. koha.
2011. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused toimusid Oslos. 26. veebruaril saavutas Ammann normaalmäel 4. koha. Medalid võitsid Thomas Morgenstern, Andreas Kofler ja Adam Malysz. 27. veebruaril tuli Šveits normaalmäel meeskondlikult 10. kohale. 3. märtsil võitis Ammann suurel mäel pronksmedali Schlierenzaueri ja Morgensterni järel, edestades Koflerit ja Hautamäke.
Saavutused
pisi|Simon Ammann olümpiavõitjana (2010) pisi|Simon Ammann [[Vikersundis (2011)]]
Maailma karikavõistlustel
Simon Ammann on osalenud (<small style="color:purple;">seisuga 20. jaanuar 2015 ) 325 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse 78 korral, neist 23 etappi on ta võitnud.
Jaakobus Alfeuse poeg
pisi|[[El Greco. Jaakobus Noorem. ca 1595]] Jaakobus Alfeuse poeg oli Jeesus Kristuse jünger, keda mainitakse Uues Testamendis, üks kaheteistkümnest apostlist. Ta oli apostel Matteuse vend. Kolmes evangeeliumis on tema nimi apostlite nimekirjas, kuid teisi andmeid tema kohta pole.
Vastavalt Piiblile oli ta maksukoguja ehk tölner, jutlustas Juudamaal. Siis sõitis ta apostel Andreasega Edessasse. Hiljem jutlustas iseseisvalt Gazas ja Elevferopoles (kreeka keeles ἐλευθερόπολις) Lõuna-Palestiinas.
XForms
XForms on graafilise kasutajaliidese tööriist, mis põhineb Xlibil ja on mõeldud X Window Systemile. See sisaldab palju selliseid programmeerimisobjekte nagu nupud, kerimisribad, menüüd jne. Lisaks on XForms laiendatav: uusi objekte on lihtne luua ja lisada. Varem põhines XForms Forms Libaryl, mis kasutas Iris GL-i (OpenGLi eelkäija).
Xforms kasutab litsentsi GNU Lesser General Public License ja on vaba tarkvara.
Enne üleminekut GTK+ tööriistadele kasutas Xfce töölauakeskkond XFormsi tööriistu.
Jaakobus Alfeuse poeg
Teiste Jaakobustega segunemise tõttu on tema teed kristluses küllaltki raske jälgida. Tema surmast ja matmisest on olemas mitmeid versioone. Mõne autori teatel suri ta Marmaricas ("juutide kividega maha löödud"), teiste järgi võttis ta vastu märtrisurma teel Egiptusesse, saades risti löödud Ostrakine linnas.
Jaakobust Alfeuse poega ei tohi segamini ajada Jaakobuse, Sebedeuse pojaga ehk Jaakobus Vanemaga, samuti mitte Jeesuse venna Jaakobusega, apostliga 70 seast ja esimese Jeruusalemma piiskopiga, keda kutsutakse nooremaks Jaakobuseks.
Õigeusu kirikus mälestatakse teda Juliuse kalendri järgi 30. juunil ja 9. oktoobril, katoliku kirikus 3. mail, anglikaani kirikus 1. mail.
Győri väikepiirkond
pisi|Asend Ungaris
Győri väikepiirkond (ungari Győri kistérség) oli 1. jaanuarini 2013 Ungaris Győr-Moson-Soproni komitaadis asunud territoriaalne ja statistiline üksus. Selle pindala oli 742,54 km² ja rahvaarv 178 582 (2007).
Koosnes järgmistest valdadest:
1788
1788. aasta (MDCCLXXXVIII) oli 18. sajandi 88. aasta.
Józef Piłsudski
Józef Klemens Piłsudski (5. detsember 1867 Zułów (praegu Zalavas), Vilno kubermang, Venemaa Keisririik – 12. mai 1935 Varssavi, Poola) oli Poola sõjaväelane (marssal) ja riigitegelane, Poola sõjaväe rajaja. 1918–1922 oli ta Poola riigipea (Naczelnik Państwa). Aastatel 1926–1935 Poola diktaator.
Elukäik
Ta sündis tänapäeva Leedu alal ja käis Vilniuse vene gümnaasiumis. Pärast gümnaasiumi lõpetamist õppis arstiteadust Harkivi meditsiiniinstituudis. Ta osales liikumises Narodnaja Volja nagu vanem vendki Bronisław Piłsudski, kellele määrati poliitilise tegevuse eest surmanuhtlus, mis asendati 15-aastase sunnitööga.
