cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Trükikoda nr 24
Seoses ENSV rajoniseerimisega vastavalt EK(b)P Keskkomitee otsusele 07.09.1950 kohustati ENSV MN j.a. PKRV Polügraafiatööstuse Trusti organiseerima kõigisse rajoonikeskustesse kohaliku rajooniajalehe väljaandmiseks trükikojad. ENSV MN korraldusega 1374-k, 08.12.1950 kinnitati ENSV MN j.a. PKRV Polügraafiatööstuse Trusti uute trükikodade loetellu ka Loksa, kuhu pidi loodama rajoonilehe toimetus ja trükikoda. Trükikoda loodi Loksa kiriku kõrval olevasse leerimajja, kus 1951–1957 aastatel tegutses Loksa rajooniajaleht Leninlik Lipp toimetus ja trükikoda.
Seoses Loksa rajooni likvideerimisega lõpetati ajalehe ilmumine ja trükikoda suleti.
Begoonia
Begoonia (Begonia) on begoonialiste sugukonda kuuluv mitmeaastaste õistaimede perekond.
Perekonda kuulub umbes 1500 liiki püstiseid, ronivaid või rippuvaid rohttaimi või poolpõõsaid.
Begooniad kasvavad Lõuna- ja Kesk-Ameerikas, Aafrikas ja Lõuna-Aasias. Mõned liigid kasvavad kõrgmägedes kuni 4000 m kõrgusel.
Osa begooniaid on mugultaimed. Taimed on ühekojalised. Lehed on suured, sageli ebasümmeetrilised. Paljude liikide puhul on vili kupar, kuid esineb ka marju.
Begooniaid on levinud ilutaimed.
Liike ja hübriide
pisi|left|[[Suur begoonia]] pisi|left|[[Boliivia begoonia]] pisi|left|[[Rohkelehine begoonia]]
Drizzona
Drizzona on vald (comune) Itaalias Lombardia maakonnas Cremona provintsis. Halduskeskus asub Drizzonas.
34 meetri kõrgusel merepinnast asuva Drizzona asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Drizzona piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Canneto sull'Oglio (MN), Isola Dovarese, Piadena, Torre de' Picenardi, Voltido.
Drizzona halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Castelfranco d'Oglio, Pontirolo.
Helle Helle
pisi|Helle Helle (2012) Helle Helle (sünninimi Helle Olsen, kodanikunimi Helle Krogh Hansen; sündinud 14. detsembril 1965 Nakskovis) on taani kirjanik.
Ta sündis Lollandi saare suurimas linnas Nakskovis. 1969. aastal lahutasid vanemad abielu ning Helle kolis koos emaga Lollandi lõunaosa väikelinna Rødbysse ja sai uueks nimeks Helle Hansen. Hiljem abiellus ema uuesti ja Helle nimeks sai Helle Krogh Hansen.
Lapsena veetis ta palju aega Rødby raamatukogus ja õppis kirjandust armastama. Pärast Maribo gümnaasiumi lõpetamist 1984. aastal töötas ta vaheaastal Rødby ja Saksamaal asuva Puttgardeni vahet sõitva parvlaeva kosmeetikapoes. Seejärel õppis kirjandusteadust Kopenhaageni Ülikoolis ja loovkirjutamist kirjutamiskursustel.
Olivia Rodrigo
Olivia Isabel Rodrigo (sündinud 20. veebruaril 2003 Murrietas, California osariigis) on Ameerika Ühendriikide laulja, laulukirjutaja ja näitleja.
Helle Helle
1987. aastal ilmus tema esikteosena novell "Et blommetræ". 1993. aastal ilmus eksperimentaalne tekstifragmentaarium "Eksempel på liv". 2018. aastal ilmus romaan "de". Tema teoseid on tõlgitud rohkem kui 15 keelde.
Olivia Rodrigo
Rodrigo sai tuntuks 2010. aastate teises pooles, kui mängis peaosa Disney telesarjades "Bizaardvark" ja "High School Musical: The Musical: The Series". Aastal 2020 laulis ta plaadifirmades Geffen Records ja Interscope Records, aastal 2021 tuli ta välja debüütsingliga "Drivers License", mis purustas mitmeid rekordeid ning oli oma aasta müüdumatest lauludest. Pärast seda tuli ta välja lauludega "Deja Vu" ja "Good 4 U" ning albumiga "Sour", mis pälvis mitmeid auhindu (sh kolm Grammyt). Aastal 2022 ilmus temast Disney+ dokumentaalfilm "Olivia Rodrigo: Driving Home 2 U".
Helle Helle
Neli tema luuletust ilmusid Poul Borumi (1934–1996) toimetatud kirjandusajakirjas Hvedekorn. Seepeale täiendas Helle end 1989–1991 Kopenhaagenis Borumi loovkirjutamiskoolis. Sel ajal otsustas ta varjunimeks võtta vanaema perekonnanime Helle, sest arvas, et ühesugused ees- ja perekonnanimi aitavad tema karjäärile kaasa.
Olivia Rodrigo
Olivia Rodrigol on kaks Billboard Hot 100 esikohasinglit, üks Billboard 200 esikohaalbum ning viis Ameerika Fonogrammitootjate Liidu sertifikaati. Lisaks on ta pälvinud American Music Awardsi auhinna, seitse Billboard Music Awardsi auhinda ja neli MTV Video Music Awardsi auhinda. Time nimetas ta 2021. aasta aasta meelelahutajaks ja Billboard 2021. aasta aasta naiseks.
Helle Helle
Aastatel 1990–1995 töötas ta Taani Raadios.
2019. aastal pälvis ta Holbergi medali.
Parastuma külanõukogu
Parastuma külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Parastuma külanõukogu moodustati 1945 septembris Viljandimaal Raudna vallas. Külanõukogu keskus asus Parastuma külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Parastuma külanõukogu 1950 septembris Viljandi rajooni koosseisu.
1954 juunis Parastuma külanõukogu likvideeriti, selle territoorium koos likvideeritud Heimtali ja Puiatu külanõukogu aladega arvati moodustatud Raudna külanõukogu koosseisu.
Kudjape mõis
Kudjape mõis ehk Kudjapäe mõis (saksa keeles Kudjapäh) oli rüütlimõis Saaremaal Kaarma kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Kaarma vallas Kudjape külas.
Varasem ajalugu
Keskajal kuulusid hilisema mõisa alad Saare-Lääne piiskopile. Seal asunud kaks talu − pundenikud Jamerhan ja Kudipe − olid läänistatud Dumstorfi vasallisuguvõsale. Selle suguvõsa liige Hermann von Dumstorf suri pärijateta ja valdus langes piiskopi kätte tagasi. Edaspidi oli Kudjape piiskopi Mullutu ametimõisa osa. Hertsog Magnus doneeris Mullutu koos Kudjapega 17. septembril (vkj) 1560 oma kantslerile Konrad Buhrmeisterile (suri pärast 1570). Pärast tema surma päris selle tema poeg Magnus Konrad Buhrmeister (suri pärast 1614), kes müüs selle 7. oktoobril (vkj) 1596 koos mõnede Upa maade ja talupoegadega Conrad Schaffshausenile (suri 1647). XVII sajandil rajati Kudjapesse mõis.
