cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mikrotonaalsus
Mikrotonaalsuse mõistet kasutatakse ka üldmõistena kõigi selliste helisüsteemide kohta, mis sisaldavad võrdtempereeritud häälestuses pooltoonist (100 tsenti) erinevaid ning neile taandumatuid intervalle.
Mikrotonaalsed helisüsteemid on näiteks:
Urbanus V
Urbanus V kultuuriloos
Ta kinnitas 1. septembril 1364 Krakówi, 18. juulil 1365 Viini ja Prantsusmaal Orange'i ülikooli rajamise. Ta rajas 1363 Padova ülikooli usuteaduskonna ja Tretsi kolleegiumi. Ta toetas rahaliselt Montpellier' kolleegiumi. Ta abistas vaeseid tudengeid stipendiumitega.
Felix Moor
Mälestuse jäädvustamine
25. augustil 2017 paigaldati Tallinnas Kreutzwaldi 14 asuva ERRi uudistemaja nurgasissepääsu kõrval asuvasse orva Aleksander Jakovlevi loodud Felix Moori bareljeef "MO:RF". Bareljeefi loomise konkursi idee algatajad ja eestvedajad olid Astrid ja Mart Relve.
Urbanus V
Urbanus V kultuuriloos
Paavsti korralduse rajati Montpellier' merega ühendav kanal.
Francesco Petrarca tervitas Urbanus V saamist paavstiks, kuid taunis tema lahkumist Itaaliast.
Avignoni paavstipalees asub kunstnik Henri Séguri portree paavstist.
Järva maavolikogu (1940)
Järvamaa maavolikogu valiti 8. märtsil 1940 valla- ja linnavanemate täiskogu poolt Paides maavalitsuse ruumes.
Urbanus V
Surm
Urbanus V haigestus novembris 1370 ja suri 19. detsembril 1370 Prantsusmaal Avignonis. Ta maeti esmalt Avignoni katedraali, kuid 5. juunil 1372 maeti tema säilmed ümber Marseille Saint-Victori kloostrisse.
Järva maavolikogu (1940)
Koos olid kõik 13 vallavanemat ning Türi ja Tapa linnavanemad.
Maavolinikeks valiti:
Võru maavolikogu (1940)
Maavolinikeks valiti:
Maanõunikuks valiti Räpina vallavanem Johannes Paabusk.
Mäesuusatamine 1968. aasta taliolümpiamängudel
right|200px|Olümpiarõngad right|200px|Mäesuusatamine Mäesuusatamine 1968. aasta taliolümpiamängudel toimus 9.–17. veebruarini Prantsusmaal Grenoble'is. Ühtlasi olid need ka 20. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises. OM-i arvestuses jagati välja 6 komplekti medaleid (kolm ala (slaalom, suurslaalom ja kiirlaskumine) nii meestele kui ka naistele). Lisaks oli maailmameistrivõistluste arvestuses kavas Alpi kahevõistlus.
Slaalom
Finaal: 17. veebruar Osavõtjaid: 101 Olümpiavõitja 1964: Josef Stiegler, Austria Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kiirlaskumine
Finaal: 9. veebruar Osavõtjaid: 86 Olümpiavõitja 1964: Egon Zimmermann, Austria Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Alpi kahevõistlus
Finaal: 18. veebruar Osavõtjaid: Maailmameister 1966: Jean-Claude Killy, Prantsusmaa Ametlikud tulemused Alpi kahevõistluses võisteldi ainult MM-tiitlile. <br style="clear:both;" />
Suurslaalom
Finaal: 15. veebruar Osavõtjaid: 47 Olümpiavõitja 1964: Marielle Goitschel, Prantsusmaa Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kiirlaskumine
Finaal: 10. veebruar Osavõtjaid: 39 Olümpiavõitja 1964: Christl Haas, Austria Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Alpi kahevõistlus
Finaal: 18. veebruar Osavõtjaid: Maailmameister 1966: Marielle Goitschel, Prantsusmaa Ametlikud tulemused Alpi kahevõistluses võisteldi ainult MM-tiitlile. <br style="clear:both;" />
Harri Moora
pisi|Harri Moora (1930)
Mäesuusatamine 1968. aasta taliolümpiamängudel
Medalid MM-i arvestuses
<br style="clear:both;" />
Harri Moora
Harri Moora (sündinud Harry Mora, 2. märts 1900 Ehavere küla, Kuremaa vald – 2. mai 1968 Tallinn) oli eesti arheoloog, ajaloodoktor (1938) ja Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 1957).
Elulugu
1908–1916 õppis Tartu Reaalkoolis. 1917. aastal astus Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, 1918 siirdus aga filosoofiateaduskonda. Avaldas 1918. aastal M. Amjärve varjunime all teose "Rahvusküsimusest".
Juba 1921. aastast alates töötas abijõuna ja konservaatori kohatäitjana arheoloogia kabineti juures. Lõpetas ülikooli 1925. aastal ''mag. phil'' astmega muinasteaduste alal. Jäi pärast õpingute lõpetamist ülikooli juurde tööle. Töötas kaks aastat teadusliku stipendiaadina Helsingis kuni 1927 määrati arheoloogiaõppejõuks. 1929 sai muinasteaduse professori kohatäitjaks ja hiljem professoriks. Aastatel 1930–1942 oli ta muinasteaduse õppetooli arheoloogiakabineti ja -muuseumi juhataja. Filosoofiateaduskonna dekaan.
1938. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis filosoofiadoktori kraadi väitekirjaga "Die Eisenzeit in Lettland bis etwa 500 n. Chr. 2. Teil: Analyse". 1942. aasta algupoolel eemaldasid Saksa okupatsioonivõimud ta Tartu ülikoolist ja saatsid tööle Tallinna. Aastal 1944 ta vahistati. Teise maailmasõja lõppedes jätkas ta tööd Tartu Riiklikus Ülikoolis.
Alates 1947. aastast kuni surmani töötas TA Ajaloo Instituudis arheoloogia (hiljem arheoloogia ja etnograafia) osakonna juhatajana. Aastal 1950 heideti talle ette kodanlikku natsionalismi – ülikoolis kaotati arheoloogiakateeder.
Eesti NSV Teaduste Akadeemia liikmeks valiti ta 1957. aastal arheoloogia alal
1926. aastast Õpetatud Eesti Seltsi liige, aastail 1936–1950 Õpetatud Eesti Seltsi esimees. Ta oli ka Eesti Noorsoo Rahvusliku Liidu, üliõpilasseltsi Veljesto, Akadeemilise Hõimuklubi ja Eesti Kristliku Üliõpilasühingu asutajaid.
1958. aastast oli ta Rahvusvahelise Esi- ja Varase Ajaloo Teaduste Liidu alatise nõukogu liige.
Enn Tarvel on viidanud, et Harri Moora oli KGB agent.
Teadustöö
Harri Moora oli eesti muinasteaduse silmapaistvaim arendaja, uurinud Baltimaade rauaaega, eesti ja naaberrahvaste etnilist ajalugu ja ühiskondlik - majandusliku korra arenemist.
Isiklikku
Harri Moora oli abielus etnoloog Aliise Mooraga, neil oli kuus last. Nende pojad on arheoloog Tanel Moora, soomepoiss Rein Moora ja tütar geograaf Ann Marksoo. Tema tütrepojad on poliitik Jürgen Ligi ja arheoloog Priit Ligi, samuti kaitseväelane Martin Herem. Harri Moora õde Ellen oli abielus arhitekt Ott Puuraidiga.
