cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sitsiilia (Rooma provints)
Kristluse saabumine Sitsiiliasse
Esimese kindla viite Sitsiilia kirikule leiab ametlikust kirjast, mis saadeti Roomast Kartaago piiskop Cyprianusele. See dokument pärineb 250. ja 251. aasta vahelt Deciuse tagakiusamise ajast ja arutleb lapside üle – kristlased, kes olid kummardanud paganlikke jumalusi Rooma tagakiusamiste ajal. Kirjas mainitakse Sitsiiliasse saadetud sarnast kirja, mis viitab sellele, et apostaasiat peeti saarel probleemiks ja et kristlik kohalolek Sitsiilias oli juba piisavalt suur, et saada hierarhiline suhe Roomaga. On võimalik, et see kogukond kujunes välja 2. sajandi lõpus pKr või 3. sajandi alguses – periood, mil ilmusid esimesed arheoloogilised tõendid.
Deciuse (aastal 250 pKr) ja Diocletianuse tagakiusamised (aastal 304) on kahe olulise Sitsiilia märtri, püha Agatha ja püha Lucia lugu. Need pühakud on tuntud vaid umbes 200 aastat pärast sündmusi kirjutatud hagiograafiatest, mis kujutavad neid noorte ja ilusate neitsitena, kahe tagakiusaja Quintianuse ja Pascasiuse ohvritena. On tõenäoline, et need allikad vastavad soovile siduda kaks kõige olulisemat Ida-Sitsiilia linna: Catania, püha Agatha kodu, ja Siracusa, püha Lucia kodu. Oluline on, et kõik saare peamised pühakud on naised – lisaks Agathale ja Luciale on Palermo pühakud Ninfa (4. sajandi märter), Olivia (5. sajandi märter) ja Christina (märter aastast 304), kelle palermolased püha Rosalia kultusesse tõid. Võib-olla peegeldab see rõhuasetus naiskujudele Sitsiilia kristluses rõhuasetust naisjumalustele kristluseelses Sitsiilia religioonis (näiteks Eryxi Venus, Isis, Demeter ja Kore).
Sellest ajast on avastatud kaks olulist kristlikku kirjet. Üks on Iulia Florentina epitaaf, avastatud Catanias aastal 1730 (nekropolises moodsa via Dottor Consoli asukohas) ja nüüd Pariisis Louvre'is. See on kõige varem 3. sajandi lõpust pKr pärinev hauakiri, mis dokumenteerib ladina keeles veidi üle aasta vanuse lapse surma, maetud "kristlike märtrite" kõrvale (kuid pole selge, kas see viitab Agathale ja Euplosele). Kirje on esimene otsene tõend kristlusest saarel. Teine kirje, samuti hauakiri, on niinimetatud Euskia kirje kreeka keeles, mis avastati 19. sajandi lõpus San Giovanni katakombides Siracusas ja pärineb 5. sajandi algusest. Dokumendis on märgitud kohalik Lucia kultus. Kirjete loomise ajal on Agatha kultus Roomas ja Kartaagos juba tõendatud.
Tagakiusamiste perioodi lõppemisega asus kirik laienemisfaasi, isegi kui kirikus tekkis ägedaid arutelusid doktriinist, mis viis sinodite kokkukutsumiseni. Eusebius lisas oma Kiriku ajaloole Constantinus Suure kirja Siracusa piiskopile Crestusele (10.5.21), mis kutsus teda aastal 314 pKr osalema Arles'i kirikukogul. Crestusele määrati Arles'is oluline organisatsiooniline roll, mis näitab Sitsiilia kiriku tähtsust sel ajal.
Munklus algas Sitsiilias 4. sajandil. Hagiograafilised pärimused teatavad, et askeetlik Hilarion reisis Egiptusest Pachinosse ja veetis siis kolm aastat Sitsiilias (võibolla kaasaegse Ispica lähedal), kus ta püüdis taanduda harjutama anahoreetide elu. Seejärel lahkus ta tänu kasvavale kuulsusele piirkonnas. Sitsiilia jaoks oli olulisem koenobiitilise munkluse saabumine: on palju teateid erinevat liiki askeetidest, kes kogunesid kokku usuelu jagama, eriti Basiliuse reegli järgi (Sitsiilias ei olnud Benedictuse reegli järgi organiseeritud kloostreid kuni Normannide perioodini). Mõned mungad järgisid bütsantsi riitust, teised ladina riitust. Munklus kasvas Sitsiilias tõenäoliselt selle saarelise iseloomu tõttu, samuti tõsiasi, et piirkond, peale mõne orjade mässu, oli üks rahulikumaid läänes – vähemalt kuni vandaalide vallutuseni aastal 439 ja taas kuni 9. sajandi araablaste vallutuseni.
Lääne-keisririigi langus ja Sitsiilia
5. sajandi rändeperiood oli Rooma keisririigile tõsise kriisi periood. Aastal 410 rüüstasid Roomat Alarichi juhitud läänegoodid. Aastal 476 kukutas kindral Odoaker Romulus Augustuluse, keda traditsiooniliselt peetakse viimaseks Lääne-Rooma keisriks. Sitsiilia suhteline rahu sel perioodil meelitas paljusid inimesi. Sarnaselt varasemate perioodidega oli paljusid senaatoriperekondi julgustatud omandama tohutut viljaka maaga kinnisvara. Kõrged funktsionäärid ja usulised ametnikud (nii kristlikud kui ka paganlikud) reisisid Sitsiiliasse, et pühenduda õppimisele, jahile ja meelelahutusele. On teada, et Nicomachus Flavianus Noorem, praefectus urbi Romae 361. ja 362. aasta vahel, omas kinnisvara Enna lähedal, kus ta aastal 408 koostas Titus Liviuse esimese 10 raamatu revideeritud väljaande. Teised tulid pagulastena, nagu näiteks Melania Noorem, kes põgenes Alarichi Rooma rüüstamiselt aastal 410 ja läks koos abikaasa ja sõpradega varjupaika Messinas.
Alarich püüdis Sitsiiliat rünnata ja jõuda Rhegiumini, kuid gootide laevastik hävis Messina väinas tormis ja Alarich loobus seetõttu plaanist.
Vandaalide kuningas Geiserich hõivas 430. aastatel Africa provintsi ja hakkas tegelema piraatlusega, rüüstates aastal 437 esimesena Sitsiilia rannikut. Siis, pärast Kartaagos ankrus olnud Lääne-Rooma laevastiku osa hõivamist linna võtmise järel 439. aasta oktoobris korraldasid vandaalid rünnakuid kogu Vahemere piirkonnas, eriti Sitsiilias ja Sardiinias (lääne-keisririigi peamised teraviljaallikad), Korsikal ja Baleaari saartel. Kuna Lääne-Rooma laevastik ei suutnud aastal 441 vandaale lüüa, saatis Theodosius II aastal 442 ekspeditsiooni, kuid see ei saavutanud midagi ja kutsuti tagasi, sest pärslased ja hunnid ründasid põhja- ja idapiiri. Lääne-Rooma keisririik jätkas Sitsiilia kaitsmist, kindral Ricimer tegutses seal aastal 456 ning siis Marcellinus ja tema Dalmaatsia leegionid aastal 461. Vandaalide kohalolu Sitsiilias piirdus piraatlike rünnakutega, sarnaselt Lõuna-Itaalias toimuvatega. Sidonius Apollinarise 468. aasta panegüürika näitab, et sel perioodil oli Sitsiilia ikka veel Lääne-Rooma keisririigi osa. Aastal 468 langes saar vandaalide kuninga Geiserichi kätte, kuid ühendati aastal 476 Odoakeri ajal taas Itaaliaga, vandaalidele lubatud sillapeaga Lilybaeumi sadamas. See loovutati Theoderichile aastal 493.