Krämerid ja Jordanid 1690−1704
1690. aastal omandas mõisa Kuressaare bürgermeister Niclas Krämer (Kraemer) (suri pärast 1694). Viimane oli abielus Schaffshausenite suguvõsast pärit neiuga ja sai mõisa ilmselt päranduseks. 1691. aastal tõstis Rootsi kuningas Karl XI ta aadliseisusse. 1704. aastal päris mõisa tema poeg kapten Johann von Krämer. Sama aasta 31. oktoobril (vkj) pantis ta selle kuueks aastaks 500 taalri eest šoti päritolu ooberstleitnant Ewert Joachim von Jordanile (1660−1708). Mõne päeva pärast − 2. novembril (vkj) − loovutas ta pandimõisa oma hõimlastele Johannsenidele.
Johannsenid 1704−1778
Uueks mõisa pandivaldajaks sai Kuressaare bürgermeister Johann Wilhelm Johannsen (Johannson) (suri enne 1709), kes oli abielus Johann von Krämeri tütre Helenaga (suri päras 1710). Pärast tema surma päris mõisa poeg Niclas Wilhelm Johannsen (suri enne 1711). Järgmine omanik oli viimase lesk Margaretha Judith (sündinud Dietrichs), kes oli varsti pärast oma mehe surma − 1711. aastal − naitunud Jürgen Heinrich Lippega. Teda on nimetatud omanikuna 1731. aastal. Mõisa pärandas ta oma pojale Johann Wilhelm Johannsenile, keda on omanikuna mainitud esimest korda 1738. aastal. Ta müüs mõisa koos Kärla kihelkonnas Kareda külas asuva kahe adramaaga 6000 rubla eest Dellingshausenitele.
Dellingshausenid 1778−1805
Uueks omanikuks sai kaubandusassessor Thomas Dellingshausen (1721−1797), kellele Püha Rooma keiser andis 1785. aastal vabahärra tiitli. Tema ajal suurenes mõis tuntavalt: ta liitis sellega Anijala, Vana-Nõmpa, Liiva-Nõmpa, Wilckeni Gelegenheit´i ning mitmed hajatükid ja heinamaad Kuressaare lähedal. 21. veebruaril (vkj) 1792. aastal sõlmisid tema pojad varajagamislepingu, mille järgi langes mõis porutšik vabahärra Woldemar Thomas von Dellingshausenile (1766−1799). Pärast tema surma sai Kudjape omanikuks tema vend vabahärra Friedrich Adolf von Dellingshausen (1769−1839). Ta pantis selle koos Tiinuse, Pihtla ja Laimjala mõisatega 24. aprillil (vkj) 1805 kümneks aastaks Nolckenitele, kes tasusid tehingu eest 212 000 hõberubla.
Nolckenid 1805−1919
Pandimõisa omandas nüüd major Johann Christoph von Nolcken (suri 1808). Pärast tema peatset surma sõlmisid neli poega 11. septembril (vkj) 1808 pärandijagamislepingu, mille järgi jäid Kudjape, Anijala, Liiva-Nõmpa, Tiinuse ja Vana-Nõmpa mõisad vendade ühisomandiks. 3. mail (vkj) 1818 muudeti senine pandileping ostumüügitehinguks ja Nolckenitest said pärusvaldajad. Vennad sõlmisid 20. septembril 1823 uue lepingu, mille järgi päris need mõisad 80 000 hõberubla eest vanem vend Saaremaa maanõunik Gustav Friedrich Heimart von Nolcken (1783−1855). Viimane müüs 10. märtsil (vkj) 1832 Kudjape oma vennale parun Alexander Adolf von Nolckenile (1791−1861). Pärast tema surma langes see pärijatele. Viimased sõlmisid 1864. aasta 19. augustil (vkj) varajagamislepingu, millega sai mõisa ainuomanikuks Alexanderi poeg kolleegiumiassessor parun Magnus Gustav Heinrich von Nolcken (1821−1905). Temalt ostis mõisa 23. aprillil (vkj) 1873 Gustav Friedrich Heimarti poeg Saaremaa maanõunik parun Johann Gustav Ernst von Nolcken (1809−1891). Tema pärijate valduses on mõisa nimetatud 1892. ja 1900. aastal. 1909. aastal oli valdajaks tema lesk paruness Hermine Dorothea Catharina von Nolcken (sündinud von zur Mühlen) (1837−1908). Viimane omanik oli tema poeg parun Johann Gustav von Nolcken (1872−1931), kellelt mõis võõrandati 1919. aastal maareformi käigus.
Pärast võõrandamist
Endine mõis jagati 1925. aastaks 31 asundustaluks. 1930. aastatel omandas mõisasüdame Meiusi-nimelisene mees. Pärast sõda oli Kudjapel sõjaväeosa. Hiljem sai mõisasüdamest Mereranna kolhoosi keskus. Suure Kaarma kolhoosi aegadel ehitati sinna uus kolhoosi kontorihoone, kasvuhooned, puidutöökojad, remonditöökoda jt.
Mõisaansambel
Häärber on tänaseks hävinud. Mõisa peahoone asus Kuressaare tee ja Mereranna tee ristumiskoha lähedal. Aga säilinud on mantelkorstnaga kupjaelamu ja pikk maapealne kelder. Mis asuvad Kudjape alevikus Aiandi 4a. Selles hoones elab kunstnik Erki Evestus.
Yellowstone'i järv
Yellowstone'i järv (inglise keeles Yellowstone Lake) on Ameerika Ühendriikides Wyomingi osariigis asuva Yellowstone'i rahvuspargi suurim veekogu. See on üks kõrgeimal paiknevaid järvi Põhja-Ameerikas. Järve pindala on 342 km². Järv on moodustunud Yellowstone'i kaldeera nõkku. Järve lähedal esineb tänu geotermilisele aktiivsusele geisreid ja kuumaveeallikaid. Järves elab suur Clarki lõhe populatsioon, kuid keda ohustab aga invasiivne hall paalia (varasem kristivomer).
Geograafia
pisi|left|[[Mount Sheridan Yellowstone'i järve läänepoolse osa lähedal]] pisi|left|Geisripurse Yellowstone'i järve kaldal Yellowstone'i järv on umbes 30 kilomeetrit pikk ja 20 kilomeetrit lai ning sel on umbes 227 kilomeetrit rannajoont. Selle pindala on 342 km² ning see on suuruselt teine järv maailmas, mis asub üle 7000 jala (umbes 2134 m) kõrgusel merepinnast. Yellowstone'i järve enda kõrgus merepinnast on 2357 meetrit.
Yellowstone'i järv moodustus vulkaani koonuse sissevarisemise järel Yellowstone'i kaldeeral. Järve vormis liustikuline erosioon. Aja jooksul on järve läbinud jõgede veed voolanud läände Vaiksesse ookeani, põhja Põhja-Jäämerre ja praegu Mehhiko lahe kaudu Atlandi ookeani. Praegu on ainuke väljavool Yellowstone'i jõgi. Järv on aja jooksul vulkaanilise aktiivsuse tõttu mitmel korral tõusnud ja langenud. Tänu geotermilisele aktiivsusele esineb järves ja selle lähedal muuhulgas geisreid ja kuumaveeallikaid.
Talvel katab paks jää suure osa järvest, välja arvatud seal, kus kuumaveeallikad asuvad madalas vees. Järv külmub detsembri lõpuks või jaanuari alguseks ja võib jääda nii kuni mai lõpuni või juuni alguseni. Suvel on pinnavee temperatuur umbes 4–10 kraadi.
