cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Itaalia
Klassikaline muusika
16. sajandi alguses sündinud itaalia klassikalist muusikat on ooperist raske eristada, sest paljud klassikalised heliloojad kirjutasid mõlemat. Kuulsamate näidete hulka kuuluvad Tomaso Albinoni, Francesco Cavalli, Antonio Cesti ja Gaetano Donizetti. Teise gruppi võib tinglikult arvata heliloojad, kes on kuulsad oma sümfooniatega, instrumentaalkontsertidega ja sonaatidega. Nende hulka kuuluvad Alessandro Marcello, Niccolò Paganini, Giuseppe Domenico Scarlatti ja Antonio Vivaldi.
20. sajandi alguses sündinud hilisem itaalia klassikaline muusika (tuntud kui instrumentaalmuusika) eemaldus ooperitraditsioonidest (Giuseppe Martucci teine sümfoonia). Modernsete ja innovatiivsete heliloojate hulka võib arvata Luciano Berio, Sylvano Bussotti, Franco Donatoni ja Luigi Nono.
Tänapäeva popmuusika
Viimaste aastakümnete tuntumate Itaalia muusikute hulka kuuluvad Domenico Modugno, Mina, Claudio Villa, Adriano Celentano, Lucio Battisti, Fabrizio De André, Francesco Guccini, Zucchero, Lucio Dalla, Vasco Rossi, Gianna Nannini, Laura Pausini, Eros Ramazzotti ja Andrea Bocelli. Mitmed neist on seejuures lauljad ja laulukirjutajad, kelle loomingu osaks on sageli sotsiaalse, poliitilise ja intellektuaalse sisuga protestilaulud või sentimentaalsed ballaadid. Rahvusvahelist tunnustust on saavutanud filmimuusika looja Ennio Morricone, kelle tuntumate teoste hulka kuuluvad kaastööd filmidele "Hea, paha ja inetu" (1966) ja "Ükskord Metsikus Läänes" (1968). Samuti on rahvusvaheliselt tuntud muusik Giorgio Moroder, keda peetakse Itaalia disko ja elektroonilise muusika pioneeriks.
Sport
pisi|vasakul|Itaalia jalgpallikoondis [[2012. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis|2012. aasta Euroopa meistrivõistluste finaali eel]] Populaarseim spordiala Itaalias on jalgpall. Itaalia jalgpallikoondis kuulub maailma parimate meeskondade hulka ja on tulnud maailmameistriks neljal korral (1934, 1938, 1982 ja 2006).
Jalgpallile järgnevad populaarsuselt korvpall, võrkpall, jalgrattasport ja veepall.
Riigi korvpallikoondis on tulnud Euroopa meistriks kahel korral (1983 ja 1999) ja kahel korral olümpiamängude hõbemedali (1980 ja 2004). Kohalikku võrkpalliliigat peetakse üheks tugevamaks maailmas.
Itaalia jalgratturid on MM-tiitlite poolest belglaste järel teisel kohal. Igal aastal korraldatav Giro d'Italia kuulub aasta kolme tähtsama jalgrattatuuri hulka.
Itaalia köök
pisi|Itaalia köök: [[pitsa, pasta, espresso ja gelato]]
Itaalia köök on väga mitmekesine ja regiooniti üsna erinev. Seetõttu erineb näiteks Toscanas pakutav toit oluliselt Napolis või Sitsiilias pakutavast. Itaalia kööki iseloomustab lihtne põhimõte: toit peab olema valmistatud värskest toorainest. Vähe toiduaineid imporditakse ja suurem osa kasvatatakse kohapeal. Mitmekesise maastiku ja erinevate kliimatingimuste tõttu erineb kohapeal kasvatatav regiooniti märkimisväärselt. Põhja-Itaalia suured tasandikud on ideaalsed karjakasvatuseks. Seetõttu esineb sealsel tüüpilisel toidulaual rikkalikult piima koort, võid, juustu ja palju loomaliha. Lõuna-Itaalias aga peetakse veiste asemel pigem lambaid, kitsi ja kanu ning see kajastub ka toiduvalmistamisel.
Kuulsaimad Itaalia toidud on levinud üle maailma. Nende hulgas on populaarseimad pasta ja pitsa. Keskmiselt sööb üks itaallane aastas 28 kg pastatooteid. Samuti pärinevad Itaaliast risoto, parmesan ja salaami. Riigi põhjaosas asuv Liguuria on pesto sünnimaa ning seal tarbitakse ohtralt värskeid mereande. Samas ei valmista liguurlased tomatil põhinevaid kastmeid. Tomat on ohtralt levinud Sitsiilia köögis, mida on läbi aegade tugevalt mõjutanud Kreeka, Araabia ja Aafrika kultuur. Milanos ja seda ümbritsevas Lombardias süüakse riisi rohkem kui pastat. Sealtkandist pärinevad risoto, gorgonzola ja mascarpone juust. Põhitoidu hulka kuulub seal ka polenta. Torino on kuulus oma šokolaadi poolest, Piemontet tunnustatakse valgete trühvlite kasvatusmaana ja kvaliteetse veini tootjana. Toscana on kuulus oma valgete ja mustade trühvlite ning sealihatoodete poolest. Emilia Romagna regioonist pärinevad valge salaami, Parma sink ja Parma juust (parmesan).
Jookidest on Itaalias populaarseimad vein ja kohv. Tuntumate alkohoolsete jookide hulka kuuluvad veel grappa, amaretto, limoncello jt.
Merike Madar
pisi|Merike Madar 1987. aastal Merike Madar (kuni 1972 Merike Viirlaid; 11. veebruar 1950 Tallinn) on eesti kulturist.
Ta lõpetas 1968. aastal Tallinna 22. Keskkooli. Harrastas aastail 1961–1972 Maia ja Johannes Altsoo juhendamisel riistvõimlemist ning 1985–1990 Arne Arro ja Indrek Otsuse käe all kulturismi.
Ta võitis 1990. aastal kulturismis nii individuaalse kui ka võistkondliku kuldmedali ning tuli aastatel 1987–1990 Nõukogude Liidu absoluutseks meistriks ja võitis karika. Meistersportlane riistvõimlemises (1966). Võistelnud mõned korrad ka pärast 1990. aastat, seejuures saanud 2000. aastal Eesti meistrivõistlustel 2. koha ning võitnud 2006 Eesti karika.
Tsirkoonium
Tsirkoonium on keemiline element, mille sümbol on Zr ja järjenumber 40. Tsirkooniumi nimetus tuleb selle tähtsaima allika tsirkooni nimetusest. Tegemist on hõbehalli, läikiva ja toatemperatuuril tahke metalliga. See on puhtana väga plastne, kuid muutub rabedaks juba väheste lisandite korral. Keemilised omadused sarnanevad suuresti hafniumi ja titaani omadega. Tsirkooniumi tihedus on 6,49 g/cm3, sulamistemperatuur 1852 °C ja keemistemperatuur 4377 °C. See oksüdeerub õhus, mille tulemusena moodustub pinnale tsirkooniumdioksiidi (ZrO2) kiht, mis muudab tahke metalli väga korrosioonikindlaks ja keemiliselt püsivaks. Pulbriline Zr süttib aga kokkupuutel õhuga. Elemendi neutronite neelamise võime on ülimadal, mistõttu kasutatakse seda näiteks tuumareaktorite kontrollvarraste katteks. Lisaks leiavad tsirkoonium ja selle ühendid kasutust ka keraamikas, proteesides, signaalrakettides, lisanditena sulamites ning abrasiivmaterjalides.
