cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bioakumulatsioon
Bioakumulatsioon võib ilmneda ka pideva reostusallika olemasolul ainete puhul, mille püsiva seondumise võime organismi kudedega on väike. Näiteks võivad bensiinitankla lekkivad mahutid põhjustada põhjavee kaudu nii joogivees, toidus kui ka selles piirkonnas elavate inimeste organismides püsiva MTBE (bensiinilisandina kasutatava antidetonaatori) sisalduse ning tekitada mitmesuguseid ainevahetuse ning närvisüsteemi talitluse häireid.
Sõnavara
Ehkki sageli mõistetakse termineid "bioakumulatsioon" ja "biokontsentratsioon" samatähenduslikena, on viimast on defineeritud ka kui veekeskkonnas elava organismi metabolismi käigus veest võetavate ainete suurem kogus kui eritatavate ainete kogus (Landrum & Fisher, 1999).
Pantomiim
[[Pilt:PANTOMIME-PABLO.jpg|pisi|Pantomiim Pablo Zibes]] Pantomiim on sõnatu kehalise väljenduse kunst, mis rajaneb jäljendamisel ja imaginaarsel kujutamisel.
Kunstiala nimetus tuleneb Vana-Kreekast, kus nii nimetati näitlejat või tantsijat, kes muusika saatel "kõike jäljendas" (kr. παντόμιμος pantómimos). Kindla koha Euroopa kultuuris leidis pantomiim commedia dell'arte õitseajal. Klassikalises euroopa pantomiimis on näitleja (tantsija) sageli rõivastatud trikoosse, tihtipeale on nägu valgeks värvitud, käes on valged kindad. Faabula või poeetilise sõnumi edasiandmisel on pantomiimis oluline osa taustamuusikal ning muud laadi helidel ja ka valgustusel.
Esimesed kindlad teated pantomiimi kohta pärinevad umbes 5. sajandist eKr. Pantomiimi elemente leidub paljude rahvaste rituaalsetes tantsudes ja neid kasutatakse ka argiste suhtlemisraskuste ületamiseks. Pantomiimis imiteeritakse liigutustega tegevust ja objekte, grimassidega väljendatakse emotsioone. Oluline on kogu keha plastika. Pantomiimi võidakse esitada teatris, estraadil või ka koguni pargis või tänaval. Esituse ja etenduse iseloom võib olla erinev: tal võib olla üldtegevuslik või ka tantsuline kallak, ta võib olla filosoofilise laadiga või burleskne jm.
Pantomiimi füsiotehnika lahutab keha 13 osaks. Suurt tähelepanu pööratakse žestile – rõhutatud liigutusele. Mõõdupuuks on žesti ökonoomsus ja puhtus. Teine oluline element on miimika. Kõige eredama miimika kutsub esile emotsioon. psüühiline protsess, mis peegeldub näos. Eesmärgiks on miimika kui žest, mitte miimika kui grimass. Pantomiimi füsio-psühhotehnika sulam teostub elementide liitumisel ning väljendub mängus, kehaosade eraldi ja koos tegutsemises. Kujuneb kehakeel, millele lisandub emotsionaalne/psüühiline taust. Pantomiim väljendub igas märgis, žestis, liigutuses, liikumises, miimikas, poosis. Liigutusi juhib temperament kui käitumislaad.
Pantomiimi areng
19. sajandil prantsuse teatris valitsenud anekdootlik loojutustamine, mis baseerub kindlal süžeel, aitas kaasa sellele, et juba varem tänavaetendustel, tsirkuses ja salongietendustel välja kujunenud lavakujud (Pierrot, Arlekiin jt) kinnistusid. Omamoodi aitas selleks kaasa fotograafiaga kaasnenud "elavate piltide" ja tummfilmide (Charlie Chaplin jt) loomine. Pantomiimi alusepanijad olid Joseph Grimaldi, Jean-Gaspard Deburau ja Jean-Louis Barrault.
Lavalise liikumise alal, sealhulgas pantomiimi olemuse mõistmises ja arengus on olnud oluline figuur François Delsarte (1811–1871), kes sõnastas ja põhjendas žesti olemust. Tulemust arendas edasi ja süstematiseeris Sergei Volkonski (1860–1937) printsiibil miimika-pantomiimika. 19. sajandil kujunes pantomiim Euroopas iseseisvaks kunstialaks. Lähtepunktiks on olnud semiootika, märkide keel, staatilisus kui plastilisuse vastand, teisalt dünaamika, rütm, meloodia; žesti/liigutuse vormiline tugi, dünaamika kui harmoonia (seesmise ja välise ühtsus). Dünaamikast kasvab välja mimeesile iseloomulik katkendlik või sujuv või neid kaht ühendav liigutus ning plastiline diapasoon.
20. sajandi moodsa pantomiimi eri suundade arenguks lõid eeldused Étienne Decroux, François Delsarte, Émile Jaques-Dalcroze, Rudolf von Laban. Pantomiim kujunes selgelt omaette kunstialaks, kui see ühelt poolt tungis teatrisse, teisalt aga eristus soolomiimide numbrikunstina. Sellesse väljakujunemisse andsid suure panuse Marcel Marceau Prantsusmaal, juudi päritolu Samy Molcho Austrias, Ladislav Fialka omaaegses Tšehhoslovakkias, Henryk Tomaszewski Poolas ja Jean Soubeyran Saksamaal.
Pantomiim tänapäeval
Tänapäeva pantomiimil on mitmeid eri stiile ja otsingusuundi. Pantomiim võib olla tantsuelementidega liikumisetendus, tummnäidend, estraadinumber jm. Euroopas on pantomiimi arengu seisukohalt oluline roll olnud eriti prantsuse ja tšehhi vabalaval ning teatril. Pantomiimikunst on sisult ja vormilt, žanrilt ja stiililt ning tõlgenduselt väga võimalusterikas. Olgu nimetatud mõned suunad:
Pantomiim endises Nõukogude Liidus
1960. aastatel jäi pantomiim Nõukogude Liidus peamiselt entusiastidest harrastajate mängumaaks. Kuigi amatöörlus tähendas erialalisi arenguprobleeme ja organisatsioonilisi raskusi, võimaldas selline seisund samas suuremat iseseisvust, tõlgendusvabadust ja vaimset vabameelsust. Ametliku kultuuripoliitika taustal on too mõneti tõrjutud seisund, mis ajendas tegutsema võimalust mööda vabalaval, võrreldav 1960. aastate džässmuusika omaga, mida arendati klubitaolistes kinnistes ringides ja restoranimiljöös. Ametliku kultuuripoliitika tõrjuvuse üheks eredamaks näiteks on Kaunase kutseliseks arendatud pantomiimiteatri "mahamaterdamine", nii et kollektiiv koos oma juhi Modris Tenisonsiga ei tõusnudki enam teovõimeliseks. Tõrjuvuse pitsat löödi ka stuudio Pantomiim 1969. aasta lavastusele "Homo Sapiens".
Sellele vaatamata pantomiim mitmekesistus eri rahvuskultuuride otsingute omapära kaudu ja hakati eristama olulisi suundi. Tartu Vanemuise "Mimeskide" ja Vjatšeslav Polunini juhitud Leningradi teater-stuudio "Litsedei" etenduste põhjal festivalil "Mim-parad 82" eristati kaht pantomiimi selget arenguteed teatri suunal: üks neist põhineb sümbolistlikul kujundlikkusel, teine psühholoogilise teatri elementidega rikastatud rahvalikul palaganikultuuril. Teatrite ja ansamblite kõrval jätkasid oma kunsti arendamist ka soolomiimid, kes juhul, kui õnnestus tööd saada mõnes kontserdiorganisatsioonis, nagu Anatoli Jelizarov, said laiemaltki tuntuks.