Kultuur
Vabariigi ajal oli peamine keel veel kreeka keel, kuna roomlastel puudus poliitika oma keele jõustamiseks kogukondades. Isegi Cicero ajal oli kreeka keel peamine keel, mida kasutas eliit, ja peaaegu kõigil Cicero mainitud sitsiillastel "Verrese oratsioonides" olid kreeka nimed. Cicero viitab ka kreeka kalendrile (kasutusel sel ajal kogu Sitsiilias), kreeka pidustustele, suhetele Sitsiilia linnade ja ülekreekaliste pühamute (nagu Delfi) vahel, Sitsiilia olümpiavõitjatele, ja kreeka kodanikuarhitektuurile. Kirjandus püsis peaaegu eranditult kreeka keeles, autorid nagu Diodoros ja Caecilius Calactest.
Sitsiilia mitte-kreeka keelte (sikani, sikuli, elümi ja puunia) rääkimist jätkati arvatavasti maapiirkondades ja kasutati põlistes religioossetes kultustes, kuid puudusid eliidi ja kirjutatud kontekstis. Ainult puunia keelele on otsene tunnistus (lühike kirje 2. või 1. sajandist eKr Aegusal). Mõned mamertiinid säilitasid ilmselt oma itaalia murde.
Kuue Rooma colonia loomisega keisririigi perioodi alguses sai Sitsiilia esmakordselt suure hulga ladina keele kõnelejaid ning tekkis ladina-kreeka kakskeelsus, mis jätkus kuni Bütsantsi perioodini. Üldiselt asendas ladina keel keisririigi perioodil kreeka keele üha enamates valdkondades, kuna kreeka keel piirdus alamate registritega, kuigi see säilitas oma ajaloolise prestiiži ja seda kasutas laialdaselt elanikkond. Ladina keelest sai kindlalt eliidi keel; Titus Calpurnius Siculus, Flavius Vopiscus ja Iulius Firmicus Maternus kirjutasid ladina keeles, kuigi oli ka näiteid Sitsiilia autoritest, kes kirjutasid keisririigi perioodil kreeka keeles, nagu Pantainos, Aristokles Messinast, Probos Lilybaeumist ja Citharius. Sel perioodil pidid mitte-kreeka keeled olema lõplikult kadunud, kuigi puunia keelt võidi ikka veel kõnelda keisririigi perioodi lõpus, tuginedes Apuleiuse tunnistusele. Arvukad juudi ja samariitlaste kogukonnad on saarel keisririigi perioodil tõestatud, kuigi nad ilmuvad tavaliselt kirjetes kreeka või ladina keeles. Alates 5. sajandist tundub, et kreeka keel on taastunud, mis kestis moslemite domineerimise perioodini.
Catania
Catana või Catina (Catania) vallutati konsul Manius Valerius Maximus Corvinus Messalla poolt Esimese Puunia sõja alguses aastal 263 eKr. Osa vallutamise saagist oli päikesekell, mis pandi üles Rooma comitiumis. Lisaks pidi linn Roomale andamit maksma (civitas decumana). Siracusa vallutaja Marcus Claudius Marcellus ehitas linna gümnaasiumi. 135. aasta paiku, esimese orjasõja käigus vallutasid linna mässavad orjad. Teine mäss piirkonnas, mida aastal 35 eKr juhtis gladiaator Seleurus, suruti ilmselt pärast selle juhi surma maha. Aastal 122 eKr, pärast Etna vulkaanilist aktiivsust oli allasadavast vulkaanilisest tuhast raske kahjustus linna katustele, mis raskuse all kokku varisesid. Catina territooriumit mõjutasid veel pursked aastatel 50, 44, 36 eKr ja lõpuks katastroofiline laavavool aastal 32 eKr, mis hävitas maapiirkonna ja Aitna linna, samuti oli hävitav sõda Augustuse ja Sextus Pompeiuse vahel, kuid Augustuse perioodi algusega algas pikk ja raske sotsiaal-majanduslik taastumine. Sõja lõppedes kirjeldatakse kogu Sitsiiliat kui raskelt kahjustatud, vaesunud ja suures ulatuses elanikest tühjenenud. Straboni raamatus 6 viidatakse eelkõige Siracusa, Catania ja Centuripe kahjulikule olukorrale. Pärast sõda Sextus Pompeiuse vastu rajas Augustus Catanias colonia. Plinius Vanem loetleb linna, mida roomlased kutsusid Catinaks, nende hulgas, mille Augustus aastal 21 eKr coloniaks edutas, koos Siracusa ja Thermaega (Sciacca). Rooma armee veteranide rühmad asustati linnadesse, mis olid saanud selle uue staatuse. Uus demograafiline olukord aitas kindlasti kaasa kohaliku elu stiili muutmisele uue "keskklassi" kasuks. Catania säilitas märkimisväärse tähtsuse ja rikkuse hilise vabariigi ja keisririigi ajal: Cicero nimetab seda "rikkaimaks" linnadest ja see peaks olema püsinud hilise keisririigi perioodil ja Bütsantsi ajal, nagu vihjavad kirjandusallikad ja arvukad kaasaegsed mälestusmärgid, mis teeb linnast Rooma Sitsiilias peaaegu erilise. Et maksta stipendiumi, laiendasid suured rannikulinnad nagu Catania kõrgkeisririigi ajal oma kontrolli saare sisemuse tohutu ala üle, mis olid tühjenenud suurkinnistute tulemusel, mis sel ajal põllumajanduses domineerisid. Kristlus levis kiiresti; märtrite hulgas Deciuse ja Diocletianuse tagakiusamiste ajal olid linna kaitsepühak püha Agatha ja Euplos. Catania piiskopkond rajati 6. sajandi lõpus.
