cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jänesvill
Eestis kasvab kaks sellesse perekonda kuuluvat pärismaist liiki:
Alpinaarium
pisi|Kiviktaimla Londonis 2010. aastal pisi|Ülaltvaade Tartu Ülikooli botaanikaaia kiviktaimlale 2021. aasta sügisel Alpinaarium (ka alpiaed, kiviktaimla) on aed, aiaosa või peenar, kus kasvatatakse oma kasvukoha suhtes vähenõudlikke taimi (alpitaimed). Välisilmelt meenutab alpinaarium alpiniitu.
Eesti alpinaariumid
Eesti ala esimesed alpinaariumid tehti mõisaparkidesse. Pärast II maailmasõda hakati neid rajama ka koduaedadesse. Eesti tähelepanuväärsed alpinaariumid on nt Tartu Botaanikaaias ja Tallinna Loomaaias.
Praktilisus
Väheviljakal pinnasel saab kasvatada taimi, mis vajavad ka vähe hooldust.
Jussi Saramo
Jussi Antero Saramo (sündinud 9. juulil 1979) on Soome poliitik. Ta kuulub Vasakliitu.
Jussi Saramo sai diplomi infotehnoloogia alal rakenduskõrgkoolist Edupoli 2003. aastal. Aastatel 2003–2004 oli ta organisatsiooni Etelä-Suomen Vasemmistonuoret piirkonnajuhataja. 2004–2005 töötas ta Eduskunnas parlamendiliikme abina. 2005–2009 oli ta organisatsiooni Vasemmistonuoret esimees. 2011–2014 töötas ta Soome Haridus- ja Kultuuriministeeriumis eriabina. Aastatel 2009–2011 ja 2014–2016 oli ta Vasakliidu poliitiline sekretär. 2014–2016 oli ta Euroopa Parlamendi liikme Merja Kyllöneni abi. 2017–2019 oli ta firma Solaris-lomat tegevdirektor. Alates 2019. aasta aprillist on ta Eduskunna liige. Alates 17. detsembrist 2020 kuni 29. juunini 2021 oli ta haridusminister Sanna Marini valitsuses.
Kümmepäevak
Kümmepäevak ehk dekaad (inglise dekad, ten-day period) on kümnepäevane periood.
Mõistet kasutatakse mõnikord ilmaelementide uurimisel.
Prantsuse revolutsioonikalendri kuud koosnesid dekaadidest ehk kümnepäevastest nädalatest.
Biolagunevad jäätmed
Biolagunevad jäätmed on kõik jäätmed, mis lagunevad olenemata õhu juurdepääsust. Biolagunevad jäätmed on näiteks puu- ja köögiviljad ning nende koored, pagaritooted (leib, sai), kohvi- ja teepaks koos filtriga, määrdunud papp ja paber, majapidamispaber, salvrätid ning aia- ja pargijäätmed, nagu lehed, väiksemad taimed jms.
Biolagunevad plastid
Biolagunevad plastid jagunevad biogeenilisteks ja naftakeemilisteks plastideks.
Biogeenilised biolagunevad plastid lagunevad looduse mõjutusel ja on toodetud looduslikest koostiosadest nagu polüsahhariidid tärklis, tselluloos, ligniin; proteiinid želatiin, kaseiin, gluteiin, siid ja puuvill ning rasvad taimsetest õlidest ja loomadest.
Naftakeemiasaadustel põhinevad biolagunevad plastid nagu näiteks alifaatsed polüestrid, aromaatsed kopolüestrid, toodetakse sünteesi käigus monomeeridest, mis on saadud petrokeemilisel töötlemisel ning millel on teatav loomulik biolagunevus.
Biolagunev plast ei pruugi siiski olla kõige keskkonnasõbralikum valik, kui seda ei kompostita vastavates tingimustes. Olmeprügisse sattununa on biolagunev plast võrdväärne tavalise plastiga, tekitades lagunemisel metaani, mis on oluline kasvuhoonegaas.
Biolagunevate jäätmete kogumine
Üks biolagunevate jäätmete käitlemise viise on nende kogumine. Biolagunevad jäätmed tuleb koguda teistest jäätmetest eraldi, seda eelkõige sellepärast, et neid on võimalik taaskasutada.
Jäätmete taaskasutamine võimalikult suures ulatuses on üks jäätmemajanduse esmaseid prioriteete. Eesti keskkonnastrateegiast tuleneva eesmärgi kohaselt tuleb tõsta liigiti kogutud olmejäätmete osatähtsust kogutud olmejäätmetes.
Biojäätmete kogumiseks peab eraldi kogumismahuti olema:
Biolagunevate jäätmete kompostimine
Biolagunevaid jäätmeid saab ka edukalt kompostida. Kompostimine on kõige populaarsem bioloogilise töötluse viis. Sobib kõige paremini haljasjäätmete ja puitmaterjalidele. Kompostimisel kasutatakse eri meetodeid, millest kõige kallimad on küll kinnised meetodid, kuid need võtavad ka vähem ruumi ja aega ning protsessiheide (lõhnad, bioaerosoolid) on rangemalt kontrollitud.
Komposti kasutatakse põllumajanduses (umbes 50%), maastikukujunduses (kuni 20%), kasvusubstraatide (segud) ja mullatoodete tootmisel (ligikaudu 20%) ning seda kasutavad ka eratarbijad (kuni 25%).
Biojäätmete igast tonnist toodetakse ligikaudu 350–400 kg komposti.
Kompostimise teel muutuvad biolagunevad jäätmed maad parandavaks produktiks. Selliste ainete lagunemisel tekib näiteks vesi ja süsihappegaas, kusjuures nende protsesside käigus vabanenud CO2 ei tekita kasvuhooneefekti, sest see on juba osa bioloogilisest aineringlusest. Biojäätmete kompostimist peetakse tänapäeval sobivaks materjali taastamiseks.
Biogaasi tootmine
Biogaas on mittefossiilne gaas, mis on tekkinud kanalisatsiooni-, prügila-, sõnniku- ja toidujäätmetest. Biogaas koosneb peamiselt metaanist (45–75%), süsihappegaasist (25–55%) ning vähesel määral teistest gaasidest. Kui metaanisisaldus ületab 40% piiri, võib biogaas muutuda süttimisohtlikuks. Biogaasi tootmiseks on mitmeid erinevaid viise, kuid anaeroobne kääritamine ehk metaniseerimine on neist kõige keskkonnasõbralikum. Anaeroobsed mikroorganismid kasutavad orgaanilist saastet substraadina, et produtseerida gaasi, mida saab kasutada mitmel moel. Anaeroobne seedimine (ehk metaniseerimine) koosneb sette käärimisest rangetes anaeroobsetes tingimustes. See koosneb neljast etapist: hüdrolüüs, atsidogenees, atseetogenees ja metanogenees.
Biogaasi saab seda kasutada biokütusena autodes või lasta see otse gaasi jaotusvõrku ning kasutada soojus- või valgusenergia tootmisel. Biogaas aitab kõige tõhusamalt vähendada kasvuhoonegaaside heidet, mistõttu on see muudest transpordikütustest kasulikuim keskkonnale.
Bioloogiliselt töödeldud biojäätmete igast tonnist saab 100–200 m3 biogaasi, mille saaks vastavusse viia maagaasi standarditega, kasutades 3–6% kõnealuse biogaasi energiast.