Keemilised omadused
Pulbrina süttib ja reageerib tsirkoonium kergesti, kuid suurema kogumina on see väga püsiv ja mittereaktiivne, kuna kattub pinnalt tsirkooniumdioksiidi kihiga. Madalatel temperatuuridel reageerib see vaid vesinikfluoriidhappe, kontsentreeritud väävelhappe, HF ja HNO3 segu ning kuningveega. Leeliste suhtes on tsirkoonium üldjuhul püsiv, reageerides vaid sulatatud leelistega.
Otto V
Otto V nimelisi monarhe on olnud mitu:
Tsirkoonium
Keemilised omadused
Reageerimine kuningveega: 3Zr + 4HNO3 + 18HCl → H2[ZrCl6] + 4NO↑ + 8H2O
Reageerimine sulatatud naatriumhüdroksiidiga: Zr + 4NaOH → 2H2↑ + Na4ZrO4 (naatriumortotsirkonaat)
Kõrgematel temperatuuridel (esimesed reaktsioonid halogeenidega 150 °C juures ) muutub Zr aga tunduvalt aktiivsemaks, reageerides lämmastiku, süsiniku, hapniku, halogeenide ning paljude muude gaaside ja ühenditega. Samas võib see neid gaase ka endas lahustada. Nii tekivad tahked lahused ja metall muutub rabedaks. Tsirkooniumi võimel lahustada vesinikku, hapnikku ja lämmastikku põhineb ka üks kõrgvaakumi saavutamise meetod. Kõrgematel temperatuuridel tekkinud ühendid võivad olla muutuva koostisega.
Füüsikalised omadused
Tsirkoonium on pehme, hõbehall, läikiv ja plastne metall, kuid juba vähesed lisandid muudavad selle kõvaks ja hapraks. Kui keemiliste omaduste puhul esineb suur sarnasus hafniumiga, siis füüsikalistelt omadustelt erinevad nad suuresti. Tsirkooniumi tihedus on 6,49 g/cm3, sulamistemperatuur on 1852 °C ja keemistemperatuur 4377 °C. Sellel on väga hea elektrijuhtivus. Väga tähtsaks omaduseks tuumatööstuse jaoks on ka elemendi ülimadal neutronite neelamisvõime. Normaaltingimustel on tsirkooniumi aatomstruktuur heksagonaalne tihepakend, α-Zr, mis temperatuuril 863 °C muutub tahktsentreeritud kuubilise võrega β-faasi. Nimetatud võretüüpi omab Zr kuni sulamiseni.
Isotoobid
Looduslikult esineb tsirkoonium viie isotoobina. 90Zr, 91Zr, 92Zr ja 94Zr on stabiilsed, 96Zr poolestusaeg on 2,4×1019 aastat. Peale selle esineb veel 28 tehisisotoopi. Levinuim isotoop on 90Zr, mis moodustab 51,45% tsirkooniumi koguhulgast.
Ajalugu
Tsirkooniumi nimetus tuleneb selle tähtsaima allika, tsirkooni nimest. Tsirkooni tunti juba antiikajal. Selle kollasest erimist pärineb ka nimetus zargun, mis pärsia keeles tähendab kuldkollast. Tsirkooniumi avastajaks peetakse Martin Heinrich Klaprothi, kes 1789 eraldas tsirkoonist ZrO2 ja väitis, et saadud ühendis sisaldub uus element. Ebapuhtal kujul eraldas seda esimest korda 1824. aastal rootsi keemik J. J. Berzelius kaaliumheksafluorotsirkonaadi redutseerimisel naatriumiga: K2[ZrF6]+4Na → Zr + 2KF+ 4NaF. Väga puhtal kujul saadi tsirkooniumi aga alles 1925. aastal, kui Hollandi teadlased A. E. van Arkel ja J. H. De Boer said seda jodiidmeetodil, kus ZrI4 lagundatakse termiliselt ning saadakse ülipuhas metall. See meetod on küll väga kallis, kuid siiski ka tänapäeval kasutusel. 1945. aastal töötas William J. Kroll aga välja tunduvalt odavama Krolli protsessi tööstuslikult piisavalt puhta tsirkooniumi saamiseks.
Leidumine ja saamine
Tsirkooniumi leidub palju ka S-tüüpi tähtedes, Päikeses ja meteoorides. Apollo missioonidelt tagasi toodud Kuult pärit kivid sisaldavad samuti üpris kõrgel määral ZrO2.
Tsirkoon on titaani tootmise kaassaadus, mida saadakse selle põhiliste mineraalide ilmeniidi ja rutiili rannikuliivast eraldamisel ja töötlemisel. Suuremat osa saadavast tsirkoonist kasutatakse kohe kaubanduses, kuid mõned protsendid sellest töödeldakse siiski ümber ka tsirkooniumiks, kasutades põhiliselt Krolli protsessi. Selle protsessi korral redutseeritakse tsirkooniumtetrakloriid magneesiumiga: ZrCl4 + 2 Mg → Zr + 2 MgCl2. Saadud Zr sisaldab siiski mõne protsendi jagu hafniumi, mis enamikul juhtudel pole oluline, välja arvatud tuumaenergeetika valdkonnas.
Ühendid
pisi|Briljandilõikes kuubiline tsirkooniumdioksiid Tsirkooniumdioksiid ZrO2 on levinuim oksiid, mida nimetatakse ka tsirkooniaks. See värvitu tahkis on väga kõva ja keemiliselt püsiv. ZrO2 ei reageeri vee, leeliste lahuste ega hapetega (v.a kontsentreeritud H2SO4). Kõvaduse tõttu (Mohsi skaalal 6,5) võib seda leida emailide ja keraamikatoodete koostises. Kuubilisel, teemandilaadsel kujul kasutatakse tsirkooniumdioksiidi briljandi imitatsioonina. Sel on väga kõrge sulamistemperatuur, mistõttu kasutatakse seda ka pikaealise tulekindla ahjuvoodrina (näiteks terase- ja alumiiniumitööstuses) ja kuumakindla materjalina reaktiivmootorites. pisi|vasakul|Erinevad tsirkooni kristallid
Tsirkoonium-volfram-oksalaat (Zr(WO4)2) on ühend, mis kuumutamisel tõmbub kõigis suundades kokku, mitte ei paisu nagu enamik teisi materjale.
Tsirkoon on mineraal, mille valem on lihtsustatult ZrSiO4, kuid tegelikult sisaldab see hulgaliselt asendumisi, mille käigus on osa tsirkooniumist asendunud teiste metallidega. Tsirkoon on samuti väga kõva materjal. Värvuselt on see enamasti hallikas-, kollakas- või punakaspruun. Esineb ka värvitud kristalle. Juveelitööstuses on enim levinud tehislik, sinist värvi tsirkoon, mida nimetatakse starliidiks. Selline toon saavutatakse õhuvaeses keskkonnas kuumutamise teel.
Kasutamine
Vaba tsirkooniumi põhiline kasutusvaldkond on tuumaenergeetika, kus selle sulameid kasutatakse kontrollvarraste katteks, mistõttu kasvas vaba metalli tootmine aastatel 1949–1959 sada korda. Samas on metalli kasutamisel sel otstarbel probleemiks Zr reageerimine veeaurudega: Zr + 2 H2O↑ → ZrO2 + 2 H2↑. See reaktsioon on probleemiks vaid väga kõrgetel temperatuuridel, mis esinevad näiteks tuumareaktorites ebapiisava jahutuse korral. Reaktsioonil vabanev vaba vesinik plahvatab õige hapniku suhte korral kergesti. Samal põhimõttel vabanenud H2 kokkupuutel õhuhapnikuga toimusid ka mitmed plahvatused Fukushima tuumajaamas, kus pärast maavärinaid vabanes 800–1000 kg vaba vesinikku.