231
231. aasta
Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand
Aastakümned: 180. aastad 190. aastad 200. aastad 210. aastad 220. aastad - 230. aastad - 240. aastad 250. aastad 260. aastad 270. aastad 280. aastad
Aastad: 226 227 228 229 230 - 231 - 232 233 234 235 236
Meistriliiga 2009
Meistriliiga 2009 oli Eesti jalgpalli kõrgliiga Meistriliiga 2009. aasta hooaeg.
Tiitlikaitjana alustas hooaega FC Levadia. Esiliigast tõusid FC Kuressaare ja esimest korda Meistriliigasse pääsenud Paide Linnameeskond. Tartu Tammeka on tegevuse lõpetanud JK Maag Tammeka õigusjärglane.
Hooaja eel
Hooaja eel pidasid klubide treenerid ja esindajad soosikuiks Levadiat, Florat ja Transi.
Hooaeg
Kurioosumina läheb ajalukku 14. juulil 2009 peetud kohtumine FC Kuressaare ja Nõmme Kalju vahel. Kalju jäi teenitud võidupunktidest ilma, sest saatis väljakule üheaegselt neli nõndanimetatud võõrmängijat, mistõttu sai Kuressaare esiti kirja 2:- võidu. Kuivõrd aga Kuressaare meeskonnas mänginud Elari Valmas ei oleks tohtinud madalamates liigades teenitud kaartide tõttu kohtumises kaasa teha, kanti mõlemale meeskonnale protokolli kaotus.
Hooaja selleks ajaks suurim väravakütt Nikita Andrejev (17 kohtumises 17 väravat) siirdus augustis Hispaania kõrgliiga klubi UD Almeria ridadesse.
Levadia kindlustas neljanda järjestikuse tiitlivõidu neli vooru enne hooaja lõppu.
Meistriliiga üleminekumängud
Hooaja lõpus osalevad Meistriliiga 9. koht ja Esiliiga 2009 2. koht üleminekumängudel, kahe mängu kokkuvõtte võitja mängib tulevasel aastal Meistriliiga 2010 ja kaotaja Esiliiga 2010.
Mängutulemused
Iga meeskond mängib kõikide vastastega 4 korda, kaks korda kodus ja kaks korda võõrsil, kokku 36 mängu.
Hooaja esimene pool
Allikas: Eesti Jalgpalli Liit 1Kodu meeskond on vasakus tulbas. 2Mäng kuulutati 3:- Transi võiduks, kuna Paide LM kasutas keelatud mängijat. Värvid: Roheline = Kodu meeskonna võit; Kollane= viik; Punane = võõrsil meeskonna võit.
Hooaja teine pool
Allikas: Eesti Jalgpalli Liit 1Kodu meeskond on vasakus tulbas. 2Selles kohtumises kuulutati mõlemad meeskonnad kaotajateks kuna mõlemad, nii Kuressaare kui ka Kalju kasutasid keelatud mängijat. Originaalne tulemus oli 2:3 Värvid: Roheline = Kodu meeskonna võit; Kollane= viik; Punane = võõrsil meeskonna võit.
Adapter (CNC)
Adapter ehk vaheotsik on seade, mille abil kinnitatakse lõiketera arvprogrammjuhitava tööpingi supordi revolverpeasse.
Odalätsi
Odalätsi on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kihelkonna valda.
Küla lähedal on Odalätsi allikad.
Käsitulirelv
Käsitulirelv on selline tulirelv, mida jõuab kanda ja millega on võimeline tulistama üks inimene. Üldiselt on käsitulirelvadeks liigitatud relvad alla 20 mm kaliibriga tulirelvad.
Eesti relvaseaduses ei ole relvade liigituses mõistet "käsitulirelv", Eesti Kaitseväe relvastuse liigituses on mõiste "käsitulirelvad" aga olemas. Eesti Entsüklopeedias kirjeldatakse tulirelvade loendit mõistega "laskurrelv", mis kattub mõistega "käsitulirelv".
Käsitulirelvi:
Mitme inimesega teenindavat või transporditavat (kantavat) relva nimetatakse relvasüsteemiks.
Politoloogide loend
''Siin on loetletud politolooge.
W
政治学者
Laagriõlu
Laagriõlu ehk põhjakääritamisega õlu on õlleliik, mille valmistamisel jäetakse õlu pärast põhjakääritamist laagerduma (sellest tulebki nimetus).
Laagriõlled on heledama värvusega, suure gaasisisaldusega, keskmise kuni tugeva humalamaitsega ning 3–5-protsendise alkoholisisaldusega.
Laagriõlu on maailma populaarseim õlleliik. Seda hakati Saksamaal pruulima umbes 500 aastat tagasi.
Laagriõllede hulka kuulub näiteks pilsen.
Ajalugu
16. sajandil (või isegi varem) oli Baieri õllepruulijatel kohustus õlut pruulida vaid aasta jahedamatel kuudel. Et õlu oleks suvekuudel kättesaadav, hoiti seda koobastes ja kivikeldrites. Aastatel 1820–1830 reisis Baieri õllepruulija Gabriel Sedlmayr II noorem Euroopas eesmärgiga täiustada oma pruulimisoskust. Naastes lõi ta stabiilsema ja tervikliku laagriõlle, mille retsept levis kiiresti üle Euroopa.
Kasutades teistsugust linnast ja kohalikku vett, lõi Baieri õllepruulija Josef Groll 1842. aastal Plzeňis kuldse värvusega õlle, mis sai tuntuks pilsnerina.
Kurkse tee
Tee saab alguse Padise–Kurkse–Harju–Risti tee üheksandal kilomeetril.
Tee ei ületa ühtegi silda ega truupi. Bussipeatusi teele ei jää.
Tee on kruusatee. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Mikrointervall
Mikrointervall on muusikas võrdtempereeritud 12-helisüsteemis pooltoonist väiksem intervall.
Ivan Wyschnegradsky kasutas sõna 'mikrointervall', mida ta nimetas ultrakromaatiliseks, võrdtempereeritud 12-helisüsteemi pooltoonist väiksema ning 'makrointervall', mis oli vastavalt infrakromaatiline, 12-helisüsteemis pooltoonist suurema intervalli tähistamiseks.
Ivor Darreg kasutas selliste heliridade puhul, mille helid ei ühti võrdtempereeritud 12-helisüsteemis pooltoonidega, mõistet ksenharmoonia (kreeka keelest ξένος – võõras, ξενία – külalislahke).
Linask
Linask (Tinca tinca L.) on mageveekala, kes kuulub kiiruimsete (Actinopterygii) klassi, karpkalaliste (Cypriniformes) seltsi ja karpkalaste (Cyprinidae) sugukonda. Linask elab peamiselt järvedes, harva rannikualadel. Linaski suurus on tavaliselt 20–30 cm (maksimaalselt 70 cm), kaal kuni 6 kg. Linask on tavaliselt oliivrohekas ja metalse läikega, tema nahk on limane ning kaetud väikeste soomustega, suunurkades on kaks väikest poiset. Linaski rahvapärased nimetused on linnas, linnakala, kingsepp, kingissepp, sapošnik, hobukala, tõtkes, tötkes, mürk, limask ja ubakala.