Tugevad pantomiimikeskused olid Leedus, Eestis, Moskvas ja Peterburis, kus pantomiim arenes kas klassikalise pantomiimi poole, andes estraadi- või tsirkusenumbreid, või emantsipeerus teatris, andes tantsulisi (nagu oli Eestis) ja klounaadlikke lahendusi (viimase suuna esindajaist on tuntuim vene klouni Vjatšeslav Polunini juhtimisel tegutsenud teater "Litsedei"). Professionaliseerumist taotlevad miimid tegutsesid tihti mõne kontsertorganisatsiooni juures, kuid tekkis ka päriselt pantomiimile pühendunud poolprofessionaalseid truppe ning isegi spetsialiseerunud pantomiimiteatreid. 1967. aastal loodi läti päritoluga mitmekülgse kunstiinimese Modris Tenisonsi (Muodris Tenisonas) eestvedamisel Leedus Kaunase Pantomiimiteater.
1961. aastal loodi Lätis ansambel Riia Pantomiim Robert Līgersi juhtimisel. Omapoolse osa pantomiimižanri arengule endises Nõukogude Liidus andsid R. Slavski (Leningrad], A. Rumnev (Moskva), I. Rutberg (Moskva), J. Markova (Leningrad), Kęstutis Adomaitis (Kaunas) jmt nii teoreetiliste publikatsioonide, kriitiliste analüüside kui ka õpetustööga. Pantomiimile teiste kunstide seas kindlama koha leidmist kinnitas I Balti vabariikide pantomiimikunsti festival 1967. aastal Riias, kus oli külastajaid üle kogu Nõukogude Liidu. Festivali eestvedajateks olid Riia Pantomiim Lätist, stuudio Pantomiim Adolf Traksi juhtimisel Eestist ja Kaunase pantomiimitrupp Modris Tenisonsi juhtimisel Leedust. Lisaks etendustele toimusid ka arutelud ja kohtumised.
Pantomiim Eestis
Pantomiimi elemente kasutati eesti teatris juba enne Teist maailmasõda, ekspressionistlikku laadi lavastustes oli sellel vahel kesknegi koht. Mitmeid Estonia teatri ja Gert Neggo tantsustuudio etteasteid afišeeriti pantomiimina. Kõige enam vajasid pantomiimile omast lava- ja tantsuteatriartistid. Uute väljendusvahendite poole püüdleva harrastustrupi Hommikteater lavastatud draamas "Inimesed" (1923) oli sõnaline element marginaalne ja keskne pantomiimilik element. Eesti esimeseks kutseliseks tantsijannaks kujunes Ella Ilbak (1895–1997). Saanud algõppe Eestis (E. Partsi tantsustuudios), täiendas ta ennast välismaal, töötades seal ka tantsijana. Ilbaku lemmikuteks olid impressionistliku kallakuga lühikompositsioonid. Domineeris klassikalisele muusikale toetuv plastiline skulptuursus.
Samal ajaperioodil tegutses Eestis Gert Neggo (1891–1974) tantsustuudio. Stuudios viljeleti plastilis-pantomiimilist suunda – tantsija/ näitleja liitumist – väljundiks stuudiolaste avalikud pantomiimilised etteasted. Gert Neggo stuudiost kasvasid välja mitmed Eesti teatriajalukku jäänud nimed. Nende hulgas hilisemad ballettmeistrid Helmi Tohvelmann ja Ida Urbel. Helmi Tohvelmann lavastas näiteks 1948. aastal Estonia teatris folkpantomiimile toetuva tantsudraama "Kalevipoeg". Pärast Teist maailmasõda rakendati pantomiimi elemente ja stiilivõtteid eesti balletiteatris.
Eestis tärkas suur huvi klassikalise pantomiimi vastu 1960. aastatel ning Tallinnas ja Tartus kujunes välja mitu huviliste truppi. Moodsa pantomiimi otsingute ja tutvustamisega Eestis oli otseselt seotud 1963. aastal alustanud stuudio Pantomiim, seda eelkõige süstemaatilise õppetööga, ansamblimängu spetsiifikaga ja esinemistega Eestis. Esimene kirjutis nüüdisaja pantomiimi suundadest maailmas ("Stuudio, miniatuurid, pantomiim") ilmus aastal 1967 ajalehes Edasi, autoriks Kalle Kurg; kirjutises esitleti ka stuudiot Pantomiim. Nõukogude Eesti kultuurijuhid ei pidanud pantomiimi arengut oluliseks, leiti, et see kunstiala ei esinda teatri "peajoont" ning sellele ei tekkinud vajalikku materiaalset baasi ega ka koolituskeskust.
1977. aastast hakkas pantomiimiõpetuse põhialusete õpetamisega tegelema stuudioteater Tallinna Pantomiim, mis pedagoogi ja lavastaja Adolf Traksi käe all pakkus algupärandit draamas ja tragöödias ning kogu õhtut täitvaid terviklavastusi. Professionaliseerumist siiski ei toimunud. Huvi kaasaegse pantomiimi rakenduse vastu sõnateatris näitas Ugala 1967. aasta lavastusega "Mees on mees" (lavastaja Heino Torga, pantomiimiseade Adolf Traks) ja mitme hilisema tööga. 1969. aastal kasutati pantomiimielemente küll Draamateatri luuleteemalises lavastuses (liikumisjuht Adolf Traks), kuid pantomiimitruppide tegevus jäi aastateks kutselisest teatrist väljapoole. Ka Moskva tsirkusekoolis pantomiimi ja GITIS-es massiliikumise erialal õppinud Maret Kristal tõi oma etendused "Surmatants" (1971 Tallinnas Kiek in de Köki tornis), "Hingemaa" (1988 Eesti Filharmoonia baasil, aga vabalaval) jm välja asjaarmastajate trupiga, mitte kutselises teatris.
Pantomiim Eesti kutselises teatris
Esimene kogu õhtut täitev moodsa pantomiimi võtetega loodud lavastus eesti kutselises teatris oli "Mimeskid" Vanemuises aastal 1981. "Mimeskide" stsenarist, lavastaja ja ka lavakujunduse eskiisi autor oli Kalle Kurg, kolmeosalise lavastuse kahe osa ("Valgus" ja "Rändlinnu lend") muusika autor oli Sven Grünberg, ühe osa ("Pärjaballaad") muusika kirjutas Lepo Sumera. Peaosa täitis Maret Kristal, ülejäänud osades olid Vanemuise balletitrupi tantsijad Aivar Kallaste, Gennadi Korotkin, Mare Tommingas, Jelena Tšaulina, Sirre Oengo, Rita Õunapuu, Eva Ots, Anu Kanarik). Eksistentsialistliku kallakuga "Mimeske" etendati 1980. aastate jooksul ka Leedus, Venemaal, Belgias, Soomes jm. 1985. aastal Moskvas toimunud rahvusvahelisel pantomiimifestivalil pärjati lavastus kõrgeima tunnustuse, diplomiga. Uudissõna "mimesk" autor on Ain Kaalep, kes lõi selle lavastuse tarbeks.
2000. aastatel, kui huvi eri liikumisvormide vastu elavnes, pöördusid huvilised ajuti ka pantomiimi poole. Pantomiim on olnud teatrikoolis näitlejate ettevalmistuse õppekavas.