Zr kasutatakse ka tehisliigeste ja proteeside valmistamiseks. Sulamit nioobiumiga kasutatakse ülijuhtivate magnetite mähistena. Võime tõttu adsorbeerida gaase kasutatakse seda kõrgvaakumi saavutamisel. Pulbrilisel kujul leidub seda pürofoorsete omaduste tõttu signaalrakettide koostises. Juba väike Zr lisand teistele metallidele tõstab suuresti nende vastupidavust korrosioonile.
Mõju inimesele ja loodusele
Tsirkoonium ja selle soolad on üldiselt vähetoksilised ning ka nende tarbimine üpris madal (4–5 mg päevas). Neil puudub teadaolev roll inimorganismis, aga kuna elemendi levik on siiski üpris suur, leidub selle ühendeid igas bioloogilises organismis. Lisaks kasutatakse tsirkooniumi deodorantides ja veepuhastusseadmetes
Maurice Merleau-Ponty
pisi|Maurice Merleau-Ponty Maurice Merleau-Ponty [mor'iss merl'oo-po(n)t'ii] (14. märts 1908 – 4. mai 1961) oli prantsuse filosoof, fenomenoloog.
Teda mõjutas tugevalt Edmund Husserl. Sageli peetakse teda mõnevõrra ekslikult eksistentsialistiks, sest ta oli lähedalt seotud Jean-Paul Sartre'i ning Simone de Beauvoiriga, samuti tema heideggerliku olemise kontseptsiooni tõttu.
Filosoofia
Merleau-Ponty tuntuim teos on "Taju fenomenoloogia" ("Phénoménologie de la perception", 1945).
Merleau-Ponty vastandub selles teoses kartesiaanlikule ja ka empiristlikule traditsioonile, mille järgi on mõtlev mina (empirismi puhul: meelemõjutusi vastu võttev mina) filosoofia aluseks, mis matemaatilis-geomeetrilise selguse ja piiritletuse (evidentsuse ja distinktsuse) kriteeriumi kaudu omistab tunnetusele objektiivse või teadusliku sisu. Merleau-Ponty käsitluses ei vasta selline arusaam inimese tavalisele maailmakogemusele ja jätab osa selle võimalusi kõrvale kui ebatõelised. Sestap postuleerib ta taju fenomenoloogilise kirjelduse raames kogemuse, mis on seotud eelobjektiivse või eelpredikatiivse valdkonnaga, kus asju kogetakse nende immanentsetes inimlikes seostes ega projitseerita neile tagantjärele geomeetrilisi omadusi või seoseid.
Eelkõige tulevad kartesiaanliku käsitluse puudused välja inimese oma ihu (corps propre) tajumise puhul, kus ei tajuta oma elundeid ja liikmeid kunagi neutraalsete objektidena, vaid muudes mõistetes. Merleau-Ponty käsitluses määrab inimese ihu konfiguratsioon tema maailma-taju, nt inimese käte tähtsus maailmaga suhestumisel ja nende asetsemine külgedel, silmade horisontaalne paigutus jms iseärasused määravad taju iseloomu.
Vastavalt sellele osutab Merleau-Ponty, et taju pole mitte pelk afektsioonide vastuvõtmine ja nende mõistuslik korrastamine tagantjärele, vaid on püsiv ihuline aktiivsus. Metafüüsilises plaanis põhjendab ta oma hilisemates teostes selle aktiivsuse iseloomu inimese tajuelundite lihalise liikuvuse ja maailmaliha vastastikuse läbikäimise kaudu.
Merleau-Ponty on oma arusaamale tajust üles ehitanud ka originaalse kunstikäsitluse, mis keskendub maalikunsti seletamisele ihu perspektiivist.
Seosed Eestiga
Eduard Parhomenko on lugenud Tartu Ülikoolis 2007. aastal erikursust Merleau-Ponty filosoofiast. Parhomenko juhendamisel on 2008. aastal kaitsnud magistritöö Vivian Bohl teemal "Ihulisusest kui keha ja vaimu dualismi ületamisest Maurice Merleau-Ponty teoses "Taju fenomenoloogia".
Bekir Bozdağ
thumb|Bekir Bozdağ Bekir Bozdağ (sündinud 1. aprillil 1965 Akdağmadenis Yozgati provintsis) on Türgi teoloog, jurist ja poliitik, Õigluse ja Arengu Partei liige, Türgi asepeaminister. Ta oli Türgi asepeaminister ka 6. juulist 2011 kuni 25. detsembrini 2013. 26. detsembrist 2013 19. juulini 2017 oli ta Türgi justiitsminister.
Ta sündis aastal 1965 Akdağmadenis Yozgati provintsis. Ta on lõpetanud Bursas Uludaği ülikooli kristliku teoloogia alal; ta kaitses samas ülikoolis magistri väitekirja kristliku teoloogia ajaloo alal. Hiljem lõpetas ta Konyas (Konya provintsis) asuva Selçuki ülikooli juristina. Enne poliitikasse asumist töötas ta juristina.
Ta on osutunud neljal korral valitud Türgi Suure Rahvuskogu liikmeks: 2002, 2007, 2011 ja 2015. aasta Türgi erakorralistel parlamendivalimistel. 6. juulist 2011 kuni 25. detsembrini 2013 oli ta Türgi asepeaminister. 26. detsembrist 2013 kuni 19. juulini 2017 oli ta Türgi justiitsminister. 19. juulist 2017 on ta uuesti Türgi asepeaminister.
Charro!
"Charro!" on 1969. aasta USA vestern-mängufilm.
Süžee
Loo on kirjutanud Frederick Louis Fox.
Taipalsaari
Taipalsaari on asula Soomes Lõuna-Karjala maakonnas Taipalsaari vallas.
Mööda maanteid asub Taipalsaari Lappeenrantast 14 km kaugusel, Helsingist 236 km kaugusel ja Viiburist 70 km kaugusel.
Rolf von Bardewisch
Rolf von Bardewisch (surnud 10. mail 1531) oli Liivi ordu liige ja Bremeni komtuur umbes aastast 1524 kuni oma surmani.
Rolfi isa oli Bories II von Bardewisch. Ta pärines Diepholzi krahvkonnast, ta sündis tõenäoliselt Lemfördes. Tema suguvõsa oli Oldenburgi päritolu.
1508. aastal oli Bardewisch kumpan Kuldīgas, 1514. aastal aga linnusekomtuuriks (Hauskomtur) Tallinnas, millalgi enne 1519. aastat täitis ta aga ka Vasknarva foogti kohuseid. 1520. aastal oli ta Pärnu komtuur. Umbes 1524. aastal sai temast Bremeni komtuur, seega naasis ta Liivimaalt Saksamaale. 1531. aastal tapeti ta aga Bremenis linnasiseste probleemide tõttu.
Ahnejärv
Ahnejärv ehk Kurtna Abnejärv (ka Kurtna Ahnejärv, Laugasjärv, Ahvenajärv) on järv Ida-Virumaal Alutaguse vallas, kuulub Kurtna järvestikku.
Ahnejärv kuulub kihistumata kalgiveeliste segatoiteliste järvede hulka. Järv on väga taimestikurikas, eriti palju on ujulehtedega taimi (vesikuusk, vesikatk, muda-penikeel).
Oskar Gustavson
pisi|Oskar Gustavson Oskar Gustavson (14. veebruar 1889 Kogula vald, Saaremaa – 10. detsember 1945 Tallinn) oli Eesti poliitik ja ajakirjanik.