Elustik
pisi|Kaks Yellowstone'i järvest püütud halli paaliat Clarki lõhe alamliik Oncorhynchus clarkii bouvieri elab vaid mõnes veekogus, ja Yellowstone'i järves asub tema suurim populatsioon. Samuti on järves laialt levinud harilik imikarp (Catostomus catostomus), karplaste hulka kuuluvad järveturbik (Couesius plumbeus) ja punavöö-vikerteib (Richardsonius balteatus) ning hall paalia (Salvelinus namaycush). Neist osa liike kuulub rahvuspargi põliste liikide hulka.
Võõrliigina esineva halli paalia levik ohustab Clarki lõhe populatsiooni. Hall paalia on Clarki lõhest märgatavalt suurem röövkala, kelle põhiliseks saagiks ongi Clarki lõhe. Kui halli paalia levikut ei peatata, võib Clarki lõhe arvukus järgmise saja aastaga langeda 70%.
Järve kallasetel elab palju linde, teiste seas kalakotkas, valgepea-merikotkas, sarvnokk-pelikan ja ameerika kormoran. Kaldaääres võib kohata ka näiteks vapitit ja grislit.
Kraken
pisi|339x339px|Kraken kaubalaeva ründamas Kraken on hiiglaslike mõõtmetega peajalgsete sarnane legendaarne merekoletis Skandinaavia folklooris, kes on tuntud näiteks Islandi meremeeste kirjelduste järgi. Kraken ilmub tegelaskujuna raamatutes, filmides, mängudes ja muudes teostes.
Esimese üksikasjaliku mererahva folkloori kokkuvõtte krakeni kohta tegi Taani loodusteadlane Eric Pontoppidan, Bergeni piiskop (1698–1764) oma teoses "Det første Forsøg paa Norges naturlige Historie" (Copenhagen, 1752). Eric Pontoppidan kirjutas, et kraken kujutab endast suurt looma, kes on "ujuva saare suurune". Pontoppidani kirjelduste järgi on kraken võimeline kombitsatega haarama ning merepõhja tõmbama ka kõige suurema sõjalaeva. Palju ohtlikum on laevade jaoks veekeeris, mis tekib, kui kraken oma kombitsatega haarab laeva mastidest kinni ja veab laeva suure kiirusega merepõhja.
Pontoppidani sõnul ajab kraken segi meremeeste ja kartograafide mõttemaailma, kuna meremehed arvavad sageli, et näevad saart, kuid teisel korral samast kohast möödumisel pole seda saart enam olemas.
Pontoppidani meremehed väitsid, et kraken vajab neelatud toidu seedimiseks kolm kuud. Selle aja jooksul eraldab kraken väga palju väljaheiteid, mis põhjustab kalade järgnemist. Kalu on nii palju, et nad tekitavad krakeni ümber pilve, et teda oleks raskem märgata. Kui kaluril on erakordne saak, ütlevad teised kalamehed tema kohta: ta "kalastab krakenil".
Ingliskeelses väljaandes St. James Chronicle 1770. aastate lõpus olid esitatud tõendid Robert Jamesoni ja tema laeva meremeeste 1774. aastal nähtud krakeni kehast, mis oli kuni 1,5 miili pikk (umbes 2,4 kilomeetrit) ja 9,1 meetrit kõrge, mis ilmus ja kadus veest mitu korda ning seejärel sukeldus ja kadus lainete vahel. Pärast seda leidsid meremehed sellest kohast suure hulga kalu, mis täitsid peaaegu kogu laeva. Seda tunnistati kohtus vande all.
15. septembril 1768 ilmus ajalehes Sankt-Peterburgskije vedomosti (Санкт-Петербургские ведомости) Norrast Šotimaale sõitnud laeva Margaret meeskonna tunnistus: "Nad nägid seda nagu kõik teisedki meremehed, umbes ühe Inglise miili kaugusel nägid nad hiiglaslikku olendit, kes oli vähemalt ühe Inglise miili pikkune ning kelle hall keha tundus neile saarekujulisena. Nad vaatasid teda 50 minutit ning pärast seda vajus see koletis vaikselt merepõhja." .
Arleux
Arleux on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aniche'i kantonis.
Geograafia
Sensée jõgi ja Canal du Nord ühinevad Arleux's.
pisi|tühi|Arleux' raekoda
Enn Roose
Enn Roose (10. mai 1939 Tallinn – 10. oktoober 2001 Tallinn) oli Eesti majandusteadlane ja riigiametnik.
Elulugu
Enn Roose oli teenistuja poeg, tema ema oli tõlkija Nadežda Roose (7. mai 1917 – 26. juuli 2022).
Lõpetas 1957 Tallinna Polütehnikumi, 1964 Tallinna Polütehnilise Instituudi energeetikateaduskonna ja 1977 Moskvas NSVL TA Majandusmatemaatika Keskinstituudi aspirantuuri; majanduskandidaat (1977, samas), väitekiri "Некоторые теоретические вопросы проектирования систем управления (отраслевой аспект)". Täiendanud end maksunduses Soomes, Rootsis, Taanis, Austrias, Saksamaal, Prantsusmaal ja Kanadas.
Oli 1957–1964 tööl raadiotehases Punane RET. 1964–1969 ENSV TA Erikonstrueerimise Büroo peainsener, 1969–1975 Autotranspordi Ministeeriumi arvutuskeskuse asedirektor, 1976–1985 Kohaliku Tööstuse Ministeeriumi arvutuskeskuse juhataja.
1989–1990 ENSV Riikliku Plaanikomitee esimehe asetäitja, 1990–1992 rahandusministri asetäitja, aastast 1993 AS EnnRoose&Ko juhataja, maksunõunik, 1989–1990 valitsuse eksperdirühma esimees uue seadusloome alal, 1991 valitsuse rahareformi eksperdirühma esimees, 1992. aasta rahareformiga kaasneva majandusreformi komisjoni juht, 1994–1995 Tallinna Linnavolikogu rahandusnõunik, aastast 1995 Eesti Maksumaksjate Liidu juhataja esimees.
Oli Eesti majanduse iseseisvuse (IME) probleemnõukogu eestvedajaid, tegelenud 1990–1995 Eesti maksusüsteemi sätestamise ja arendamisega. Eesti NSV riiklik preemia (1972) (kollektiivis), Saksamaa majandusreformi auhind (1992). Üle 10 teadustrükise.
Isiklikku
Tema abikaasa on olnud Marju Lauristin ja nende lapsed on Katrin Reimann ja Marin Laak.
Peedu külanõukogu
Peedu külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Peedu külanõukogu moodustati 1945 augustis Järvamaal Albu vallas. Külanõukogu keskus asus Peedu külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Peedu külanõukogu 1950 septembris Tapa rajooni koosseisu.
Püha Martini katedraal
pisi|Püha Martini katedraal [[Bratislavas]] Püha Martini katedraal (slovaki keeles Katedrála svätého Martina, ungari keeles Szent Márton-dóm või Koronázó templom, saksa keeles Kathedrale des Heiligen Martin) on Slovakkia pealinna Bratislava (ehk kunagise Pressburgi) üks väljapaistvamaid pühakodasid.
Bratislava rooma-katoliku peapiiskopkonna toomkirikus on aastatel 1563–1830 kroonitud mitu ungari kuningat, nende seas Austria ertshertsoginna Maria Theresia.