Välislingid
Mimo
151
151. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 100. aastad 110. aastad 120. aastad 130. aastad 140. aastad - 150. aastad - 160. aastad 170. aastad 180. aastad 190. aastad 200. aastad
Aastad: 146 147 148 149 150 - 151 - 152 153 154 155 156
Isabelle A
pisi|Isabelle A Isabelle A (Isabelle Adam; sündis 25. mail 1975 Belgias Gentis) on flaami tantsumuusikalaulja.
Oktoobris 1987 salvestas ta esimese oma singli "De Troika".
Aastal 1990 ilmusid singlid "Te Jong" ja "Hé lekker beest". Viimane oli üheksa kuud edetabelis ja sai plaatinaplaadiks. Aastal 1991 ilmus singel "Ik Weet Wat Ik Wil" (Ma tean, mida ma tahan), mis sai kuldplaadiks. Esik-CD "Isabelle A." sai plaatinaplaadiks.
Oma kolmanda singliga "Blank of Zwart" (Must või valge), mille ta laulis kuulsas saates "Panorama", väljendas ta oma rassismivastast hoiakut. Ka neljas singel "Stap voor stap" jõudis edetabeli tippu.
Dwyane Wade
Dwyane Tyrone Wade Jr (sündinud 17. jaanuaril 1982 Chicagos Illinoisi osariigis) on Ameerika Ühendriikide endine elukutseline korvpallur, kes mängis korvpalliliigas NBA kokku 16 hooaega. Lõviosa karjäärist Miami Heati esindanud Wade tuli kolmekordseks NBA meistriks.
Karjäär
Ülikoolikorvpalli Marquette'i eest mänginud Wade'i valis 2003. aasta NBA draft'i viienda valikuna Miami Heat. Esimesed 13 hooaega Miamis veetnud Wade tuli Heatiga kolmekordseks NBA meistriks. Kui 2006. aastal oli tiitli peaarhitekt Wade ise, siis 2012. ja 2013. aastal vedasid meeskonna võidule kolmik Wade, LeBron James ja Chris Bosh.
2016. aasta suvel sõlmis Wade kaheaastase lepingu kodulinnaklubi Chicago Bullsiga, kuid siirdus juba 2017. aasta sügisel edasi Cleveland Cavaliersi. Cavaliersis jõudis Wade veeta vaid mõned kuud, sest juba 2018. aasta veebruaris vahetati ta tagasi Miami Heati. Wade mängis oma esimese koduklubi eest veel poolteist hooaega, misjärel lõpetas NBA karjääri.
Karjääri jooksul 1054 kohtumises osalenud Dwyane Wade'i arvele jäi keskmiselt 22 punkti, 4,7 lauapalli, 5,4 resultatiivset söötu ja 1,5 vaheltlõiget mängus.
Rahvuskoondis
2004. aasta olümpiamängudel võitis ta USA korvpallimeeskonnas pronksmedali, 2008. aasta võistlustel aga kuldmedali. Lisaks võitis Wade USA koondise koosseisus pronksmedali ka 2006. aastal Jaapanis peetud korvpalli MM-ilt.
Pingeindikaator
pisi|350px|Pingeindikaator Pingeindikaator on kontrolliriist, mille abil saab kindlaks teha pinge olemasolu elektrijuhtmestikus.
Lihtsaim pingeindikaator kujutab enesest väikest kruvikeerajat, mille sees on neoonlamp koos eeltakistiga. Kui puudutada kruvikeeraja teraga pingestatud elektrijuhti (nt faasikontakti pistikupesas) ja sõrmega neoonlambi kontakti, siis sulgub galvaanilise või/ja mahtuvusliku sidestuse vooluring läbi kontrollija keha ja neoonlamp süttib. Umbes 1-megaoomine eeltakisti piirab ahela voolu mõne kümnendiku milliamprini. Niisugust ühepooluselist pingeindikaatorit kasutatakse lisavahendina; ainuüksi selle näidu järgi ei saa otsustada elektrijuhi pingestatuse üle. Kindlama näidu tagavad kahepooluselised (kahe pistikuga) indikaatorid.
Uuemat tüüpi pingeindikaatoreil on neoonlambi asemel valgusdiood või LED-numbrinäidik. Niisugused indikaatorid näitavad erinevaid pingetasemeid, samuti alalispinge polaarsust. Ka ei tarvitse olla vajalik otsene kontakt elektrijuhiga, nii et saab näiteks kindlaks teha varjatud voolujuhtme asukohta.
Sellised indikaatorid on peamiselt mõeldud 230-voldiste vooluahelate kontrollimiseks, kuid võivad toimida ka madalama pinge korral.
Indikaatorkruvikeerajad ei ole kõige ohutumad, kuigi testija ja mõõdetava osa vahel on kuni 1,5 MΩ takisti. Ohtlikuks osutub tööriist siis, kui indikaatori elektrit juhtivate osade vaheline isolatsioon niiskub, lühistades elektriahelas oleva takisti mõlemad otsad. Sel juhul võib inimene saada tervist kahjustava elektrilöögi.
Ööriku Püha Kolmainu kirik
pisi|Ööriku kirik (august 2009) Ööriku Püha Kolmainu kirik on EAÕK haldusalas olev õigeusu kirik Saare maakonnas Saaremaa vallas Öörikul.
Ajaloost
Ööriku õigeusu kogudus asutati Saaremaal 1846. aastal Jaani koguduse nime all. 1849. aastal eraldati Jaani kogudusest Tornimäe õigeusklikud. Endine Jaani õigeusu kogudus nimetati ümber Ööriku koguduseks. Kuni oma kirikuhoone valmimiseni toimetati teenistusi Tagaverel ühe talu kiviküünis. Kavandi külas kasutati aastatel 1852–1857 jumalateenistuste läbiviimiseks puuhoonet.
Arhitektuurist
Tüüpprojekti järgi ehitatud kiriku pühitses 1873. aastal Riia ja Miitavi ülempiiskop Veniamin (Karelin) Püha Kolmainsuse auks. Paekivist, seest ja väljast krohvitud viie kupliga kirik oli algselt Kreeka risti kujuline ja toetub neljale kaarvõlvile. Kirikuhoonele lisati aastatel 1899–1900 pikendus ja kolmekorruseline püramiidja kiivriga kellatorn. 1988. aastal renoveeriti Ööriku Püha Kolmainu kiriku katuseid, Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Varahaldus OÜ algatusel restaureeriti 2011. aastal kellatorn. Ööriku Püha Kolmainu kirik on kantud Kultuurimälestiste riiklikku registrisse.
Kirikut kasutab Ööriku Püha Kolmainu kogudus.
Punane sild (Teenuse)
Punane sild (silla number: 289) on sild Silla–Jädivere tee 10. kilomeetril Raplamaal Märjamaa vallas Teenuse külas. Sild ületab Luiste jõe. Sild on ehitatud aastal 1960, renoveerimiste kohta andmed puuduvad. Silla pikkus on 21,3 m, silla laius on 9 m ning sõidutee laius sillal on 7 m.
Friedrich Robert Faehlmann
pisi|Friedrich Robert Faehlmann ([[Eduard Hau, 1839)]] pisi|Friedrich Robert Faehlmann ([[August Georg Wilhelm Pezold, 1832)]]
22. märts
22. märts on Gregoriuse kalendri 81. (liigaastal 82.) päev. Juliuse kalendri järgi 9. märts (1901–2099). Aasta lõpuni on 284 päeva.
Friedrich Robert Faehlmann
Friedrich Robert Faehlmann (Fählmann; 31. detsember (vkj 20. detsember) 1798 Ao mõis – 22. aprill (vkj 10. aprill) 1850 Tartu) oli Eesti kirjamees ja arst.