Centuripe
Centuripe alistus aastal 262 eKr spontaanselt Rooma konsulitele Lucius Valerius Flaccusele ja Titus Otacilius Crassusele. Selle tulemusena kuulutati linn vabaks ja vabastati maksudest, nagu Cicero oma "Verrese oratsioonides" mainib. Pärast seda on tajutav tähelepanuväärne areng, mis tegi sellest ühe kõige olulisema linna Rooma Sitsiilias. Seda kinnitavad nii Cicero väited kui ka arheoloogiliselt suur hulk keraamikat ja aukartustäratavad hauamonumendid. Kreeka kirje 2. sajandist eKr jutustab Centuripe diplomaatilisest missioonist Roomasse ja Lanuviumi ning lepingu osast Lanuviumiga, millega kaks kogukonda kuulutati sõpruslinnadeks. Aastal 39 eKr võttis Sextus Pompeius linna piiramisega ja hävitas selle lojaalsuse pärast Octavianusele, kuid viimane ehitas selle taas üles ja andis elanikele ka Rooma kodakondsuse. Keisririigi perioodil valmistas Centuripe väljapaistvaid monumente, mille riismed on tänapäevani säilinud. Nende hulka kuuluvad Augustaalide tempel 1. või 2. sajandist pKr, millest ühel küljel on näha postid ja kaks monumentaalset tornhauda; Dogana, millest nüüd saab näha ainult tõstetud tasapinda; ja Konradini loss. Linnast loodes, contrada Bagnis, sillutatud tänav viib nümfaioni jäänusteni, katkestatud üle veevalingu, millest on säilinud viie nišiga tellissein, samuti vee kogumise reservuaari jäänused ja osa akveduktist. Tähelepanuväärne on ka jätkuv müntide tootmine linna poolt Rooma vabariigi perioodil.
Tauromenium
Tauromenium (Taormina) jäi Siracusa kontrolli alla aastani 212 eKr, kuni kogu Sitsiilia sai Rooma provintsiks. Selle elanikke peeti roomlaste foederati ja Cicero ütleb "Verrese oratsioonides", et see oli üks kolmest civitates foederatae (liitlaslinnad) ja kutsub seda civis notabilis. Selle tulemusena ei pidanud kogukond maksma teraviljamaksu või andma laevu ja meremehi hädaolukorras. Esimese orjasõja (u. 135–132 eKr) käigus okupeerisid Tauromeniumi mässavad orjad, kes kasutasid seda kantsina. Konsul Pompiliuse poolt piiratud nälgiv garnison alistus alles siis, kui üks juhtidest, Serapion, reetis oma kaaslased ja laskis roomlased linna. Aastal 36 eKr, Sextus Pompeiuse ja Octavianuse vahelise sõja ajal, maabusid viimase väed Naxoses ja hõivasid uuesti linna. Hiljem, aastal 21 eKr, asutas Augustus linnas oma toetajatele Rooma colonia, ajades minema need elanikud, kes olid tema vastu. Strabon räägib Tauromeniumist kui väiksemast linnast kui Messana ja Catana. Plinius ja Ptolemaios mainivad seda kui Rooma coloniat.
Messana
Messana (Messina), mille mamertiinid andsid roomlastele üle aastal 264 eKr, sai pärast Esimest Puunia sõda koos Tauromeniumiga staatuse civitas libera et foederata (vaba ja liitlaste kogukond). Vabariigi ajal kannatas see orjasõdade kestel (102 eKr) rünnakuid. Cicero mainib linna "Verrese oratsioonides" kui civitas maxima et locupletissima ('väga suur ja rikas kogukond'). Aastal 49 eKr ründas Pompeius Julius Caesari laevastikku ja ajas selle Messana sadamasse. Hiljem sai linnast üks paljudest Sextus Pompeiuse baasidest ja seda rüüstasid Lepidus väed. Seejärel sai sellest ilmselt munitsiipium.
Tyndaris
Tyndaris (Tindari) oli Esimese Puunia sõja ajal Hieron II kontrolli all ja muutus sõja alguses Kartaago mereväebaasiks. Tyndarise lahing võideldi läheduses aastal 257 eKr, kus Rooma laevastik Gaius Atilius Regulus Serranuse juhtimisel võitis kartaagolasi. Hiljem oli see Sextus Pompeiuse mereväebaas, mille Octavianus vallutas aastal 36 eKr. Ta asutas paika Rooma colonia Colonia Augusta Tyndaritanorum, ühe viiest coloniast Sitsiilias. Cicero kutsus linna nobilissima civitas. Esimesel sajandil pKr kannatas see suurt maalihet, samas 4. sajandil pKr kannatas see kahes katastroofilises maavärinas. Sellest sai piiskopkonna asukoht, vallutati aastal 535 bütsantslaste poolt ja langes aastal 836 araablaste kätte, kes linna purustasid.
Thermae Himerae
Thermae Himerae (Termini Imerese) oli tõsise Rooma kaotuse koht Hamilkar Barkaselt aastal 260 eKr, Esimese Puunia sõja ajal, kuid hiljem vallutati nende poolt aastal 253 eKr. Pärast seda jäi see lojaalseks Roomale ja kuulus andamikohustuslike linnade hulka. Pärast Kartaago purustamist aastal 146 eKr tõi Publius Cornelius Scipio Aemilianus Thermaesse tagasi kunstiteosed, mille kartaagolased olid võtnud, sealhulgas Stesichoruse kuju, kes oli linnas aega veetnud. Ühe sellise kuju alus on säilinud, osaga kirjest. Pärast Sextus Pompeiuse võitmist rajas Octavianus paika colonia; see oli arvatavasti karistus linnale sidemete pärast Pompeiuse parteiga. Selle meetme mõju selgub arvukatest ladina kirjetest, mis on paigas säilinud, ning erakordse arvu rooma ja itaalia nimede poolest, mis on paigas kinnitust leidnud. Endised linna kreeka elanikud kadusid ürikutest praktiliselt keisririigi perioodi alguses.
Panormus
Panormus (Palermo) jäi Kartaago kontrolli alla kuni Esimese Puunia sõjani ja oli ühe peamise konflikti asukoht kartaagolaste ja roomlaste vahel, kuni Rooma laevastik ründas linna aastal 254 ja tegi linnast maksualuse. Hasdrubal püüdis linna tagasi vallutada, kuid sai Rooma konsulilt Metelluselt lüüa. Teise tagasivallutamise katse tegi Hamilkar Barkas aastal 247 eKr, kuid linn jäi roomlastele lojaalseks, mille eest sai see tiitli praetura, kuldkotkas, ja õiguse vermida münte, jäädes üheks viiest vabast linnast saarel.
Drepanum
Drepanum (Trapani), vallutatud koos Eryxiga Esimese Puunia sõja lõpus, sai õitsvaks kaubalinnaks, peamiselt sadama tõttu, selle geograafilise asukoha tõttu Vahemere mereteedel, selle aktiivse meresoolatööstuse tõttu, mida oli arendatud juba Foiniikia ajal, ja korallide kaevandamise tõttu.
Lilybaeum
Lilybaeum (Marsala), õitsev juba kartaagolaste ajal, oli ühe kvestori asupaik, kelle Rooma igal aastal Sitsiiliasse saatis. Seda rikastasid suurepärased mõisad ja avalikud hooned. Teiste hulgas oli aastal 75 eKr Lilybaeumis üks kvestoritest Cicero, kes viitas Lilybaeumile kui splendidissima civitas (kõige suurepärasem kogukond). Keiser Pertinaxi ajal sai linnast suur Rooma colonia, Helvia Augusta Lilybaitanorum.