Oskar Gustavson kuulus EISTP liikmena I, II, III, IV ja V Riigikogu koosseisu. Neist kahes viimases täitis ta teise abisekretäri rolli (13. märts 1930 – 14. juuni 1932 ja 20. juuni 1932 – 31. detsember 1937). 25. jaanuaril 1921 sai Oskar Gustavson esimeseks Riigikogu liikmeks, kes politseinike abil Riigikogu istungilt kõrvaldati. Oli Iseseiseva Sotsialistliku Tööliste Partei häälekandja, ajaleht Tööliste Võitlus toimetaja.
1. mai [1922], mis puhul kohaliste [Paide] "punaste" poolt "palju" pidi tulema, läks õige rahuliselt mööda. Tööliste rongikäigule, mida kommunistide ja isesotside poolt tuntud lööksõnade all organiseeriti, oli ainult paarkümmend vana naist ja niisama palju poisikesi kogunud, keda isesotside "liider" O. Gustavson komandeeris. Isegi kohalise tikuvabriku töölisi oli kõigest paar rongikäigust osa võtmas. Turuplatsil pidas noorherra Gustavson ägeda kommunismist aurava kõne, sajatades maksvat "rõhuvat" korda ja elada lastes nõukogude Venemaad. Kõne kutsus turule kogunud rahvahulga poolt ägedaid protestihüüdeid esile.
Aastatel 1937–1940 oli ta ajakirja Nädal Pildis tegevtoimetaja.
Ta oli 38. valimisringkonnast valitud I Riigivolikogu liige. 5. detsembril 1939 peetud kõnes pidas ta suurimaks ohuks Eesti iseseisvusele Kaarel Eenpalu kodukäijaid, kes kollitavad ja ähvardavad üle pea kasvada.
18. septembril 1944 nimetas Jüri Uluots ta riigikontrolöri kohustetäitjaks. Gustavson hukkus 1945. aasta esimesel poolel Tallinnas NKVD ülekuulamiselt põgenedes.
Tõnis Ojakäär
Tõnis Ojakäär VR I/3 (24. august 1889 Kudina vald – 2. september 1969 Tallinn) oli eesti arst.
Ta õppis 1910–1914 Tartu ülikooli ja kuni 1917 Moskva ülikooli arstiteaduskonnas, mille lõpetas arstina, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Sündinud 20. augustil
''Siin loetletakse 20. augustil sündinud tuntud inimesi.
Adolf I
Adolf I ja Adolfi-nimelisi valitsejaid oli mitu:
Vaata ka
Liste der adeligen Herrscher namens Adolf
Katar
Katar on riik Lähis-Idas Pärsia lahe rannikul. Sel on piir Saudi Araabiaga (60 km) ja riigi rannajoone pikkus on 563 kilomeetrit.
Katar on maailma üks jõukamaid riike olles maailma suuruselt 57 majandus ja sisemajanduse kogutoodangult elaniku kohta maailmas suuruselt 12. riik (Aasias Singapuri järel suuruselt teine). Samas on Katar rahvaarvult ja pindalalt maailma üks väiksemaid riike (rahvaarvult maailma suuruselt 137. riik).
Riik
Katar on absoluutse monarhiaga riik. Riigipea on emiir, kes teostab nii seadusandlikku kui ka enda nimetatud valitsusega täitevvõimu.
2007. aastani nõustas teda ühekojaline nõuandev kogu (Majlis ash-Shura), mille 35 liiget nimetas ta ise. Põhiseadus näeb ette 45-kohalise nõuandva kogu, mille 30 liiget valib rahvas ja 15 nimetab emiir. Uue põhiseaduse järgi valiti parlament 2007. aastal. Valida võivad kõik vähemalt 18-aastased. Valitsuskabineti liikmed ja peaministri määrab emiir lähedaste perekondade liikmete hulgast. Erakondade tegevus on keelatud. Apellatsioonikohus on kõrgeim kohtuorgan, usuküsimustega tegelevad šariaadikohtud. Klassifikatsiooni alusel on Katar mittevaba riik. Korruptsiooniindeksi järgi asub Katar 32. kohal.
Sümboolika
Nagu Bahreini lipu nii on ka Katari lipu aluseks haridžiidide islamirühmitiste punakaspruun lipp (aastast 1971). Suurbritannia nõudmisel lisati sellele 1860. aastatel varda poole valge riba. Suurbritannia lepingu (aastal 1916) kohaselt lisati lipule 9 valget sakki, mis osutavad asjaolule, et Katar oli Pärsia lahe äärsete nn lepinguosaliste emiraatide 9. liige. Punakaspruun värv sümboliseerib sõdades valatud verd ja valge rahu. Lipuvärvides vapi (aastast 1978) keskel on traditsiooniline Araabia purjekas dau, palmisaar ja kaks ristatud mõõka. Rahvusloom on valge-orüks.
Haldusjaotus
thumb|Katari omavalitsused (alates 2014) Katar jaguneb kaheksaks omavalitsuseks (baladīyah).
Loodus
Katari poolsaar ulatub lõuna-põhja suunas Pärsia lahte. Selle põhjaosas on luidetega tasandik, keskosas kivikõrb ja lõunaosas liivakünkad. Rannikut ümbritsevad korallrahud, mis on kohati 4 kilomeetri laiused. Valitseb kuum troopiline kliima.
Suvel puhuvad Araabia poolsaare kõrbealadelt kuivad kuumad tuuled, mis sageli tugevnevad liivatormideks. Alalise vooluga jõgesid ei ole, tasandikku (madalikku) liigestavad vadid. Põhjaveevaru ei rahulda riigi vajadusi, seetõttu magestatakse merevett. Looduslikus taimkattes on peamiselt kuivalembesed põõsad ja poolpõõsad. Kataris on 11 liiki imetajaid, 14 liiki pesitsevaid linde ja 10 liiki roomajaid. Kaitsealasid on 15.
Kataril leidub rikkalikult naftat ja maagaasi.
Rahvastik
Ainult 20% rahvastikust moodustavad põliselanikud Katari araablased, sama palju elab riigis araabia maadest saabunuid ja nende järglasi ning Iraanist ümber asunud araablasi, Indiast ja Pakistanist tulnuid on kumbagi 18% ning pärslasi 10% Katari rahvastikust. Suureneb tailaste, filipiinlaste ja indioneeslaste sisseränne. 91% inimesi elab pealinnas, sisemaal on püsiasustus vaid oaasides. Peale araabia keele kasutatakse ka inglise keelt. Haridust toetab tugevalt riik. Riigiusk on islam. Tervisehoiukulutused moodustavad riigi SKT-st 3%, 450 inimese kohta on 1 arst ja 570 inimese kohta on 1 haiglakoht.
Majandus
Katari majandus põhineb nafta- ja maagaasi ammutamisel. Katari naftamaardlad avastati 1939. aastal ning naftat hakati tootma alates 1949. aastast. Katari käsutuses on maailma üks suurimaid gaasimaardlaid. Enne II maailmasõda tegeles Katari elanikkond peamiselt pärlite müümise ja kalapüügiga. Sel ajal oli Katar üks maailma vaesemaid riike. Alates 1970ndatest on Katari sisemajanduse kogutoodang elaniku kohta maailma üks suuremaid. Katar on üks maailma suurimaid vedeldatud gaasi eksportijaid. Kataris toodetakse ka terast ja tsementi.
Viljaka maa ja kastmiseks kasutatava vee nappus seab Katari põllumajandusele tõsised piirangud ning suur osa riigi toidust importitakse.