Välimus
Linaski keha on pikergune ja üsna paks, ümarik, kaetud väga peenikeste, sügaval nahas asuvate soomustega ja paksu limakihiga. Soomuseid on küljejoonel 95–105 tükki ja küljejoon on täielik. Linaski värvus sõltub keskkonnast, tumedal taustal on ta tumedamates toonides ja heledamal taustal kahvatum. Linaski selg on mustjasroheline või tumepruun, küljed rohekaspruunid või oliivrohelised, vahel isegi tumerohelised. Rohelist tooni katab kuldne või pronksjas läige. Linaski kõht on valkjashall või kollakasvalge. Turbajärvedes, mis on tiheda taimestikuga ja tumedaveelised, on linaskid värvunud seljapoolelt rohekasmustaks, kõhuosas on nad kontrastselt kollakasvalged. Veekogudes, mis on liivase põhjaga, heledalt valgustatud ning hõreda põhjataimestikuga, on linaskid tumekuldsete selgadega ja helekollaste, mõnikord pisut siiruviiruliste külgedega. Linaski pea on kehaga võrreldes suhteliselt väike ja küllaltki tömp, suu on väike ja paksuhuuleline ning kummaski suunurgas on kaks väikest poiset. Linaski silmad on väiksed ja punakaspruuni vikerkestaga. Linaskil on neeluhambad (nagu teistelgi karpkalalistel), need asetsevad ühes reas ning on linaskile iseloomulikult krooni osas laiemad kui juurel. Linaski sabavars on jäme ja uimed ümarad, ainult pärakuuimel on kerge väljalõige. Värvuselt on uimed tumepruunid või rohelised ning sabauimel puuduvad jäigad kiired. Isastel ja noortel linaskitel on rinnauimed kõhuuimedest lühemad. Emaseid ja isaseid kalu on võimalik eristada kõhuuime järgi alates teisest eluaastast, kui linaskid on umbes 10 cm pikkused. Kõhuuim on isastel linaskitel suurem kui emastel ja teine uimekiir on jämenenud. Isastel linaskitel on keha kõrgus suurem kui emastel.
Kasv ja vanus
Linaski pikkus on kuni 70 cm, maksimaalne kaal 6 kg. Tavaliselt püütakse 1–2 kg kaaluvaid isendeid. Linaski kasvutempo on esimestel eluaastatel aeglane, kuid järgnevatel aastatel kiireneb hoogsalt. Peale karpkala on linask meie kaladest kõige kiirema kasvuga lepiskala. Kasvukiirus sõltub vee temperatuurist ja toiduvalikust, kuid seda võib mõjutada ka linaski genotüüp. Linaskid võivad väga suureks kasvada. Eestis on rekordkala püütud aastal 1986 Päidrest: 3,06 kg kaaluv isend. Ukrainast püüti 1857. aastal 7,5 kg kaaluv linask. Üldiselt on isased veidi lühemad ja kergemad kui emased.
Üheaastased linaskid on enamasti 4,2–5,4 cm pikkused (ninamikust sabauime lõpuni) ja kaaluvad 0,9–2 g. Kolmeaastased on 16–17 cm ja 50–65 g, viieaastased 25–27 cm ja 250–330 g, seitsmeaastased 31–34 cm ja 500–650 g. Kümneaastased on 40–43 cm ja 1,1–1,4 kg, viieteistaastased 48–51 cm ja 2–2,5 kg. Linaski eluiga ulatub keskmiselt 10 aastani. pisi|Linaski välimus veest väljas
Levila
Linask on tüüpiline Euroopa kala, kelle levik ulatub idas Siberisse, Jenissei jõeni. Algset levilat ei teata, kuna linaskit on sajandeid asustatud väljapoole algupärast levikuala. Euroopas pole linaskit Šotimaal, Islandil, Põhja-Skandinaavias ning Krimmi ja Balkani poolsaarel (v.a Egeuse mere põhjapoolsetes jõgedes). Linaskit on viidud Euroopast väljapoole Põhja- ja Lõuna-Aafrikasse, Austraaliasse, Uus-Meremaale, Indiasse, Põhja-Ameerikasse ja Tšiilisse. Eestis ei ole ainult Hiiumaa veekogudest linaskit kinni püütud.
Eluviis
Linask on mageveekala, kes elab peamiselt järvedes või ka aeglase vooluga jõgede neis lõikudes, kus on täiesti mudane põhi ja rikkalik taimestik. Üksikuid linaskeid on leitud ka riimveelisest rannikumerest, peamiselt suuremate magedaveeliste jõgede suudmete ümbruses, kus soolsus jääb vahemikku 4–10‰. On teada, et linask on võimeline vastu pidama ka 13,8‰ soolasisaldusega vees. Linask eelistab vees olla ühe meetri sügavusel ning seetõttu sobivad talle seisuveekogud, mis soojenevad hästi. Linask on võimeline elama ka suuremate järvede litoraalvööndis. Suuremaid neist on leitud 7–17 m sügavuselt (näiteks mitmetest Uus-Meremaa järvedest). Arvatavasti liigile omase halva nägemise tõttu väldib linask suuremates järvedes avatud ja hästi valgustatud kohti. Linask muutub aktiivseks videvikus ning eelistab enamiku päevast veeta varjulistes kohtades. Linask on öise eluviisiga ja paigatruu kala, kes elab üksikuna. Peamiselt liigub linask veekogudes teistesse piirkondadesse siis, kui algse elupaiga toiduvarud on vähenenud või taimestik hävinenud.
Toitumine
Linask on segatoiduline ja küllaltki laia toiduspekteriga, ta toitub peamiselt selgrootutest (surusääsklaste vastsed, kirpvähid, kakandilised, limused), aga soodsal võimalusel ei põlga linaskid ära ka keerits- ja punntigusid jmt. Vanemast peast sööb kudeperioodil kalamarja ja -vastseid. Suuremate linaskite magudest on leitud isegi väiksemaid kalu. Võrtsjärves toitub linask peamiselt molluskitest ja hironomiidide vastsetest, väikejärvedes aga põhiliselt koorikloomadest, molluskitest ja putukate vastsetest. Mitmed allikad väidavad, et linask sööb üpris suurtes kogustes taimtoitu, kuid osad teadlased on veendumusel, et linask neelab taimtoitu pigem juhuslikult toitumise käigus.
Sigimine
Eestis saavad isased suguküpseks tavaliselt 4–5 aastaselt (24–32 cm), emased enamasti aasta nooremalt (15–22 cm). Kesk- ja Lõuna-Euroopas saabub linaskil suguküpsus varem, isastel 2–3 aastaselt ja emastel 3–4 aastaselt. Leviku piirialadel jahedamas kliimas on kasvutempo aeglasem ning marja koorumine võtab soojemate aladega võrreldes kauem aega.
Eestis koeb linask hästi soojenevates veekogudes juuni keskpaigast augustini. Kudemiseks vajalik temperatuur on 19–20 kraadi. Sooja kevade korral võib linask kudeda juba mais, kuid peamiselt koeb ta juunis. Lisaks sellele, et soojemates veekogudes saavad emased kiiremini suguküpseks kui jahedamas vees, koevad nad ka sagedamini ning neil on pikem eluiga. Linask koeb kolmes jaos maist juuli lõpuni, mõnedel aastatel on täheldatud kudemist ka veel augustis.