Siracusa
Siracusa sai uue Rooma provintsi keskuseks pärast aastat 212 eKr. Hoolimata Gaius Licinius Verresi kunstilise pärandi valest valitsemisest ja süstemaatilisest despoliatsioonist jäi Siracusa provintsi keskuseks ja preetori asupaigaks. See oli jätkuvalt peamine sadam kommertskoostööks ida ja lääne vahel. Paulus ja Marcianus Siracusast (esimene Siracusa piiskop) veetsid aega linnas. Rooma kristlaste tagakiusamise tagajärjel enne Milano edikti aastal pKr 313 ehitati linna alla sügav katakombide võrgustik, Rooma järel suuruselt teine. Järjestikused rünnakud, mis algasid vandaalidega aastal 440, tegid linna vaeseks, kuni see aastal 535 Bütsantsi kindrali Belisariose poolt vallutati. Aastatel 663–668 oli linn keiser Konstas II residents ja kõigi Sitsiilia kirikute metropol.
Suur-haavapoi
Suur-haavapoi (Chrysomela populi) on mardikaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Kattetiivad õmbluse tipul musta nelinurkse tähniga.
Kahjustab noori haabasid, esineb ka paplil ja pajul.
Putukat on ka Eestis.
Timoteo Viti
Urbinos sündinud Viti oli maalikunstnik Antonio Alberti lapselaps; Timoteo isa oli samuti kunstnik.
<!-- According to Vasari and Malvasia, Viti was apprenticed to Francesco Francia in Bologna between 1490 and 1495; aspects of Viti's style would seem to confirm an apprenticeship in Bologna. In 1495 he returned to Urbino and replaced Giovanni Santi, the recently-deceased father of Raphael, as painter to the small but brilliant court there. He completed paintings of the Muses in the Ducal Palace that Santi had left unfinished. The precocious Raphael, who was eleven at his father's death, continued to run his father's workshop with help from his family. It has often been speculated that Viti contributed to Raphael's training. In any case they remained friends, and Viti obtained or inherited the most important group of Raphael's studio drawings, which his descendents sold to Pierre Crozat in the 17th century. Drawings have often been disputed between the two artists in the past, and Viti has also been accused of forging some Raphael drawings (though it seems now accepted this was someone else).
In 1503 Viti was painting banners for Cesare Borgia, who had expelled Duke Guidobaldo da Montefeltro as lord of the city. Guidobaldo regained Urbino in 1504 and Viti, along with Girolamo Genga, was commissioned by Bishop Arrivabene to decorate the chapel of S Martino in the cathedral. He continued to work successfully in the Marches for the rest of the decade, and as far south as Siena, where he and Genga collaborated on paintings in the Palazzo Petrucci in about 1508. thumb|A possible portrait of Viti at the far right of this detail from Raphael's [[The School of Athens: Strabo or Zoroaster, Ptolemy, Raphael as Apelles and Perugino or Timoteo Viti as Protogenes]]
Around 1514, Viti formed part of the large team assembled by Raphael and worked on the frescoes Raphael designed in the Chigi Chapel in Santa Maria della Pace in Rome. It has been suggested that he is depicted (as the Ancient Greek painter Protogenes) in The School of Athens, Raphael's most famous work, standing next to Raphael's self-portrait, although Vasari does not mention this identification.
Raphael's mature style influenced him for a period afterwards, as can be seen in the large altarpiece of Christ Appearing to Mary Magdalene, SS Michael the Archangel and Anthony Abbot (c. 1512) for the church of S Angelo Minore in Cagli (Pesaro). In later works he rejected Raphael's influence and looked back to the art of the late 15th century. In his last paintings (such as the Mary Magdalene of 1521 in Gubbio Cathedral) his style became heavier, possibly as a result of the increasing intervention of pupils. --> Vasari andmetel oli Timoteo kunstnik, luuletaja ja muusik. Ta oli Urbinos ka poliitiliselt aktiivne. Ta oli teenistuses magistraadina 1508. ja peamagistraadina 1513. aastal. Ta suri Urbinos.
Arto Nilsson
Arto Harald Nilsson (19. märts 1948 Helsingi – 11. juuli 2019) oli Soome poksija.
Vallatu Magasin
Vallatu Magasin oli ajaviite- ja huumoriajakiri, mis ilmus aastatel 1936–1940 Tartus 6 korda aastas kirjastuselt Maret. Sisaldas erootilisi fotosid. Vastutaja ja tegevtoimetaja oli R. Puusepp.
Arto Nilsson
Nilsson oli kahekordne Soome meister II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) aastatel 1970 ja 1971.
Vallatu Magasin
Toimetus asus Tartus aadressil Ülikooli 25. Väljaannet trükiti trükikodades Postimees 1936–1937 ja Maret 1938–1940. Ajakirja 1940. aasta viimane nr. 5 (19) ilmus pealkirjaga "Nimetu : endine Vallatu Magasin".
Arto Nilsson
Nilsson osales Eesti NSV – Soome – Bulgaaria kolmikvõistlusel 15.–16. juulil 1968 Tallinnas enne México olümpiamängude poksivõistlusi. Ta kaotas oma kohtumise I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) Aksel Arrole.
Nilsson võitis oktoobris 1968 México olümpiamängude poksivõistlustel I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) pronksmedali.
Hiljem on ta tegutsenud eduka kella- ja juveeliärimehena.
Koikse–Purku tee
Koikse–Purku tee (registrinumbriga 20148) on kõrvalmaantee Rapla maakonnas. Tee pikkus on 14,3 km.
Tee algab Koikse külast ja lõppeb Purku küla juures. Tee ületab Vigala jõe.
444 eKr
Aasta 444 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CCLX (260.) aasta ab urbe condita.
UEFA Meistrite Liiga 2014–2015
UEFA Meistrite Liiga 2014–15 hooaeg oli Euroopa parimate klubimeeskonnade vaheliste võistluste 23. hooaeg (UEFA Meistrite Liiga eelkäija, Euroopa karika 60. hooaeg).
2014–2015 hooaja finaalmäng toimus Berliini Olümpiastaadionil 6. juunil 2015. Turniiri võitis Barcelona, kes alistas finaalis Juventuse 3:1. Hispaania klubi Madridi Real oli tiitlikaitsja.
Klubide Razgradi Ludogorets ja Malmö FF jaoks oli 2014–2015 hooaeg esimene UEFA Meistrite Liigas (grupifaasis).
Kaheksandikfinaalid
Rohelises – järgmisesse ringi jõudnud meeskonnad.
Teised mängud
Madridi Real võitis väravatevahega 5:4.
Porto võitis väravatevahega 5:1.
''Väravatevahe 3:3. Paris Saint-Germain võitis tänu võõrsil löödud väravatele
Müncheni Bayern võitis väravatevahega 7:0.
''Väravate vahe 1:1. Madridi Atlético võitis penaltitega 3:2.''
''3:3 väravatevahega. Monaco võitis tänu võõrsil löödud väravatele.''
Juventus võitis väravatevahega 5:1
Barcelona võitis väravatevahega 5:1.
Müncheni Bayern võitis väravatevahega 7:4.
Madridi Real võitis väravatevahega 1:0.
Juventus võitis väravatevahega 1:0.
Barcelona võitis väravatevahega 5:3.
Juventus võitis väravatevahega 3:2.