Enne 2017. aastat importis Katar ligi kolmandiku toiduainetest Saudi Araabiast ja Araabia Ühendemiraatidest. 2017. aastal katkestasid Saudi Araabia, Araabia Ühendemiraadid, Bahrein ja Egiptus Katariga diplomaatilised sidemed ning transpordilepingud, mille tõttu on Katar hakanud importima lehmi Saksamaalt, Ungarist, Hollandist, USAst ja Austraaliast. Pärast majandusliku blokaadi kehtestamist on ilmunud Katari poodidesse palju Türgi ja Iraani toiduaineid.
1997. aastal alustas tööd Doha väärtpaberite börs.
Riigil olulisemad sadamad on Doha ja Umm Saʿīd. Dohas asub rahvusvaheline lennujaam. Qatar Airways on Katari riiklik lennufirma.
Jakob von Uexküll (ökopoliitik)
thumb|Jakob von Uexküll Carl Wolmar Jakob von Uexküll (sündinud 19. augustil 1944 Uppsalas) on ökopoliitik, filantroop, ajakirjanik, tõlkija ja filateeliaekspert.
Ta on õppinud Oxfordi Ülikoolis. Erialaks poliitika ja keskkonnakaitse, on ta mitme rahvusvaheliste keskkonnapoliitilise organisatsiooni asutajaid, Euroopa Parlamendi liige 1984–1989.
1980. aastal rajas ta niinimetatud alternatiivse Nobeli auhinna – õige elamisviisi auhinna (rahvusvaheline nimekuju: Right Livelihood Award) ja 1992. aastal Eesti Taassünni auhinna.
2007. aastal rajas ta Maailma Tuleviku Nõukoja (World Future Council).
Pere
Ta on Jakob Johann von Uexkülli pojapoeg, Gösta von Uexkülli poeg, Thure von Uexkülli vennapoeg.
Hopa
pisi|Hopa keskus pisi|Hõberemmelgas Vaidava jõe kaldal Hopa ehk Opa (läti keeles Ape, saksa keeles Hoppenhof) on linn Lätis Smiltene piirkonnas, Hopa valla keskus.
Hopast voolab läbi Vaidava jõgi, mis voolab kagu poolt loodesse ja suubub Eestis Mustjõkke.
Hopa asub kõigest paari kilomeetri kaugusel Eesti piirist. Omakorda Hopast paar kilomeetrit kagus kulgeb Riia–Pihkva maantee. Hopat läbib Alūksne–Mõniste maantee, mis Hopa lähedal ületab Eesti piiri. Linnas on praegu puidu- ja toiduainetetööstuse ettevõtteid. Paljud linna majad on ehitatud kohalikust dolomiidist, mida kaevandatakse veel tänapäevalgi.
1920. aastatel oli Hopa elanikest umbes 15% eestlasi.
Nimi
Hopa nimi pärineb arvatavasti perekonnanimest Hoppe, mis on alamsaksakeelne sõna tähendusega 'humal'. Läti nimi Ape võib olla mugandus samast perekonnanimest, mille eeskujuks on läti sõna apinis 'humal'.
Ajalugu
Aastal 1420 andis Siegfried Lander von Sponheim sealsed maad Hoppede suguvõsale, pannes nii aluse Ape mõisale. Hoppede järgi on piirkond ka omale nime saanud. Hopat on esimest korda mainitud 1449. aastal, aga arenema hakkas asula alles 19. sajandi lõpus.
Arengule aitas kaasa kitsarööpmelise raudtee Valga–Pļaviņase raudtee Hopa raudteejaama rajamine 1903. aastal. Reisijatevedu lõpetati raudteel 1970. aastal ja igasugune rongiliiklus 1973. aastal. Hopa sai aleviks 1921. aastal. Linnaõigused saadi 1928. aastal. Elanike arv linnas väheneb, 2010. aastal oli 1083 ja 2011. aastal oli 1067 elanikku.
Aastal 2009 ehitati linna luteri kirik.
2009. aastani kuulus see Alūksne rajooni. Aastatel 2009–2021 oli linn Hopa piirkonna keskus.
Hopas on sündinud Andris Šķēle.
Kalju Karask
Kalju Karask (28. märts 1931 Rakke – 11. august 2011 ) oli eesti laulja (tenor) ja näitleja.
Kalju Karask lõpetas 1953. aastal GITIS-e eesti stuudio, Tema kursusekaaslaste seas olid nt Ita Ever ja Arvo Kruusement. Häälekooli sai ta põhiliselt professor Aleksander Arderi juhendamisel.
Everi sõnul tabas alles lauluõpetaja GITIS-es ära, kui suur on Karaski potentsiaal. "Kalju Karaski tee draamanäitlejast ooperilauljaks on Eesti teatriajaloos pretsedenditu," meenutas lavastaja Neeme Kuningas. "Alles Draamateatris avastati tema erakordsed lauljavõimed."
Aastatel 1953–1959 töötas ta Draamateatris, tema esimene roll oli Tõnisson Oskar Lutsu "Kevades".
1957. aastal kutsuti Karask Estoniasse, esinema külalissolistina Imre Kálmáni operetis "Bajadeer" prints Radjami rollis. 1959. aastal asus ta tööle Estonias, esialgu opereti- ja hiljem ka ooperilauljana. Tema ooperidebüüt oli Rodolfo osa Giacomo Puccini ooperis "Boheem". Estonias töötas ta 1994. aastani, jagades garderoobi Voldemar Kuslapiga.
Lisaks esinemistele ooperi- ja kontserdilaval mängis Karask mitmes filmis – "Keskpäevane praam", "Mehed ei nuta", "Mäeküla piimamees" ja "Näitleja Joller" –, aga ka paljudes kuuldemängudes ja telelavastustes. 2007. aastal ilmus kolmeosaline komplekt tema CD-plaate, millel on aariad ja duetid Verdi, Puccini ja Tubina ooperitest, Kálmáni, Straussi ja Lehári operettidest ning soololaulud aastaist 1957–1982 (koostanud Jüri Kruus).
"Kerge, liikuva häälematerjali, hea diktsiooni ja mehise kasvuga oli Kalju Karask muusikateatri solistiks justkui loodud," iseloomustati teda Estonia järelehüüdes, kus teda nimetatakse ka "meie aja üheks väljapaistvamaks tenoriks". "Kalju Karaski baritonaalse värvinguga hääl on jõuline ja samas kaunilt väljendusrikas. Sellise häälega lauljaid sünnib meie laiuskraadil harva," kirjeldas tema häält Jüri Kruus. "/---/ teist nii kaunist baritonaalset tenorit nagu Kalju peale Aleksander Püvi ei meenugi!" meenutas Karaskit kolleeg Voldemar Kuslap.
"Ta oli väga elurõõmus, optimistlik, alati humoorikas, heatujuline," kirjeldas Karaskit näitlejanna Ita Ever. "Mulle tundub, et tal polnudki vaenlasi ega kadetsejaid. Ta oli nii armsalt vahetu, sõbralik, siiras," rääkis Neeme Kuningas.
==Rolle ooperilaval ==
Thure von Uexküll
pisi|Thure von Uexküll isa Jakobiga Karl Kuno Thure von Uexküll (15. märts 1908 Heidelberg – 29. september 2004 Freiburg) oli saksa arstiteadlane ja semiootik, Jakob von Uexkülli poeg.
Heinrich Friedrich Simon Unterberger
pisi|alt=Friedrich Unterberger (1880)|Friedrich Unterberger (1880) Heinrich Friedrich Simon Unterberger (29. detsember 1810 Riia – 8. juuni 1884 Tartu) oli baltisaksa loomaarstiteadlane.
Thure von Uexküll
Thure von Uexkülli erialaks olid sisehaigused, meditsiinisemiootika ja psühhosomaatiline meditsiin. Ta oli aastatel 1955–1966 Giesseni ja 1966–1977 Ulmi ülikooli professor. Aastatel 1989–1992 pidas ta semiootikaloenguid Tartu ülikoolis.