Kudemiseks otsib linask üles veekogu tuulte eest kõige paremini varjatud kohad, eelistades sealjuures kõrge taimestikuga kaldalähedast vett ning hea oleks, kui selle läheduses leidub redutamiseks sügavam hauakoht. Kudemisel kleebitakse mari põhjast kõrgemale veetaimede vartele ning lehtedele. Viljastamise järel paisub marjatera umbes kaks korda suuremaks.
Ühes portsjonis võib olla 7800 – 19 560 marjatera ja vanuse kasvades marjaterade arv suureneb. Marjaterade läbimõõt on keskmiselt 0,87 mm, Võrtsjärves 0,9–0,98 mm. Mari on üsna läbipaistev ja rohekaskollast tooni. Absoluutne viljakus (munasarjas olevate küpsete munarakkude arv) võib ületada miljonit marjatera, suhteline viljakus (marjaterade arv emaskala kaaluühiku kohta, tavaliselt kasutatakse ühe grammi kehakaalu kohta) on enamasti 350–450 marjatera.
Areng
Linaski marja haudumiseks kulub tavaliselt 3–4 ööpäeva (teiste allikate järgi 20 °C juures 5–6 ööpäeva ), mille järel kooruvad väikesed (3–5 mm) vastsed. Pärast koorumist on eelvastsed pikka aega liikumisvõimetud ja vajavad vastsed kuni paarinädalast puhkeaega Periood jaguneb kaheks. Esimesel poolel kinnituvad vastsed veetaimede lehtedele. Selle aja jooksul kinnitusnäärme kleepuvus väheneb ning eelvastne "kukub lahti". Teise poole ajast lamavad nad veekogu põhjas. Vabaks saanud kalalapsel on tung liikuda ülespoole. Veepinnale jõudes ahmib ta oma ujupõie õhku täis ja muutub vabalt ujuvaks ning aktiivselt toituvaks vastseks.
Ökoloogia
Linask on väga vastupidav kala. Ta talub vähest hapnikusisaldust (0,3 mg/l) ning haput vett. Linask talub kõrgeid veetemperatuure, isegi üle 30 °C ja lühikest aega 37 kraadist vett. Kuumal suvel, kui veekogu ähvardab ärakuivamine või ülekuumenemine, poeb linask sügavale mutta, kattub paksu limakihiga ja langeb suveunne, jäädes ootama paremaid aegu. Kui veetemperatuur langeb alla 8 °C poeb linask samuti mutta, jääb talveunne ja paastub. Linaski eelistatuim temperatuur on 17–24 kraadi. Noored linaskid eelistavad soojemaid temperatuure kui täiskasvanud linaskid.
On tehtud katseid, kus linask pidas veest väljavõetuna ja märja sambla sisse mähituna vastu 46 tundi. Paari tunni vältel püsib linask elus ka ilma veeta, kui temperatuur on 5–10 °C. Temperatuuri järsk muutus (5–7 kraadi võrra) kutsub esile temperatuurišoki. Linask talub hästi ka pH-taseme tõuse ja langusi teatud vahemikus. Nii noored kui ka täiskasvanud isendid saavad hakkama pH-tasemega 6,5–8,0, suremus tõuseb kiirelt, kui pH langeb alla 5 või tõuseb üle 10,8. Kuigi linask on elutingimuste suhtes väga vastupidav, on ta arvatust stressialtim. Käitlemisel (püük, transport, ümberasustamine) saadud kahjustused avalduvad hiljem ja järk-järgult.
Haigused ja parasiidid
Tavaliselt ei õnnestu linaski looduslikes veekogudes nn vabalt kasvatamine eriti hästi. Selle ühe põhjusena tuleks mainida meie vetes esinevat lõpuseparasiiti Ergasilus ja teisena lõpusemädaniku tekitajat. Parasiithaigustest on üks levinumaid ihtüoftirioos (valgetäpihaigus, IHC), millele on vastuvõtlikud kõik mageveekalad. Haigus on levinud ka looduslikult. Haigust põhjustab ripsloom Ichthyopthirius multifiilis. Parastiit elutseb peremehe uimede ning naha- ja lõpusepiteeli vahel, olles ohtlik haigusetekitaja. Näiteid linaskile patogeensetest bakteritest: Shewanella putrefaciens, Aeromonas sobria, Aeromonas veronii, Pseudomonas fluorescens.
Varud ja kasutamine
Linask on kõrgelt hinnatud maitsva liha tõttu. Linaskit kasvatatakse ka kunstlikult, tavaliselt lisakalana karbitiikides.
Linaski luud on väga tugevad, seega tavalise lauanoaga ei tasu linaskit lõigata, vaja on suurt pussnuga või hambulise teraga saagnuga, millega luid läbi saagida. Kuna roodluud on suured, siis on nad söömisel väga hästi nähtavad ja kala puhastamine on hõlbus. Soomust linaskil reeglina maha ei võeta, vaid kala praetakse või keedetakse koos soomustega ja sageli ka koos paksu limakihiga. Osade sööjatele meelest on just linaski paks nahk (koos soomustega) linaski maitsvaimaks osaks. Linask on hea suitsutatult, praetult, keedetult, marineeritult, üleküpsetatult jne. Kala ei ole rasvane (1–2%) ega eriti toitev (85–90 kcal 100 g kohta), kuid on hästi maitsev.
Töönduslikult on linask Eestis vähetähtis kala. Keskkonnaministeeriumi andmete põhjal püüdsid kutselised kalurid 2015. aastal siseveekogudest 8,49 tonni linaskit, kõige rohkem Võrtsjärvest – 1,88 tonni. Mullutu lahest püüti 1,64 tonni ning Narva jõest ja veehoidlast 1,61 tonni. Emajõest püüti 0,66 kg ja rannikumerest 5,02 tonni. Harrastuskalapüüdjate seas on linask muutunud aastatega järjest olulisemaks püügiobjektiks. 2013. aastal Eesti Uuringukeskuse koostatud harrastuskalastajate kvantitatiivuuring näitab, et linaski laiendatud püügi kogus oli 2010. aastal 50 tonni ning 2012. aastal 129 tonni. Aastatel 1989 ja 1990 olid harrastuspüüdjate saagid 4,8–5,8 tonni. Heade kulinaarsete omaduste ja vähenõudlikkuse tõttu on linaskist saanud populaarne kala ka Eesti harrastuskalakasvatajate seas. Eestis kasvatatakse linaskit valdavalt noorjärke asustamiseks, et rikastada looduslike veekogude kalastikku, aga ka müügiks harrastuskasvatajatele. Teda on mõtet asustada väikestesse rohketoitelistesse järvedesse ja veehoidlatesse. Vajaliku asustusmaterjali saamiseks kasutatakse kalakasvandustes nii haudemajas paljundamist kui ka sugukalade tiikidesse kudema jätmist.
Kaitse Eestis
Linask ei ole looduskaitse all. Linaskit on keelatud püüda 20. juunist 20. juulini, välja arvatud lihtkäsiõnge, käsiõnge ja põhjaõngega. Endla järves ja Sinijärves (Endla Sinijärves) on linaski püük keelatud 1. aprillist 20. juulini kõikide püügivahenditega.
Tähtpäevakurss
Tähtpäevakurss (ka tärmin(i)kurss, tulevikukurss, tähtajaline vahetuskurss, ettemääratud vahetuskurss, tärminvahetuskurss, forward-kurss ) on vahetuskurss välisvaluutatehingutes, mis näevad ette makseid üks, kolm või kuus kuud pärast lepingu sõlmimist.