Ebony Eyes (Stevie Wonderi laul)
"Ebony Eyes" (eestikeelse pealkirjaga "Tänavamoosekandid") on Stevie Wonderi laul tema 1976. aasta albumi "Songs in the Key of Life" eriväljaandele lisatud 7-tolliselt EP-lt "A Something's Extra". Lugu leidub ka enamikul selle albumi CD-versioonidel. Lisaks Wonderile teevad loos kaasa Jim Horn (saksofon), Sneaky Pete Kleinow (steel-kitarr), Nathan Watts (basskitarr).
Eestikeelsed sõnad kirjutas Tõnis Mägi ja tema seda laulu ka koos ansambliga Laine esitas.
Harilik pikklest
pisi Harilik pikklest ehk pikklest (Glyptocephalus cynoglossus) on kalaliik lestlaste sugukonna pikklesta perekonnast.
Nomenklatuur
Liigi autor on Carl von Linné (1758).
Levik
Pikklest elutseb parasvöötmes Põhja-Atlandi ookeani ida- ja läänerannikul. Euroopas elutseb ta rannikumeres Põhja-Hispaaniast Norrani, Ameerikas Saint Lawrence'i lahest Põhja-Carolinani.
Välimus
Pikklest on pikergune (pikkus on 3-4 korda suurem kui laius), lameda kehaga. Pea on võrreldes atlandi merilesta ja lestaga väike.
Küljejoon on täielik ning kulgeb sirgjooneliselt (erinevalt harilikust soomuslestast ja sarnaselt väikesuulestaga).
Mõlemad silmad on paremal küljel. Silmakülje rinnauimel on mustjas serv, uim on peast lühem. Pea pimeküljel on suured limapoorid.
Janj
Janj on jõgi Bosnia ja Hertsegoviinas Serblaste Vabariigi territooriumil, Pliva parempoolne lisajõgi.
Jõgi saab alguse Šipovo linnast 13 km kaugusel lõunas. Ülemjooksul voolab sügavas kanjonis.
Jõe pikkus on 14,35 ja valgala pindala 27,292 km².
Tädu kuusk
Tädu kuusk oli kaitsealune kuusk Harjumaal Tammneeme lähedal. Puu asus nüüdse Lubja küla territooriumil Viimsi–Randvere teest 50 m kaugusel. Tädu kuusk oli tuntud selle poolest, et kasvas kivi otsas.
Puu ümbermõõt rinnaskõrgusel (1,3 m) oli 110 cm ja kõrgus 20 m.
2007. aasta kevadel hakkas kuusk kuivama ja kaks aastat hiljem olid kõik okkad langenud. Kuivades oli puu ligi 130-aastane. 2011. aasta detsembris murdus puu tormiga.
Dominiiklaste Kloostri Muuseum
Dominiiklaste Kloostri Muuseum oma varasemal kujul tegutses aastatel 1994–2009 Rooma-Katoliku Kiriku Tallinna Peeter-Pauli kogudusele kuuluvates endistes kloostri ruumides ja kloostri idatiivas.
Sagedased olid vanamuusika ansambli Rondellus esinemised ja gregoriaani koraalide laulmised. Kunagise kloostri aias ja aeda ümbritsevates ristikäikudes korraldasid Ülle ja Vambo Käeri ajaloohõngulisi üritusi ja esinemisi.
=
Tänapäeval on muuseumina avatud endises idatiivas asunud klausuur ehk munkade elu- ja tööruumid. Seal tegutseb Mauritiuse Instituudi kureeritav muuseum ja galerii, www.1246.eu ====== Kapiitlisaalis ja dormitooriumis on erinevate kunstnike vahelduvad näitused, peamiselt fotokunst.
Ülemises idaristikäigus ja kabelis saab vaadelda 16.-17. sajandi raidkive.
Omaette vaatamisväärsus on aga väike romantiline sisehoov, sissepääsuga Müürivahe 33.
Emslandi kreis
Emslandi kreis on kreis Saksamaal Alam-Saksi liidumaal. See on nime saanud Emsi jõe järgi.
Emsland külgneb (põhjast ja päripäeva) Leeri, Cloppenburgi ja Osnabrücki kreisidega, Nordrhein-Westfaleni liidumaaga (Steinfurti kreis), Grafschaft Bentheimi kreisiga ning Hollandiga (Drenthe ja Groningeni provintsid).
Kreisi pindala on 2881 km². 31. detsembril 2015 elas seal 319 488 inimest. Kreisikeskus on Meppen.
Ajalugu
Pikka aega oli Emslandi piirkond ülihõredalt asustatud, seda lodude tõttu jõe mõlemal kaldal. Väikesed külad rajati keskajal piki jõge ja Hümmlingisse. 13. sajandil saavutasid piirkonna üle kontrolli Münsteri piiskopid; Emsland jäi piiskopi valdusse 1803. aastani, kui kiriklikud riigid kaotati. See läks Preisimaa ja Arenbergi võimu alla, kuid pärast Napoleoni sõdu otsustas Viini kongress anda territooriumi üle Hannoveri kuningriigile. Arenbergi hertsogkond jätkas eksisteerimist Hannoveri kuningate vasallina. Kui Hannover Preisimaaga liidendati (1866), kaotati ka varsti hertsogid (1875).
2019. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
2019. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused on 50. maailmameistrivõistlused laskesuusatamises. Need toimuvad Rootsis Östersundis 6.–17. märtsini.
Emslandi kreis
Ajalugu
Uus Preisimaa Hannoveri provints jaotati 1885. aastal kreisideks; Tänase Landkreis Emslandi territooriumile rajati neli kreisi. Kreisid liideti 1977. aastal tänaseks kreisiks.
2019. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
Lisaks Östersundile kandideeris maailmameistrivõistluste korraldajaks ka Antholz, Nové Město ja Hantõ-Mansiisk kuid IBU kongressil valiti maailmameistrivõistluste korraldajaks Östersund. Östersundis on maailmameistrivõistlusi varem peetud kahel korral: 1970. ja 2008. aastal.
Emslandi kreis
Ajalugu
thumb|Mälestusmärk endise Börgermoori koonduslaagri sissepääsu kohas
2019. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
Ajakava
Ajad on toodud kohalikus kellaajas.
Emslandi kreis
Ajalugu
Natsiajastul asus Börgermoori lähedal, nüüd Surwoldi vallas, mitte kaugel Papenburgist töölaager Emslandlager ("Emslandi laager"), kus hoiti tuhandeid Kolmanda riigi poliitilisi vastaseid. Laagri mälestusmärk "Dokumentations- und Informationszentrum (DIZ) Emslandlager" paikneb Papenburgis. Tuntud vastupanulaul "Die Moorsoldaten" loodi poliitiliste vangide poolt ühes nendest laagritest.