Heinrich Friedrich Simon Unterberger
Oli Tartu Veterinaariakooli õppejõud ja aastatel 1858–1882 direktor.
Ta uuris veiste katku ja teisi nakkushaigusi.
Thure von Uexküll
Ta täiustas ja viimistles oma isa töid biosemiootika alal ning avaldas neid.
Adolf II
Adolf II nime all on tuntud mitu valitsejat:
Vaata ka
Liste der adeligen Herrscher namens Adolf
Agu Tamm
Agu Tamm (sündinud 25. märtsil 1942) on eesti arstiteadlane.
Alexander Martin Unterberger
Alexander Martin Unterberger (23. juuli 1827 Riia – 9. september 1875 Tartu) oli baltisaksa loomaarstiteadlane.
Agu Tamm
Ta sai Tartu Ülikoolist meditsiinikandidaadi kraadi 1972. aastal väitekirjaga "Uriini lenduvad fenoolid ja nende diagnostiline tähendus" ning meditsiinidoktori kraadi 1993. aastal väitekirjaga "On metabolic action of intestinal microflora: clinical aspects".
Alexander Martin Unterberger
Ta uuris tuvi solget ja kanamunade mikrofloorat.
Agu Tamm
Ta on Tartu Ülikooli laboratoorse meditsiini professor.
The Trouble with Girls
"The Trouble with Girls" (täieliku pealkirjaga "The Trouble with Girls (and How to Get Into It)") on 1969. aasta USA muusikaline mängufilm, mille režissöör on Peter Tewksbury.
Süžee
Film põhineb Day Keene'i ja Dwight Babcocki romaanil "Chautauqua". Stsenaariumi on kirjutanud Mauri Grashin.
Adolf III
Adolf III nimelisi valitsejaid on olnud mitu:
Külaliskorter
Külaliskorter on majutusettevõttele kuuluv toiduvalmistamise võimalusega korter, mis üüritakse välja täies ulatuses.
Eestis kehtestatud nõuded külaliskorterile
Kuni kümne voodikohaga külaliskorteris peab olema vähemalt üks 6 kg tulekustutusaine massiga esmane tulekustutusvahend ja igas majutusruumis autonoomne tulekahjusignalisatsiooniandur. Enam kui kümne voodikohaga külaliskorteris peavad majutusteenuse osutamise ruumid, nende juurdepääsu- ja väljapääsuteed vastama ehitusseaduses majutusettevõtetele kehtestatud tuleohutusnõuetele.
Triin Paja
Triin Paja (sündinud 26. oktoobril 1990) on eesti luuletaja ja tõlkija.
Peeter Pere
pisi|Peeter Pere 2010. aastal Peeter Pere (sündinud 15. juunil 1957 Tartus) on eesti arhitekt ja kunstnik.
Keskhariduse omandas Peeter Pere Tartu 1. Keskkoolis 1975 ning arhitektuurialase kõrghariduse Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi arhitektuuriteaduskonnas aastatel 1975–1980.
Aastatel 1980–1993 töötas Peeter Pere projekteerimisinstituudis Eesti Tööstusprojekt. Aastal 1993 töötas ta arhitektuuribüroos Kurvitz, Muru, Pere. Pärast 1994. aastat on töötanud arhitektuuribüroodes F&P, Muru&Pere ning ka vabakutselise arhitektina.
Peeter Pere on Eesti Kunstnike Liidu liige alates 1990. ja Eesti Arhitektide Liidu liige alates 1994. aastast. Ta kuulub ka liidu eestseisusse. 4. veebruaril 2010 valiti ta Arhitektide Liidu esimeheks.
Andreas Unterberger
Andreas Unterberger (sündinud 2. jaanuaril 1949 Viinis) on Austria ajakirjanik. Ta on Wiener Zeitungi peatoimetaja.
Adolf IV
Adolf IV nime all on tuntud mitu valitsejat:
Andrei Beloussov
Andrei Beloussov (sündinud 17. märtsil 1959 Moskvas) on Venemaa peaministri esimene asetäitja, Mihhail Mišustini koroonaviirusega nakatumise järel täitis ta 30. aprillist 2020 kuni 19. maini Venemaa peaministri kohuseid.
Ta lõpetas aastal 1981 kiitusega Moskva Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna.
Aaron Lennon
Aaron Justin Lennon (sündinud 16. aprillil 1987 Leedsis) on Inglismaa endine jalgpallur, äärepoolkaitsja. Lennon mängis Inglismaa ja Türgi klubides ja Inglismaa jalgpallikoondises.
Ta alustas jalgpallikarjääri klubis Leeds United. Aastatel 2005–2015 mängis ta Tottenhamis.
Debüüdi rahvuskoondises tegi Lennon 2006. aastal. Inglismaa jalgpallikoondises osales ta 2006. ja 2010. aasta maailmameistrivõistlustel.
Tukums
Tukums (liivi keeles Tukāmō, saksa keeles Tuckum) on linn Lätis. Tukumsi piirkonna keskus.
Ajalugu
Tukums asus kuralaste Vanema muinasmaakonnas. Asulat on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1253. Asudes strateegiliselt tähtsal kohal (olles värav Kuramaale), oli see Liivi ordu ordumeistrite isiklikus valduses. Keskajal oli Tukums alev (kirjalikes allikates on Tukumsit aleviks nimetatud esimest korda aastal 1445). 1485. aastal rüüstasid Tukumsit Riia linna väed.
XVIII sajandil rajati linna kaitseks selle kirdepiirile kahekorruseline torn, kus asub praegu Tukumsi ajaloomuuseum. Linn on see aastast 1798. Aastal 1800 avati Tukumsis esimene kool. Aastal 1860 sillutati seal paraadi tarbeks esimene tänav. Aastal 1877 avati Riia–Tukumsi raudtee. Aastal 1923 hakati linna varustama elektriga. Aastani 2009 oli linn Tukumsi rajooni halduskeskus.
Vaatamisväärsused
Vanalinn, Tukumsi muinaskalmed, vana apteegihoone, Durbe mõisa hoonetekompleks (sealhulgas park, teenijate maja ja häärber), linnamüüri ja selle tornide jäänused, sealne luteri kirik (sealhulgas orel, orelirõdu, kirikuliste pingid ja neli vitraaži), katoliku kiriku oreli noodivihik ja altar oma maalidega, Tukumsi linnamägi ja Tukumsi ordulinnuse varemed  on riikliku kaitse all olevad muinsusmälestised.
Looduskaitse all on Lauksargi dendropark, Veļķi tamm, neli tamme M. Gravas iela lõpus, tamm Kuldīgas iela pargis, vaher ja saar Durbe autobusside lõpp-peatuses, Durbe lossi valge mänd, Durbe lossi rotundi valge mänd, Durbe lossi valgepöök, Durbe lossi lehised, Kirsipuu Durbe lossi taga metsas, Durbe kuused ja Durbe männid.
Christof Unterberger
Christof Unterberger (sündinud 28. oktoobril 1970 Bregenzis) on Austria tšellist ja helilooja.
Adolf V
Adolf V nimelisi monarhe oli mitu:
Karl-Arnold Jalakas
Karl-Arnold Jalakas (10. veebruar 1901 Tallinn – 3. august 1942 Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik ja advokaat.
Lõpetas 1919 sõjakooli, 1925–1929 (lõpetas) õppis Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, korp! Sakala liige.
Osales Vabadussõjas, 1930–1936 vandeadvokaat Artur Sirgu abi, 1936–1938 patroonita vandeadvokaadi abi, seejärel vandeadvokaat Tallinnas. Võitluse peatoimetaja, 1934–1935 vangis.