Björn Ulvaeus
Björn Kristian Ulvaeus (rootsi keeles: [ɵl'veːɵs]; sündinud 25. aprillil 1945 Göteborgis Rootsis) on rootsi muusik. Tuntud eelkõige ansambli ABBA liikmena.
Nesti Nase
Nesti Nase (14. aprill 1922 Korçë – 11. veebruar 1995 Tirana) oli Albaania kommunistlik riigitegelane ja diplomaat.
1954. aastal oli Nesti Nase Albaania suursaadik Pekingis, 1958–1961 Moskvas ja 1963–1966 Pekingis.
1956–1958 ja 1961–1963 oli ta Albaania välisministri asetäitja.
Nesti Nase oli alates 14. septembrist 1966 kuni 30. juunini 1982 Albaania välisminister.
Aastatel 1971–1982 oli ta Albaania Tööpartei Keskkomitee Poliitbüroo liige.
Veredoping
Veredoping on sportlase vere hemoglobiinisisalduse tõstmine vereülekande teel, kui seda ei tehta ravi eesmärgil.
See on üks dopingu liik.
Freddy Grenzmann
pisi|Freddy Grenzmann [[Ahto Muld|Ahto Mulla raamatu "Hullu munga päevik" esitlusel Kuku klubis Foto: Ave Maria Mõistlik, 9. juuni 2014 ]] thumb|Grenzmann raamatu "Punane ja must" esitlusel [[Apollo Raamatud|Apollo raamatumajas]] Freddy Grenzmann (sündinud 1. mail 1972) on eesti punkmuusik ja luuletaja, kes laulab ansamblites Anonyymne AK ja Psychoterror. Aastal 2018 tehti temast dokumentaalfilm „Enam kui elu“.
Ämari tee
Ämari tee (registrinumbriga 11178) on 3,0 km pikkune kõrvalmaantee Lääne-Harju vallas.
Oju
Oju on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Ämari tee
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 1 truubi. Bussipeatusi teele ei jää.
Tee katte ja tee klassi kohta andmed puuduvad. Liiklussagedus teel pole teada. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Oju
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kihelkonna valda.
Adapter
Adapter on seade või detail, mis teeb võimalikuks muude seadmete või komponentide omavahelise ühendamise.
Adapter võimaldab suurendada mingi seadme või komponendi kasutusvõimalusi. Näiteks saab nn autoadapteri abiga ühendada auto elektrisüsteemi seadmeid, mis on algselt mõeldud kasutamiseks seinatoitega. Lihtsamal kujul võib adapter lihtsalt sobitada omavahel sobimatuid ühenduskohti - näiteks arvutihiire PS2-otsiku arvuti USB-porti või suurema läbimõõduga vooliku väiksema läbimõõduga kraani otsa. Keerulisemal juhul muudab adapter edasiantava energia või signaali omadusi, näiteks 220-voldise voolu 24-voldiseks. Sellist seadet nimetatakse ka muunduriks.
229
Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand
Aastakümned: 170. aastad 180. aastad 190. aastad 200. aastad 210. aastad - 220. aastad - 230. aastad 240. aastad 250. aastad 260. aastad 270. aastad
Aastad: 224 225 226 227 228 - 229 - 230 231 232 233 234
Žagarė vald
Valla pindala on 181 km². 2011. aasta seisuga elas seal 3355 inimest. Valla keskus on Žagarė linn (2011. aasta seisuga 1712 elanikku). Vallamaja asub aadressil Tilto g. 2. Vallavanem on Alvydas Urbonas.
Lisaks küladele asub vallas ka üks huutor – Basiuliškės. Seal aastal 2011 elanikke ei olnud.
Padise – Kurkse – Harju-Risti tee
Padise – Kurkse – Harju-Risti tee (registrinumbriga 11176) on 15,0 km pikkune kõrvalmaantee Lääne-Harju vallas.
Tee saab alguse Keila–Haapsalu maantee kahekümne kolmandal kilomeetril Padise külas. Tee kulgeb läbi Padise, Laane, Kurkse, Altküla ja Harju-Risti küla. Tee lõpeb Harju-Risti – Riguldi – Võntküla tee kuuendal kilomeetril Harju-Risti külas.
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 16 truupi. Bussipeatusi teele ei jää.
Teega ristub üheksandal kilomeetril Kurkse tee, neljateistkümnendal kilomeetril Harju-Risti tee.
Tee on alates 2017 aastast mustkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Transsubstantsiatsioon
pisi|[[Raffaeli maalil "Dispuut Püha Sakramendi üle" (1509-1510) on kujutatud teoloogilist arutelu transsubstantsiatsiooni teemal]] Transsubstantsiatsioon (ladina keeles transsubstantiatio) on katoliku kiriku õpetuse kohaselt substantsi muutumine, kus armulauasakramendi pühitsemise käigus muutuvad armulaualeib ja -vein Kristuse ihuks ja vereks.
Katoliikliku dogma kohaselt tekib armulaualeivas ja -veinis Kristuse ihu ja vere tõeline, mitte pelgalt sümboolne kohalolu. Nii jäävad leib ja vein armulaua käigus samaks üksnes välise nähtumusena, kuid selle aluseks olev substants teiseneb.
Katoliku kiriku kõrval tunnistavad transsubstantsiatsiooni ka kreekakatoliku (metousiosis), õigeusu ja mitmed idakirikud, sealhulgas Assüüria idakirik, ehkki neis ei ole sellele mõistele antud samasugust dogmaatilist määratlust.
Katoliku kirik kuulutas transsubstantsiatsiooni dogmaks Lateraani neljandal kirikukogul 1215. aastal.
Valdav osa reformatsiooni käigus sündinud protestantlikest kirikutest transsubstantsiatsiooni ei tunnista, kuigi samas tunnistavad näiteks anglikaani ja metodisti kirik Kristuse ihu ja vere kohalolu. Luterlikus kirikus esineb erinevaid seisukohti küsimuses, kas luterliku doktriini kohaselt võib armulaua käigus toimuvat nimetada konsubstantsiatsiooniks (Kristuse ihu ja vere kohaloluks samaaegselt leiva ja veiniga) või mitte; vastandina reformeeritud teoloogiale kasutab luterlik teoloogia väljendit unio sacramentalis, mis tähistab Kristuse ihu ja vere ühinemist armulaualeiva ja -veiniga, mitte ühe substantsi teisenemist teiseks, nagu toimuvat kirjeldab katoliiklik doktriin.
Lalli sadam
pisi|Lalli sadam pisi|Sadamahoone
Lalli sadam on väikesadam Muhu vallas Lalli külas.
Sadamat kasutatakse Kesselaiule sõiduks.
Genovesa
Genovesa on saar Vaikses ookeanis, üks Galápagose saartest. Pindala 14 ruutkilomeetrit. Saar on madal, kõrgus kuni 64 meetrit. Kuulub Ecuadorile.
Sääri
pisi|Sääri saare põhjakallas
Sääri (harvem ka Sääre) on 5,7 hektari suurune väikesaar Muhust läänes, Aneninast 300 meetrit loodes. Saar asub Muhu valla Rannaküla territooriumil. Saare rannajoone pikkus on 1,26 kilomeetrit.
