cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mats Kissa
Korporatsioon Vironia
Alates 1906. aasta sügissemestrist oli ta korporatsioon Vironia liige. Ta pidas organisatsioonis mitut ametit. Kevadel 1908 oli ta ökonoom (magister bibendi), vastutades piisava söögi-joogi olemasolu eest korporatsiooni ruumides ja ürituste ajal. Kevadel 1909 oli ta aga üks abikirjatoimetajatest (subscriba).
Linatehnoloogina
Riia Polütehnilise Instituudi direktor teatas Kissa töödest Venemaa põllutööministeeriumile, mille järel tehti Kissale ettepanek 1912. aasta suvel välismaale sõita ja seal linaleotuse ja linaharimise katseid teha. Katsete tegemise kohaks oli soojaveeleotusega ühistegevuslinavabrik Krima - Austria - Böömimaal. Seal teostatud katsete põhjal koostas Kissa aruande ja vastava tehase organiseerimise kava koos eelarvetega. Aruande esitamise järel sai Kissa ülesande organiseerida esimene soojaveeleotamisega proovilinavabrik Venemaal.
Kissa töötas Riia Polütehnilises Instituudis edasi, tehes samal ajal ettevalmistusi uue tehase rajamiseks. Ka Halliste Põllumeeste Selts oli huvitatud uue tehnoloogiaga toorlinavabriku ideest ning seltsi toetusrahaga sai Kissa tutvuda Ungari, Prantsusmaa, Venemaa, Saksamaa, Austria, Belgia ja Suurbritannia tähtsamate toorlinavabrikutega, püüdes leida meie oludele sobivaimat linaleotusviisi.
Abja linavabriku aeg
Abja linavabrikut võib pidada Mats Kissa elutööks. Ta oli aastatel 1913–1940 (väikeste vaheaegadega) vabriku väljaehitamise ja arendamise juht.
1913. aastal alustati linavabriku ehitamist VanamõisaTümpsi renditalu maadele. Esimene toorlinatööstus alustas tööd 1914. aasta suvel.
Vaevalt käimasaadud vabriku ainuke eriharidusega juht Kissa mobiliseeriti ja saadeti aga Esimese maailmasõja rindele. Alles pärast hulka palvekirju õnnestus Abja vallavalitsusel 1917. aastal teda kui tootmisele vajalikku eriteadlast ja spetsialisti tuua sõjaväljalt tagasi.
Sellest peale algas vabrikus uus elu. Juurde ehitati värnitsa valmistamise ja jahuveski osakond. Aasta hiljem alustas tööd lauavabrik. Väikese võimsusega arukatel asendati võimsamaga. Endisele linaseemnete pressimise osakonnale ehitati juurde linaseemnete ekstraheerimise osakond. Samal ajal ehitati ka kontoriruume ja töölismaju.
1929. aastast oli ta Abja Lina- ja Värnitsavabriku direktor ja insener. Vabrikujuhatajana oli Kissa Lõuna-Eesti põllumeeste seas väga lugupeetud isiksus. Pärast vabriku natsionaliseerimist 1940. aastal jätkas ta lühikest aega käitise tehnilise juhatajana ning siis järsku loobus.
Teise maailmasõja järel
Pärast sõda tõstis Nõukogude võim tema koos perekonnaga oma 1924. aastal valminud Inseneri lossist (nii ristis rahvas Kissa ehitatud valge villa) sundkorras välja ning pani nad elama endisse Jussi kõrtsi.
Isiklikku
Pärast Esimesest maailmasõjast naasmist abiellus Mats Kissa 24. veebruaril 1918 lätlanna Selma Jakobsonega.
Lilli
Lilli on mitme koha nimi:
Pallasvere mõis
Pallasvere mõis (saksa keeles Pallastfer) oli Avanduse mõisa karjamõis Simuna kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Käru küla lähedal Väike-Maarja vallas Lääne-Viru maakonnas.
18. sajandil L.A. Mellini kaardi järgi Pallasvere mõis (Pallastfer) asus praeguse Väike-Maarja Käru küla alal vesiveski ja Risti kõrtsi lähedal.
Rollimäng
Rollimängud võivad olla mängulised, rituaalsed, kunstilised, maagilised, religioossed, meelelahutuslikud, pedagoogilised, psühhoteraapilised vmt.