12. valimisringkonnast valitud I Riigivolikogu liige. Valimiskampaania ajal nimetas ta end vabadussõjalaseks, mis oli keelatud Vabadussõja nimetuse tarvitamise seadusega. Seetõttu karistati teda 4. veebruaril 1938 ühekuulise arestiga. Kohtus kaitses teda vandeadvokaat Viktor Päts.
NKVD arreteeris ta 14. juunil 1941. Surmaotsus, hukati.
Change of Habit
"Change of Habit" on 1969. aasta USA muusikaline mängufilm.
Süžee
Kolm nunna, õde Michelle Gallagher, õde Irene Hawkins ja õde Barbara Bennett, lähevad linna getosse missioonile, kus kohtavad kohalikku arsti John Carpenteri. Arst armub õde Michelle'i teadmata, et tegu on nunnaga.
Filmi stsenaristid on John Joseph ja Richard Morris.
Trollid
pisi|Trollid röövitud printsessiga, illustratsioon muinasjutukogumikust "Bland Tomtar och Troll" (rootsi kunstnik [[John Bauer, 1915)]] Troll (norra troll, taani trold) on mitmesuguste inimesesarnaste olendite ühisnimetus skandinaavia mütoloogias.
Trollide välimus ja omadused varieeruvad. Troll on kasvult kääbus või hiiglane, iseloomult ohtlik, rumal, samas heatahtlik ja lausa naiivne. Mõnikord on trollidel maagilisi võimeid, näiteks võib troll muunduda nooreks neiuks. Trollid elavad küngastes, kivide all, koobastes, mägedes ja metsades – tihtilugu paikades, mida inimesed püüavad vältida. Enamasti on trollid inetud, räpakad, karvased, krimpsus nägudega ning igivanad.
Trollid on norra rahvausundi tähtsaimad tegelased, neis elab edasi ristiusu poolt kõrvale tõrjutud vanade skandinaavlaste paganlus oma deemonite ja hiidudega. Kristlikus maailmapildis kujutati trolle kurjade vaimudena, kuid norra talurahvas suhtus neisse soojalt ja südamlikult.
Lääne-Skandinaavia, ennekõike Norra inimeste kujutelmas on trollid enamasti hiigelkasvuga olendid. Samas on taanlaste ja rootslaste trollid reeglina haldjate hõimlased ja pisikest kasvu. Taolise segaduse põhjuseks on ennekõike mitme traditsioonilise uskumuse segunemine ja see, et Skandinaavias oli ja osaliselt on praegugi troll koondmõiste, millega tähistatakse enam-vähem kõiki üleloomulikke olendeid. Norra hiidtrollid olevat pigem üksildased ja muinasjutupärasemad kui Lõuna-Rootsis. Norra muinasjututrollid (nagu ka "Edda" lauludes) katkuvad puid üles, nende silmad on tinataldriku suurused, suu kui veetoober ning käed nii pikad ja jämedad kui palgid. Nad pidavat olema inimestest kümme korda pikemad ja käivad pimeduse varjus näiteks jõuluõlut näppamas.
Varasemas folklooris elavad inimvaenulikud trollid kindlustes ning kollitavad pimeduse saabudes piirkonnas elavaid inimesi. Päevavalguse käes troll plahvatab või muutub kiviks. Hilisemates juttudes on trollid sageli inimesesuurused või väiksemad olendid, kääbuste või haldjate sarnased.
Sarnaselt päkapikkudega toimetavad, koovad ja ketravad ning pruulivad trollid lakkamatult ning tänu oma usinusele on ülimalt rikkad.
Skandinaaviast leiab mitmeid paiku, mis on nime saanud trollide järgi. Näiteks Rootsi linn Trollhättan ja mägi Trollkyrka ('Trollikirik'). Tuntuimad trollidega seotud kohanimed Norras on Trollfjorden, Trollheimen ('Trollikodu'), Trollhetta, Trollstigen ('Trolliredel'), Trolltindan ja Trollveggen ('Trollisein').
Trollid Põhjala muusikas, kunstis ja kirjanduses
pisi|Sjøtrollet ('Meretroll') ([[Theodor Kittelsen, 1887)]]
Norra dirigent ja helilooja Johan Halvorsen kirjutas süidi "Norske eventyrbilder" ("Stseenid Norra muinasjuttudest"), op. 37, mille osadeks olid ka "Peik, prinsessen og stortrollet" ("Peik, printsess ja suur troll"), "Trollenes inntog i berget det blå" ("Trollide sisenemine sinisesse mäkke"), "Dans av småtroll" ("Väikeste trollide tants").
Norra rahvamuusikast ja Skandinaavia folkloorist oli tugevalt mõjutatud helilooja Geirr Tveitt, kes kirjutas süidi "Trollimeloodiad".
Trollidest sai inspiratsiooni Norra kunstnik Theodor Kittelsen, kelle loomingust on eriti tuntud illustratsioonid muinasjuttudele ja legendidele trollidest.
Rootsi lastekirjanduses ei ole trollid loomult õelad, vaid pigem primitiivsed ja vääriti mõistetud. Nende väärtegude põhjuseks on enamasti kombinatsioon tavalistest inimesele omastest iseloomujoontest nagu kadedus, uhkus, ahnus, naiivsus, rumalus ja ignorantsus. Mõnes 20. sajandi alguse Elsa Beskow muinasjutus kujutatakse trolle korilastena, kes põgenevad pealetungiva tsivilisatsiooni eest.
Guy Laliberté
pisi| Guy Laliberté (2007)
Guy Laliberté (sündinud 2. septembril 1959 Québecis) on Kanada suurettevõtja ja pokkerimängija, tsirkuseproduktsioonifirma Cirque du Soleil kaasasutaja.
Laliberté oli nooruses tänavamuusik ja rändtsirkuseartist. 1984. aastal Jacques Cartier' Kanada avastamise 450. aastapäeva tähistamise raamides lõi ta koos Gilles Ste-Croix'ga valitsusgrandi toel kaasaegse tsirkuse Cirque du Soleil. 2006. aastal hinnati Lalibertéle kuulunud tsirkuse 95%-lise aktsiapaketi väärtuseks 1,2 miljardit USA dollarit. 2015. aastal müüs Laliberté 90% tsirkuse aktsiaid ja 2020. aastal ülejäänud 10% aktsiaid.
2009. aastal sai Lalibertést seitsmes kosmoseturist. Kosmoseagentuur Roskosmos korraldatud lõbureis kosmoselaevaga Sojuz rahvusvahelisse kosmosejaama läks talle maksma 40 miljonit USA dollarit. Kosmoses oli ta kokku 11 päeva (30. septembrist kuni 11. oktoobrini). Pärast teda pole kosmoseturiste üles lennutatud.
Adolf VI
Adolf VI nime all on tuntud mitu valitsejat:
Joel Starkopf
Joel Starkopf (sündinud 8. veebruaril 1966 Tallinnas) on eesti arst ja arstiteadlane, Tartu Ülikooli arstiteaduskonna dekaan (2000–2015).
Haridus
Ta on lõpetanud 1983. aastal Tallinna 43. Keskkooli ja 1991. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna ravi erialal. Aastail 1991–1992 oli ta anestesioloogia internatuuris. 1997. aastal kaitses ta doktoriväitekirja "Oxidative stress and ischaemia-reperfusion of the heart: a clinical and experimental study".
Töökäik
Ta on olnud Tartu Ülikooli kliinilise meditsiini instituudi juhataja aastatel 2004–2021, Tartu Ülikooli anestesioloogia ja intensiivravi professor alates 2001 ja Tartu Ülikooli anestesioloogia ja intensiivravi kliiniku juhataja 2000–2021. Aastatel 2009–2015 oli ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonna dekaan.