22. märtsil 1887 arreteeriti ta süüdistatuna vandenõu organiseerimises keiser Aleksander II tapmiseks. Aastail 1888–1892 viibis viis aastat asumisel Siberis (Burjaatias). Pärast vabastamist 1892. aastal astus ta Poola Sotsialistlikku Parteisse, 1894. aastal valiti partei keskkomiteesse ja oli selle üks juhtivaid agitaatoreid ning andis välja põrandaalust ajalehte Robotnik.
1900. aasta veebruaris vangistati ta Lodzi linnas, talle mõisteti 10 aastat vabadusekaotust, kuid ta teeskles vaimuhaiget ning viibis 5 kuud Peterburis vaimuhaiglas, kust põgenes välismaale. 1901. aastal jätkas poliitilist tegevust, siis juba Londonis.
1904. aastal, pärast Vene-Jaapani sõja algust suundus Jaapanisse, kontakteerus Jaapani luurega ja püüdis organiseerida abi poolakate ülestõusuks ning Vene armee kahjustamiseks. 1904 asutas ta Sotsialistliku Partei poolsõjaväelise üksuse (OBPPS).
Asutas 1914. aasta novembris Keskriikidele vaenuliku salajase organisatsiooni Polska Organizacja Wojskowa, mille avalikuks tulemise tagajärjel oli ta 1916. aastal sunnitud loobuma leegionäride juhatamisest.
1916. aastal oli ta Austria-Ungari toetusel loodud Poola ajutise valitsuse sõjaminister. 1917. aastal arreteerisid ta Magdeburgis Saksamaa keisririigi sõjavõimud, kuna ta keeldus Poolat okupeerivale Saksamaale truudust vandumast ning organiseeris saksavastast partisaniliikumist. 8. novembril 1918 ta vabastati ning saadeti Poola. 11. novembril loovutas ajutine valitsus võimu Piłsudskile. 14. novembril sai temast riigipea (Naczelnik Państwa).
Aprillis 1920 ülendati ta marssaliks ning ta sõlmis liidu Sõmon Petljuraga sõjaks Nõukogude Venemaa vastu.
Kuni 1922. aasta detsembrini tegutses Poola riigi presidendina ja vägede ülemjuhatajana, juhtis Poola-Nõukogude sõjas sõda Venemaa vastu eduka lõpuni. Pärast 1922. aastat elas ta eraellu tõmbunult kuni maini 1926, mil ta poliitiliste lahkhelide ja erakondliku võitluse lõpetamiseks sõjaväe kaasabil kukutas W. Witose valitsuse ning kehtestas 1926. aasta oktoobris sõjalise diktatuuri. Piłsudski keeldus riigipresidendiks valimisest ja loobus juunis 1928. aastal ka peaministri kohustest ja toimis sellest ajast (välja arvatud aeg detsembrist 1930 maini 1931, mil oli uuesti peaministriks) vaid vägede kindralinspektorina ja sõjaministrina.
Isiklikku
Ta oli kaks korda abielus. Esimest korda abiellus ta aastal 1899 Maria Piłsudskaga (1865–1921, neiuna Koplewska, esimesest abielust Juszkiewiczowa), kel oli eelmisest abielust tütar Wanda (1889–1908). Aastal 1921 abiellus ta Aleksandra Piłsudskaga (1882–1963, neiuna Szczerbińska), neil sündisid tütred Wanda (1918–2001, töötas psühhiaatrina) ja Jadwiga Piłsudska-Jaraczewska (1920–2014 arhitektina, elas Varssavis).
Tal oli neli venda: Bronisław (1866–1918, oli revolutsioonitegelane ning asumisel olles etnograaf, ainude uurija), Adam (1869–1935, oli Poola poliitik, Vilniuse linnapea ja Poola Seimi liige), Kazimierz (1871–1941, arreteeriti 1939, suri Buhhaaras) ja Jan (1876–1950, oli Poola poliitik, Kesk-Leedu seimi liige).
Tunnustus
pisi|Vapp.
Teet Tibar
Teet Tibar ehk Tips ehk Just (sündinud 22. mail 1966 Tallinnas) on muusik, ehitustööline, võrkpallur ja ansambli Vennaskond asutajaliige (1984).
Haridus ja elukäik
1972–1983 õppis Tallinna 32. Keskkoolis. Aastatel 1985–1987 oli Nõukogude armees Leningradis.
Maailmavaade
Ta on ühenduse Suomen Anarkistiliitto liige (1997) ja rahvusvahelise töölisliikumise tegelane. Alates 1980 on ta Naisteoja motorockerite kamba liige.
Kriitiline juhtum
25. oktoobril 2009 Tallinnas Rock Cafés antud kontserdil "Vennaskond 25!" kukkus ta laulu "Lapsepõlveplika" ajal laval kokku. See võis olla ajendiks, et 9.–13. novembrini 2009 peeti teda ekslikult surnuks.