George IV
George IV (12. august 1762 – 26. juuni 1830) oli Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi kuningas ning Hannoveri kuningas (Georg IV) aastatel 1820–1830. Enne seda, aastatel 1811–1820, valitses ta regendina oma hullumeelseks tunnistatud isa, George III eest.
George IV-l ei olnud järglasi (tema ainus tütar printsess Charlotte, suri 1818. aastal) ja Georgile järgnes Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi valitseja troonil tema vend William.
Rollimäng
Rollimänge võidakse mängida kujutluses (üksnes sõnaliselt suheldes), tegevusega kaasnevalt, publiku ees või ilma selleta, juhendaja(te) poolt antud ettekirjutuste kohaselt või vabas vormis, arvutivõrgus või arvutiprogrammi poolt toetatuna (vt. rollimäng (arvutil)), spetsiaalset kirjandust vm abivahendeid kasutades, tekste ette lugedes või vabalt improviseerides jmt.
Rollimängud erinevad spordimängudest, lauamängudest, kaardimängudest jmt eelkõige selle poolest, et rollimängudes ei ole üldreeglina võitjaid ega kaotajaid. Rollimängude puhul on peamiseks kaasakiskuvaks elemendiks kujutlusvõime kasutamisest saadav elamus.
Paljud rollimängud põhinevad kirjandusteostel, filmidel või koomiksitel. Rollimängudeks võib pidada ka lahingute või möödunud ajastute taaskehastamist, kus osavõtjad kehastuvad tegeliku maailma varasemas ajaloos elanud või elada võinud tegelasteks, imiteerides neid riietuse, muu varustuse ja tegevuste poolest.
Meelelahutuslikud rollimängud muutusid populaarseks 1990. aastatel. Praegu on maailmas tuntud sadu rollimänge, mida mängivad kümned miljonid inimesed.
Nara prefektuur
Nara prefektuur on Jaapani prefektuur Honshū saare keskosas. Asub Kii poolsaarel, sisemaal. Prefektuuri keskuseks on Nara, mis oli Jaapani pealinn aastatel 710 kuni 784.
Loodus
Prefektuuri lõuna- ja idaosa on mägine, seal asub Kii mäestik. Kõrgeim tipp on Hakken (1915 m). Mägedest saab alguse palju jõgesid, neist suuremad on Kino ja Totsu jõgi.
Sümbolid
Nara prefektuuri tunnuslind on jaapani punarind (Erithacus akahige), tunnuspuu on krüptomeeria (Cryptomeria japonica) ja tunnuslill kirsiõis (Prunus verecunda cultivar).
Tillika mõis
Tillika mõis (saksa keeles Tilika) oli Koila mõisa karjamõis Simuna kihelkonnas Virumaal, praeguse Väike-Maarja valla Jäätma küla alal ja tänapäeva Kaavere küla lähedal Väike-Maarja vallas Lääne-Viru maakonnas.
Nara prefektuur
Haldusjaotus
Nara prefektuur on jaotatud 39 omavalitsusüksuseks, millest 12 on linnad (市 shi).
Tillika mõis
18. sajandil L.A. Mellini kaardi järgi Tillika mõis (Tilike) asus praeguse Väike-Maarja valla Jäätma küla alal.
Nara prefektuur
Vaatamisväärsused
Nara prefektuuris asub palju šintoistlikke ja budistlikke pühamuid, sealhulgas Tōdai-ji ja Kasuga pühamud, mis kuuluvad UNESCO maailmapärandi nimekirja.
Juhan Lindström
Juhan Lindström (sündinud Juhan (Johannes ) Vanari ; Tartu – 1966 Port Arthur Kanada ) oli eesti sõjaväelane
Ta teenis Eesti kaitseväes üleajateenija-allohvitserina. Juunis 1941 mobiliseeriti ta Punaarmeesse. Detsembris 1942 läks ta laskurkorpuse mehena Alekseikovo küla all sakslaste poolele üle. Edaspidi sõdis ta Punaarmee vastu 20. eesti diviisi koosseisus suurtükiväelasena. Mais 1945 sattus ta nn Tšehhi põrgus vangi kohalike tšehhide kätte, kuid pääses vangilaagrist sulaseks ühe taluperemehe juurde. 1947. aastal õnnestus tal rootslast teeseldes jõuda USA okupatsioonitsooni Lääne-Saksamaal. Sealt rändas ta edasi Kanadasse, kus elas surmani.