Saare geograafilised koordinaadid on.
Saar on madal ja kivise pinnamoega, seal ei kasva ühtegi suuremat puud ega põõsast. Valdavalt on see kaetud pillirooga.
Saare ümber on madal meri, väga palju leidub üle veepinna ulatuvad või napilt veepinna alla jäävaid kive.
Saar kuulub Väinamere hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Sääri saarest 0,8 km edelas asub Leenilaid.
Annami mäestik
Annami mäestik (vietnami Dãy Trường Sơn; lao ພູ ຫລວງ (Phou Luang)) on mäestik Aasias Taga-Indias. Kulgeb loode-kagu suunas. Kõrgus kuni 2593 meetrit (Ngoc Linh) või 2819 m (Phou Bia).
Minna Adoff
Minna Adoff (kuni 1928 Minna Peterson, 20. juuli 1895 Särghaua talu, Uue-Vändra vald, Pärnumaa – 26. november 1975) oli eesti hambaarst.
Oli hambaarst Tallinnas, 1928 abiellus Ferdinand Adoffiga. 1944 põgenes Rootsi, jätkas praksisega Stockholmis.
230
230. aasta
Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand
Aastakümned: 180. aastad 190. aastad 200. aastad 210. aastad 220. aastad - 230. aastad - 240. aastad 250. aastad 260. aastad 270. aastad 280. aastad
Aastad: 225 226 227 228 229 - 230 - 231 232 233 234 235
Baimak
Baimak on linn Venemaal Baškortostani Vabariigis, Baimaki rajooni halduskeskus.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel olid linna elanikest 71,6 % baškiirid, 21,3 % venelased ja 5,1 % tatarlased.
Torbejevo rajoon
Torbejevo rajoon on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Mordva Vabariigis. Rajooni keskus on Torbejevo alev.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 19 391.
228
228. aasta
Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand
Aastakümned: 170. aastad 180. aastad 190. aastad 200. aastad 210. aastad - 220. aastad - 230. aastad 240. aastad 250. aastad 260. aastad 270. aastad
Aastad: 223 224 225 226 227 - 228 - 229 230 231 232 233
Eesti Ajaloomuuseum
pisi|Eesti Ajaloomuuseumi hoone Tallinna vanalinnas Pikal tänaval Sihtasutus Eesti Ajaloomuuseum on muuseum, mille põhiülesandeks on eesti rahva, maa ja riigi ajalooga seotud materjalide kogumine, säilitamine, teaduslik läbitöötamine, nende vahendamine üldsusele ja museoloogilise töö edendamine.
Ajalugu
1842. aastal asutati Tallinnas Eestimaa Kirjanduse Ühing (Estländische Literärische Gesellschaft), mis oli baltisaksa teaduslik selts, mille üheks eesmärgiks sai muuseumi loomine "kodumaa süvendatud tundmaõppimiseks tema ajaloo, kunsti, tootmise, tehnoloogia ja looduse uurimise kaudu". Järgneva kahekümne aasta jooksul tekkinud rikkalike kollektsioonide põhjal avati 1864. aastal Kanuti gildi hoones EKÜ Eestimaa Provintsiaalmuuseum.
227
Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand
Eesti Ajaloomuuseum
Ajalugu
1911. aastal ostis EKÜ Toompeale Kohtu tänavale Ungern-Sternbergi palee hoone Toom-Kohtu tänav 6, mis aitas jõuliselt kaasa muuseumi tegevuse elavnemisele. Kubermangulinna ainus muuseum sai oma üldharivate loengute ja näitustega Tallinna kultuurielu tähtsaks keskuseks.
227
Aastakümned: 170. aastad 180. aastad 190. aastad 200. aastad 210. aastad - 220. aastad - 230. aastad 240. aastad 250. aastad 260. aastad 270. aastad
Aastad: 222 223 224 225 226 - 227 - 228 229 230 231 232
Eesti Ajaloomuuseum
Ajalugu
Pärast Eesti okupeerimist 1940. aastal muuseum riigistati ja selle baasil loodi Eesti NSV Riiklik Ajaloomuuseum. Osa varadest jaotati teistele muuseumidele. Loodusteaduslike kogude põhjal loodi iseseisev Loodusmuuseum. Sõjajärgseil aastail, tugeva ideoloogilise surve mõjul, viidi muuseumis lisaks muuseumitöötajate represseerimisele läbi ka nõndanimetatud "kahjulike" materjalide kõrvaldamine, mille käigus tuli hävitada kõik, mis meenutas omariikluse aega. Põhifondid on siiski suures osas säilinud tänu tolleaegsete koguhoidjate isiklikule entusiasmile.
1946. aastal viidi muuseum üle hoonesse Sakala tänaval ja oma praegusesse asukohta Suurgildi hoones kolis muuseum 1952. aastal.
pisi|Maarjamäe loss, kus asub lähiajaloo väljapanek
1874. aastal krahv Anatoli Vladimirovitš Orlov-Davõdovi ehitatud Orlovi loss ehk Maarjamäe loss (Marienberg) liideti muuseumiga 1975. aastal ja seal avati lähiajaloo ekspositsioon, 1989. aastal Eesti NSV Riiklik Ajaloolis-Revolutsiooniline muuseum.
1. veebruaril 2019 ühinesid Eesti Ajaloomuuseum ja Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum ning selle käigus moodustati uus sihtasutus. See on osa laiemast muuseumireformist, mille käigus ühendatakse erinevaid riigile kuuluvaid muuseume.
Teatri- ja Muusikamuuseum
Teatri- ja Muusikamuuseum asutati 1924. aastal. Enne liitmist Ajaloomuuseumiga oli see kasvanud museaalide arvult Eestis suuruselt teiseks, sisaldades üle 740 000 museaali.
EA Maarjamäe filiaal
Tallinnas, Maarjamäel Maarjamäe suvemõisa pargis on Eesti Ajaloomuuseumi Maarjamäe filiaali väljapanek Nõukogudeaegsetele monumentaalskulptuuridele, Maarjamäe Nõukogudeaegsete monumentide välinäitus.
Muuseumi kogud
Kaks aastat pärast Eestimaa Kirjanduse Ühingu loomist oli välja kujunenud kogude esialgne struktuur: muinsused (ürikud, antikviteedid, pitserid, mündid), kunstiesemed ja looduslooline kogu. Pärast Provintsiaalmuuseum avamist Kanuti gildi hoones (1864) hakkasid kogud kiiresti kasvama. 1870. aastal annetati muuseumile Johannes Burchart VIII (1776–1838) kollektsioon "Mon Faible" (prantsuse keeles 'minu nõrkus'). 1875. aastal ilmus trükis esimene kogude kataloog, mille koostas G. J. von Hansen. Baltisaksa taustaga Provintsiaalmuuseumi kollektsioonide, arhiivi ja raamatukogu suurt väärtust ja teaduspotentsiaali tunnustas ka Eesti Vabariik.
1940. aastal muudeti Provintsiaalmuuseum Nõukogude võimu korraldusel Eesti NSV Ajaloo- ja Revolutsioonimuuseumiks ning sellega liideti Sõjamuuseumi, Politsei- ja mõne väiksema muuseumi kogud. Looduskogude põhjal moodustati Eesti NSV Loodusmuuseum. Sõja järel anti muuseumile üle Õpetatud Eesti Seltsi materjalid ning museaale Postimuuseumist, Kirjandusmuuseumist, Eesti Rahva Muuseumist.