Biolagunevad jäätmed veekogudes
Seni pole ühtegi rahvusvahelist standardit, mis defineeriks biolagunevuse merevees. Enamus biolagunevaid jäätmeid pole loodud lagunemiseks peale maa ka merevees. Arvatakse, et biolagunevad jäätmed lagunevad lõpuks täielikult, kuid pole olemas tõestust nende täielikust lagunemisest võrdlemisi lühikese aja jooksul.Hüdrofoobsed, suure pinnaga plastjäätmed migreeruvad vette ja teistesse ökosüsteemi sektsioonidesse. Plastjäätmed erodeeruvad mikroskoopilisteks osadeks, mis akumuleeruvad ookeanis. Eksperimendid on näidanud, et mereasukad tarbivad ning söövad neid fragmente. Biolagunevad jäätmed võivad pakkuda lahenduse spetsiifilistele meres kasutatavatele vahenditele nagu kalavõrgud ja lõksud, mis on altid vette jääma ning mida ei saa hiljem kätte.
Raadioaparaat
pisi Raadioaparaat on raadiovastuvõtja sünonüüm, mida võidakse kasutada ka raadiosaatjate ja raadiosideks kasutatava saatjate-vastuvõtja peale.
Juhan Oras
Juhan Oras (8. oktoober 1879 Triigi vald, Kose kihelkond – 17. september 1922 Siuge küla, Kuimetsa vald, Harjumaa) oli taluperemees ja poliitik.
1912-1917 oli ta Eestimaa kubermangu esindaja IV Riigiduumas.
Jaan Karu (õppejõud)
Ta lõpetas aastal 1968 Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna, aastal 1974 lõpetas ta samas aspirantuuri, ta on aastast 1975 tehnikakandidaat.
Ta on töötanud TPI sanitaartehnika kateedris ja Tallinna Tehnikaülikooli keskkonnatehnika instituudis õppejõuna.
Vanaküla (Leningradi oblast)
Vanaküla (vene Ванакюля, varem vene Илькино ('Ilkino'); soome Vanhakylä) on küla Venemaal Leningradi oblastis Kingissepa rajoonis Rosona jõe ääres.
Külas elas 2010. aastal 22 inimest.
Ajalugu
pisi|left|[[Eesti-Ingeri 1934. aastal]] Küla on esimest korda mainitud 1571. pisi|Vanaküla asub [[Rosona jõgi|Rosona jõe ääres (1943)]] 1920. aasta Tartu rahulepinguga läks küla Eesti Vabariigile, kus see moodustas osa Eesti Ingerist ja kuulus Vaivara kihelkonna Narva valda ja Viru maakonna Narva valda. Vabariigi algusaastatel olid maakonnad jagatud kuni 1926. aastani lisaks valdadele ka kihelkondadeks, kuid ametliku jaotusena kirikukihelkondi seejärel enam ei eksisteerinud.
Läänemere taimestik
Läänemere taimestik on Läänemere meretaimestiku floristiline koosseis. Läänemere floora jaguneb omakorda fütoplanktoniks ja fütobentoseks. Põhjataimestiku ehk fütobentose moodustavad Läänemeres suurvetikate, sammalde ja kõrgemate taimede liigid.
HELCOM-i tehtud uuringu kohaselt asustab Läänemere piirkonda 531 põhjataime liiki. Nende hulka kuulub 7 liiki samblaid, 27 liiki mändvetikaid, 109 liiki rohevetikaid, 130 liiki pruunvetikaid, 178 liiki punavetikaid, 6 liiki eriviburvetikad ja 74 liiki kõrgemaid taimi.
Meretaimestiku koosseis
Maismaataimestik koosneb põhiliselt kõrgematest taimedest, siis meretaimestiku põhiosa moodustavad alamad taimed – vetikad. Arvatakse, et vetikate põhirühmad arenesid meres välja juba evolutsiooni varajastel etappidel ning jäid pikaks ajaks peaaegu muutumatuks. Vetikad ei ole süstemaatiliselt ühtne rühm, vaid jagunevad omakorda alam vetikarühmadeks.
Hõimkond rohevetiktaimed (Chlorophyta)
See on kõige liigirikkam vetikate hõimkond, liikide arvukus eri autorite tööde järgi on ulatunud kaheksast tuhandest kuni kahekümne tuhandeni. Rohevetikate hõimkonda kuulub väga mitmesuguse suurusega vorme: alates väiksetest, mille tallus ehk rakis on ainult 1–2 mikromeetrit, kuni suurte, mitmekümnesentieetrise tallusega vormideni. Samuti on need ka kujult väga varieeruvad. Leidub nii üherakulisi, koloonialisi, hulkrakseid, kuid ka mitterakulise ehitusega liike. Kõiki rohevetikataimi iseloomustab ühine joon – tallus ei ole eristunud iseseisvateks kudedeks. Rohevetikatele on iseloomulik punakasroheline värvus. Peale a- ja b-klorofülli on rohevetikaist leitud ka alfa- ja beetakaroteeni ning eri liiki ksantofülli.
Rohevetikad saavad paljuneda mitmel viisil: alates üherakuliste vormide lihtsast pooldumisest ja talluse tükeldumisest ning sugutuks paljunemiseks spetsialiseerunud rakkude – zoospooride ehk rändeoste moodustumisest kuni spetsiaalsete sugulise paljunemise organite – gametangiumide tekkeni.
Eesti vetes on laialt levinud rohevetikas Rhizoclonium riparium, mis esineb enamasti väheste niitidena teiste taimede hulgas. Sageli kasvavad Rhizocloniumˇi niidid Cladophora hulgas. Harva esineb Eesti merevetes ning kogu Läänemere kirdeosas rohevetikaid Percursaria percursa ja Capsosiphon fulvescens.
Hõimkond mändvetiktaimed (Charophyta)
Seni tuntakse umbes 300 liiki mändvetiktaimi. See on väga omapärane rühm Läänemere taimekoosluses. Mändvetikad erinevad teistest vetikatest suurte mõõtmete (Läänemere vetes kuni 50 cm kõrgused) ja oma väliskuju poolest. Mändvetiktaimedele on iseloomulik suur hulkrakne tallus, mis on eristunud peateljeks. Taime tallus kasvab tipmiselt. Talluse tipus asuv kiirdrakk pooldub pidevalt ning annab vaheldumisi sõlme- ja sõlmevaherakke. Mändvetikad kinnituvad veekogu põhjale risoidide abil.
Eesti rannikumeres on avastatud 6 liiki mändvetikaid, levinum liik on kare mändvetikas (Chara aspera). Samuti leidub balti mändvetikat (Chara baltica), kähar mändvetikat (Chara canescens) ja pesajas tolüpellˇi (Tolypella nidifica). Eesti suurim ja tugevaim mändvetikas on ruuge mändvetikas (Chara tomentosa).
Läänemere ainuke invasiivne mändvetikaliigi (sile mändvetikas) levik piirdub tänavu ainult Eesti vetes oleva Väinamere piirkonna ja Ahvenamaa saarestikuga. Mändvetikaid seostatakse enamasti puhta ja reostamata merekeskkonnaga.