Ta läks vabasurma 1966. aastal, mainides oma lahkumiskirjas elutüdimust. Tema surnukeha leiti 29. juulil 1966 Port Arthuri lähedalt metsast ning maeti 30. juulil.
Isiklikku
Ta oli abielus kahel korral, kuid lahutas abikaasast mõlemal korral. Ta on Mihkel ja Marie Vanari poeg.
Adrakohus
Adrakohtute moodustamine ja ülesanded
Adrakohtud tegutsesid Liivimaa kubermangus kuni sillakohtute asutamiseni 1668. aastal ja Eestimaa kubermangus kuni 1888. aastani.
Adrakohtuid juhtisid adrakohtunikud:
Adrakohtute kui madalama astme kohtute ülesandeks oli:
Hiljem lisandus nendele ülesannetele veel talupoegade poolt toime pandud pisikuritegude uurimine ja süüdlaste karistamine kergemate kuritegude eest (kuni 100 vitsahoopi, kuni 2 päeva kartsa). Samuti viisid adrakohtunikud läbi juurdlusi kriminaalasjus, esitades materjalid maakonna- või alamkohtule, ning jälgisid kõrgemate kohtute ja valitsusasutuste otsuste täitmist. 19. sajandil lisandus adrakohtute ülesannete hulka ka talupoegade rahutuste mahasurumine ja süüdlaste karistamine.
Adrakohtu esimeheks oli adrakohtunik (vene keeles гакенрихтер; saksa keeles Hakenrichter), mis hilisemas Venemaa Keisririigi teenistusastmete tabelis vastas IV astme kolleegiuminõunikule. Eestimaal kinnitati adrakohtunik ametisse Eestimaa rüütelkonna peamehe poolt, teatades sellest kubernerile. Adrakohtuniku amet oli tasuta, kuid selle täitmine andis eelduse rüütelkonna võimuredelil edasi liikuda. Mõisniku või talupoegade kogukonna määrati poolt kohaliku kohtu, tavaliselt adrakohtu liikmeks hirsnik, kelle ülesandeks oli kohalike tülide lahendamine. Enamasti olid nad tavaõiguse head tundjad, kes ametlikult võisid lahendada kõiki tülisid, mis polnud piisavalt tähtsad, et sellega pidanuks tegelema kõrgema astme kohus, maaisand. Tegelikult langetas lõppotsuse siiski mõisnik, kuid kui otsus otseselt temasse ei puutunud, võisid hirsnikud ka iseseisvalt otsustada. Pärast kubermangude moodustamist allusid adrakohtunikud ametlikult kubernerile ning 1796. aastast Eestimaa kubermanguvalitsusele.
Adrakohtusüsteemi loomisel jagati maakonnad adrakohturingkondadeks ehk haagidistriktideks esialgu 1 maakonnas, hiljem 2–3 igas maakonnas. Adrakohtu koosseisu moodustasid Eestimaa rüütelkonna maanõunike kolleegiumi poolt ringkonna mõisnike hulgast kolmeks aastaks valitud kohtunik ja kaks kaasistujat. Kaasistuja amet aga oli aadli hulgas äärmiselt ebapopulaarne, ja kuna kaasistujaks ei soovitud olla, tuli 1768. aastal adrakohtunike arvu suurendada seniselt neljalt (igas maakonnas üks) seitsmele: Järvamaal üks, teistes kaks kohtunikku. 1798. aastal suurendati haagikohtunike arvu 11-le.
Eestimaal oli 19. sajandi lõpus 11 adrakohturingkonda, nendest Järva kreisis 2 ning Harju, Lääne ja Viru kreisis 3.
Ajalugu
Mõisate asutamise intensiivsuse tõusuga 15. sajandil kasvasid ka talupoegade koormised ning sellest tulenevalt ka elukohast põgenemine. Põgenemiste ärahoidmiseks ning põgenike püüdmiseks ja väljaandmiseks sõlmisid Tartu piiskop, Kärkna kloostri abt ja nende vasallid oletatavasti juba 1411. aastal kokkuleppe, millega pandi ametisse adrakohtunik (Hakenrichter). 1458. aastal uuendati esialgset kokkulepet. Uus sõlmitud kokkuleppe täpsustas põgenike tagaotsimise ja tagasitoimetamise korda.