1950. aastal pidi muuseum loovutama umbes 135 500 raamatut jm trükist Teaduste Akadeemia Raamatukogule, mis said sealse Baltica osakonna tuumikuks. Stalinistlikel meetoditel "puhastati" muuseum "väärtusetutest ja kahjulikest esemetest". Põletati Eesti Vabariigi aegseid kunstiteoseid, 91,5 kg paberraha, anti utiili 14 kg fotonegatiive jne. Postimuuseumi varad viidi Leningradi A. S. Popovi nimelisse Side Keskmuuseumi. Kokku kaotas muuseum üle 200 000 museaali. 1961. aastal loovutati Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudile 88 861 münti ja 117 hõbeeset. Stabiilne olukord sisuliseks tööks saavutati 1960. aastate keskpaigaks.
Eesti Ajaloomuuseumi kunstikogus on umbes 300 skulptuuri, millest enamuse moodustavad büstid. Palju on nõukogude ajast pärit töid sh ka monumentaalskulptuure. Materjalidest domineerivad kips ja pronks, vähem on puitu, šamotti ja biskviitportselanist pisiplastikat. Muuseum kaotas terve hulga eksponaate, kui 1950. aastate alguses n-ö puhastuse käigus purustati 46 kipsskulptuuri, metallivarumiskontorisse viidi üle 150 kg pronksi ja teisi metalle. Hävitatud skulptuurid kujutasid eelkõige Vabadussõjas osalenuid ja Eesti Vabariigi aegseid ühiskonnategelasi.
Maarjamäe suvemõisa pargis on Eesti Ajaloomuuseumi Maarjamäe filiaali väljapanek Nõukogudeaegsetele monumentaalskulptuuridele, Maarjamäe Nõukogudeaegsete monumentide välinäitus.
Pärast liitumist Teatri- ja Muusikamuuseumiga on muuseumikogu suurus kasvanud enam kui miljoni museaalini.
Soolasus
Soolasus on maitseomadus, mida põhjustab enamasti naatriumkloriid.
Perusmaku
Djoma
Jõgi saab alguse Obštši Sõrti kõrgustikus, suubub vasakult Belaja jõkke.
Djoma pikkus on 535 kilomeetrit, valgala 12 800 km².
Jõe ääres asub Davlekanovo linn.
Skaala
Täppisteadustes mõistetakse skaalat eelkõige entiteedi suuruse kvantitatiivse mõõtmise vahendina. Täppisteaduslik skaala on mõõteastmik, mille järgi määratakse mingi suuruse arvväärtus.
Statistilisi meetodeid kasutavates humanitaarteadustes on skaala mõistet laiendatud. Näiteks empiirilise uurimistöö puhul lähtutakse põhimõttest, et vaadeldavatele entiteetidele (asjadele, isikutele, teostele, omadustele, protsessidele jne) võib olla omane see, et sõltumata vaatlemise tingimustest võivad nende tegelikud omadused ja mõõtmistulemused erineda.
Skaala võib eksisteerida füüsilisel või abstraktsel kujul. Füüsilisi skaalasid kasutatakse mõõteriistades, mille puhul skaala näeb välja mingi kindla seaduspärasuse ehk skaalafunktsiooni (näiteks lineaarse, geomeetrilise, logaritmilise funktsiooni) alusel lõikudeks jaotatud joone, diagrammi või muu graafilise kujundina.
Tavaliselt on mõõteriista skaala piki skaala joont (näiteks ringjoone kaart) kulgevate märkide (ristkriipsude, punktide) rida, mis moodustavad mõõtühikute kordsetele väärtustele vastava järjestikuste arvude rea (näiteks 0 ...100). Vähemalt osa juurde nendest on lisatud ka neile vastavad numbrilised väärtused. Need võivad olla kas mõõdetava suuruse ühikutes või skaala suhtelistes ühikutes (nn. protsentskaala, näiteks protsentides skaala nominaalväärtusest). Viimasel juhul tuleb mõõdetava suuruse väärtus määrata skaalalt saadavast lugemist skaala konstandi või muu matemaatilise seose kaudu.
Skaalade liigitus
Skaalade liigituse (inglise keeles levels of measurement või scales of measure) pakkus skaala tüüpide teooriana (theory of scale types) välja psühholoog Stanley Smith Stevens oma 1946. aastal ajakirjas Science ilmunud artiklis "On the theory of scales of measurement". Artiklis väidab Stevens, et kõiki teaduslikke mõõtmisi (measurement in science) on võimalik teostada nelja tüüpi skaalade alusel, mida ta nimetas nominaal- (nominal), ordinaal- (ordinal), intervalli- (interval) ja suhteskaaladeks (ratio), jagades skaalad veel kas kvalitatiivseteks (qualitative) (nominaalskaalad) ja kvantitatiivseteks (quantitative) (kolm ülejäänud skaalatüüpi).
Stevensi teooria kohaselt liigitatakse skaalasid tänapäevani nelja põhilisse tüüpi: Intervall- ja relatiivskaalasid koos nimetatakse ka kardinaalskaaladeks.
Nominaalskaala
Nominaalskaala puhul on andmete hindamisel võimalikud vaid kõige lihtsamad operatsioonid nagu ekvivalentsus ning kuulumine hulka. Nominaalskaala võib olla dihhotoomiline, kui on tegu näiteks inimese soo ('mees' või 'naine') või kivimi tüübiga ('sedimentaarne' või 'mitte-sedimentaarne') ning mittedihhotoomiline, kui see võib koosneda enam kui kahest väärtusest, näiteks rahvuste puhul: eestlane, soomlane, lätlane, sakslane jne. Sellist laadi andmetega pole võimalik teostada kõrgema taseme loogilisi operatsioone nagu 'suurem, kui' või 'väiksem, kui'. Statistikas pole nominaalskaala puhul võimalik leida ei keskmist ega mediaani, keskse omadusena (central tendency) on võimalik leida vaid moodi.
See on ka põhjus, miks nominaalskaala andmeid nimetatakse ka kvalitatiivseteks andmeteks.
Ordinaalskaala
Ordinaalskaala näitab andmete järjekorda. (Ordinal scales record information about the rank order of scores.) See tähendab, et ordinaalskaala ei näita andmete suurust või omavahelise erinevuse määra. Selle skaala tüübi puhul tähistavad arvud ainult entiteetide väärtuste järjekorda (esimene, teine, kolmas jne). Dihhotoomiliseks ordinaalskaalaks on näiteks inimese ea skaala väärtustega 'noor' või 'vana', isiku tervislikku seisundit reastav skaala väärtustega 'terve' või 'haige', kohtuotsus kas 'süütu' või 'süüdi', tõe skaala 'õige' või 'väär' ning paljude väärtustega mittedihhotoomilised ordinaalskaalad nagu näiteks arvamuste skaala 'täielikult nõus', 'enamasti nõus', 'enamasti vastu', 'täielikult vastu'.
Ordinaalskaala puhul on andmete keskse omadusena võimalik leida nii moodi (kõige tavalisemat elementi (item) kui ka mediaani (keskmisele kohale paigutuvat elementi), kuid keskmist leida pole võimalik.