Välislingid
pisi|vasakul|Katedraali interjööri üldvaade jumalateenistuse ajal
Habarovski Amur
Habarovski Amur on Venemaa jäähokiklubi, mis tegutseb Habarovskis. See mängib Kontinentaalse Hokiliiga (KHL) Idakonverentsis Tšernõšovi divisjonis.
Oleg Titov
Oleg Titov (sündinud 3. novembril 1965) on Eesti balletitantsija, koreograaf ja lavastaja.
Eluloolist
Pärast lõpetamist sai Titovist balletisolist Novosibirski Ooperi- ja Balletiteatris (1984–1987). Kui Novosibirski teater 1987. aastal remondiks suleti, tuli Oleg Titov Ülo Vilimaa kutsel Tartusse Vanemuise teatrisse, kuhu jäi 17 aastaks (1987–2004).
Kuulub alates 2013. aastast Eesti Lavastajate Liitu.
Tunnustus
Lavastajana on pälvinud järgmised auhinnad
Gary Kikaya
Gary Senga Kikaya (sündinud 4. veebruar 1980 Lubumbashis) on Kongo DV kergejõustiklane (400 m jooksja).
Kikaya võitis 2003 NCAA sisemeistrivõistlustel esikoha 400 meetri jooksus, kuid ei pääsenud sama aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Pariisis poolfinaalist edasi ajaga 49,99. Järgmise aastal võitis ta Budapesti sisemaailmameistrivõistlustel pronksmedali ja jõudis Ateena olümpiamängudel poolfinaali. Helsingi maailmameistrivõistlustel 2005 jõudis ta samuti poolfinaali. 2006 võitis ta Aafrika meistrivõistlustel kuldmedali. Hiljem samal aastal sai ta kergejõustiku finaalvõistlustel teise koha uue Aafrika rekordiga 44,10 ning kergejõustiku karikavõistlustel samuti teise koha. Järgmisel aasta Osaka maailmameistrivõistlustel jõudis ta poolfinaali ja sai IAAF-i finaalvõistlustel neljanda koha. 2008 jõudis ta Pekingi olümpiamängudel taas poolfinaali ja oli IAAF-i finaalvõistlustel kuues. Järgmise aasta Berliini maailmameistrivõistlustel ta diskvalifitseeriti ja eeljooksust edasi ei pääsenud. 2009. aasta IAAF-i finaalvõistlustel oli ta viies.
Räpina mõisa kalmistu
Räpina mõisa kalmistu oli kalmistu Räpina kihelkonnas Räpina mõisa alal. Kalmistu oli von Löwenwoldede perekonnakalmistu. Nõukogude ajal võeti kalmistult liiva.
Rauno Elp
Tema repertuaari kuulub palju eriilmelisi baritonirolle nii eesti kui ka maailma ooperiliteratuurist. Maailma ooperiloomingust kuuluvad tema rollide hulka Argante (Händeli "Rinaldo"), Krahv Almaviva, Don Giovanni ja Guglielmo (Mozarti "Figaro pulm", "Don Giovanni" ja "Cosi fan tutte"), Dulcamara ja Belcore (Donizetti Armujook"), Don Magnifico (Rossini "Tuhkatriinu"), Scarpia, Jack Rance, Marcello, Lescaut ja Gianni Schicchi (Puccini "Tosca", "Tütarlaps kuldsest läänest", "Boheem", "Manon Lescaut" ja "Gianni Schicchi"), Silvio (Leoncavallo "Pajatsid"), Alfio (Mascagni "Talupoja au"), Valentin (Gounod' "Faust"), Germont, Rigoletto, Amonasro, Renato, Jago, Rodrigo di Posa (Verdi "Traviata", "Rigoletto", "Aida", "Maskiball", "Otello" ja "Don Carlo"), Cardillac ja Roderick (Hindemithi "Cardillac" ja "Pikk jõulueine"), Escamillo (Bizet' "Carmen"), Jeletski (Tšaikovski "Padaemand"), Pantalone ja Kokatar (Prokofjevi "Armastus kolme apelsini vastu"), Hollandlane, Kurwenal, Amfortas ja Wolfram (Wagneri "Lendav hollandlane", "Tristan ja Isolde", "Parsifal" ja "Tannhäuser"). Eesti lavateostest on tema repertuaaris Cyrano (Tambergi "Cyrano de Bergerac"), Wallenberg (Tüüri "Wallenberg"), Isa Kaarel (Puuri "Pilvede värvid"), Theodor (Kõrvitsa "Liblikas"), Jürgen (Tubina "Barbara von Tisenhusen"), Sebastian (Eespere "Gurmaanid"), Lembo (Steineri "Kosjas"), Onu Julius ja Rulle (Aintsi "Karlsson katuselt"), Miles Hendon (Pajusaare "Prints ja kerjus").
Siparia
Linna arvestuslik elanike arv on 8321 (2010).
Sipariast on pärit poliitik Kamla Persad-Bissessar.
José Madriz Rodriguez
José Santos Madriz Rodríguez (21. juuli 1867 – 14. mai 1911) oli Nicaragua poliitik ja jurist, aastatel 1909–1910 Nicaragua president.
José Madriz Rodriguez sündis 21. juulil 1867 Managuas. Poliitilistelt vaadetelt oli ta liberaal.
Zelaya võimult lahkumine aga konflikti muutusi ei toonud. Moskiitorannikul alguse saanud Revolución de la Costa Atlántica haaras üha suuremat osa riigist. 19. augustil 2010 hõivasid ülestõusnute väed Managua ja Rodriguez loobus võimust. Ka tema põgenes Mehhikosse, kus ta järgmise aasta 14. mail suri.
Duke Dumont
Adam George Dyment (sündinud augustis 1982; lavanimega Duke Dumont) on briti diskor ja muusikaprodutsent.
Tema tuntuimad singlid on "Need U (100%)", "Ocean Drive" ja "Won't Look Back", mis jõudsid Suurbritannia singlite edetabeli tippu, neist esimesed kaks esikohale ja "Won't Look Back" teisele kohale. Ta on plaadifirma Blasé Boys Club asutaja ning kasutab seda nime vahel muusikaprodutsendi töös. Lisaks on Duke Dumont remiksinud mitmeid laule, mis on samuti jõudnud Suurbritannia edetabelitesse. Aastal 2014 oli "Need U (100%)" parima tantsumuusikapala Grammy auhinna nominent. Aasta hiljem esitati samale auhinnale Duke Dumonti lugu "I Got U".
Fiesco
Fiesco on asula ja vald (comune) Itaalias Lombardia maakonnas Cremona provintsis. Halduskeskus asub Fiescos.
69 meetri kõrgusel merepinnast asuva Fiesco asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Fiesco piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Castelleone, Izano, Salvirola, Trigolo.
Koonu vald
Koonu vald (saksa keeles Kono) oli vald Virumaal Väike-Maarja kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti Koonu vald Vao vallaga.
Valla alal asus Koonu mõis.
Armbouts-Cappel
Armbouts-Cappel (hollandi Armboutskappel) on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Coudekerque-Branche'i kantonis.
pisi|tühi|Grand-Millebrugghe sild
Born This Way (Lady Gaga album)
"Born This Way" on Ameerika poplaulja Lady Gaga kolmas stuudioalbum, mille andis välja Interscope Records 23. mail 2011. Seda salvestati 2010. aastal. Albumi pealkirja teatas Gaga 2010. aasta MTV Video Music Awardsi tseremoonial pärast aasta parima video kategooria võitu, mille sai loo "Bad Romance" eest. Esimene singel ilmus 11. veebruaril 2011.