Elulugu
Sündis Ao mõisa eestlasest valitseja pojana, võeti 7-aastasena pärast ema surma mõisaomaniku von Paykulli perekonda kasvatada.
Ta õppis 1810–1814 Rakvere kreiskoolis, 1814–1817 Tartu Kubermangugümnaasiumis ja 1817–1827 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas. Kuulas ülikoolis ka filoloogia- ja filosoofialoenguid ning hakkas huvi tundma eesti keele vastu.
Doktoriväitekirjaga Observationes inflammationum occultiorum ("Vaatlusi varjatumatest põletikest"; 1827), mis käsitleb südamepõletikuga kaasnevaid südame haiguslikke muutusi, rajas ta Tartu ülikoolis teed kardioloogiale.
Olivier' salat
pisi|Olivier' salat Olivier' salat on toit, mille algse retsepti autor oli väidetavalt 1860. aastatel Moskva restorani Ermitaaž prantslasest peakokk Lucien Olivier.
Friedrich Robert Faehlmann
Elulugu
Aastast 1824 töötas Faehlmann Tartus arstina, oli 1842–1850 ülikooli eesti keele lektor ning luges õppeülesandetäitjana 1843–1845 farmakoloogia- ja retseptuurikursust.
Olivier' salat
Salati tegi eriliseks Olivier' oma leiutatud majoneesikaste oliiviõlist, valge veini äädikast ja sinepist. Koostisosadena on nimetatud põldpüü liha, vasikakeelt, kaaviari, salatit, vähisabasid, marineeritud kurki, kappareid, keedumuna, keedukartulit ja sojaube. Võimalik, et komponendid varieerusid hooajaliselt. Esimeses trükitud retseptis aastast 1894 on nimetatud salati koostisainetena järgmist: pool laanepüüd, kaks kartulit, üks väike kurk või suurem kornišon, 3–4 salatilehte, 3 vähisaba, veerand klaasi kallerdunud lihaleent, 1 teelusikatäis kappareid, 3–5 oliivi ja provanssaali kastet (majoneesi). Legendi kohaselt varastas kuulsa kastmeretsepti kokaabi Ivan Ivanov ning hakkas konkureerivas Moskva restoranis pakkuma sarnast rooga Pealinna salatina.
Aja jooksul asendusid nii Olivier' kui ka Pealinna salati retseptides kallimad ja eksklusiivsemad koostisained odavamate ja kättesaadavamatega, mõlemast salatist on sadu erinevaid variante. Tänapäeval Venemaal ja mitmel pool mujal Ida-Euroopas tüüpilise Olivier' salati retseptis on pea alati keedukartul, keedumuna, mingi lihatoode (vorst, sink, keel, külm praeliha), marineeritud kurk, konservherned ja majonees; lisatud võib olla sibulat, värsket kurki, porgandit jm.
Friedrich Robert Faehlmann
Elulugu
Peamiselt Faehlmanni õhutusel asutati 1838 Õpetatud Eesti Selts, 1843–1850 oli ta selle esimees. Oma ettekannetes ja kirjutistes kaitses Faehlmann talurahvast. Ta oli Eesti mineviku romantiline austaja, mõistis hukka saksa vallutajate julmuse (lektorikursuse avaloeng, käsikiri "Mein Streit mit Nolcken" 1842, eesti keeles Postimehes 1899) ning tõstis esile eesti rahva vaimumaailma ja keele rikkust.
1840–1852 ilmus ÕES-i toimetistes Faehlmanni kaheksa saksakeelset kunstmuistendit ("Loomine", "Vanemuise laul", "Koit ja Hämarik" jt.; eesti keeles 1866, 3. trükk 1986), milles eesti rahvamuistendite motiive kasutades (eriti "Emajõe sünnis" ja "Keelte keetmises") ning soome mütoloogia ("Kalevala", Kristfrid Gananderi "Mythologia Fennica") ja antiikmütoloogia eeskujul on välja arendatud pseudomütoloogiline eesti jumalatemaailm. Need muistendid äratasid ka muude maade kultuuriringkondade huvi eesti rahvaluule vastu ja mõjutasid viljastavalt nii eesti kirjandust kui ka kujutavat kunsti.
Eesti keele alal uuris Faehlmann astmevaheldust, sõnade muutmist ja tuletamist ning tegi mõningaid ettepanekuid vana kirjaviisi täpsustamiseks.
1848 avaldas ta düsenteeriauurimuse "Die Ruhr-Epidemie in Dorpat im Herbst 1845".
Tartus on säilinud ainult üks Faehlmanni elukoht (Ülikooli 21), kus ta elas 1843–1847.
Faehlmanni loomingu uusim koondväljaanne on "Teosed" (I–III, 1999–2011, Eesti Kirjandusmuuseum, Tartu).
Mälestuse jäädvustamine
Vaino Vahing ja Madis Kõiv on kirjutanud Faehlmannist näidendi.
Tartus Toomel Vana Anatoomikumi ees on Faehlmanni mälestussammas (autor Voldemar Mellik, 1930).
Laimjala Vassilius Suure kirik
thumb|Laimjala Vassilius Suure kirik (august 2009) Laimjala Vassilius Suure kirik (ka Kahtla Vassilius Suure kirik) on EAÕK haldusalasse kuuluv õigeusu kirik Saare maakonnas Saaremaa vallas Kahtlas.
Koguduse ajaloost
Saaremaal oli 1846. aastal kõige enam usuvahetajaid Pöide luterlikus kihelkonnas. 1848. aasta kevadeks oli õigeusu kirikusse siirdunud 68,1% talurahvast, kes jagati 1846. aastal loodud Tornimäe (Jaani) ja 1848. aastal asutatud Laimjala (Kahtla) koguduse vahel. Algul peeti teenistusi üürihoonetes. 1891. aastal oli Laimjala õigeusu koguduses 2307 ja 1913. aastal 2494 liiget.
Vassilius Suure kirik
Laimjala kiriku projekteeris Riia arhitekt Heinrich Scheel tüüpprojekti järgi. Kreeka risti kujuline krohvitud viie kupliga ristkuppelkirik valmis 1873. aastal. Riia ja Miitavi ülempiiskop Veniamin (Karelin) pühitses selle Kapadookia peapiiskopi Basilius Suure auks sama aasta 1. jaanuaril. Kivikiriku katused ja tornikiivrid on kaetud plekiga. Esimene selle tüüpprojekti järgi ehitatud kirik valmis Leisis 1872. aastal. Järgmisel aastal valmis Saaremaal veel üheksa Heinrich Scheeli projekti järgi ehitatud õigeusu pühakoda. Enamik neist erines detailide ja mahu poolest. Õigeusu pühakojad mahutasid 150–300 inimest. Laimjala kirikule ehitati juurde 32 m kõrgune kellatorn 1912. aastal ja pikendati hoone läänetiiba.
Tänapäeval kasutab pühakoda EAÕK Laimjala Vassilius Suure kogudus.
Õigeusu kooliharidus
Juba üsna usuvahetuse algusjärgus 25. aprillil 1845 kinnitas Venemaa keiser instruktsiooni, mis nägi ette õigeusu kirikute juures kihelkonnakoolide loomise. Aastatel 1847–1852 rajati Saaremaal õigeusu kihelkonnakool enamikus kihelkondades. Eesti esimesed talurahvakoolid alustasidki tööd Laimjala vallas 1846. aastal. Aastatel 1850–1918 tegutses Laimjala koguduse juures õigeusu kihelkonnakool ja kaheksa õigeusu abikooli.