2019. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
Sprint 10 km
Kuupäev: 9. märts Osavõtjaid: 104 võistlejat Maailmameister 2017: Benedikt Doll Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Emslandi kreis
Ajalugu
1950. aastal kiideti heaks valitsuse kava Emslandi arendamiseks. Selle eesmärk oli muuta piirkond tööstusalaks. See saavutati lodude kuivendamise ja projektide loomisega, nagu magnethõljukrongi Transrapid proovisõidurada ja mitu suurt dokki, nagu Meyer Werft Papenburgis. Kuigi Landkreis Emsland kaotas enamuse oma algsest iseloomust, säilitasid mõned piirkonnad oma loomuliku iseloomu, näiteks Hümmling.
2019. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
Jälitussõit 12,5 km
Kuupäev: 10. märts Osavõtjaid: 58 võistlejat Maailmameister 2017: Martin Fourcade Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Emslandi kreis
Ajalugu
thumb|Transrapidi testrada
2019. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
Individuaaldistants 20 km
Kuupäev: 13. märts Osavõtjaid: 102 võistlejat Maailmameister 2017: Lowell Bailey Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Emslandi kreis
Ajalugu
1977. aasta kreisireformiga Alam-Saksimaal ühendati endised kreisid Lingen, Meppen ja Aschendorf-Hümmling Emslandi kreisiks, Meppenist sai halduskeskus. Emsland on võrreldes teiste Alam-Saksimaa osadega väga katoliiklik piirkond.
Prokopi Sokolnikov
pisi| Prokopi Sokolnikov
2019. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
Meeskonnavõistlus 4x7,5 km
Kuupäev: 16. märts Osavõtjaid: 26 võistkonda Maailmameister 2017: Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Emslandi kreis
Geograafia
Kreis paikneb Hollandi piiri ääres. See on nime saanud Emsi jõe järgi, mis läbib piirkonda lõunast põhja. See on täiesti tasane maapiirkond, mis oli kunagi lodusid täis. Ainsad kõrgustikud on Hümmlingis, mis on künklik metsamaa Emsist idas.
2019. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
Ühisstart 15 km
Kuupäev: 17. märts Osavõtjaid: 30 võistlejat Maailmameister 2017: Simon Schempp Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Prokopi Sokolnikov
Prokopi Nesterovitš Sokolnikov (vene keeles Прокопий Нестерович Сокольников; 1. juuli 1865 Jakuudi oblast – 10. detsember 1917) oli esimesi jakuudi rahvusest arste ja tervishoiutegelane.
Emslandi kreis
Geograafia
Kuigi Emslandi piirkond on tänapäeval peamiselt maakond paljude teiste hulgas Alam-Saksimaal, võib kohalikke kutsuda piirkondliku uhkuse erisuseks, mida tõenäoliselt ei leidu mujal sellel liidumaal.
2019. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
Sprint 7,5 km
Kuupäev: 8. märts Osavõtjaid: 95 võistlejat Maailmameister 2017: Gabriela Koukalová Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Prokopi Sokolnikov
Ta töötas 1899. aastast kuni elu lõpuni maa-arstina Sahhas Tšuraptšas. Töö kõrvalt tõlkis ta hulk anatoomia- ja meditsiinitermineid jakuudi keelde. Etnograaf ja lingvist Eduard Pekarski kasutas Sokolnikovi tõlketööd oma jakuudi keele sõnaraamatu koostamisel (avaldati ositi aastatel 1907–1930).
Emslandi kreis
Linnad ja vallad
pisi|Emslandi kreisi vallad
2019. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
Jälitussõit 10 km
Kuupäev: 10. märts Osavõtjaid: 55 võistlejat Maailmameister 2017: Laura Dahlmeier Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Prokopi Sokolnikov
Päritolu ja haridustee
Ta oli pärit Kesk-Jakuutias asuvast ulussist (praeguse nimega Tatta uluss). Ta lõpetas 1881. aastal neljaklassilise rahvakooli Tšuraptšas, seejärel õppis ta progümnaasiumis Jakutskis (5 aastat) ja vaimulikus seminaris. 1892. aastal astus ta Tomski ülikooli arstiteaduskonda. Hiljem jätkas ta meditsiiniõpinguid Moskva ülikoolis. 1898. aastal sai ta arstidiplomi.
Emslandi kreis
Linnad ja vallad
Vabad vallad ja linnad:
Prokopi Sokolnikov
Tutvus Lev Tolstoiga
1899. aastal tutvus Sokolnikov Lev Tolstoiga ja viimase palvel osales ta kahe kuu jooksul saatjana duhoboride väljarändel Jakuutiasse. 1899. aastal avaldas Irkutski ajaleht Vostotšnoje obozrenije seitsmes ajalehenumbris Sokolnikovi reisimärkmed. Aastatel 1899–1901 oli ta Tolstoiga kirjavahetuses. 1902. aastal külastas ta Tolstoid Jasnaja Poljanas.
2019. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
Individuaaldistants 15 km
Kuupäev: 12. märts Osavõtjaid: 93 võistlejat Maailmameister 2017: Laura Dahlmeier Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Emslandi kreis
Linnad ja vallad
Samtgemeinden:
2019. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
Naiskonnavõistlus 4x6 km
Kuupäev: 16. märts Osavõtjaid: 23 võistkonda Maailmameister 2017: Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Ühisstart 12,5 km
Kuupäev: 17. märts Osavõtjaid: 30 võistlejat Maailmameister 2017: Laura Dahlmeier Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Emslandi kreis
Linnad ja vallad
1Samtgemeinde keskus; ²linn
2019. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
2x6 + 2x7,5 km segateade
Kuupäev: 7. märts Osavõtjaid: 26 võistkonda Maailmameister 2017: Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
6 + 7,5 km paaristeade
Kuupäev: 14. märts Osavõtjaid: 28 võistkonda Ala oli esimest korda maailmameistrivõistluste kavas Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kõmsi–Mõisaküla–Salevere tee
Kõmsi–Mõisaküla–Salevere tee (registrinumbriga 16187) on kõrvalmaantee Lääne maakonnas. Tee pikkus on 14,2 km.
Tee algab Kõmsi külast, läbib teiste seas Mõisaküla ja lõppeb Salevere küla juures.
Tartu Linna Statistika Büroo
Tartu Linna Statistika Büroo oli statistikaasutus, mis tegutses Tartu Linnavalitsuse juures. Büroo funktsioonide seas oli andmete kogumine elanike, valimiste, majanduse, kaubanduse, põllumajanduse, transpordi, hariduse, tervishoiu jt elualade kohta ning ühtlasi nende andmete statistiline analüüs.
Büroo loodi aastal 1919. Aastal 1940 nimetati see ümber ENSV Statistika Keskvalitsuse Tartu Linna Inspektuuriks ja aastatel 1941–1944 oli see Tartu Linna Statistikabüroo.
Kirjakpoi
Kirjakpoi (Chrysomela vigintipunctata) on mardikaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Louieville
Louieville on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Mpumalanga provintsis Ehlanzeni ringkonnas Nkomazi vallas.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Louieville'i elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,63%. Svaasi keelt pidas emakeeleks 94,06% inimesi, tsonga keelt 3,15% ja afrikaani keelt 0,59%.
Henri Tilga
Kasutajaprofiilid :
Sõnavõtud ajakirjanduses :
450 eKr
Aasta 450 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CCCIV (304.) aasta ab urbe condita.