Zetel
Zetel on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Friisimaa kreisis.
Valla pindala on 81,26 km². 31. detsembril 2015 elas seal 11 685 inimest. Vald paikneb umbes 15 km Wilhelmshavenist edelas ja 12 km Varelist läänes.
Tuntud inimesi
Zetel peab sõprust Sutherlandi krahvkonnaga Kirde-Šotimaal.
Meeli Saar
Meeli Saar (sündinud 16. veebruaril 1958 Rakveres) on eesti sporditeadlane.
Elulugu
Ta on lõpetanud 1976. aastal Jõgeva Keskkooli, 1982. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna ja 1998. aastal Tartu Ülikooli magistriõpingud. M.Sc. (liikumis- ja sporditeadused, 1998, TÜ), magistritöö "Süstikjooksu kasutamine motoorse võimekuse hindamiseks 15–17-a. tüdrukutel". Olnud aastatel 1985–1999 Jõgeva Gümnaasiumi õpetaja, 1999–2006 Vändra Gümnaasiumi vanemõpetaja, 2006– ...Tartu Ülikooli spordipedagoogika ja treeninguõpetuse instituudi kinantropomeetria õppetooli erakorraline teadur.
Tõnu Reintamm
Tõnu Reintamm (sündinud 22. juulil 1963 Tallinnas) on eesti keemik.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: nukleotiitide metaboolsed ensüümid, nukleotiitide ja nukleiinhapete keemia. Üle 10 teadustrükise.
Novosibirski Sibir
Novosibirski Sibir võib tähendada:
Elektrienergia tootmine
Elektrienergia tootmine on elektrienergia saamine teistest energialiikidest.
Ajalugu
pisi|Elektrigeneraator 1831. aastal avastas Michael Faraday elektromagnetilise induktsiooni seaduse, mis võimaldas arendada ja kujundada elektrimootoreid ja generaatoreid.
Esimene elektrigeneraator ehitati 1832. aastal Pariisis, esimene kasutuskõlblik elektrigeneraator valmistati Saksamaal 1867. aastal.
Elektrienergia tööstuslik tootmine tänapäeval
Tänapäeval toodetakse peaaegu kogu kasutatav elektrienergia fossiilkütuseid põletavates soojuselektrijaamades, hüdrojaamades ja tuumajaamades.
Soojuselektrijaam (SEJ) on elektrijaam, mis muundab soojusenergiat elektrienergiaks. Soojusenergia saadakse loodusest, toodetakse elektrijaamas endas või on mõne muu protsessi kõrvalsaadus. Tavaliselt saadakse soojusenergia kütuse põletamisel ja selle tõttu rajatakse SEJ-d nendele kohtadele, kus kütus on suhteliselt odav.
Hüdroelektrijaam on elektrijaam, milles vee potentsiaalne energia muundatakse elektrienergiaks. Hüdroelektrijaamade ehitamine on kulukas (mahukad mullatööd ja betoonitööd paisude ehitamisel), kuid energia omahind on suhteliselt madal, sest ekspluatatsioonikulud on väikesed. Maailma võimsaim hüdroelektrijaam on Lõuna-Ameerikas Paraná jõel. Selle võimsus on 12,6 miljonit vatti.
Tuumaelektrijaam on elektrijaam, kus elektrienergiat saadakse aatomituuma lõhustumisest. Tuumakütuse jäägid on väga ohtlikud ja radioaktiivsed, nende lagunemiseks kulub tuhandeid aastaid. Tuumaelektrijaamad ei saasta õhku, kütust kulub vähe, tekib vähe tahkeid jäätmeid.
Alternatiivsed energiaallikad
pisi|Tuulegeneraator 1973. aastal tõstis Naftat Eksportivate Riikide Organisatsioon OPEC nafta hinna neljakordseks ja teatas naftatoodangu vähendamisest. Tekkis olukord, mis kestab seniajani ja mida nimetatakse ülemaailmseks kütusekriisiks. Kriisi teeb teravaks asjaolu, et maailma naftavarude ammendumist võib prognoosida juba enne 21. sajandi lõppu. Veidi kauem saab maailmas toota maagaasi, veel kauem aga kivisütt. Üle kahe kolmandiku maailma elektrienergiatarbest kaetakse fossiilkütuse põletamise teel.
Eesti energeetika põhineb põlevkivil, mille majanduslikult kasutuskõlblikke varusid arvatakse piisavat veel 30 aastat, optimistlike hinnangute järgi 100 aastat.
On tekkinud suur huvi alternatiivsete elektrienergia allikate vastu, nendeks on: pisi|Päikeseenergia elektrijaam
Eestis on taastuvenergiaallikatest esikohal tuuleenergia.
Tuuleenergia on tasuta energiaallikas ning selle kasutuselevõtuga saab vähendada õhku paiskuvate kasvuhoonegaaside hulka ning seetõttu aitab tuulest toodetud energia võidelda kliimamuutusega. Samas ei võimalda tuule juhuslikkus tagada elektri stabiilset tootmisvõimet igal ajahetkel. Eestis püstitati esimene elektrituulik 1997. aastal Hiiumaal. Tuuliku võimsus oli 150 kW.
Geotermaalenergia on Maa siseenergia. Maasisest energiat saab kasutada vaid nendes piirkondades, kus soojusvoog lähtub vähemalt mõne kilomeetri sügavuselt. Sellised tingimused on enamasti laamade äärealadel. Maasisest energiat on ka raske kätte saada. Termaalvett ja auru saadakse sügavale maasse rajatud puuraukudest, samuti kasutatakse kuumade kivimite soojust, pumbates sealt vett läbi.
Bioenergia on biomassist toodetud energia.
Vesinikuenergeetika on vesinikul põhinev energiamuundamine ja -kasutus. Molekulaarset vesinikku (H2) saadakse vee elektrolüütilisel lagundamisel või mikroorganismide abil.
Margiplokk
pisi|Londoni 2010. aasta postmarkide festivali margiplokk. Toodetud 2010. aastal, mis sisaldab 1920. aastatest pärit markide kujundust. Margiplokk (filatelistide keeles lihtsalt plokk) on äärisega ümbritsetud postmark või markide sari, mis on välja antud näiteks mingi tähtpäeva puhul või mingi isiku mälestuseks.
Plokiks nimetatakse ka mitme ühesuguse margi lahtirebimata kogumit, näiteks neliplokki.
Сувенирный листок
Milorad Žižić
Milorad Žižić (serbia kirillitsas Милорад Жижић; sündinud 1. detsembril 1986 Nikšićis) on Serbia ja Montenegro ning Montenegro endine poksija.
Harrastajana
Ta võistles kuni 2006. aastani juunioride klassis Serbiat ja Montenegrot ning alates 2006. aastast Montenegrot esindades.
Elukutselisena
Ta poksis alates maist 2011 kuni septembrini 2016 elukutselisena. Ta pidas kokku 14 kohtumist ning võitis neist 12 (neist 6 nokaudiga) ja kaotas 2 kohtumist (mõlemad nokaudiga).
Novosibirski HK Sibir
Novosibirski Sibir on Venemaa jäähokiklubi, mis tegutseb Novosibirskis. See mängib Kontinentaalse Hokiliiga (KHL) Idakonverentsis Tšernõšovi divisjonis.