Tuulivere mõis
Tuulivere mõis (saksa keeles Tulifer) oli Koila mõisa karjamõis Simuna kihelkonnas Virumaal tänapäeva Käru küla lähedal Väike-Maarja vallas Lääne-Viru maakonnas.
Adrakohus
Ajalugu
Aastatel 1453–1466 sõlmiti analoogne kokkulepe Eestimaa ja Vana-Liivimaa vasallide suurkokkutulekul, 1468. аastal kehtestati Liivimaal eksisteerinud haagikohtunike institutsioon Saksa ordu alal. 1482. aastal laienes see kogu Vana-Liivimaale. Pärast 1504. aasta katkuepideemiat, mis näiteks Harjus-Virus nõudis ohvriks üle poole elanikkonnast. 1504. aastal sõlmiti põgenike väljaandmise kokkulepe Saare-Lääne piiskopkonna feodaalide, 1508. aastal Saksa ordu ordumeistri ja Saare-Lääne piiskopi vahel. Liivimaa ordu alal kehtinud 1509. aastast kokkuleppe järgi võidi põgenikke tagasi nõuda 30 aasta jooksul.
Tuulivere mõis
18. sajandil L.A. Mellini kaardi järgi Tuulivere mõis (Tulifer) asus praeguse Väike-Maarja valla Käru küla alal vesiveski lähedal.
Adrakohus
Ajalugu
Liivimaa ordu maameister Wolter von Plettenberg sõlmis 1509. aastal adrakohtu kokkuleppe Tallinna kirikute ja Padise kloostri abti ning ordu käsknike ja läänimeestega. Selle tulemusena seati ametisse Läänemaale üks ja Saaremaale kaks adrakohtunikku, nendest üks stifti ja teine Liivimaa ordu maa-alale.
Liivimaal asendati adrakohtud sillakohtutega 1668. aastal.
Pärast Põhjasõda 1710. aastast oli adrakohus maapolitseikohus väiksemate tüliküsimuste lahendamiseks ning talupoegade kohta käivate väiksemate süütegude puhul kohtumõistja ja otsuste täideviija. 1712. aastal avaldas Eestimaa kubermanguvalitsus publikaadi, mille alusel igaüks võis oma pärisorje, ka neid, kes olid tema juures olnud enne 1690. aastate näljaaega, välja nõuda. 1731. aastal avaldas Eestimaa kubermanguvalitsus maapäeva nõudel ja tema projekti alusel publikaadi, milles märgiti, et 1) keegi ei tohi talupoega (ega muud lihtinimest), kui tal pole vastavat luba, enda juures hoida üle 48 tunni; 2) kui talupoeg, kõrtsmik või muu lihtinimene varjab pagejat, langeb ta kehalise karistuse alla (10 paari vitsu) ja peab mõisnikule tasuma kahjud, mis see oli saanud pagemise tõttu; 3) kui kubjas oli varjamisest teadlik, pidi ta saama 10 paari vitsu, mida ta võis lunastada ½ riigitaalrit paar; 4) valitseja, kes varjamist teadis, pidi kaotama karistusena aastapalga, millele lisandus veel 14-päevane vangistus, millest ta aga võis vabaneda 7 riigitaalri eest; 5) mõisnik, kes oli varjamisest teadlik, pidi maksma karistusena 50 riigitaalrit; 6) tabatud pagejat võis mõisnik karistada esimese ja teise katse puhul kodukari korras, kolmandal korral tuli pageja anda kohtuvõimude kätte. Pagejate vangistamine ja väljanõudmine kuulus haagikohtunike ülesannete hulka.
Asehalduskorra ajal aastatel 1783–1796 adrakohtuniku amet ajutiselt kaotati, nende ülesandeid täitsid alammaakohtud.
Asehalduskorra lõppedes taastati adrakohtunike amet ja suurendati nende võimu. Adrakohtunikust sai ainuisikuline maapolitsei võimukandja, kes ainult erandjuhtudel kaasas kaks oma ringkonna mõisnikku kaasistujateks. Adrakohtunike pädevus avardus tunduvalt alates 18.–19. sajandi vahetusest seoses talurahvarahutustega ja vastuvõetud uute talurahvaseaduste elluviimisega.
Eestimaal tegutsesid adrakohtud 9. juunini 1888, mil nad likvideeriti ja politsei tegevus reorganiseeriti vastavalt "Läänemere kubermangude politsei ümberkorraldamise seadusele".