Hõimkond pruunvetiktaimed (Phaeophyta)
Hõimkonda kuulub umbes 1500–2000 liiki keerulise ehituse ja arengutsükliga merevetikat. Tavaliselt on need palja silmaga nähtavad suured pruunikad hulkraksed taimed. Nende värvus varieerub oliivrohelisest mustjaspruunini, sõltuvalt pigmentide omavahelisest kombinatsioonist. Pruunvetiktaimed on kujult väga mitmesugused: alates lihtsate harunenud niitidega tallustest kuni üsna keerukate, lehti ja varsti meenutavate tallusteni. Taimede tallused on kerajad, torukujulised, kotilaadsed, koorikutaolised, põõsataolised ja mitmesuguse muu kujuga. Enamiku tallus on aga diferentseerunud kudedeks. Tüüpiliselt eristatakse kahte koekihti: assimilatsioonikude ehk väline koorkiht ja säilituskude ehk seesmine kiht. Kõrgemal arengutasemel olevatel pruunvetiktaimedel on koed diferentseerunud kolmeks kihiks: assimilatsioonikude, säilituskude ja keskosa ehk südamik. Enamik pruunvetikaist pesitseb kinnitunult veealustele kividele. Taimed kasutavad kinnitumiseks risoide või erilisi haardeketakesi.
Pruunvetiktaimed paljunevad suguliselt gameetide abil, sugutult zoospooride abil ja vegetatiivselt talluse jagamise teel.
Läänemeres on kõige lihtsama ehitusega pruunvetika liikideks: Pylaiella litoralis ja Ectocarpus siliculosus. Nad moodustavad kahekesi koos assotsiatsiooni; Pylaiella esineb ka iseseisva kooslusena. Samuti leidub seal põõsakujulisi Sphacelaria arctica, kive pruunide koorikutena kattev Pseudolithoderma subextensum, vatitombukujuline Elachista fucicola, sültja konsistentsiga Leathesia difformis.
Hõimkond punavetiktaimed (Rhodophyta)
Hõimkonda kuulub ligi 4000 liiki, see on üks vanimaid vetikate hõimkondi. Vetikatele on iseloomulik talluse punane või punakas värvus. Lisaks klorofüllile sisaldavad punavetikate kromatofoorid karotinoidide spetsiaalseid värvaineid – fükobiliine (punast fükoerütriini ja sinist fükotsüaani).
Enamik punavetikad asustab meres suhteliselt sügavamaid piirkondi, nad on varjutaimed ning on sageli ainsad liigid taimestiku leviku alumisel piiril. Tänu fükobiliinide olemasolule saavad punavetiktaimed fotosünteesida ka nõrgas valguses. Samuti leidub liike, mis elavad madalas rannavees intensiivse valguse käes või isegi veepiirist kõrgemal. Seega on punavetiktaimede levikuala meres laiem kui teistel vetikarühmadel.
Punavetikad võivad olla üherakulised või hulkraksed. Esimestel on lihtsama ehitusega tallus, teistel võib tallus olla mitmesugune: leidub lihtsaid ja hargnenud niite, lamedaid terveservalisi või mitmeti lõhestunud ja liigestunud plaate. Vaatamata sellele on punavetiktaimele siiski kõige iseloomulikum põõsakujuline tallus.
Punavetikad on enamasti mereasukad, väga vähesed perekonnad elavad magevees. Vetikad kinnituvad merepõhjale risoidide või haardketta abil, saavad olla ka epifüüdid või on ise kinnitumiskohaks teistele taimedele.
Punavetiktaimed erinevad paljunemise poolest kõikidest teistest taimerühmadest. Iseärasuseks on viburite puudumine paljunemisrakkudel. Sugutu paljunemine toimub liikumatute spooride abil, mis tekivad sporangiumides üksikult või neljakaupa.
Kõige erilisem punavetikas Eesti merevetes on Chroodactylon ramosum. Taim on sinakasroheline. Lisaks kasvab Läänemeres Rhodochorton purpureum, põõsakujuline Polyides rotundus, koorikutaoline Hildenbrandtia prototypus, Harveyella mirabilis, mis parasiteerib punavetikal Rhodomela, Ceramium rubrum, Ceramium tenuicorne, põõsakujuline Polysiphonia violacea, Polysiphonia nigrescens.
Lorgies
pisi|Lorgies' keskus
Lorgies on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Lorgies asub u. 19 km Béthune'ist kirdes ja 21 km Lille'ist edelas, teede D168 ja D72 ristumiskoha ümbruses.
pisi|tühi|
Hummuli valla lipp
thumb|Hummuli valla lipp Hummuli valla lipp on Valga maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Hummuli valla lipp.
Lipp kinnitati 2. juunil 1994.
Lipu kirjeldus
Valla lipuks on ruudukujuline vapilipp, rohelisel kangal kuldne kimalane kahe musta vöödiga kehal.
Lipu normaalmõõtmed on 105x105 cm.
Põhjendus
Lipul olev kimalane tuleneb valla nime algvariandist, mis tähendabki kimalast.
Lipu kasutamise kord
Hummuli valla lipp oli esinduslipp, mida kasutati vaid erandjuhtudel valla esindamiseks, kooskõlastatult vallavalitsusega.
Leonora Christina Ulfeldt
pisi|[[Gerard van Honthorst, Leonora Christina (1647)]]
Leonora Christina Ulfeldt (8. juuli 1621 Frederiksborgi loss – 16. märts 1698 Maribo) oli Taani kuninga Christian IV ja Kristen Munki tütar, taani kirjanik.
Ta sündis Taani kuninga Christian IV ja tema teise abikaasa Kristen Munki kolmanda lapsena. Varsti pärast ristimist saadeti tüdruk emapoolse vanaema juurde Fyni saarele. Seal hakkas ta nelja-aastaselt lugema-kirjutama õppima, aga ka muusikalist ja usulist haridust saama.
Azawadi Araabia Liikumine
Azawadi Araabia Liikumine (araabia keeles الحركة العربية الأزوادية, prantsuse keeles Mouvement arabe de l’Azawad; MAA) on relvastatud liikumine, mis tegutseb Azawadis Põhja-Malis. Liikumine sai alguse 2012. aasta esimeses pooles, kui lahvatas tuareegide ülestõus, liikumise algne nimi oli Azawadi Rahvuslik Vabastusrinne (prantsuse keeles Front de libération nationale de l'Azawad; FLNA). MAA peab end sekulaarseks mitteterroristlikuks organisatsiooniks, mille peamine eesmärk on araablaste huvide kaitsmine Mali põhjaosas. Väidetavalt on nad avatud "koostööks Prantsusmaaga terrorismi, narkokaubanduse ja organiseeritud kuritegevuse tõkestamiseks". Grupeering toetab Põhja-Mali autonoomiat.
Sidi Brahim Ould Sidatt mõrvati Bamako s 13. aprillil 2021.
Wilhelm Wrangell
Wilhelm Ferdinand Nikolai Wrangell (28. juuli / 9. august 1894 Võru – 26. detsember 1976 Lilienthal Bremeni lähedal) oli Eesti poliitik, parun.
Elulugu
Wilhelm Wrangell õppis Tallinna Toomkoolis ja Peetri Reaalkoolis, mille lõpetas 1913. aastal, aastatel 1914–1915 õppis ta Peterburi Polütehnikumis laevaehitust, seejärel lõpetas Mihhaili Suurtükiväekooli.
1917. aasta ja Vabadussõda
Wilhelm Wrangell osales Esimeses maailmasõjas, küüditati Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee korraldusel koos 200 Eestimaa aadlikuga 1918. aastal Krasnojarskisse, kust vabanes Brest-Litovski rahulepingu alusel ja naasis Eestisse. Sama aasta detsembris astus Balti rügementi ja osales Vabadussõjas Nõukogude Punaarmeega, sai kaks korda haavata. Demobiliseeriti 1921. aastal (leitnant).