Peterburi Eesti Selts
Peterburi Eesti Seltsi all võidakse mõelda järgmisi organisatsioone:
Köielkõndija (film)
Film on kroonika Philippe Petit' 1974. aastal toimunud köielkõnnist Maailma Kaubanduskeskuse tornitippude vahel New Yorgis. Film põhineb Philippe Petit' romaanil "To Reach the Clouds", mis ilmus pehmes köites pealkirjaga "Köielkõndija". Filmi pealkiri ("Man on Wire") on pärit politseiraportist, mille alusel Petit vahistati pärast tunnipikkust etteastet. Film on kujundatud nagu röövi kavandamise lugu, näidates haruldasi salvestisi ürituse ettevalmistusest ja fotosid köielkõnnist koos rekonstruktsioonidega toimunust ning osalejate intervjuudega tänapäeval.
"Köielkõndija" võitis 2008. aastal Sundance'i filmifestivali võistlusprogrammis maailmakino dokumentaalfilmi Grand Jury auhinna ja publiku lemmiku auhinna. 2009. aastal võitis film BAFTA auhinna väljapaistva Briti filmi eest, sõltumatu filmi auhinna (Film Independent's Spirit Awards) ja parima dokumentaalfilmi Oscari.
Filmi tegemine
Pärast esimest kohtumist Philippe Petit'ga otsustas filmiprodutsent Simon Chinn saada õigused tema raamatu järgi filmi tegemiseks. Pärast kuid kestnud läbirääkimisi nõustus Petit tingimusel, et ta võib filmi tootmises ise aktiivselt osaleda. Režissöör James March on öelnud 2008. aastal antud intervjuus, et lugu äratas tema tähelepanu osaliselt seetõttu, et jättis mulje röövi kavandamise ja läbiviimise loost. Üks Petit' kaastöölistest, Jean Francois, ütles hiljem, et see tegu võis küll olla ebaseaduslik, aga ei olnud pahatahtlik ega alatu.
Marsh lisas veel, et New Yorgi elanikuna nägi ta pärast 11. septembri terrorirünnakuid seda filmi nagu kingitust oma linnale. Ta väljendas lootust, et inimeste jaoks seostuvad Maailma Kaubanduskeskuse tornid nüüd alati Philippe Petit' ja tema etendusega. Vastates küsimusele, miks ei ole filmis mainitud tornide hävimist 2001. aasta rünnakutes, ütles Marsh, et Philippe Petit' tegu oli nii uskumatult ilus, et oleks ebaõiglane ja vale rikkuda seda lugu nimetades, arutades või ette kujutades tornide hävitamist.
Vastuvõtt
„Köielkõndija“ võitis Full Frame Documentary filmifestivalil žürii eriauhinna ja publiku auhinna, Los Angelese filmifestivalil publiku auhinna, Edinburghi rahvusvahelisel filmifestivalil publiku auhinna ning žürii ja publiku auhinna Sundance'i filmifestivalil. 2009. aasta veebruaris võitis film BAFTA auhinna väljapaistva Briti filmi eest, parima dokumentaalfilmi auhinna Austraalia filmikriitikute assotsiatsioonilt ja parima dokumentaalfilmi Oscari.
Filmiarvustuste koondsaidil "Rotten Tomatoes" on 151 arvustust 100% positiivsed. Film saavutas „kuldse tomati“ 2008. aasta parima dokumentaalfilmi eest. Paljude filmikriitikute arvates kuulub film 2008. aasta kümne parima filmi hulka.
Filmimuusika
Suur osa „Köielkõndija“ muusikast on pärit 2006. aasta albumilt „The Composer's Cut Series Vol. II: Nyman/Greenway Revisited". See on kollektsioon Michael Nymani helitöödest, mis on kirjutatud Briti režissööri Philip Greenaway filmidele.
Siinuseline suurus
Siinuseline ehk sinusoidaalne ehk harmooniline on suurus, mis on kirjeldatav siinusfunktsiooniga.
457 eKr
Aasta 457 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CCXCVII (297.) aasta ab urbe condita.
Lineaarsus
Lineaarsus on funktsiooni omadus olla kirjeldatav esimest järku seosega y = ax.
Alžeeria sõda
Alžeeria sõda (ka Alžeeria revolutsioon või Alžeeria vabadussõda, Alžeerias vahel 1. novembri sõda) oli aastatel 1954–1962 Prantsusmaa ja Alžeeria Rahvusliku Vabastusrinde (prantsuse keeles Front de Libération Nationale, FLN) vahel toimunud sõda, mis lõppes Alžeeria iseseisvumisega Prantsusmaast. Tegu oli märgilise dekolonisatsioonisõjaga, mida iseloomustasid partisanivõitlus ja piinamised. Konflikt kasvas kogukondadesiseseks ja -vaheliseks kodusõjaks. Sõjategevus toimus peamiselt Prantsuse Alžeeria territooriumil, Prantsusmaa emamaale jõudsid vaid selle kaudsed tagajärjed.
Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskond
Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskond moodustati 2008. aastal Tartu Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna, Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna, Tartu Ülikooli Eesti Mereinstituudi ja Tartu Ülikooli Tehnoloogiainstituudi ühinemisel. Loodus- ja tehnoloogiateaduskonna teadusfookuses on bioloogia-, füüsika-, keemia-, maa-, keskkonna-, materjali-, tehnika- ja biomeditsiiniteaduste ning nendega seotud tehnoloogiate arendamine.
Alžeeria sõda
Sõja algatasid Rahvusliku Vabastusrinde liikmed 1. novembril 1954 toussaint rouge'iga (punane pühakutepäev), mis tõi Prantsusmaal kaasa sügava poliitkriisi, neljanda vabariigi (1946–1958) lagunemise ning mõjukama presidendi institutsiooniga viienda vabariigi alguse. Prantsuse vägede julmus Alžeerias tegi need seal ebapopulaarseks ning vähendas toetust ema- ja välismaal. Sõja kulgedes pöördus Prantsusmaa avalikkus aeglaselt selle vastu ning mitmed Prantsusmaa liitlased, näiteks Ameerika Ühendriigid, hakkasid Prantsusmaa toetamise asemel ÜRO-s end hääletamisest kõrvale jätma. Pärast suuri iseseisvusmeelseid meeleavaldusi Alžiiris ja teistes Alžeeria linnades ning ÜRO resolutsiooni, milles rõhutati õigust iseseisvusele, otsustas president Charles de Gaulle FLN-iga läbi rääkima hakata. Märtsis 1962 allkirjastati Éviani lepingud. Aprillis 1962 toimus Prantsusmaal Éviani lepingute referendum ning rahvas kiitis nende ratifitseerimise 91%-se toetusega heaks. Sama aasta 1. juulil korraldati Alžeerias iseseisvusreferendum, milles 99,72% alžeerlastest hääletas iseseisvuse poolt.
Lineaarsus
Reaalse objekti sisendsuuruse x ja väljundsuuruse y vahelise seose y = y(x) lineaarseks esituseks kasutatakse tavaliselt selle seose astmerea esimest järku liiget koos nullindat järku liikmega (nihkega).