Adrakohturingkonnad 19. sajandi lõpus
Enne adrakohtute likvideerimist 1888 tegutsesid Eestimaa kubermangus järgmised adrakohturingkonnad:
Vända mõis
Vända mõis (saksa keeles Wanda, Wända) oli Lasinurme mõisa karjamõis Simuna kihelkonnas Virumaal.
Bergisches Land
thumb|Bergisches Land, [[Nordrhein-Westfalen, Saksamaa]] thumb|right|Vaade Burgi metsale tüüpilise Bergischesi talumajaga thumb|275px|Iuliacensis et Montensis Ducatus, 1645, [[Joan Blaeu]]
Bergisches Land ([ˈbɛʁɡɪʃəs ˈlant], Bergi riik) on madal mäestikupiirkond Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaal Reini jõest idas ja Ruhrimaast lõunas. Maastikku kujundavad metsad, niidud, jõed ja ojad ning seal on üle 20 tehisjärve. Wuppertal on üks suuremaid linnu ja seda nähakse piirkonna keskusena, kuna lõunapoolsel osal on tänapäeval Kölniga tihedamad majanduslikud ja sotsiaal-kultuurilised sidemed. Wuppertal ning naaberlinnad Remscheid ja Solingen moodustavad Bergisches Städtedreiecki.
Ajalugu
Bergisches Land on olnud osa Bergi krahvkonnast, millest hiljem sai Bergi hertsogkond, mis piirkonnale oma nime andis. Hertsogkond kaotati 1815. aastal ja 1822. aastal sai piirkonnast Preisimaa Reini provintsi osa.
Tänapäeval on elanikkonna seas Bergisches Landi piirkonna kuuluvustunne märgatav künklikus põhjaosas, kuid mitte enam Kölni madalikul, Ruhrimaal või Düsseldorfi linnas.
Majanduslik tõus
Piirkond sai kuulsaks oma varase industraliseerumise perioodil 19. sajandil. Sel ajal oli Wupperi org ajalooline Silicon Valley. Selle kaksiklinnad Barmen ja Elberfeld olid sel ajal Preisimaa kaubandus- ja tööstuspealinnad. See majanduslik tõus põhjustas Ruhrimaa arenemise söekaevanduspiirkonnaks ning sünnitas sotsiaalse ettevõtluse ja sotsialismi uurimise ning teoreetilise rõhutamise: Friedrich Engels sündis Barmenis tekstiilitöösturi peres.
Pärast 1960. aastatest pärit majanduslangust kaotas piirkond oma tähtsuse, kuid Bergisches Landi ettevõtjate, aktiivsete kodanike ja poliitikute koostöö toob tagasi teatava piirkondliku teadlikkuse ja majandusliku jõu.
2002. aasta maailma karikavõistlused kergejõustikus
2002. aasta maailma karikavõistlused kergejõustikus olid 9. maailma karikavõistlused kergejõustikus, mis toimusid 20.–21. septembrini Madridis.
Lõplikud tulemused
{|
Halliste jõgi
Jõgi on 92 km pikk ja 1890,7 km² suure valglaga, mis moodustab Navesti jõe valglast suurima osa. Halliste jõel on palju lisajõgesid ja -ojasid. Halliste jõe asend Navesti jõe suhtes põhjustab Soomaal suuri üleujutusi.
Halliste jõgi kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Leonid Govorov
Leonid Aleksandrovitš Govorov [leon'iid g'oovorov] (Леони́д Алекса́ндрович Го́воров) (22. veebruar (10. veebruar) 1897 Butõrki küla, Kukarka vald, Jaranski maakond, Vjatka kubermang (praegu Sovetski rajoon, Kirovi oblast) – 19. märts 1955 Moskva) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane (Nõukogude Liidu marssal aastast 1944).
Halliste jõgi
Kirjeldus
Jõgi läbib nelja seisuveekogu: Linnaveske järve, Karksi järve, Saksaveske järve ja Kariste järve; viimane on ainus looduslik järv jõel.
Leonid Govorov
Lapsepõlv ja noorpõlv
Leonidi isa Aleksandr Grigorjevitš Govorov (1869–1918) töötas burlakina, madrusena kaupmeeste Stahhejevite laevakompaniis, sekretärina Jelabuga reaalkoolis. Ema Marija Aleksandrovna Govorova (Panfilova) (1967–1919) oli koduperenaine. Leonid oli neljast pojast vanim.