Poliitiline tegevus Eesti Vabariigis
Aastatel 1922–1926 oli Wilhelm Wrangell Saksa-Balti Partei ja 1923–1933 Eestimaa Üldkasuliku Ühingu sekretär. 1928–1933 oli ta Saksa Kultuurvalitsuse asepresident ja 1933–1938 president.
1939. aastal valiti ta I Riiginõukogu liikmeks, ta saavutas usaldusliku vahekorra Eesti presidendi Konstantin Pätsiga, kelle ülesandel pidas 1939. aasta septembrikriisi ajal läbirääkimisi Saksa võimudega.
Lahkumine Eestist
15. märtsil 1940 lahkus ta rongiga Saksamaale (lahkumisvisiidil ütles Konstantin Päts temale: "Te ei unusta Eestit kunagi."). Töötas Saksa välisministeeriumis, seejärel vangistasid ta Briti okupatsioonivõimud.
22. juunil 1922 abiellus ta Ilse von Rennenkampffiga, kellega tal oli kaks tütart.
Lapiti
Spordiklubi Lapiti on Põlvas tegutsev maadlusklubi, mis asutati 6. aprillil 1999 Põlva linnas.
Koduvõistlusi peab Põlva Spordikoolis.
Rõuge valla lipp
pisi|Rõuge valla lipp Rõuge valla lipp on Võru maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Rõuge valla lipp.
Lipp on kinnitatud 19. juunil 2018.
Lipu kirjeldus
Valla lipp lähtub vapist ning selle laiuse ja pikkuse suhe on võrdne, lipu normaalsuurus on 105 x 105 cm.
Lipu kasutamise kord
Rõuge valla sümbolid ja nende kasutamise kord on kirjas 9. juulil 2018 jõustunud Rõuge valla põhimääruses, 9. peatükis.
Lipu heiskamise ja kasutamise õigus on igaühel, kuni järgitakse põhimääruses sätestatut ja head tava.
Alaliselt heisatakse Rõuge valla lipp valla ametiasutuste hoonetel või lipumastides.
Valla lippu võib kasutada või heisata:
Masti heisatud lipul peab jääma lipukanga alumine serv maapinnast vähemalt kolme meetri kõrgusele.
Lipu heiskamisel leinalipuna kinnitatakse lipu ülemisse otsa 10 sentimeetri laiune must lint, mille mõlemad otsad ulatuvad kuni lipukanga alumise servani, või heisatakse lipp poolde lipumasti.
August Bach
pisi|August Bach (1960) August Bach (30. august 1897 Rheydt (tänapäeval Mönchengladbach) – 23. märts 1966 Ida-Berliin) oli saksa ajakirjanik ja Saksa DV riigitegelane.
Rõuge valla lipp
Lipu kasutamise kord
Kasutamiskõlbmatuks muutunud lipp hävitatakse sündsal viisil.
August Bach
August Bach oli pärit ehitusnõuniku perekonnast. Gümnaasiumi lõpetmise järel astus ta 1916. aastal sõjaväeteenistusse. 1917. aastal langes ta Prantsuse vägede kätte sõjavangi, kuid vahetati hiljem Šveitsi kaudu prantsuse sõjavangi vastu välja. 1918–1922 õppis ta Frankfurdi Ülikoolis ja Berliini Ülikoolis ajalugu. Alates 1922. aasta aprillist kuni 1944. aastani töötas ta Sõja Põhjuste Uurimise Keskuses (Zentralstelle für Erforschung der Kriegsursachen), mille poolt välja antava ajakirja Berliner Monatshefte toimetaja ta oli. Lisaks oli ta 1937–1944 kirjastuse Quader-Verlag omanik.
Rõuge valla lipp
Endise Rõuge valla lipp
thumb|Endise Rõuge valla lipp Enne 2017. aasta haldusreformi kasutusel olnud Rõuge valla lipp on kinnitatud 21. juunil 1999. Endine Rõuge valla lipp koosnes rohelisest, valgest ja sinisest horisontaalsest värvilaiust. Roheline ja sinine laid moodustavad lipu kõrgusest 1,5 ja valge laid 4 ühikut. Valge laiu keskel seisab kollane lind (ööbik).
August Bach
1945. aasta oktoobris oli August Bach üks Kristlik-Demokraatliku Liidu asutajatest Tüüringis. 1946–1958 töötas Bach kirjastuse juhatajana. 1949–1952 oli ta Tüüringi Maapäeva liige ja esimene asejuhataja, alates 1949. aastast Saksa DV Rahvakoja liige. 1950–1952 oli ta Kristlik-Demokraatliku Liidu Tüürigi piirkonna esimees. 1950–1955 oli ta Kristlik-Demokraatliku Liidu Rahvakoja fraktsiooni esimees. 1955–1958 oli ta Rahvakoja Maadekoja (Länderkammer) president.
Rõuge valla lipp
Endise Rõuge valla lipp
Lipu normaalsuurus on 105×165 cm. Laiuse ja pikkuse suhe on 7:11.
August Bach
1957. aasta detsembrist kuni surmani 23. märtsil 1966 oli August Bach Saksa DV Kristlik-Demokraatliku Liidu esimees.
Rõuge valla lipp
Endise Rõuge valla lipp
Alaliselt heisati valla lipp valla haldushoonel, ajutiselt aga valla pidupäevadel, suhtlemisel teiste omavalitsusüksustega, samuti muudel valla avalikel üritustel.
Tulerõngas
Tulerõngas võib tähendada:
Kääbas
pisi|[[Matsi (Rõuge)|Matsi külas asuv kääbas]] Kääbas ehk kääbaskalme on kalmevorm, kus surnud on maetud liivast või mullast kuhjatiste alla või sisse. Kääbas on reeglina ümmargune (ümarkääbas) või piklik ja võib sisaldada puit- või kivikonstruktsioone. Kääpas võib olla laiba- või urnmatuseid, võib olla ka hauapanuseid.
Kääpaid hakati Euroopas rajama hilisneoliitikumis, eriti levisid need pronksi- ja rauaajal. Ida- ja Kagu-Eestis levisid alates keskmisest rauaajast pikk-kääpad. Nende kõrgus on kuni 1 meeter, kuid pikkus ulatub mõnikümnest kuni sadakonna meetrini. Kirde-Eestist leitud kääpad, mille läbimõõt on 3–6 m ja kõrgus alla meetri, dateeritakse 11. ja 12. sajandi vahetusest kuni 14. sajandi alguseni ja neid seostatakse vadjalaste sisserändega. Kääbastesse matmine kadus 15. sajandil.
Bad Pyrmont
Linna pindala on 61,96 km². 31. detsembril 2016 elas seal 19 154 inimest. Linn paikneb Emmeri jõe ääres, umbes 10 km Weserist läänes. Bad Pyrmont on populaarne kuurort, mis sai oma maine 17. ja 18. sajandil kui vürstliku puhkuse moekas koht. Linnas asub ka kveekerite keskus Saksamaal.
Ajalugu
Varem Pyrmontiks kutsutuna oli see keskajal väikese krahvkonna keskus. Krahvkond saavutas 1194. aastal sõltumatuse Schwalenbergi krahvkonnast. Iseseisvus säilis kuni krahviliini hääbumiseni 1494. aastal, kui krahvkonna päris Spiegelbergi krahvkond. 1557. aastal päris krahvkonna Lippe, seejärel 1583. aastal Gleichen.