Punatulilane
Punatulilane on üks kolmest tulilaste sugukonda kuuluvast liigist Eestis ja kogu Euroopas. Nimetuse on ta saanud silmapaistva punase värvuse järgi. Punatulilast peetakse majanduslikult kasulikuks putukaks, kuna muuhulgas toituvad tema vastsed ka kooreüraskitest.
Kirjeldus
Valmikud toituvad õietolmust ja lehetäiliste mesikastest. Punatulilasi võib kohata kevadel ja suve alguses hekkides ja metsaservade taimestikus. Tal on kommensialistlikud suhted ämblikulaadsete klassi kuuluvate ebaskorpionilistega (Pseudoscorpiones), kes kasutavad tulilasi transpordivahendina. Täiskasvanud punatulilane on 15–20 mm pikkune, punaste kattetiibade ja rindmikuga, jalad, pea ja tundlad on mustad. Sarnaneb stepitulilasega (Pyrochroa serraticornis), kellel on aga punane pea ja ribitulilasega (Schizotus pectinicornis), kes on väiksem, pruunikama värvusega ja kellel on pronotumi tagaosas must laik. Emaseid ja isaseid isendeid saab eristada tundlate järgi, mis emastel on saagjad, isastel aga kamjad.
Vastsed on oranžika värvusega ja lamendunud kehaga. Nende areng kestab 2–3 aastat, nad on karnivoorid, toitudes teistest putukatest, ning elavad lahtise puukoore all või kõdunevas puidus.
Górowo Iławeckie
Górowo Iławeckie (saksa Landsberg (Ostpreußen)) on linn Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas Bartoszyce maakonnas. Górowo Iławeckie asub Bartoszycest umbes 22 km idaloodes.
Landsberg sai linnaõigused 1335. aastal. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa (Ida-Preisimaa) koosseisus.
Wangerooge
thumb|Wangerooge õhust, lähenemisega saarele lõunast
Wangerooge on üks 32-st Friisi saarest Põhjameres. See on ka vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Friisimaa kreisis. Valla pindala on 7,94 km². 31. detsembril 2015 elas seal 1304 inimest.
Wangerooge on üks Ida-Friisi saartest. See on idapoolseim ja väikseim asustatud saartest selles rühmas (mõnedel andmetel on väikseim Baltrum) ja ainus, mis kuulus aastatel 1815–1947 ajaloolisse Oldenburgi kreisi, samas kui Borkum, Juist, Norderney, Baltrum, Langeoog ja Spiekeroog kuulusid alati Ida-Friisimaa krahvkonda. Suviti külastab saart rohkem kui 7000 inimest päevas.
Wangerooge on Spiekeroogist eraldatud Harle väinaga.
Saar on turiste ligitõmbav randade, erinevate puhkevõimaluste ja lõõgastava õhkkonna tõttu. Saare lööklause, mis on nähtav märgil sadamas, toonitab seda: "Jumal lõi aja, kuid ta pole kunagi maininud kiirust". Iga-aastane rannavolle turniir, tavaliselt augusti alguses, on üks peamisi vaatamisväärsusi suviti, ja see on muutnud üldist muljet, et saar on erakordselt ahvatlev vanematele inimestele ja noortele peredele. Lisaks meelitavad nooremaid inimesi purjelauasõit, lohesurf ja lainelauasõit.
Puhta õhu nimel on autod saarel keelatud. Saarele saab laevaga Harlesielist või sinna saab lennukiga lennuvälja kaudu, millel on regulaarühendused Harlesielist, Bremenist või Hamburgist. Praamid väljuvad iga päev erinevatel aegadel sõltuvalt loodetest. Nagu enamikul Ida-Friisi saartel, ühendab väike kitsarööpmeline raudteeliin, Wangerooge saare raudtee, sadamat peamise külaga.
Seoses ajalooliste paikade ja muude huvipakkuvate kohtadega on saarel üks tegutsev tuletorn, üks vana tuletorn ja Läänetorn. Kuna saar tervikuna liikus püsivalt idasuunas, kuni sajand tagasi merekaitsed ehitati, siis kaotati vanad hooned järk-järgult merele. Läänetorn ehitati 1597. aastal saare idaossa.
Wangerooge on tuntud ka ajaloolise Teise maailmasõja B-17 Flying Fortressi kokkupõrke (või pigem kaksikkokkupõrke) kohana. Pommirünnaku ajal Hamburgile vana-aastaõhtul 1944 ründasid kodu poole lendavat B-17 eskadroni Saksa hävitajad. Olles tihedas formatsioonis, tulistati üks lennuk alla ja see puutus kokku lennukiga tema all. Üks piloot suutis kaks lennukit kontrolli alla saada ja juhtis need hädamaandumiseks tagasi Saksamaa ranniku suunas. Sel ajal kirjeldati kahte kokkuliitunud õhusõidukit kiilina, kui ühe lennuki pall-torn oli haakunud teise šassiisse. Enamik meeskonnast lasti välja, kuid kaks jäid ja tegid eduka hädamaandumise põllule.
Wangerooges on lennuväli.
Édouard Debat-Ponsan
Édouard Debat-Ponsan (25. aprill 1847, Toulouse – 29. jaanuar 1913, Pariis) oli prantsuse akadeemiline maalikunstnik, kes oli tuntud oma allegooriliste teoste, talurahvaelu stseenide ja orientalistlike teoste poolest.
Elukäik
Alexandre Cabaneli õpilane Debat-Ponsan oli kuulus Pariisi jõukate kodanike ja poliitikute portreede, antiikajaloo maalide ja talurahvaelu stseenide poolest. Vabariiklasena ja Prantsuse-Preisi sõja veteranina oli Debat-Ponsan kapten Alfred Dreyfusi nime taastamise eestkõneleja ja eksponeeris 1898. aastal Pariisi salongis oma allegoorilist maali "Vérité sortant du puits", mille ta hiljem andis Émile Zolale.
Aastatel 1882–1883 tegi ta oma kahe õemehe, Jules-Arsène Garnier' ja Henri-Eugène Delacroix'ga (mitte segi ajada Eugène Delacroix'ga), reisi Istanbuli. See reis andis inspiratsiooni ühe tema kuulsaima teose, "Le Massage, Scène de Hammam" ("Massaaž Hammamis") (1883) maalimiseks. Nüüd võib seda teost näha Toulouse'is Augustinsi muuseumis.
Ta oli arhitekti ja 1912. aastal Grand Prix de Rome võitja Jacques Debat-Ponsani isa ning peaministri ja Prantsuse viienda vabariigi ühe alusepanija Michel Debré vanaisa. Teiste järeltulijate hulka kuulub ka poliitik Jean-Louis Debré. Tema tütar Jeanne Debat-Ponsan abiellus Prantsusmaal moodsa pediaatria asutaja Robert Debréga. alt=|pisi| "La Vache bien gardée", 1890 alt=|pisi| "Molière et Goudouli", 1907
Looming
Tema maaelu stseenid, väga moekas žanr aastatel 1830–1840, on segu talurahva maailma idealismist ja Gustave Courbet' sõjakast realismist. Maalil "Un matin devant la porte du Louvre" võib olla poliitiline varjund. Sellel on kujutatud Caterina de' Medicit (mustas) rahulikult vaatamas 1572. aasta pärtliöö veresauna ohvrite laipu. Debat-Ponsan võis tegelikult viidata Prantsuse ajaloo uuematele sündmustele, näiteks Pariisi kommuuni verisele mahasurumisele, mis toimus üheksa aastat enne selle maali valmimist.
paremal|pisi|350x350px|"Massage: Scène de Hammam", 1883 Valik teoseid
Ly Mikheim
Ly Mikheim (sündinud 2. mail 1960) on eesti eripedagoog.