Teadustöö
Tema põhilised uurimisteemad on olnud oksüdatiivne stress ja südamelihase isheemia-reperfusioon, hüperoksia kardioprotektiivne toime, gastrointestinaalne puudulikkus ja intra-abdominaalne hüpertensioon intensiivravi haigetel, taaselustamise kaugtulemused ja elukvaliteet, antibiootikumide farmakokineetika intensiivravi haigetel.
Liikmesus
Ta on Eesti Anestesioloogide Seltsi liige.
Isiklikku
Tema vanaisa oli skulptor Anton Starkopf, skulptor oli ka ta vend Hannes Starkopf.
Pliiaku
pisi|Autoaku
Pliiaku (ka happeaku) on levinud elektriakumulaatori tüüp.
Kuigi pliiakul on suhteliselt väike energia ja massi, samuti energia ja ruumala suhe, on tema eeliseks väga suur võimalik voolutugevus ning seetõttu suur võimsuse ja massi suhe. Nende omaduste pärast on pliiakud laialt kasutusel käivitusakudena liiklusvahendeil (autoakud] ja statsionaarse (paikse) puhvertoiteallikana katkematu elektertoite tagamiseks.
Pliiaku on kõige vanemat tüüpi elektriaku, mille leiutas 1859. aastal prantsuse füüsik Gaston Planté.
Ehitus
Põhimõtteliselt töötaks pliiaku ka kahe pliist lehega, kuid juba Gaston Planté sai aru, et on tarvis suurendada plaatide efektiivset pindala. Tema plaatide loomise meetod on tänaseni suures osas kasutatav statsionaarsete akude loomisel. Camille Alphonse Faure täiustas Planté pliiakut märkimisväärselt. Tema meetodil käib tänapäeva autoakude elementide loomine, mida on järgnevalt kirjeldatud.
Kõigepealt luuakse pliist ristkülikulise struktuuriga võrk, millele on mehaaniliste omaduste parandamiseks lisatud väike kogus antimoni, tina, kaltsiumi või teisi aineid. Võrgu tühimikud täidetakse pastaga, mis koosneb plii(II,IV)tetroksiidist (punasest pliist) ja 33%-lisest väävelhappelahusest. Pasta pressitakse pliisse tehtud aukudesse, kus väävelhape reageerib pliiga ja suurendab sedasi pliist võrgu pindala.
Plaadid (elektroodid) ühendatakse elektriliselt üle ühe plaadi ja eraldatakse separaatoritega. Tavaliselt paigaldatakse positiivseid plaate üks rohkem kui negatiivseid, mistõttu mõlemad äärmised plaadid on positiivsed. Plaatide vahele valatakse väävelhape.
Aku esmalaadimisel muutuvad positiivsed plaadid šokolaadipruuniks pliidioksiidiks ja negatiivsed halliks poorseks pliiks. Tänapäeva akude plaadid on enamasti juba formeeritud, s.t eelnevalt muudetud pliiks ja pliidioksiidiks, ning pärast happe lisamist on akud juba kasutatavad.
Separaatorid eraldavad plaate, et vältida lühist omavahelise kontakti tõttu. Nad suurendavad aga ka elemendi sisetakistust, sest takistavad ioonide liikumist plaatide vahel. Separaatoreid on tehtud erinevatest materjalidest, nagu puit, kummi, klaaskuidmatt, tselluloos, polüvinüülkloriid ja polüetüleen.
Kirjeldatud avatud akutüüpide kõrval on kasutusel ka suletud akud, milles tekkiv hapnik ja vesinik rekombineeruvad suures osas uuesti veeks. Kui aga tekib ülerõhk, eraldub gaas ventiili kaudu väliskeskkonda. Sellised akud on reeglina hooldusvabad. Neid võib jagada vastavalt elektrolüüdi hoidmise viisile AGM-akudeks ja geelakudeks.
Elektrokeemia
Laetud olekus sisaldab iga pliiaku element kahte elektroodi, millest üks on peaaegu puhtast, kuid urbsest pliist (Pb), teine aga pliidioksiidist (PbO2). Elektroodid asetsevad elektrolüüdis, milleks on väävelhappe (H2SO4) 33,6%-line vesilahus (ruumala järgi).
Tühjakslaetud olekus on mõlemad elektroodid muutunud plii(II)sulfaadiks (PbSO4), samas on elektrolüüt kaotanud enamiku väävelhappest ja muutunud põhiliselt veeks (H2O).
Praktikas kasutatavad elektroodid sisaldavad lisaks pliile antimoni, tina, kaltsiumi ja/või seleeni.
Et suurem vee kontsentratsioon tõstab lahuse külmumistemperatuuri, jäätub pooltühja aku elektrolüüt talveilmadega kergemini kui täis aku elektrolüüt.
Contra (täpsustus)
Contra tähendab ladina keeles 'vastu'.
Pliiaku
Keemilised reaktsioonid
Anood (oksüdatsioon):
Contra (täpsustus)
Contra on eesti kirjanik (Margus Konnula pseudonüüm).
Pliiaku
Keemilised reaktsioonid
Katood (reduktsioon):
Contra (täpsustus)
Contra on üks arvutimäng.
Pliiaku
Keemilised reaktsioonid
Selgituseks: s – tahkis, aq – vesilahus, l – vedelik, ε0 – potentsiaal vesinikelektroodi suhtes.
Contra (täpsustus)
Contrad on koondnimetus sandinistide valitsuse vastu võidelnud mässuliste rühmadele Nicaraguas.
Pliiaku
Keemilised reaktsioonid
Laadimine on eespool toodud reaktsioonides vaadeldav vasakult paremale ja tühjendamine paremalt vasakule. Ühe elemendi pinge on anoodi ja katoodi potentsiaalide vahe.
Liiga kõrge pingega või liiga suure voolutugevusega laadimine (ülelaadimine) põhjustab vee elektrolüüsi tõttu hapniku ja vesiniku intensiivse eraldumise. Selline gaaside segu on väga plahvatusohtlik.
Elektrilised omadused
Kõige sagedamini moodustatakse pliiaku kuuest elemendist, mis ühendatakse järjestikku ehk jadamisi, kuid on ka muid konfiguratsioone.
Pinge
Kõik pinged on toodud 20 °C juures ja neid peab temperatuuri muutumisel kompenseerima −0,022 V/°C (soojem aku vajab vähem pinget).
Pliiaku laetuse taset on kõige lihtsam määrata siiski elektrolüüdi tihedust areomeetriga mõõtes. Täis akul on see 1,27 g/cm³ ja tühjal akul 1,12 g/cm³.
Mahutavus
Pliiaku mahutavust mõõdetakse ampertundides (Ah). Valdavalt on see näidatud 10- või 20-tunnise tühjenemise korral. Seda, kui palju energiat aku suudab säilitada, näidatakse ka vatt-tundides (Wh).
Pliiaku mahutavus sõltub sellest, kui kiiresti seda tühjaks laaditakse. Mida suurem on voolutugevus, seda väiksem on mahutavus. Seda tuntakse Peukerti seaduse all.
Vikat
pisi|Vikat pisi|ELF-i korraldatud vikati lõikamise, luiskamise ja kasutamise koolitus Tartus lodjakoja juures 2014. aastal. Vikat on tööriist eeskätt heina ja teravilja niitmiseks (mahalõikamiseks).
Pliiaku
Mahutavus
Pliiakudel on valdavalt järgmised iseloomulikud näitajad: energia/mass 30–40 Wh/kg, energia/ruumala 60–75 Wh/kg, võimsus/mass 180 W/kg.