1625. aastal sai krahvkond pärimise teel palju suurema Waldecki krahvkonna osaks. 1668. aastal otsustas Reichskammergericht Paderborni piiskopkonna nõuete vastu, et Pyrmont oli olnud laenu tagatis, kinnitades Waldecki krahvi õigusi Pyrmonti üle, kes loovutas Amt Lügde – varem krahvkonna pealinn – piiskopkonnale kompensatsiooniks. 1712. aasta jaanuaris ülendas keiser Kark VI Waldecki ja Pyrmonti krahvi vürstiks, krahv oli eelmisel aastal tiitlid ühendanud.
Lühikest aega, aastatel 1805–1812, oli Pyrmont taas eraldi vürstkond pärimise ja jagamise tulemusena pärast eelmise vürsti surma, kuid kaks osa taasühendati 1812. aastal. Waldeck-Pyrmonti vürstkond säilitas oma staatuse pärast 1815. aasta Viini kongressi ja sai Saksa Liidu liikmeks. 1813. aastal hakkasid Pyrmonti elanikud protestima autonoomia puudumise pärast Waldeck-Pyrmontis ja järgmisel aastal kinnitati kahe territooriumi eraldi põhiseaduslik loomus, kuni 1849. aastal formaalne unioon loodi.
Alates 1868. aastast haldas vürstkonda Preisimaa, kuid see säilitas oma seadusandliku iseseisvuse. Preisi haldus teenis väikeriigi halduskulude vähendamise eesmärki ja põhines kümneaastasel lepingul, mida korduvalt pikendati. 1871. aastal sai see uue Saksa keisririigi osariigiks. Esimese maailmasõja lõppedes, Novembrirevolutsiooni ajal loobus vürst troonist ja Waldeck-Pyrmontist sai Vaba riik Weimari vabariigis. 30. novembril 1921, pärast kohalikku rahvaküsitlust, lahutati ja liidendati Pyrmonti linn ja kreis Preisi Hannoveri provintsiga, kusjuures Waldeck liidendati Preisimaa Hessen-Nassau provintsiga 1929. aastal.
Majandus
Spaalinnana on Bad Pyrmonti majandus suuresti turismile suunatud. Bad Pyrmonteri mineraalvett villitakse Bad Pyrmontis.
Vaatamisväärsused
Bad Pyrmontis on Waldecki ja Pyrmonti printsi George Friedrichi poolt 1668. aastal asutatud 17-hektarilise pindalaga valdavalt klassikalises Inglise stiilis, kuid ka muid stiile hõlmav spaapark, kus on arvukalt purskkaeve ning suur väline palmiaed 330 liiki palmi ja 400 lähistroopilise potitaimega. Pargi lõunaserva jääv barokkloss (1706–10) on osa 16. sajandist pärinevast märkimisväärsest kindlustuste kompleksist. Lossis on praegu omavalitsuse ja spaa ajaloo muuseum. Unikaalne Euroopas on aurukoobas, kus terapeutilised süsihappegaasiaurud kerkivad maa seest.
Konstantin Ramul
pisi|Konstantin Ramul Konstantin Ramul (30. mai 1879 Kuressaare – 11. veebruar 1975 Tartu) oli eesti psühholoog, Tartu Ülikooli psühholoogiaosakonna rajaja, õppejõud ja professor.
Professor Konstantin Ramul oli eestikeelse psühholoogiaterminoloogia rajaja. Ta organiseeris Tartu Ülikooli juurde psühholoogia laboratooriumi, oli üks Akadeemilise Filosoofia Seltsi asutajaid ja ka esimehi.
Haridus
Konstantin Ramuli sündides isa Andrei Ramul oli vaimulik helilooja ja kirjamees, Lümandal õigeusu preester. Pärit oli ta isa Laiuselt. Ta oli lõpetanud Riias Vaimuliku Kooli ja 1869 samas vaimuliku seminari, edendas oluliselt eestikeelset õigeusu lauluvara ning avaldas mitme muusikaraamatu kõrval ka brošüüri "Mis vahe on Õigeusu ja Luteri usu õpetuse vahel?".
Konstantin Ramuli koolitee algas Kuressaares: kõigepealt kaks aastat saksa erakoolis, siis kreiskoolis ja 1889–1891 saksa gümnaasiumis. Edasi läks ta isa jälgedes õppima Riia Vaimulikku Kooli ja seejärel Riia Vaimulikku Seminari. Pärast seminari lõpetamist töötas 1901–1902 köstri ja kooliõpetajana Tallinna Issanda Muutmise koguduses, kus ta isa oli vahepeal preestrina teenistusse asunud.
Huvitava seigana väärib mainimist, et eestlastest psühholoogide avakolmik – Rudolf Kallas, Aleksander Kaelas ja Konstantin Ramul – olid kõik saanud teoloogiahariduse ja tegutsenud lühemat või pikemat aega vaimulikuna – Kallas luteri usu, teised kaks õigeusu kirikus. Samuti alustasid nii Ramul kui ka Kallas oma kooliteed Kuressaares.
Kevadel 1903 õiendas Ramul Peterburis eksternina gümnaasiumi lõpueksami ja astus samal aastal Peterburi Ülikooli, kus õppis ajalugu ja filosoofiat. Lõputöö kirjutas Descartesi ja Spinoza psühholoogiaalastest vaadetest. Sai ajalooõpetaja kutse. Lõpetanud 1908 ülikooli, töötas Ramul õpetajana Peterburis Stolbtsovi ja Lentovskaja eragümnaasiumides (1908–1910), seejärel Oršas (1910–1911) ja Ukmerges (1911–1915, ühtlasi koolidirektori ametis). Pärast sakslaste sissetungi Leedusse tuli Tallinna, kus töötas aastatel 1916–1919 mitmes keskkoolis õpetajana.
Tegevus Tartu Ülikoolis
Alates 7. septembrist 1919 töötas Ramul Tartu Ülikoolis: dotsent 1919–1928, erakorraline professor 1928–1939, korraline professor 1939–1965, professor-konsultant 1965. aastast kuni surmani 1975. Dotsent oli ta filosoofia alal, aga asutas 1922 ülikoolis eksperimentaalse psühholoogia ja pedagoogika laboratooriumi, mida juhendas aastani 1966 (labor vahetas selle aja jooksul mitu korda nime). Aastatel 1925–1930 oli Ramul lisaks filosoofiateaduskonna dekaan, 1930–1936 didaktilis-metoodilise seminari juhataja.
Ülikoolis töötamisele näis lõpp tulevat aastal 1951. Ramuli toimikus Tartu Ülikooli arhiivis on loogika ja psühholoogia kateedri tollase juhataja, mõni kuu varem rektori kohalt kõrvaldatud professor Alfred Koorti ettepanek 31. augustist: viia Ramul professori täiskohalt üle poolele kohale. Aleksander Elango andmeil tahtis Koort Ramuli üldse pensionile saata, nagu oli nõutud TRÜ parteiorganisatsiooni üldkoosolekul 20. veebruaril. Põhjendused olid muidugi poliitilist laadi: Ramul (nagu ka Harri Moora, Elmar Ilus, Aleksander Elango, A. Pärl, Richard Kleis, Julius Madisson) polnud oma varasemaid seisukohti Lenini-Stalini õpetuse järgi ümber lükanud; oli kodanliku natsionalismi kütkes (koos Elango ja Voldemar Vagaga); soovitas üliõpilastel kasutada oma 1938. aastal ilmunud psühholoogiaõpikut. Ka Ramuli abikaasa Olga, kes töötas ülikooli vene kirjanduse kateedris, oli noil aegadel parteilastel alatasa hambus, sest oli usklik. Olukorra päästis rektorivahetus: uus rektor Feodor Klement jättis Ramuli ülikooli tööle edasi, sealjuures täiskohaga.