1946. aastal Stevens täheldas, et psühholoogiliste mõõtmiste puhul kasutati põhiliselt oridinaalskaalasid ning järjekorral põhinev statistika, mis käsitles keskmisi ja standardhälbeid, ei viinud paikapidavate tõlgendusteni. Sellest hoolimata annab ka sedalaadi üldistamine väärtuslikku infot, mida võib teatud ettevaatusega võtta aluseks teatud statistiliste andmete üldistamisel.
August Liit
August Liit (24. märts 1889 – 24. detsember 1941 Kirovi oblast) oli Eesti riigiametnik, esimene Tallinna miilitsaülem ja kriminaalpolitseinik.
August Liit sündis 24. märtsil 1889 Hiiumaal Suuremõisa vallas, lõpetas Haapsalu linnakooli. Sooritas algkooliõpetaja kutseeksami eksternina ja töötas Hiiumaal paar aastat koolmeistrina ja siis vallakirjutajana. Veebruarirevolutsiooni järel 1. aprillil 1917 sai temast Hiiumaa miilitsajaoskonna ülem. Sügisel siirdus ta Tallinna, töötas pealinna miilitsas. Jaanuaris 1918 vallandati August Liit Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee poolt ametikohalt. Saksa okupatsiooni ajal viibis Hiiumaal.
Novembris 1918, kui I maailmasõda oli lõppemas, Saksamaal oli puhkenud revolutsioon ja Saksa sõjaväelased valmistusid Eestist lahkuma, tuli A. Liit tagasi Tallinna. Koos Aleksander Hellatiga võttis ta ööl vastu 12. novembrit politseiasutused Saksa okupatsioonivõimudelt üle. Viis päeva hiljem nimetati A. Hellat Tallinna linnapeaks ja tema senine abi A. Liit Tallinna miilitsaülemaks.
5. jaanuaril 1920 asutati Eesti kriminaalpolitsei ja 4. veebruaril nimetati A. Liit Kriminaalpolitsei Peavalitsuse inspektoriks. See oli teine ametiisik pärast peavalitsuse ülemat. Kui 1924. aasta kevadel kolm politseiharu (välis-, kaitse- ja kriminaalpolitsei) ühtse juhtimise alla koondati, kaotas A. Liit esialgu oma koha.
1921. aastal avati politseinike koolitamiseks kursused, kus õpetas ka A. Liit. Aastail 1925–1940 eksisteerinud Politseikooli üks hinnatumaid lektoreid oli samuti A. Liit.
Aastail 1924–1926 oli ta Haapsalu kriminaalpolitsei ülem. 20. veebruarist 1926 kuni 13. septembrini 1940 oli A. Liit kriminaalpolitsei inspektor, juhtis ja suunas kriminaalpolitsei tööd, oli kriminaalpolitsei tegelik juht.
Politseilehe vastutav toimetaja (1937–1940).
Peale Eesti okupeerimist NSV Liidu poolt sügisel 1940 kaotas ta töö. Alles järgmise aasta kevadel leidis ta endale asjaajaja koha ühes ehitustrustis. A. Liit arreteeriti 26. juunil 1941.
23. detsembril 1942 mõistis erinõupidamine (troika) A. Liidule 10 aastat, ehkki ta oli surnud juba 24. detsembril 1941. Ka August Liidu kriminaalpolitseinikust poeg Maksimilian (1913–1943) suri Venemaal Sevurallagi vangilaagris. A. Liidu abikaasa ja kaks tütart pääsesid 1941. aastal arreteerimisest ning lahkusid 1944. aastal Eestist.
Ellamaa–Lehetu tee
Ellamaa–Lehetu tee (registrinumbriga 11179) on 5,4 km pikkune kõrvalmaantee Saue valla Ellamaa ja Lehetu külas.
Tee saab alguse Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee kolmekümnendal kilomeetril. Tee lõpeb Turba–Lehetu tee viiendal kilomeetril.
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga viis truupi. Bussipeatusi teele ei jää.
Tee katte ja tee klassi kohta andmed puuduvad. Liiklussagedus teel pole teada. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Magusus
Magusus on üks põhimaitsetest. Seda peetakse peaaegu eranditult meeldivaks maitseks.
Tuntumad magusained on suhkur ja teised sahhariidid, aga leidub ka muid looduslikke ja sünteetilisi aineid, mis on magusad. Selliseid aineid, mis on magusad suhkruga võrreldes väiksema koguse juures, kasutatakse tihti kunstlike magustajatena, et vähendada toidu kalorsust. Niisuguste suhkruasendajate seas on näiteks sahhariin, aspartaam ja ksülitool.
Donbassi sõja kronoloogia (2016. aasta aprill–juuni)
pisi|Valitsusvägede (tähistatud kollase ja sinisega) ja valitsusvastaste relvajõudude kontrolli all olev territoorium [[Luhanski oblast|Luhanski ja Donetski oblastis]] Ukrainas Euromaidani liikumise, Ukraina revolutsiooni ja Krimmi annekteerimise järel alanud Donbassi sõja (Vene -Ukraina "hübriidsõja") kronoloogia, sündmused alates '''2016. aasta 1. aprillist'''.
1. aprill kaart
ATO staabi pressiesindaja hommikuse teate kohaselt rünnati valitsusvägede positsioone neljapäeval, 31. märtsil, 77 korral.
Ukraina presidendi administratsiooni pressiesindaja ATO küsimustes, polkovnik Andri Lõssenko keskpäevase teate kohasel hukkus lahingutegevuse piirkonnas märtsi viimasel päeval üks Ukraina sõjaväelane, kaheksa sai haavata. Polkovnik Lõssenko kinnitusel ületas eelmise päeva jooksul Ukraina positsioonide suunas välja tulistatud mürskudes ja miinides olnud lõhkeaine puhaskaal 6,5 tonni.
Washingtonis Ameerika Ühendriikide asepresident Joe Bideni ja Ukraina president Petro Porošenko vahel toimud kohtumise järel teatas Valge Maja Ukrainale täiendava 335 miljoni USD "turvaabi" (security assistance) eraldamisest.
2. aprill kaart
1. aprillil rünnati Ukraina sõjaväe positsioone 65 korral, rünnakutele vastati 12 korral, lahingutegevuse piirkonnas sai haavata 4 Ukraina sõjaväelast.
3. aprill kaart
Möödunud ööpäeva jooksul rünnati valitsusvägede positsioone 25 korral, sealhulgas 7 korral Minski lepetega keelatud raskerelvadest. Valitsusväed vastasid 4 korral. Ukraina sõjavägi 2. aprillil kaotusi ei kandnud.
5. aprill kaart
Möödunud ööpäeva jooksul rünnati valitsusvägede positsioone 61 korral, lahingutegevuses sai surma kaks ja haavata kümme valitsusvägede võitlejat. Valitsusvastaste relvajõudude teatel rikkus Ukraina sõjavägi relvarahu 49 korral.
6. aprill kaart
Möödunud ööpäeva jooksul rünnati valitsusvägede positsioone 76 korral, lahingutegevuses sai haavata neli Ukraina sõjaväelast. Valitsusvastaste relvajõudude teatel rikkus Ukraina sõjavägi relvarahu 34 korral.
7. aprill kaart
6. aprillil rünnati valitsusvägede positsioone 67 korral, lahingutegevuses sai haavata üks Ukraina sõjaväelane. Valitsusvastaste relvajõudude teatel rikkus Ukraina sõjavägi relvarahu 42 korral.