Norman 3X Butler
Norman 3X Butler (sünninimi Norman Butler; nimed organisatsioonis Nation of Islam Norman 3X ja hiljem Muhammad Abd al-Aziz; sündinud 1938) on organisatsiooni Nation of Islam liige, kes mõisteti süüdi Malcolm X-i mõrvas.
Ta kuulus organisatsiooni ihukaitsjate rühma Fruit of Islam.
Pärast Malcolm X-i mõrvamist New Yorgis Auduboni tantsusaalis (Audubon Ballroom) 21. veebruaril 1965 arreteeriti sündmuspaigal Talmadge Hayer (Thomas Hagan) ning pisut hiljem tunnistajate ütluste põhjal Thomas 15X Johnson ja Norman 3X Butler. Kõik nad olid organisatsiooni Nation of Islam liikmed.
Kuulati üle palju tunnistajaid, et Thomas 15X-i ja Norman 3X-i osalusele kinnitust saada. Malcolm X-i abid ja ihukaitsjad vannuvad, et kumbagi meest polnud kohal. Malcolm X-i abilise James Shabazzi väitel olid mõlemad mehed hästi tuntud ja neid poleks sisse lastud. Ent Malcolm X-i lesk Betty Shabazz kinnitas, et mõlemad mehed viibisid kohal.
Asi võttis uue pöörde, kui Hagan tunnistas üles oma osaluse mõrvas ning kinnitas, et teised kahtlusalused on süütud. Ta ei avaldanud mõrva üksikasju ja kaasosaliste nimesid, vaid kirjeldas üksnes üldjoontes oma kaasosaliste välimust ja asukohta saalis. Süüdistajad ja Hagani advokaadid tegid kõik, et seda tunnistust diskrediteerida. Kaitsjad kinnitasid, et ta on süütu, süüdistajate versiooni järgi püüdis ta oma kaasosalisi päästa. Lõpuks mõistetigi kõik kolm 10. märtsil 1966 süüdi esimese astme mõrvas ja mõisteti eluks ajaks vangi.
Aastal 1979 tunnistas Hagan üles kogu mõrvaloo, andes kahes kirjalikus tunnistuses välja oma neli kaasosalist organisatsiooni Nation of Islam Newarki mošeest nr 25 ning kinnitas jälle Butleri ja Johnsoni süütust. Kohtud ei võtnud seda tunnistust arvesse ning Butlerit ja Johnsonit ei vabastatud.
Aastal 1984 esitas grupp väljapaistvaid ameeriklasi, sealhulgas ajakirja National Review väljaandja William F. Buckley juunior, kes uskus tema süütusse, palvekirja Azizi vabastamiseks. Ta vabastati pärast 19-aastast vangistust 1985.
Advokaat William Kunstler, kes kahetses oma kunagist keeldumist Butleri ja Johnsoni kaitsmisest, tegi kõik, et tema nime puhtaks pesta. Ta jõudis veendumusele, et kohtuasja taasülesvõtmisest keeldumine tulenes püüdest varjata FBI ja selle kunagise direktori Edgar Hooveri osa Malcolm X-i surmas.
Muhammad Abdul Aziz määrati 1998. aastal organisatsiooni Nation of Islam mošee nr 7 vaimulikuks. (See on uus, vabamüürlastelt ostetud hoone; tempel, kus teenis Malcolm X, jäi Elijah Muhammadi poja kontrolli alla.) Samuti sai temast organisatsiooni juhi Louis Farrakhani uus piirkondlik turvaülem, kellele tehti ülesandeks pärast Malcolm X-i tapmist peaaegu tegevuse lõpetanud ihukaitsjate rühma Fruit of Islam reorganiseerimine.
Azizilt küsiti valedetektori all, kas ta tappis Malcolm X-i, teadis varem midagi vandenõust või on selle kohta valetanud. Tema vastust "Ei" pidas ekspert siiraks.
Aziziga tehtud intervjuu sisaldub dokumentaalfilmis "Brother Minister: The Assassination of Malcolm X" (1995).
Magneesiumkloriid
thumb|220px thumb|220px Magneesiumkloriid on keemiline aine valemiga MgCl2.
Magneesiumkloriidi leidub maakoores mineraal bišofiidi koosseisus; magneesiumkloriidi on ka merevees ja soolajärvede vees.
Kurmanbek Bakijev
thumb|300px|Kurmanbek Bakijev (2009) Kurmanbek Bakijev (kirgiisi keeles Курманбек Бакиев; sündinud 1. augustil 1949 Masadanis Džalalabati oblastis) on Kõrgõzstani poliitik, president aastatel 2005–2010. Ta tuli võimule pärast Tulbirevolutsiooni ja president Askar Akajevi kukutamist 2005.
Nõukogude ajal oli Bakijev vabrikudirektor ja tegeles parteitööga.
1995. aastal määrati Bakijev Džalalabati oblasti juhiks. 1997–2000 oli ta Tšüj oblasti juht.
21. detsembrist 2000 kuni 22. maini 2002 oli ta Kõrgõzstani peaminister. Sellest ametist taandus ta pärast seda, kui mässupolitsei tappis Aksõs viis Askar Akajevi vastu protestinud meeleavaldajat, parlamendi liikmeks.
2004. aasta novembris asus Bakijev opositsioonilise Kõrgõzstani Rahvaliikumise etteotsa. 2005. aasta veebruaris toimunud parlamendivalimistel Bakijev valituks ei osutunud.
Pärast Akajevi kukutanud Tulbirevolutsiooni tegutses Bakijev märtsist juunini peaministri kohusetäitjana ja valiti juulis riigi presidendiks. Ta sai valimistel 89% häältest. Tema võitu valimistel peeti kindlaks sellest ajast peale, mil ta sõlmis oma kõige tõsisema konkurendi Feliks Kuloviga kokkuleppe, et tema võidu korral saab Kulov peaministriks. Ametisse vannutati Bakijev augustis.
Bakijev oli Kõrgõzstani võimupartei Ak Džol algataja. Ise ta presidendina sellesse kuuluda ei saanud.
President
thumb|Kurmanbek Bakijev (2006) thumb|Kurmanbek Bakijev (2009) Presidendikandidaadina lubas Bakijev teha lõpu Akajevi ajastut iseloomustanud korruptsioonile ja pealetungivale autoritaarsusele. Tema enda tegevust presidendina kritiseeriti muuhulgas selle eest, et ta edutas kõrgetele ametikohtadele oma rohkeid sugulasi. Tema vend Džanõbek (Džanõš) Bakijev oli Riikliku Julgeolekuteenistuse juht, keda oponendid kahtlustasid Bakijevi režiimi vastaste mõrvade ja mõrvakatsete organiseerimises. Nii Lääne ametnikud kui Venemaa Riigiduuma liikmete andmetel hoidis Džanõš Bakijev enda kontrolli all ka riigi lõunaosa narkokaubandust. Kurbanbek Bakijevi poeg Maksim Bakijev oli 2009. aasta sügisest alates riigi rahavooge kontrolli all hoidnud Kõrgõzstani Arengu, Investeerimise ja Innovatsiooni Keskagentuuri juht.
2006. aastal tekkisid Bakijevil vastuolud parlamendi ja parlamendi esimehe Ömürbek Tekebajevi (lahkus ametist veebruaris) ja peaminister Feliks Kuloviga (astus tagasi detsembris). Sügisel nõudsid meeleavaldused Tulbirevolutsiooni käigus lubatud presidendivõimu piiramist. 9. novembril vastu võetud konstitutsiooniparandused piirasid pisut presidendi volitusi, kuid 15. jaanuaril vastu võetud parandused laiendasid presidendi võimu.