Doktoriväitekirja "Mathematik und Psychologie. Beiträge zur Geschichte und Therie der mathematichen und der phänomenologischen Psychologie" kaitses Ramul Tartu Ülikoolis edukalt 1939. See jäi muutunud oludes tervikuna küll ilmumata, aga katkendeid sellest avaldas Ramul veel 1960. aastatelgi. Nõukogude korra järgi ei andnud teaduskraade ega -kutseid mitte ülikool, vaid riik. Mujal saadud kraadid tuli nostrifitseerida. Ramulile anti niihästi pedagoogikadoktori kraad kui ka professori kutse – mõlemad 1946.
Ramul oli Eesti Entsüklopeedia filosoofia osakonna toimetaja. 1920 kuulus ta Akadeemilise Filosoofilise Seltsi ja 1960 NSV Liidu Psühholoogide Seltsi Eesti osakonna asutajate hulka, viimases oli esimees. Akadeemiliselt kuulus koopteeritud vilistlasena korporatsiooni Sakala. Aastal 1972 sai Riia Vaimuliku Seminari veel elus olevate kasvandike aupatriarhiks.
Lühihinnang Ramuli tegevusele
Psühholoogia oli Eestis olemas ammu enne Ramulit, esindatuna muu hulgas niisuguse maailmaklassiku poolt nagu Emil Kraepelin, kes oli Tartu Ülikooli psühhiaatriaprofessor ja psühhiaatriakliiniku juhataja 1886–1891 ning tegi ja juhendas siin eksperimentaalpsühholoogia uurimusi. Ka oli eestlane Rudolf Kallas (1851–1913) kirjutanud psühholoogiaalase monograafia "System der Gedächtnislehre ..." (1897), mida Ramul nimetas diletantlikuks.
Ramuli peamine saavutus psühholoogiateaduses on uurimused psühholoogilise eksperimendi kasutamise eelloost – katsetest, mida tegid filosoofid, arstid jt ammu enne psühholoogia kui iseseisva teaduse sündi, niisamuti uurimused matemaatika varastest rakendustest psühholoogias. Tema raamat psühholoogia koolikatsete korraldamisest ilmus niihästi saksa kui ka vene keeles. Laialt tuntuks sai eksperimentaalpsühholoogia praktikumi käsiraamat ülikoolidele, mis ilmus vene keeles kolmes trükis.
Pole aga kahtlust, et Ramul oli esimene ja pikka aega ainus kutseline kodueesti psühholoog, keda maailm tundis. Kuigi ta polnud väga viljakas kirjutaja, avaldas ta enne Teist maailmasõda kolm märkimisväärset uurimust ajakirjas Archiv für die Gesamte Psychologie. Veelgi tähelepanuväärsem on see, et Ramulil õnnestus 1960. ja 1963. aastal avaldada kaks artiklit maailma suurima levikuga psühholoogiaajakirjas American Psychologist, ajal mil NSV Liidus oli psühholoogia sel ajal alles ettevaatlikult pead tõstmas pärast enam kui paarikümneaastast põlu all olemist. Ramul oli siis ise juba üle 80 aasta vana.
Raha korjamine
Raha korjamine või raha panemine oli eesti talupojapulmas pruudi ja noorpaari heaks pulmalistelt igasuguse rahakogumise üldnimetus.
Fjodor Kamenski
pisi|Fjodor Kamenski Fjodor Kamenski (Фёдор Фёдорович Каменский, Fjodor Fjodorovitš Kamenski; 2. september (21. august vkj) 1836 Peterburi, Venemaa – 26. august 1913 Clearwater, Florida) oli vene skulptor. 1873. aastast elas ja töötas Ameerika Ühendriikides.
Aastatel 1852–1860 õppis ta Peterburi Kunstide Akadeemias Nikolai Pimenovi, Clodt von Jürgensburgi ja Fjodor Bruni käe all. Õpingute jooksul pälvis ta oma teoste eest suure kuldmedali, millega kaasnes välismaal edasiõppimise võimalus. Aastail 1863–1869 täiendas ta end Itaalias. Seal valmisid Kamenskil skulptuurid "Noor skulptor" (1866), "Lesk pojaga" (1867), "Esimesed sammud" (1872) ja Mihhail Glinka monument. Skulptuuri "Lesk pojaga" eest valiti ta Peterburi Kunstide Akadeemia akadeemikuks ja ta naasis Peterburi.
USA-s hakkas Kamenski farmeriks ja jätkas skulptoritööd.
Fjodor Kamenski valmistas ette Chicago 1893. aasta maailmanäituse Venemaa ekspositsiooniala.
Aleksander Terras (Riigiduuma liige)
pisi|Aleksander Terras 1910. aastal. Aleksander Terras (5. august 1860 – 19. veebruar 1931 Vaivara) oli vallakirjutaja ja poliitik.
Enne Riigiduumasse valimist oli ta vallakirjutaja. Aastatel 1907–1912 oli ta Eestimaa kubermangu saadik III Riigiduumas.
Aleksander Terras on maetud Sinimäe kalmistule.
Tema poeg oli Eesti riigisekretär Karl Terras, teine poeg Artur Terras oli aastatel 1941–1944 Tallinna linnapea.
Kolmetäheline akronüüm
Kolmetäheline akronüüm on kolmest tähest koosnev lühend, mis on moodustatud mitme sõna algustähtedest.
Enamik kolmetähelisi akronüüme on koostatud lühendatava fraasi sõnade esitähtedest, Tavaliselt, kuid mitte alati, hääldatakse kõik tähed üksikute tähtedena. Akronüüm kirjutatakse suurte tähtedega.
Inglise keeles on kolmetähelised akronüümid laialt levinud ning neid omakord tähistatakse (mõnevõrra irooniliselt) kolmetähelise akronüümiga TLA: Three-Letter Acronym.
Võimalike kombinatsioonide arv
Kolmetäheliste lühendite võimalik koguarv, kasutades rahvusvaheliselt tunnustatud 26 tähte A kuni Z (AAA, AAB ... kuni YYX ja YYY) on 24 336.
ACE Logistics Group AS
ACE Logistics Group AS on logistikafirmade valdusettevõte peakorteriga Tallinnas.
Kontsern asutati pärast Eesti taasiseseisvumist 1992. aastal, mil Estonian Air Cargo AS (hilisemate nimedega Air Cargo Estonia AS ja ACE Logistics Estonia AS) asus osutama lennutranspordi ekspedeerimisteenuseid. ACE Logistics Group AS esimene tegevjuht oli Karli Lambot, alates 2005. aasta lõpust on ettevõtte tegevjuht Andres Matkur.
Ärinimi ACE Logistics võeti kasutusele 1997. aastal. ACE Logistics kui ekspedeerimisfirma teeb koostööd lennufirmadega, laevaliinidega, autovedajatega ja raudteeoperaatoritega ning osutab koostöös oma partnervõrgustikega logistikateenuseid üle terve maailma.