Pärast külakooli lõpetamist astus Leonid Jelabuga reaalkooli. Aastal 1916 astus ta pärast kooli hiilgavat lõpetamist Petrogradi Polütehnilise Instituudi laevaehituse osakonda. Ent detsembris 1916 mobiliseeriti Govorov armeesse ja suunati õppima Konstantini suurtükiväekooli. Juunis 1917 pärast õpingute lõppu sai ta alamporutšikuks ning määrati ühe Tomski garnisoni üksuse koosseisus mortiiripatarei nooremohvitseriks. Märtsis 1918 ta demobiliseerus ning naasis vanemate juurde Jelabugasse, kus asus tööle kooperatiivi.
Halliste jõgi
Ajalugu
Halliste jõe alamjooks on osa oletatavast Pärnu–Viljandi–Tartu veeteest.
Leonid Govorov
Kodusõda
Oktoobris 1918 sisenesid Jelabugasse Koltšaki väeosad. Govorov mobiliseeriti 2. Ufa korpuse 8. diviisi patareisse alamporutšiku auastmes. Märtsist 1919 oli see väeosa Läänerinde koosseisus. Ta osales Tšeljabinski ja Ufa operatsioonis.
Aastal 1919, kui Valgest armeest massiliselt deserteeruti, lahkus ta koos mõne oma patarei sõduriga väeosast ning põgenes Tomskisse, kus ta võitlusmaleva koosseisus osales valgekaartlastevastases mässus.
Halliste jõgi
Ajalugu
XX sajandi alguses loeti suurt osa Halliste jõest parvetatavaks veeteeks (sobis puidu parvetamiseks).
Valgla
Halliste jõe valgla suurus on 1890,7 km² ja see moodustab Navesti jõe 3004,2 km² suurusest valglast suurima osa (63%).
Leonid Govorov
Kodusõda
Tomsk läks 22. detsembril 1919 Punaarmee kontrolli alla. Jaanuaris 1920 astus Govorov vabatahtlikuna Vassili Blücheri 51. laskurdiviisi, kus ta teenis suurtükiväerühma komandörina. August Korgi 6. armee Perekopi löögirühma koosseisus osales see divisjonis lahingutes Wrangeli vägede vastu. Aastal 1920 sai Govorov kaks korda haavata – augustis Seragoza küla all Kahhovka rajoonis sai ta killuhaava jalga ja septembris lahingus Antonovkas Hersoni oblastis sai ta kuulihaava kätte. Osavõtu eest Perekopi-Tšongari operatsioonis 1920 autasustati teda 1921 Punalipu ordeniga.
Aastal 1938 lõpetas ta NSV Liidu Kindralstaabi Akadeemia.
Halliste jõgi
Valgla
Halliste jõe valglast suurima osa (59%) moodustab Raudna jõe 1122,5 km² suurune valgla, ülejäänud lisajõgede valglad on tunduvalt väiksemad: Pale jõgi 117 km², Tõlla jõgi 96,3 km² ja Alva jõgi 60,9 km².
Leonid Govorov
Teine maailmasõda
Talvesõjas oli ta 7. armee jalaväe ülem. Jalavägi saavutas edu Mannerheimi liinil 1940. aastal ning selle eest anti Govorovile Punalipu orden ja ta sai diviisiülemaks.
Nõukogude – Saksa sõjas määrati Govorov 1941. aastal suurtükiväe ülemaks Idarindel Poolas ja Valgevenes, pälvides sellega Žukovi tähelepanu ning saades tema soosikuks. Govorovil oli 5. armee komandörina oluline roll Moskva kaitselahingutes 1941. ja 1942. aastal. Selle eest ülendati ta kindralleitnandiks. Ta astus 1942. aastal ÜK(b)P-sse.
Halliste jõgi
Looduskaitse
Halliste jõgi voolab läbi nelja kaitsealuse ala: Karksi maastikukaitseala, Kariste järve hoiuala, Kikepera hoiuala ja Soomaa rahvuspark. Lisaks on Halliste jõele loodud Vardja aluskivimi paljandi ja kose kaitseala, millega kaitstakse jõe ainsat kärestikulist lõiku Vardja kärestikku ja selle põhjas paljanduvaid Devoni liivakivimeid.