Septembris tunnistas konstitutsioonikohus mõlemad viimased põhiseadusparandused tühiseks. Oktoobris viidi sisse uued parandused, mis suurendasid Bakijevi võimu ja kehtestasid proportsionaalse parlamendivalimiste korra.
2007. aasta oktoobris kiitis referendum ametlikel andmetel põhiseaduse muudatused heaks ja järgmisel päeval saatis Bakijev parlamendi laiali.
2009. aasta juulis võitis Bakijev presidendivalimised 76 protsendiga häältest. Opositsioon süüdistas teda tulemuste võltsimises.
Ameerika Ühendriigid hoidusid Bakijevi kritiseerimisest, et säilitada õigus kasutada Afganistani kampaania jaoks olulist Manasi lennuväebaasi. Venemaa omakorda oli huvitatud oma mõju suurendamisest Kõrgõzstanis ja Manasi baasi sulgemisest. 2009. aasta algul sõlmis president Bakijev Moskvas kokkulepped, mille kohaselt Venemaa pidi Kõrgõzstanile andma ulatuslikku finantsabi, ameeriklaste õhuväebaas pidi aga suletama. Järgnenud läbirääkimiste käigus saavutas USA õiguse baasi kasutamist kõrgema tasu eest jätkata. Väidetavasti valmistas Venemaa juhtidele meelehärmi ka see, et Venemaa poolt Kõrgõzstanile eraldatud rahasummasid tarvitati Maksim Bakijevi juhtimisel isikliku tulu teenimiseks. Samuti seostati Maksim Bakijevit tulusa kütuseäriga Manasi baasi varustamiseks.
Venemaa rahulolematuse tulemuseks oli moraalne tugi Bakijevi riigisisestele oponentidele.
Kukutamine
2010. aasta märtsis ajendasid sise- ja välispressis, eriti venekeelses meedias avaldatud süüdistavad lood Bakijevit blokeerima ligipääsu olulistele uudisekanalitele internetis ning sulgema kohalikke ajalehti. Protestisid nii rahvusvahelised organisatsioonid kui ka Venemaa saatkond. 1. aprillil tõstis Venemaa Kõrgõzstani eksporditavate naftatoodete hindu ja piiras pangatehinguid Kõrgõzstaniga. Usbekistan ja Kasahstan karmistasid piirikontrolli. Kõik see õhutas niigi rahulolematuid meeleolusid Kõrgõzstani elanike seas.
thumb|Bakijevi tagasiastumiskiri 15. aprillil toimetati Bakijev Kasahstani ja ta allkirjastas 16. aprillil ajutist valitsust süüdistava tagasiastumisavalduse. Bakijevi lahkumine saavutati Kasahstani välisministeeriumi teatel "Kasahstani presidendi Nursultan Nazarbajevi, USA presidendi Barack Obama ja Venemaa presidendi Dmitri Medvedevi ühiste pingutuste, samuti OSCE, ÜRO ja Euroopa Liidu aktiivse vahendustegevuse tulemusel".
20. aprillil selgus, et Bakijev viibib Valgevenes. 23. aprillil teatas ta, et ei püüa Kõrgõzstani naasta, kuid tagasiastumisavaldus, mille ta tegi Venemaa juhtkonna surve all, ei kehti enam, sest ajutine valitsus ei ole pidanud kinni lubadusest tagada tema pere turvalisus.
Seadus annab Bakijevile endise presidendina immuniteedi: teda ei saa presidendina toime pandud tegude eest kohtulikule vastutusele võtta. Immuniteet näib laienevat tema pereliikmetele. Sellest hoolimata soovib ajutine valitsus Bakijevi sugulaste üle kohut mõista ja on teatanud ka Bakijevilt immuniteedi äravõtmisest.
27. aprillil teatas ajutine valitsus, et Bakijev on ametist vabastatud ja kavas on esitada tema väljaandmistaotlus.
2011. aasta augustis mõistis Kõrgõzstani Sõjaväekohus president Bakijevi venna Ahmati süüdi massiliste korratuste organiseerimises, rahvustevahelise vaenu õhutamises, illegaalse relvaformeeringu moodustamises, väljapressimises, tulirelvade illegaalses hankimises ja valdamises ja maavalduste omavolilises hõivamises. Teda karistati seitsmeaastase vabadusekaotusega range režiimiga koloonias.
Isiklikku
Bakijev valdab kirgiisi, vene ja usbeki keelt.
Tema ametlik abikaasa Tatjana on venelanna. Bakijevil on temaga pojad Marat ja Maksim.
Marat oli Kõrgõzstani suursaadik Saksamaal.
Väidetavalt on Bakijevil lisaks ametlikule abikaasale kaks mitteametlikku naist, kellest vähemalt ühega on tal lapsed. Pagendusse Valgevenesse olevat ta kaasa võtnud 9-aastase tütre ja 5-aastase poja. Ajutise valitsuse esindaja sõnul võttis ta Valgevenesse kaasa oma kolmanda naise.
Bakijevi polügaamia sai kriitikute märklauaks, kui Kõrgõzstani karistusseadustikust püüti kaotada mitmenaisepidamise eest ette nähtud karistusi.
Psühholoogiline kokkusobivus
Psühholoogiline kokkusobivus on kahe ja enam indiviidi vaheline vastastoime karakteristika, mille puhul antud indiviididele omaste püsivate iseloomujoonte ilmnemine ei too kaasa pikaajalisi ning lahendamata vasturääkivusi ilma välise sekkumiseta.
Kuigi mõiste on kasutusel psühholoogilises, ja eriti sageli, - populaarses psühholoogialähedases kirjanduses, kuni tänapäevani pole loodud üldist psühholoogilise kokkusobivuse teooriat. Siiski, uuringud selles suunas toimuvad. On teada T. Leary isiksustevahelise kokkusobivuse küsimustik, H.J.Eysenck’i hüpotees temperamentide kokkusobivusest, Russel L. Ackoff, Fred E. Emery hüpotees hoiakute kokkusobivusest, DMO test (L.Sobčik) jt. Üritusena luua selline teooria võiks pidada sotsioonikat, kuigi sotsiooniline tüüpidevaheliste suhete teooria jaguneb teesideks, millest igaüks omakorda vajab kontrollimist.
Võtmeprobleemide seast, mis on seotud psühholoogilise kokkusobivuse teooria loomisega, võiks äramärkida järgmisi:
Hispaania jalgpallikoondis
Hispaania jalgpallikoondis on Hispaania jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Hispaaniat rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel. Koondis on ühekordne maailmameister (2010) ja kolmekordne Euroopa meister (1964, 2008, 2012).
Psühholoogiline kokkusobivus
Paraku psühholoogid loovutasid psühholoogilise kokkusobivuse probleemi sotsioloogidele, kes, loomulikult, lähenevad sellele esmajärjekorras sotsiaalsetest, mitte aga õigupoolest psühholoogilistest teguritest. See on osaliselt seotud koolkondade traditsioonidega: lääne psühholoogias domineeris biheivioristlik traditsioon, kus "suhted" peeti efemeerseteks, eksperimentaalsele kontrollile allumatuteks; nõukogude traditsioon aga toetus A.Leontjevi koolkonnale, kus liialdati sotsiaalsete tegurite osatähtsust kaasasündinud eelduste üle.