ACE Logistics Group AS-i ettevõtted asuvad Eestis, Leedus, Lätis, Soomes ja Ukrainas. 2021. aastal töötas nendes kokku 200 inimest. Ettevõtete konsolideerimata kogukäive oli 72 miljonit eurot ning logistikaettevõtted käsitlesid 430 000 saadetist.
Alpi jänesvill
Taim kasvab siirdesoodes, lodu- ja siirdesoometsades. Taim on Eestis hajusa levikuga.
Ezermuiža (Engure vald)
Ezermuiža on küla (mazciems) Lätis, Tukumsi piirkonna Engure vallas.
Küla on tekkinud endise Ezeri mõisa (Seehof) keskuse juurde. Aastail 2009–2021 kuulus küla Engure piirkonda.
Külas kasvab looduskaitsealune tamm ümbermõõduga 4,1 meetrit. pisi|tühi|Kalnupe jõgi Ezermuižas
Aģe
Aģe on 41 km pikkune jõgi Lätis Lääne-Vidzemes. Jõgi algab Aģe järvest, voolab läbi Sigulda ja Limbaži piirkonna ning suubub Saulkrasti piirkonnas Zvejniekciemsi külas Liivi lahte.
Aģe jõge on esmamainitud nimede Adya ja Adia all Henriku Liivimaa kroonikas.
Guillaume
Guillaume on levinud ees- ja perekonnanimi. Seda peetakse prantsuse vasteks nimele William.
Selle nime all on tuntud mitu valitsejat või muud isikut. Lähemalt järgnevatel täpsustuslehekülgedel:
Stop-motion
Stop-motion on animatsiooniliik, kus vähehaaval liigutatakse objekte pildistatud kaadrite vahel, et luua liikumise efekti. See oli enne arvutianimatsiooni (CGI) tähtsal kohal filminduses. Näiteks terminaatori liikumine filmis "Terminaator". Tuntumaid näiteid Eestist on kõik operaator Kõpsu animafilmid ja kõik Eesti Laulu 2014 vaheklipid.
Venta juga
pisi|Venta juga [[Kuldīgas (september 2006)]] Venta juga (läti keeles Ventas rumba) on juga Lätis Kuldīga piirkonnas Kuldīgas Venta jõel. Joa maksimaalne kõrgus on küll vaid 2,2 m, ent laius on keskmise veehulga korral 100–110 m. See on ühtlasi Euroopa kõige laiem juga.
Sündinud 4. septembril
''Siin artiklis loetletakse 4. septembril sündinud tuntud inimesi.
Tartu tudengipäevad
thumb|Tartu tudengipäevade tähtsündmus Tudengifilm ja festivali maskott kollane koer Villem Tartu tudengipäevad (varem Tartu üliõpilaspäevad) on igal kevadel ja sügisel Tartus toimuv kultuuri- ja meelelahutusfestival. Nimetus hõlmab kaht festivali: Tartu Tudengipäevad: Kevad ja Tartu Tudengipäevad: Sügis. Igat festivali iseloomustab läbiv teema. Tartu tudengipäevade moto on "Puhka vaim välja!".
Tuntuimad tudengipäevade üritused on omapärased võistlused (sh paadiralli ja lennumasinate võistlus Emajõel) ja mitmesugused kontserdid (sh öölaulupidu, tudengilaulude konkurss). Toimub ka rohkelt loenguõhtuid ja töötubasid, spordiüritusi ning loodusretki.
Tartu tudengipäevade kavas on igal korral 100–200 üritust, nende hulgas nii traditsioonilised üritused kui ka uued vormid. Tartu tudengipäevade suurtoetajad on A. Le Coq, Coop ja Tartu linn.
Tartu kevadpäevad
Tartu kevadpäevade festival toimub tavaliselt aprilli viimasel nädalal (2016. aastal 25. aprillist 1. maini). Ajaliselt langeb festival kokku volbriööga, mil linnapea annab üheks ööks võimu üle üliõpilastele.
Bologna pommiplahvatus
Bologna pommiplahvatus (itaalia keeles Strage di Bologna) oli terrorirünnak Itaalias Bologna linna keskraudteejaamas 2. augustil 1980. Rünnakus hukkus 85 inimest ja vigastada sai üle 200 inimese. See oli rängim rünnak Itaalias pärast Teist maailmasõda.
Tartu tudengipäevad
Tartu kevadpäevad
Suurimad üritused on igakevadine öölaulupidu (varem Kassitoomel ja lauluväljakul, nüüd Tartu Lumepargis) ja maagiline volbriöö tulesõu Kaarsillal, kuhu koguneb kuni 15 000 inimest. Populaarne on ka üldrahvalik öötantsupidu.
Olulisel kohal on üliõpilaste omaloomingu tunnustamine. Seda võimalust pakuvad väärika ajalooga üliõpilaskollektiivide võistlus Tudengilaul ja Tudengibänd, Tudengifilmi konkurss ning Luulevabaduse lava.
Spordiüritustest on kanda kinnitanud näiteks hommikuvõimlemine Avatuut, Sildade jooks, Kevadaeroobika ja Tudengiekstreem. Noori osalejaid meelitab laupäevane laste rattatuur.
Tartu sügispäevad
Tartu sügispäevade festival toimub tavaliselt oktoobri teisel nädalal (2015. aastal 12. oktoobrist 18. oktoobrini).
Menukaim sügisüritus on üliõpilaste mälumäng Mälukas, mis toimub ilmale vaatamata nii toas kui väljas. Sportlikest üritustest on tuntud 400 osavõtjaga Sügisaeroobika. Konkursside hulgas olulisim on 2 x 1000-eurose auhinnarahaga konkurss Tudengifilm.
Kava on aastast aastasse muutuv. 2015. aastal toimusid näiteks Avatuut ja pannkoogihommik, TudengiLAN, Luulevabadus, Stand-Up Teadus, Game of Students jt.
Varem on aset leidnud loovüritused, nagu kommenteerimisvõistlus ja tudengiteater, bussiorienteerumine ja autokaraoke, Pirogovi päevaklubi ja maailmakarneval, akadeemiline pikapäevarühm ja ÕIS ehk Õppejõudude Imeline Silmaring.
Raba-jänesvill
Raba-jänesvill (Trichophorum cespitosum) on lõikheinaliste sugukonda arvatud taimeliik.
Tartu tudengipäevad
Tartu sügispäevad
Vimkaga spordiüritused: TitaanTudengi ja Ülitudengi võistlus, inimlauajalgpall ja meestekandmise võistlus, lumesõda ja mudamaadlus.
Raba-jänesvill
Taim kasvab siirdesoodes, rabades. Taim on Lääne-Eestis sage ja Ida-Eestis haruldane.
Tartu tudengipäevad
Ajalugu
Alates 1987. aastast jätkas ajas muutunud festivali korraldamist Ülikooli Kultuuriklubi Heino Variku eestvedamisel. Vabatahtlikest Tartu kõrgkoolide üliõpilastest koosnev mittetulunduslik organisatsioon Ülikooli Kultuuriklubi on festivali peakorraldaja ka 2018. aastal. Festivali kaaskorraldajad on mitmed teised Tartu seltsid, klubid, üliõpilasorganisatsioonid, spordi- ja kultuuriedendajad.
Bologna pommiplahvatus
Plahvatuse korraldajaks peeti Itaalia neofašistlikku terroriorganisatsiooni Nuclei Armati Rivoluzionari (Relvastatud Revolutsiooniline Tuum), kes on oma seotust pahvatusega eitanud. Välja on pakutud ka palju teisi teooriaid.