Alžeeria sõda
Prantslaste lahkumine tõi kaasa riigikriisi. De Gaulle'ile tehti mitmeid atentaate ning Alžeerias üritati korduvalt sõjaväelise riigipöördega võimu haarata. Enamiku rünnakute taga oli Prantsusmaa sõjaväelaste põrandaalune organisatsioon Organisation Armée Secrète (OAS), mille liikmed korraldasid nii Prantsusmaal kui Alžeerias iseseisvumise ärahoidmiseks pommirünnakuid ja mõrvu.
Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskond
Bioloogia, biokeemia, geneetika, keemia, looma- ja taimeteaduse, keskkonnateaduste ja ökoloogia, materjaliteaduse, molekulaarbioloogia ning geoteaduste vallas kuulub Tartu Ülikool maailma 1% kõige mõjukamate teadusasutuste hulka.
Alžeeria sõda
Pärast iseseisvumist põgenes Alžeeriast Prantsusmaale 900 000 Alžeeria eurooplast (nn pied-noir'i), kes kartsid FLN-i kättemaksu. Immigratsioonilaine oli Prantsusmaa valitsusele ootamatu. Selle tulemusel riik destabiliseerus. Enamik prantslaste heaks töötanud alžeerlastest jäeti maha ning neilt võeti relvad, kuna Alžeeria võimudega sõlmitud lepingu järgi ei tohtinud uus võim neid taga kiusata. Sellest hoolimata koheldi Prantsuse vägedes abilistena töötanud harkisid reeturitena ning neid piinasid ja röövisid nii FLN-i liikmed kui tsiviilisikud. Umbkaudu 90 000-l harkidest õnnestus Prantsusmaale põgeneda, tihti aitasid neid käske eiranud Prantsuse armee ohvitserid. Nende järeltulijad moodustavad tänapäeval märkimisväärse osa Prantsusmaa alžeerlastest.
Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskond
Ajalugu
Formaalselt asutati Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskond 2008. aastal. Teaduskond moodustati aga allüksustest, mille ajalugu on palju pikem.
Bioloogia-geograafiateaduskond
Bioloogia-geograafiateaduskonna ajalugu iseseisva teaduskonnana Tartu Ülikoolis algab 1961. aastast, kui likvideeriti senine matemaatika-loodusteaduskond ja avati füüsika-matemaatika- ning bioloogia-geograafiateaduskond. Teaduskonnas oli avamise ajal kuus kateedrit: geograafia kateeder, geoloogia ja mineraloogia kateeder, geneetika ja darvinismi kateeder, taimefüsioloogia kateeder, taimesüstemaatika ja geobotaanika kateeder ning zooloogiakateeder.
1. septembril 1992 likvideeriti taas seni olemasolevad kateedrid ja nende baasil moodustati instituudid koos järgnevate professuuridega: molekulaar- ja rakubioloogia instituut, botaanika ja ökoloogia instituut, zooloogia ja hüdrobioloogia instituut, geograafia instituut, geoloogia instituut. Teaduskonna allüksusteks kinnitati botaanikaaed ja zooloogiamuuseum (ZHI koosseisus).
Aastatel 1994–2005 loodi molekulaar- ja rakubioloogia instituudi koosseisus loodusteaduste didaktika lektoraat (1994), moodustati Välis-Eesti uuringute keskus geograafia instituudi juurde (1997), muudeti ökofüsioloogia õppetool rakendusökoloogia õppetooliks (1998), viidi Botaanikaaed teaduskonnast välja (1999), loodi molekulaar- ja rakubioloogia instituudi koosseisus bioinformaatika õppetool (2002), muudeti hüdrobioloogia õppetool ihtüoloogia ja kalanduse õppetooliks (2002), asutati teaduskonna juurde interdistsiplinaarne üksus alus- ja rakendusökoloogia keskus (2003), moodustati molekulaar- ja rakubioloogia instituudi juurde UNESCO Teadushariduse Keskus (2004), loodi bioloogia-geograafiateaduskonna koosseisus olnud geoloogia- ja zooloogiamuuseumi ning loodusteaduslike kogude baasil Tartu Ülikooli muuseumide osana Tartu Ülikooli loodusmuuseum (2005).
2007. aasta 1. augustist moodustati seniste instituutide baasil kaks teadus-arendusasutust: Tartu Ülikooli molekulaar- ja rakubioloogia instituut ning Tartu Ülikooli ökoloogia ja maateaduste instituut. Tartu Ülikooli ökoloogia ja maateaduste instituuti kuulub neli osakonda: botaanika, geograafia, geoloogia ja zooloogia osakond.
Otto Loewi
Otto Loewi (3. juuni 1873 Frankfurt, Saksamaa keisririik – 25. detsember 1961 New York, Ameerika Ühendriigid) oli Saksa päritolu juudi farmakoloog ja psühhobioloog.
Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskond
Bioloogia-geograafiateaduskond
1. jaanuaril 2008 liideti teaduskond Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskonnaga.
Otto Loewi
Aastatel 1903–1938 elas ja töötas ta Austrias ning pöördus 1940. aastal Ameerika Ühendriikidesse.
1936. aastal jagas ta Henry Hallett Dale'iga Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinda atsetüülkoliini endogeense neurotransmitteri rolli avastamise eest.
Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskond
Füüsika Instituut
1946. aastal asutati Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu määrusega Eesti NSV TA Füüsika, Matemaatika ja Mehaanika Instituut (FMMI), aasta hiljem alustas instituut tööd. 1952. aastal nimetati instituut ümber Füüsika ja Astronoomia Instituudiks (FAI).
Vahemikus 1956–1975 toimus esimene Eestis korraldatud (TÜ&FI) üleliiduline luminestsentsikonverents (1975), moodustati FAI-s erikonstrueerimisbüroo (1964), valmis kristallide labori hoone (1965), veeldati FAI-s esmakordselt Eestis heeliumi ja rajati siinne madalate temperatuuride füüsika (1967), ehitati esimene vaakumultraviolett-piirkonna difraktsioon-topeltmonokromaator maailmas (1967), laboritesse saabus esimene laser (1968) ja elektronarvuti (1969), instituut korraldas esmakordselt rahvusvahelise teaduskonverentsi (1970) ja valmis aparaadiehitushoone esimene järk töökoja ruumidega (1970), kiirgust andis esimene instituudis koostatud laser (argoonlaser, 1972). 1973. aastal pooldus FAI astrofüüsika ja atmosfäärifüüsika instituudiks Tõraveres (nüüdne Tartu Observatoorium) ja Füüsika Instituudiks (FI) Tartus ning 1975. aastal valmis FAI füüsikalaborite hoone (praegune TÜFI peahoone).
Vahemikus 1975–1992 tegutses FI-s TÜ tahkisefüüsika/laseroptikabaaskateeder (koolitati üle 80 spetsialisti) ja vahemikus 1976–1990 tegutses FI-s doktoritööde kaitsmise erialanõukogu, mille ees kaitsti kokku 28 doktori- ja 77 kandidaadiväitekirja.
1982. aastal jõudis FI-s tehtud spektrofotomeeter kosmoselaeva Saljut pardale ning valmis esimene eksimeerlaserspektromeeter.