Ta lõpetas 1977. aastal Otepää Keskkooli ja 1982. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eripedagoogika eriala.
Ta on töötanud eripedagoogina Tartu Abikoolis, Raikküla Eriinternaatkoolis ja Tartu Annemõisa Koolis ning sekretäri-juhiabina patendibüroos Käosaar & Co. 2003. aastast on ta Sihtasutuse Maarja Küla juhataja. Maarja Küla asub Põlvamaal Kiidjärve külas ja on koduks intellektipuuetega noortele.
Katapult (lennukikandja)
pisi|300px|Lennukikandja meeskonnaliige kontrollimas, kas lennuk kinnitub korralikult katapuldi külge. Katapult on abiseade, mida kasutatakse lennukitele stardikiiruse andmiseks laevalt (enamasti lennukikandjalt) õhku tõusmisel, kui rada on liiga lühike või pole lennuki mootorite võimsus raja jaoks piisav.
Levinumad on hüdraulilise, püssirohu- ja aurukolbkiirendiga katapuldid. Kasutusele on võetud ka esimesed elektromagnetilised katapuldid.
Stardiraja aurukatapult koosneb enamasti laevateki alla ehitatud pikast aurusilindrist ja selles liikuvast kolvist, millega on ühendatud laevatekis oleva pika pilu kaudu süstik-kelk lennuki esiteliku külge kinnitamiseks. Tavaliselt saadakse aur tuumareaktoriga laeva aurukatlast. Kui on saavutatud piisav auru rõhk, vallandatakse kolb, mis kiirendab lennuki tekil oleva stardiraja lõpuni. Umbes kaks kuni neli sekundit pärast kolvi vallandamist saavutab lennuk õhkutõusmiseks vajaliku kiiruse.
Darija Dmitrijeva
Darija Ivanovna Dmitrijeva (vene keeles Дария Ивановна Дмитриева; sündinud 29. juulil 1976 Tšuraptšas Jakuudi ANSV-s) on jakuudi balletitantsija ja balletipedagoog, Sahha teeneline kunstnik.
2015. aastal määras Sahha kultuuriminister ta Aksenija ja Natalja Posselskaja nimelise Jakutski Koreograafia Kolledži direktoriks.
Haridus- ja töökäik
Pärast Novosibirski riikliku koreograafiakooli lõpetamist 1994. aastal asus Darija Dmitrijeva balletisolistina tööle Sivtsev-Omollooni nimelisse riiklikku ooperi- ja balletiteatrisse. Alates 2001. aastast töötab ta ühtlasi pedagoogina Jakutski koreograafiakoolis. 2001. aastal täiendas ta end Peterburis Vaganova-nimelises Balletiakadeemias ja 2006. aastal lõpetas ta Ulan-Udes Ida-Siberi Riikliku Kultuuriinstituudi tantsuteaduskonna koreograafia pedagoogika erialal. 2013. aastast õpib ta Moskva riikliku koreograafia akadeemia aspirantuuris klassikalise balleti pedagoogika erialal.
Tema õpilasi on Renat Hon, Sarõal Afanasjev ja Mihhail Dmitrijev.
Isiklikku
Tema abikaasa on balletitantsija ja pedagoog Dmitri Dmitrijev.
Õie Reintam
Õie Reintam (kuni 1955 Õie Toming, 6. juuli 1923 Tallinn – 3. august 2011) oli eesti arstiteadlane ja füsioloog.
Elulugu
Õie Reintam oli töölise tütar ja Evald Reintami abikaasa. Oli 1940.a aktiivse komnoorena üks Eesti NSV pioneeriorganisatsiooni loojatest.
Lõpetas 1941 Tallinna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi, 1948 TÜ arstiteaduskonna, 1952 TÜ aspirantuuri; meditsiinikandidaat (1954, Leningrad, Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituut (NSVL MA EKMI)), väitekiri "K вопросу о особенностьях высшей нервной деятельности морских свинок", meditsiinidoktor (1974, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Механизмы развития физических качеств локальных групп мышц и функциональное состояние центральной нервной системы в связи с физическими нагрузками у спортсменов". Täiendas end 1952–54 Leningradis NSVL MA EKMI-s. Oli 1948–49 ja 1957–61 lastearst Tartus, 1954–57 EPA füsioloogia, patofüsioloogia ja farmakoloogia kateedri vanemõpetaja ja assistent, 1962–63 TÜ kehalise kasvatuse kateedri vanemõpetaja, 1964–68 spordimeditsiini kateedri õpetaja, 1968–70 doktorant, 1975–79 TÜ Meditsiinilise Kesklabori eksperimentaalse patoloogia ja füsioloogia vanemteadur, 1980–84 Tartu Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi ajuvereringe haiguste labori vanemteadur, 1979–91 füsioloogia kateedri professor.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: lihasgruppide treenituse areng inimese ontogeneesi vältel, füsioloogia parameetrid seoses kehaliste võimete, psühholoogilise sättumuse, loodusliku keskkonna ning sotsiaalsete tingimustega, kromaatiline nägemine ja töökoormus, kõrgem närvisüsteem ja fülogenees. Avastanud polüfloorse mesilasmee protistotsiidsed omadused. Üle 100 teadustrükise.
Kamla Persad-Bissessar
Ta on hariduselt jurist ning on töötanud ka õpetajana.
Harjo Sandur
Harjo Sandur (1937. aastani Harry Evald Konrad Stegmann; 7. oktoober 1910 Kapu vald, Järvamaa – 29. november 1949, teel Austraaliasse) oli eesti metsateadlane.
Kamla Persad-Bissessar
Alates 1995. aastast on ta olnud parlamendi liige. Ta on olnud muu hulgas justiitsminister, haridusminister, peaprokurör ning opositsiooniliider.
Harjo Sandur
Elulugu
Harjo Sandur oli metsaülema poeg.
Kamla Persad-Bissessar
Alates 24. jaanuarist 2010 on ta Ühinenud Rahvuskongressi esimees.
Pärast tema erakonna juhitud valimisliidu võitu 24. mail 2010 peetud valimistel sai temast Trinidadi ja Tobago esimene naispeaminister.
Harjo Sandur
Elulugu
Lõpetas 1930. aastal Tartu Poeglaste Reaalgümnaasiumi, 1935 Tartu Ülikooli metsaosakonnas teoreetilise kursuse, kaitses 1938. aastal diplomitöö. Täiendas end 1938–39 stipendiaadina Kopenhaagenis.
Oli aastatel 1935–1937 Tartu Ülikooli zooloogia kabineti assistent, 1939–1943 Tartu Ülikooli botaanikaaia aednik, 1943–1944 direktor.
Teadustöö
Uurimusi dendroloogiast ja pajust (selle bioloogia, kasvatamine, haigused, kahjurid ja majandamine).
Tervikasi
Tervikasi on kirjaümbrik või postkaart, millele on trükitud maksetähis, näiteks postmargi kujutis. Tervikasja soetamisel tuleb tasuda korraga nii ümbriku või postkaardi hind kui ka postimaks ning see tähendab, et saadetise postikulu on juba tasutud ja eraldi pealekleebitavat maksetähist vaja ei ole.