Hispaania jalgpallikoondis
Ajalugu
Hispaania jalgpalliliit asutati 1913. aastal ning seitse aastat hiljem 1920 osaleti esimest korda olümpiamängudel. Antwerpeni mängudelt naasis koondis hõbedaga. 1927. aastal loodi Hispaanias elukutseline liiga ning kaks aastat hiljem olid hispaanlased esimesed, kes mittebriti meeskonnana suutsid võita Inglismaad. Madridis peetud maavõistlus inglastega lõppes võõrustajate 4:3 võiduga.
MM-võistlustel debüteeris Hispaania 1934. aastal. Avaringis alistati Brasiilia, kuid järgmises jäädi alla tulevasele maailmameistrile Itaaliale.
Valjala kirik
pisi|Valjala kiriku [[ümarkaarne portaal nišiga vimpergil ja kunagise eeskoja kilpkaare jäänus lääneseinal]] pisi|Valjala kiriku hiliskeskaegne hulknurkne koorilõpmik Valjala Martini kirik on kirik Valjalas Saare maakonnas.
Hispaania jalgpallikoondis
Ajalugu
Hispaania jalgpalli uus tõus toimus 1950. aastatel, mil Madridi Real valitses Euroopa klubijalgpalli ja koondis sai 1950. aasta MM-il Brasiilias siiani kõrgeimaks jäänud neljanda koha. Ehkki Reali tähed argentiinlane Alfredo di Stéfano ja ungarlane Ferenc Puskás võtsid endale Hispaania kodakondsuse, ei suutnud nad selle maa koondist paremate hulka aidata. 1962. aasta MM-il ei jõudnud Puskasega tugevdatud Hispaania alagrupist kaugemale.
Valjala kirik
Valjala kirik on vanim säilinud kivikirik Eestis. See on ehitatud romaanikalt gootikale üleminekustiilis. Valjala kirik oli ühtlasi ka kaitserajatis.
Hispaania jalgpallikoondis
Ajalugu
1964. aastal oli Hispaania kodus peetud EM-il hoos ja jõudis pärast poolfinaalis lisaajal Ungari üle saadud 2:1 võitu finaali, kus võideti Nõukogude Liitu 2:1.
Psühholoogiline kokkusobivus
Antud alajaotusse on paigutatud viited publikatsioonidele, mis on pühendatud:
Hispaania jalgpallikoondis
Ajalugu
Suurte lootustega läksid hispaanlased vastu oma kodus peetud MM-ile 1982. aastal, kuid koondis murdus liigsuure vastutuskoorma all. Alagrupist saadi küll edasi, kuid tee lõppes kaotusega teises ringis Põhja-Iirimaale.
Valjala kirik
Kirik on piiratud peaaegu ringikujulise kiviaiaga.
Hispaania jalgpallikoondis
Ajalugu
Kaks aastat hiljem, Prantsusmaal 1984. aastal toimunud EM-ilt tuli 20-aastase vaheaja järel taas medal, hõbe. Alagrupis saadi viimases mängus 1:0 võit tiitlikaitsja Saksamaa LV üle, poolfinaalis saadi penaltitega jagu Taanist. Finaalis prantslastele aga vastu ei saadud, kaotati 0:2.
Valjala kirik
Valjala kirik on "Teeliste kirikute" nimekirjas, kiriku juures asub pastoraat.
Hispaania jalgpallikoondis
Ajalugu
1986. aasta MM-il Mehhikos lootsid Hispaania oma superründajale Emilio Butragueñole. Reali ründaja lõigi Taani vastu koguni neli väravat, kuid veerandfinaal Belgia vastu ometi kaotati, penaltitega.
Valjala kirik
Valjala kiriku portaali on kujutatud Valjala valla vapil.
Hispaania jalgpallikoondis
Ajalugu
Hispaania uuest tulekust andis tunnistust kuld Barcelona olümpialt. Võidukasse meeskonda kuulusid teiste seas Luis Enrique ja Josep Guardiola. 1994. aasta MM-il olid mõlemad koondises, kuid jälle jäi hispaanlaste laeks veerandfinaal, seekord kaotati Itaaliale. 1996. aasta EM-il tuli hispaanlastel jälle veerandfinaalis penalteid lüüa ning jälle kaotusega leppida, seekord Inglismaa vastu.
Valjala kirik
Ajalugu
Kirikut hakati Valjalasse ehitama 1227. aastal, kui ristirüütlid alistasid Valjala maalinna, mis oli viimane paganate kants Eesti aladel. Esimene pühakoda oli väike ja meenutas kabelit: see koosnes nelinurksest ruumist (millega liitus poolringikujuline apsiid) ja lõunaküljel asuvast käärkambrist. 13. sajandi kolmandal veerandil kohandati hoone ümber kindluskirikuks. Alumine osa algkiriku müüridest on säilinud praeguseni kooriruumi seintes ja käärkambris.
Jüri Käo
Elulugu
Ta õppis 1972–1983 Tallinna 21. Keskkoolis ja 1983–1988 Leningradi Transpordiinstituudis mehaanikainseneriks. 1988 asus tööle tootmiskoondisesse Norma ja tõusis 1992. aastal selle peadirektoriks.
Valjala kirik
Ajalugu
1922. aastal lõi äike kirikusse ja põletas torni barokkstiilis kiivri.
Jüri Käo
Elulugu
2009. aastal valis Äripäev Jüri Käo Aasta Ärimeheks, varem on ta valitud Eesti kõige mõjukamaks äritegelaseks (2006. ja 2007. aastal). .
Valjala kirik
Sisustus
Kirikus asuvad massiivne dolomiidist ristimiskivi (mis tõenäoliselt algselt kuulus Haapsalu linnusekirikule) ja Pöide kiriku ristimiskivi 14. sajandi I poolest. Kooriruumi põhjaseinal on säilinud algupäraste seinamaalingute fragmendid, mida peetakse vanimateks säilinud seinamaalinguteks Eestis. Tornimüüris on trapetsiaalsete hauaplaatide fragmente, mis kõik on muinsuskaitse all kunstimälestistena.
Jüri Käo
Elulugu
Eesti Vabariigi president tunnustas Jüri Käod 2001. aastal Valgetähe IV klassi teenetemärgiga ning 2006. aastal Valgetähe II klassi teenetemärgiga Eesti Euroopa Liiduga liitumisele kaasaaitamise ja ettevõtluse edendamise eest.
Alates 2016. aastast on Jüri Käo Eesti Tööandjate Keskliidu volikogu aseesimees. Aastatel 2013–2016 oli ta Eesti Tööandjate Keskliidu volikogu esimees, aastatel 2004–2013 Eesti Tööandjate Keskliidu volikogu aseesimees. Enne seda, aastatel 1997–2002 juhatuse esimees ning 2002–2004 juhatuse aseesimees.
Abzanovo (Arhangelskoje rajoon)
Abzanovo on küla Venemaal Baškortostanis Arhangelskoje rajoonis Inzeri jõe ääres.
Ban Ki-moon
pisi|Ban Ki-moon Ban Ki-moon (hangul 반기문, hanja 潘基文, ka Ban Gi-mun, sündinud 13. juunil 1944) on endine Lõuna-Korea diplomaat ja poliitik, kes oli alates 1. jaanuarist 2007 kuni 31. detsembrini 2016 ÜRO peasekretär.
Abzanovo (Arhangelskoje rajoon)
Sihtnumber on 453045.
Diktofon
pisi|Diktofon (1970. aastatel) pisi|Firma [[Olympus diktofon]] Diktofon (lad dicto dikteerin’ + phone ’heli, hääl’) on kõne salvestamise ja taasesitamise seade. Kasutatakse küsitluste, vestluste, esinemiste ja loengute salvestamiseks, et neid hiljem kuulata ja tarbe korral tekstiks muuta (seega asendab diktofonisalvestus omaaegset stenograafiat).