Deventer
pisi|Linna kaart aastast 2014 Deventer on Hollandi linn, mis asub IJsseli jõe ääres Overijsseli provintsis.
Deventerit on esmamainitud 877. aastal, hiljem kujunes sellest hansalinn. 2005. aastal liideti linnaga Bathmeni vald.
Linna jalgpalliklubi Go Ahead Eagles mängib hooajal 2016/17 riigi tugevaimas liigas Eredivisie.
Süütepomm
Süütepomm on pomm, mis on mõeldud tulekahju tekitamiseks.
Atesteerimine
Atesteerimine on hinnangu andmine töötaja teadmistele, oskustele, võimetele, isikuomadustele ja käitumisele lähtuvalt ametikohale esitatavatest nõuetest.
Ansambel "Kukerpillid" (1980)
"Ansambel "Kukerpillid"" on Kukerpillide LP-album, mis salvestati 1980. aastal.
Aluoja joastik
Joastik saab oma veed Mägara ojalt. Enne Pühajõe orgu laskumist, moodustab Mägara oja umbes 700 m pikkuse ja u 10 m sügavuse kanjoni (Aluoja kanjon). Joastik koosneb viiest suuremast astangust, mille kõrgused oja voolusuunas ülevalt alla on vastavalt 1,4, 0,8, 1,8, 1,4 ja 0,5 m. Joaastangutel on veejoa laius 5...10 m. Aluoja joa astang on võetud kaitse alla.
1787
1787. aasta (MDCCLXXXVII) oli 18. sajandi 87. aasta.
Anu Liivak
Anu Liivak (aastatel 1979–1985 Anu Kallaste; 14. oktoober 1953 Tallinn – 10. märts 2016) oli eesti kunstiajaloolane ja kriitik.
Haridus
Anu Liivak lõpetas 1972. aastal Tallinna 21. Keskkooli ja 1977. aastal Ilja Repini nimelise Maalikunsti, Skulptuuri ja Arhitektuuri Instituudi Leningradis.
Töökohad
Aastatel 1977–1991 töötas Anu Liivak Eesti Kunstimuuseumis nooremteaduri, teadussekretäri ja teadusdirektorina.
Alates 1991. aastast oli ta Tallinna Kunstihoone intendant ning aastatel 2002–2008 juhtis Retretti kunstikeskust Soomes.
Alates jaanuarist 2009 kuni surmani märtsis 2016 oli Anu Liivak Kumu kunstimuuseumi direktor.
Elliptiline galaktika
pisi|Elliptiline galaktika ESO 325-G004 Elliptiline galaktika on ellipsoidse kuju ja ühtlase heledusprofiiliga (heledus väheneb ühtlaselt serva suunas) galaktika.
Edwin Hubble kirjeldas seda 1936. aastal kui üht kolmest peamisest galaktikatüübist. Teised kaks olid spiraalgalaktika ja korrapäratu galaktika.
Elliptiline galaktika kuju võib ulatuda peaaegu kerakujulisest kuni lameda kettani.
Kohila
Kohila territooriumi jäävad Kohila mõisa ja Tohisoo mõisa peahoone. Viimases asub Kohila Koolituskeskus ning samasse mõisaparki on rajatud ka keraamikakoda ning mõisa viinaköögi hoones tegutseb Tohi Distillery. Kohila mõisahoones tegutseb aga Kohila Mõisakool.
Kohilas on ka noortekeskus ja Noortevolikogu. Tegutsevad mitmed kultuuri ja käsitööga seotud ühingud, ühendused ja seltsid.
Enamik Kohila poode asub Vabaduse tänaval. Kohila alevis on palju parke. Vaatamist väärt on ka endine Kohila vesiveski, kus praegu töötab baar. Kohilas on olemas kohalik tervisekeskus, kiirabi (Pärnu Haigla SA Kohila Kiirabi), tuletõrje (Raplamaa Päästeteenistuse Kohila Tugikomando) ja politsei (Lääne Politseiprefektuur Rapla Politseijaoskonna Kohila Konstaablipunkt). Alevi serval paikneb EAÕK Angerja Issanda Taevaminemise kirik.
Transport
pisi|Jalakäijate sild
Alevi kagupiiril kulgeb Tallinna–Rapla–Türi maantee ja loodepiiril Aandu tee. Alevit läbivad Kernu–Kohila tee, Kiisa–Kohila tee ja Lohu–Kohila tee.
Ajalugu
Kohila küla (Koil) on esmamainitud saksakeelsetes allikates aastal 1241, see on kuulunud Hageri kihelkonda.