Eestis
Eesti Posti tervikasjadel on maksetähisel nominaal (hind) või märge “Postimaks tasutud kõikidesse maadesse saatmisel” või “Postimaks makstud Eestis saatmisel”.
Esimene tervikasi Eestis ilmus aastal 1923 ning neid tehti kuni Teise maailmasõjani aastal 1940. Uuesti hakati tervikasju välja andma aastal 1999.
Trükiajakirjandus
pisi|[[Pärnu Postimees|Perno Postimehe esinumbri esileht]] Trükiajakirjandus on ajakirjandus, mida esitatakse trükitud ajalehtede ja ajakirjade kaudu.
2009. aastal avaldatud uuring näitas, et ajalehtede tiraažid ja reklaamitulud arenenud riikides küll pidevalt vähenevad, kuid trükimeedia püsib veel pikka aega elujõulisena. Lisaks internetikanalite pealetungile on ajalehti mõjutanud globaalne majanduslangus. Uuringu järgi peavad tarbijad päevauudiseid tarbekaubaks, mille eest nad üldjuhul eriti maksta ei soovi. Samas ollakse valmis maksma põhjaliku ja sisulise informatsiooni ning analüüsi eest. Sama sisu eest paberkandjal on tarbijad siiski valmis maksma pea kaks korda rohkem kui internetis.
Hawthorne
Hawthorne on linn USA-s California osariigis Los Angelese maakonnas. Elanike arv on arvestuslikult 2014. aasta seisuga 86 199. 2010. aasta rahvaloenduse kohaselt oli elanike arv 84 293.
Hawthorne'i põhjapiiril kulgeb maantee Interstate 105 (Glenn Anderson Freeway) ja läänepiiril Interstate 405 (San Diego Freeway). 8 km kaugusel linnast asub Los Angelese rahvusvaheline lennujaam.
Linnas asub kosmosetranspordiettevõtte SpaceX peakorter. Hawthorne'is on asunud ka lennukitootja Northrop Corporation peakorter.
Hawthorne'i on iseloomustatud kui Los Angelese troostitut piirkonda, mis koosneb hiiglaslikest tööstuskompleksidest, mida ümbritsevad lagunenud elumajad, kehvad poekesed ja viletsad söögikohad.
Marilyn Monroe elas Hawthorne'is kuni seitsmeaastaseks saamiseni.
Mthatha
Mthatha (kuni 2004. aastani Umtata) on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Ida-Kapimaa provintsis, OR Tambo ringkonna ja King Sabata Dalindyebo valla halduskeskus.
Aastatel 1976–1994 oli Umtata Transkei bantustani pealinn.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Mthatha elanikest mustanahalisi aafriklasi 94,61%, värvilisi 2,66%, India või Aafrika päritolu inimesi 1,23%, valgeid 1,04% ja teisi 0,46%. Koosa keelt pidas emakeeleks 85,02%, inglise keelt 8,62%, afrikaani keelt 1,14%, sotho keelt 0,79% ja suulu keelt 0,79%.
Gabbioneta-Binanuova
Gabbioneta-Binanuova on vald (comune) Itaalias Lombardia maakonnas Cremona provintsis. Halduskeskus asub Gabbionetas.
38 meetri kõrgusel merepinnast asuva Gabbioneta-Binanuova asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Gabbioneta-Binanuova piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Grontardo, Ostiano, Pescarolo ed Uniti, Pessina Cremonese, Scandolara Ripa d'Oglio, Seniga (BS).
Gabbioneta-Binanuova halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Binanuova, Gabbioneta (halduskeskus).
Sergei Jessenin (laevaklass)
Sergei Jessenini klassi laevad on kolmetekilised jõereisilaevad, mis ehitati aastail 1984–1986 Korneuburgi laevatehases Österreichische Schiffswerften AG (ÖSWAG) Austrias. Seeria sai nime esimese selle klassi laeva, 1984. aastal vette lastud Sergei Jessenini järgi. Sergei Jessenini klassi alused on tuntud ka projekt Q-065 nime all.
Üle 1300-tonnise veeväljasurvega 90,20 meetrit pikki Sergei Jessenini klassi jõelaevu ehitati naftadollarite eest Läänes Moskva, Ob-Irtõši ja Leena laevanduse heaks kokku viis ning need olid kõige luksuslikumad (**** – 4-tärnilised) omataolised Nõukogude Liidus.
Projekti Q-065 laevade esialgsete nimedega loetelu
Ümbernimetused on sulgudes, kronoloogiliselt järjestatud:
Projekti Q-065 jõereisilaevad :
Krabi vald
Krabi vald (saksa keeles Schöangern) oli vald Rõuge kihelkonnas Võrumaal. Vallamaja asus Krabi külas. pisi|350px|[[Eesti haldusjaotus 1925. aastal]] Vald eksisteeris 1866 –1939.
Valla alal asus Krabi mõis.
1939. aasta vallareformiga moodustati Rõuge, Viitina, Krabi, Nursi ja Haanja valla aladest Rõuge vald, Vana-Roosa ning Krabi valla aladest moodustati aga Varstu vald.
Jevgeni Nikonov
Jevgeni Aleksandrovitš Nikonov (vene keeles Евгений Александрович Никонов; 18. detsember 1920 Vassiljevka, Stavropoli maakond, Samara kubermang – väidetavalt 19. august 1941 Harku, Harju maakond) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane, Punalipulise Balti laevastiku madrus, Nõukogude Liidu kangelane (1957).
Elulugu vastavalt ametlikule nõukogude versioonile
Jevgeni Nikonov sündis Samara kubermangus Volga-äärse Stavropoli lähedal 1920. aastal talupoja perekonnas.
1939. aastal alustas ta teenistust Punalipulises Balti laevastikus, pärast väljaõppeperioodi Kroonlinnas teenis eskaadrimiinilaevade juhtlaeval (liidril) Minsk torpeedoelektrikuna.
19. augustil 1941 suunati Jevgeni Nikonov luureülesandele Keila linna piirkonda, Harku asulasse, kus ta sai lahinguülesande täitmisel raskelt haavata ning langes vangi. Vangi langes ta Nõukogude aegse versiooni järgi sakslaste kätte, praegu Venemaal levitatava versiooni järgi aga pataljoni Erna I kätte. Pärast vangi langemist olevat Nikonovi piinatud, et teada saada sõjasaladusi ja põletatud elusalt. Seejärel vabastasid küla uuesti punaarmeelased ja kohapeal olnud politruk Grigori Ševtšenko tundnud ära Jevgeni Nikonovi surnukeha. Politruk sai lahingus raskelt haavata ja evakueeriti tagalasse. Hiljem maetud Nikonovi surnukeha Harkusse ühe talu lähedale. Lahingus osalenud mereväelased või punaväelased aga hukkunud hiljem meres.
Mälestuse jäädvustamine
3. septembril 1957 autasustas NSV Liidu Ülemnõukogu Jevgeni Nikonovi postuumselt Nõukogude Liidu kangelase aunimetusega. Autasustamise otsuse järgi "langes Jevgeni Nikonov vangi Saksa fašistlike röövvallutajate kätte, kes teda piinasid, soovides teada saada sõjasaladusi, kuid Jevgeni Nikonov ei paljastanud sõjasaladusi ning põletati selle eest elusalt".