Hispaania jalgpallikoondis
Ajalugu
1998. aasta MM-ilt sõitsid hispaanlased 'tänu' oma väravavahi Andoni Zubizarreta eksimustele koju juba pärast alagrupimänge, 2000. aasta EM ja 2002. aasta MM lõppesid aga traditsiooniliselt - veerandfinaalis.
Jüri Käo
Elulugu
Jüri Käo on olnud Eesti Energia AS nõukogu esimees aastatel 1997–2002 ja 2007–2014.
Diktofon
Esialgu (alates 1950. aastatest) toimus analoogsignaali magnetiline salvestamine väikese (mini- või mikroformaadis) kompaktkasseti lindile (samal põhimõttel kui kassettmagnetofonis), kusjuures lindi kiirus oli 2,38 või 1,19 cm/s.
Jüri Käo
Töökäik
==Ettevõtlus  ==
Abzanovo (Arhangelskoje rajoon)
Ajalugu
Küla kandis varem nime Jakšembetovo. Selle rajas Kumrõk-Tabõni valla vanem Jakšembet Urassov.
Hispaania jalgpallikoondis
Ajalugu
2008. aastal tuli Hispaania Euroopa meistriks alistades finaalis Saksamaa 1:0.
2010. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel tuli Hispaania maailmameistriks alistades finaalis Hollandi lisaajal 1:0.
Diktofon
Diktofonil on võimalik valida mitu salvestusrežiimi vastavalt salvestuskestuse ja helikvaliteedi vahekorrale:
Jüri Käo
Töökäik
==Liikmesus   ==
Diktofon
Sagedusala alumine piir jääb eri mudelitel vahemikku 100–300 Hz.
Abzanovo (Arhangelskoje rajoon)
Ajalugu
Aastal 1760 tuli Orenburgi mäeülemaametile Ufa kaupmehelt I. Sanejevilt ning baškiiri vallavanemalt Jakšembet Urassovilt teade, et nad on avastanud naftaleiukoha Inzeri jõe paremkaldal kolme versta kaugusel Inzeri jõest, kus mäe seest voolab naftat. Sellele ei pööratud tähelepanu. Aastal 1763 leidsid baškiiri vallavanemad Jakšembet Urassov ja Urmansõ Minlibajev Inzeri kallastel Ufa maakonnas Kurpetš-Kumrõk-Tabõni valla Nogai teel Jaksanovo küla lähedalt tõrva. Ka seda asfaldileiukohta ei võetud kasutusele. Küla on praeguse nime saanud Abzan Urkejevi järgi, kes 1770ndatel oli vallavanema abi. 19. aprillil 1778 laenas ta koos Urazgildõ Smailoviga Ufa kaupmehelt Žuljabinilt 25 rubla (siis elas Abzan Jakšembetovo külas). Hiljem sai Urkejev ise vallavanemaks ning küla hakkas kandma tema nime, mis on fikseeritud 1795.
Ban Ki-moon
Ban Ki-moon oli 2004. aasta jaanuarist 1. novembrini 2006 Lõuna-Korea välisminister.
Abzanovo (Arhangelskoje rajoon)
Ajalugu
Viienda hingederevisjoni ajal (1795) oli külas 12 talu, kus elas 48 meest ja 56 naist. Aastal 1816 oli külas 121 elanikku ja 17 talu. Aastal 1859. kümnenda revisjoni ajal oli Abzanovos 227 inimеst ja 35 talu, 1896. aastal 176 meest ja 159 naist ning 60 talu.
Diktofon
Diktofonide omadusi ja võimalusi:
Hispaania jalgpallikoondis
Mängijaid
Hispaania koondis 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Jüri Käo
Töökäik
===Osalemine mittetulundusühingutes ja ühiskondlikes organisatsioonides ===
Abzanovo (Arhangelskoje rajoon)
Ajalugu
Abzan Urkejevi vanem poeg Abõzgildõ Abzanov (1777–1833) oli kantoniülema abi ja jurtivanem ning tal oli 14. teenistusaste. Tal oli kolme naisega pojad Murzagildõ, Kutlubulat, Kutlumbet, Kutlugildõ, Kinzebulat ja Mulla-gildõ.
Ban Ki-moon
Ta valiti ÜRO peasekretäriks 13. oktoobril 2006 ja vannutati ametisse 14. detsembril 2006.
Ban Ki-moonil on bakalaureusekraad rahvusvahelistes suhetes Seouli ülikoolist ja magistrikraad avalikus halduses Harvardi ülikoolist.
Abzanovo (Arhangelskoje rajoon)
Ajalugu
Valla elanikud tegelesid karjakasvatuse ja mesindusega ning osalt maaharimisega. Paljud vedasid Arhangelskoje tehasesse vasemaaki.
Diktofon
Tänapäeval täidab diktofoni ülesandeid mobiiltelefon opsüsteemile vastava rakenduse abil.
Jüri Käo
Isiklikku
Tema isa Vladimir Käo oli Eesti NSV partei- ja riigitegelane ning ettevõttejuht, vend Aleksander Käo oli eesti autosportlane ja rallisõitja.
Abzanovo (Arhangelskoje rajoon)
Ajalugu
Aastal 1843 oli küla 32 majapidamise 190 elanikul 225 hobust, 30 lehma, 50 lammast ja 44 kitse. Maaharimine oli osale elanikest uus. Külas oli kokku 200 taru ja 30 metsmesilasetaru.
Valjala kirik
Sisustus
Lorentzoni 1820. aastal valmistatud altar ja 1935. aastal valatud tornikell on 1997. aastast arvel kultuurimälestisena. Altarimaalid on pärit 19. sajandist. Aknavitraažid lõi 1970.–1980. aastatel Dolores Hoffmann.
Oreli ehitas 1888. (mõne allika järgi 1870.) aastal Gustav Normann. Orel on ühe manuaali, pedaali ja kaheksa registriga. 2004. aastal remontis orelit põhjalikult Ago Tint.
Arlingtoni maakond
Arlingtoni maakond on haldusüksus USA-s Virginia osariigis. Läänes ja põhjas asuvast Washingtoni linnast eraldab seda Potomaci jõgi. Kuigi formaalselt on see maakond, on Arlington sisuliselt üks linn.
Piirkond eraldati 1846 Columbia ringkonnast ja liideti Virginiaga. 1847–1920 oli maakonna nimi Alexandria maakond.
Maakonnas asuvad USA Kaitseministeeriumi hoone Pentagon, Arlingtoni rahvuskalmistu ja Washingtoni Ronald Reagani lennujaam.
Višnieva
Višnieva (transkribeerituna Višneva; poola keeles Wiszniew, leedu keeles Višnevas) on küla (endine alev) Valgevenes Minski oblasti Vałožyni rajoonis, Višnieva külanõukogu halduskeskus. Asub Leedu piiri lähedal, merepinnast 179 meetri kõrgusel Alšanka jõe kaldal. Kuigi mõlemad nimekujud, Višnieva ja Višnieŭ, on lubatud nii klassikalises kui praeguses valgevene keeles, eelistab klassikaline keel nimekuju Višnieŭ, tänapäevane aga Višnieva.
Ajalugu
Višnievat mainitakse esimest korda XIV sajandil, toona allus asula Krevale. Alates XV sajandist on küla omanikeks olnud Słuszkad, Astikased, Sanguzkod ja Pacid. Seoses administratiivse reformiga hakkas Višnieva kuuluma Vilniuse vojevoodkonda ja Ašmiany maakonda, ühtlasi sai asulast alev.