Tartu tudengipäevad
Ajalugu
2015. aasta kevadel tunnustati Tartu tudengipäevade festivali ka Euroopa tasemel kvaliteedimärgisega EFFE (Europe for Festivals, Festivals for Europe). Euroopa Komisjoni ja Eesti Kultuuriministeeriumi poolt välja antud märgis arvestas festivalide valikul rahvusvahelist haaret, kogukondlikku kaasatust ja kunstilist kvaliteeti.
Rutja
Rutja on küla Põhja-Eestis Haljala vallas, Soome lahe rannikul, Selja jõe läänekaldal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vihula valda.
Tartu tudengipäevad
Ajalugu
Infot järgmiste Tartu tudengipäevade ürituste kohta leiab Tartu tudengipäevade kodulehelt.
Rutja
Asub Kundast umbes 10 km kaugusel läänes. Piirneb idas Karepaga.
Küla on esmamainitud 1489. aastal.
Rutjal asub mälestuskivi piirivalvekoer Dembele.
Bologna pommiplahvatus
2. augustil 1980 kell 10:25 plahvatas Bologna raudteejaama konditsioneeritud ooteruumis pomm. Suvekuumuse tõttu oli ooteruum rahvast täis, kuna tol ajal ei olnud Itaalias õhukonditsioneerid väga levinud. Plahvatuses hävis enamus jaama peahoonest ja lõi esimesel perroonil ootava Ancona-Chiasso rongi rööbastelt välja. Ooteruumi katus kukkus reisijatele peale, mis suurendas ohvrite arvu tunduvalt.
Bologna ei olnud selliseks rünnakuks valmis. Paljud linnaelanikud ja reisijad andsid kannatanutele esmaabi ja aitasid päästa rusude alla lõksu jäänud inimesi. Kuna kannatanute haiglasse viimiseks polnud piisavalt kiirabi- ja muid hädaabiautosid, siis rekvireeriti ka busse (nt linnaliinibuss nr 37), eraautosid ja taksosid.
Järgnenud päevadel toimusid Bologna peaväljakul, Piazza Maggiorel, mitmed meeleavaldused, kus Itaalia valitsusametnikke, kes osalesid 6. augustil 1980 San Petronio basiilikas toimunud matusetalitusel, kritiseeriti tugevalt. Ainsana aplodeeriti Itaalia presidendile Sandro Pertinile, kes saabus rünnakupäeval kell 17.30 helikopteriga Bolognasse ning pidas pisarsilmil reporterite ees kõne: "Mul ei ole sõnu, me seisame vastamisi kõige kuritegelikuma juhtumiga, mis Itaalias on eales toimunud." ("Non ho parole, siamo di fronte all'impresa più criminale che sia avvenuta in Italia.")
Järgmisel päeval leidis politsei plahvatuskoha lähedalt metalli- ja plastikutükke. Hiljem tehti kindlaks, et pomm koosnes 23 kilogrammist lõhkeainest: 5 kilogrammist trotüüli ja Composition B segust ja 18 kilogrammist nitroglütseriinist.
Peaminister Francesco Cossiga arvas algselt, et tegu oli õnnetusjuhtumiga, mille käigus plahvatas jaama keldris vana veeboiler, kuid varsti kogunes asitõendeid, et tegu oli terrorirünnakuga. Itaalia Kommunistliku Partei ajaleht L'Unità süüdistas 3. augustil plahvatuse korraldamises neofašiste. Hiljem, spetsiaalsel Senati nõupidamisel toetas Cossiga neofašistide-teooriat, väites, et "erinevalt vasakpoolsest terrorismist, mis ründab riiki selle esindajate kaudu, eelistab must terrorism massimõrva, et külvata paanikat ja impulsiivseid reaktsioone".
Rünnak on inimohvrite arvult Lääne-Euroopas neljas 2004. aasta Madridi rongiplahvatuse, 2015. aasta Pariisi terrorirünnakute ja 2016. aasta Nice'i terroriakti järel.
Karl Adam von Stackelberg
pisi|Karl Adam von Stackelberg Vabahärra Karl Adam von Stackelberg (8. mai 1669 Tumala mõis – 1749 Tumala mõis) oli Rootsi sõjaväelane ja riigitegelane.
Elulugu
Karl Adam von Stackelberg sündis Rootsi aadliku (nr 686), maanõuniku, Kuressaare linnuse komandandi ja Saaremaa viitseasehalduri Matthias von Stackelbergi (1631–1694) ja Ingeborg Grubbe von Stiernfeldi (1637–1696) pojana.
6. juunil 1714 sai ta Rootsi vabahärraks ja immatrikuleeriti 1719 Rootsi rüütelkonda (nr 127).
Aastal 1719 määrati ta Saaremaa kuberneriks.
Talle kuulusid Tumala, Pidula, Roobaka, Vana-Võidu ja Ropa mõis (Gross-Roop, tänapäeval Pārgauja piirkonnas). Lisaks olid talle panditud ka Vaimõisa ja Tellista mõis (eraldatud Vaimõisast 1764) Märjamaa kihelkonnas.
Kui Venemaa vallutas Põhjasõjas 1710. aastal Eesti- ja Liivimaa, jäi Karl Adam von Stackelberg oma valdustesse ning astus Venemaa teenistusse. Tema sõjaväeline auaste kinnitati ning valdused tagastati. 1722. aastal abiellus ta krahvitar Juliana Kristina Bonde af Björnöga, kelle onu oli ülemkammerhärra Peterburis elava Rootsi troonitaotleja Holstein-Gottorpi hertsogi Karl Friedrichi juures. Hertsog, kes kihlus 1724. aastal Peeter I tütre Anna Petrovnaga, oli Karl Adam von Stackelbergiga lähedastes suhetes.
Perekond
Karl Adam von Stackelberg abiellus Tallinnas 1692. aastal vabapreili Sophie Elisabeth von Lieveniga (surnud 1693), kes oli Saaremaa kuberneri vabahärra Reinhold von Lieveni tütar. Abielust sündis:
Aastal 1694 abiellus ta Hedwig Ingeborg Clodt von Jürgensburgiga (surnud 1710), kes oli Eestimaa maanõuniku ja Kloodi mõisniku Gustav Adolf Clodt von Jürgensburgi tütar. Abielust sündisid:
Seejärel abiellus ta Ulrika Eleonora von Albedylliga, kes oli Hageri mõisniku leitnant Georg von Albedylli tütar. Abielust sündisid:
Aastal 1722 abiellus ta Martna kihelkonna Rannamõisa (Vogelsang) pärija, krahvitar Juliana Kristina Bonde af Björnöga (1684–1758), kes oli Tartu õuekohtu esimehe krahv Carl Bonde af Björnö (1648–1699) ja krahvinna Eleonora Margareta Brahe (admiral Nils Brahe tütar; 1661–1690) tütar, ning jalaväekindralmajori ja vabahärra Johann Adolf Clodt von Jürgensburgi (1658–1720) lesk. Abielust sündis:
Linda Vilmre
Linda Vilmre (aastani 1925 Linda Breiberg; 27. märts 1902 Väinjärve vald – 26. detsember 1990 Tallinn) oli eesti pedagoog, museoloog ja tõlkija, Friedebert Tuglase lähedane sõber.
pisi|Linda Vilmre ja Friedebert Tuglas Helsingis 1936. aastal