Suurvesi
Halliste jõgi suubub Navesti jõkke terava nurga all ning kui suurvee ajal veetase tõuseb, on Halliste jõe voolu suund suudmes peaaegu vastassuunaline Navesti vooluga. Seetõttu ei suuda Halliste jõgi enam Navestisse piisavalt vett ära anda, jõe tase tõuseb märgatavalt ja põhjustab alamjooksul ulatuslikke üleujutusi (Soomaa suurvesi).
Leonid Govorov
Teine maailmasõda
Govorov sai 27. jaanuaril 1945 Nõukogude Liidu kangelase aunimetuse.
Kapten Irv
Kapten Irv oli Eesti Rahvaväe ja Kaitseväe relvastuses olnud laiarööpmeline soomusrong.
Leonid Govorov
Pärast sõda
Pärast sõda oli Govorov Leningradi sõjaväeringkonna ülem ning seejärel maavägede peainspektor. Aastal 1947 määrati õhukaitsejõudude ülemjuhatajaks ning 1952 sai ta kaitseministri asetäitjaks. Nendel ametikohtadel juhtis ta Nõukogude Liidu õhukaitsesüsteemi moderniseerimist ja selle raketipõhjaliseks kohandamist.
Kannus
Kannus on linn Soomes Kesk-Pohjanmaa maakonnas. Linnas elab 5800 inimest ja rahvastiku tihedus on 12,3 in/km². Linna keskasula asub Lestijoki ääres.
Leonid Govorov
Kohad nõukogudes ja parteis
Leonid Govorov oli 1952. aastast NLKP Keskkomitee liikmekandidaat.
Kapten Irv
Soomusrong kandis algselt nimetust '''Laiarööpmeline Soomusrong nr. 1''' (LRSR nr. 1). Pärast soomusrongi esimese ülema kapten Anton Irve hukkumist lahingus Egle raudteejaama lähistel Põhja-Lätis 27. aprillil 1919 anti soomusrongile Anton Irve järgi nimetus Kapten Irv.
Leonid Govorov
Mälestuse jäädvustamine
Alates 2002. aastast annab Peterburi linn välja Marssal Govorovi kirjandusauhinda.
Kapten Irv
Eesti Rahvaväes
Soomusrongil teenisid ka soomusrongi suurtükipatarei ülem staabikapten Mart Unt (16.02.–26.04.1919) ja alampolkovnik Konstantin Troitsky (VR II/3 ) (1889–1942), rongi sidekomando ülem lipnik Osvald Dreher (Lannes), LRSR 1 luurekomando ülem lipnik Paul Villemi ning rongi ülema adjutant lipnik Jaan Künnapuu. 1930. aastatel teenis soomusrongil Alfons Rebane. Dessantpataljoni ülemad olid alamkapten Hans Raudsepp, alamkapten Jüri Ratassepp, kapten Karl Alberg.
The Sims (videomäng)
"The Sims" on elu simuleeriv strateegiamäng, mille töötas välja Maxis ja avaldas Electronic Arts. Mängu arendustööd juhtis mängudisainer Will Wright, kes on tuntud ka SimCity arendajana. Mäng simuleerib ühe või mitme tegelase ("Sims") igapäevaseid tegevusi eeslinna majapidamises SimCity lähedal.
Kannus
Naabervallad on Kalajoki linn, Kokkola linn, Sievi vald ja Toholampi vald.
The Sims (videomäng)
Mäng tuli müüki veebruaris 2000 ja oli pikka aega mängude edetabelite tipus. Aastatel 2000 ja 2001 oli see müüduid mäng. "The Sims" on tõlgitud 16 keelde, sellele on avaldatud 7 täienduspaketti. Mängust on tehtud ka telekamänguversioone ja veebipõhine versioon.
"The Simsile" on järgnenud terve mängude sari, millesse kuuluvaid mänge oli 2009. aasta märtsiks Electronic Artsi andmeil müüdud üle 100 miljoni eksemplari. Sarja tuntumad mängud on "The Sims 2", "The Sims 3" ja "The Sims 4".
Mängu sisu
Mängija juhib enda loodud tegelase või perekonna elu, valides nende karjääri, sõbrad, meelelahutused, oskused jms. Selle käigus ehitatakse, täiustatakse ja sisustatakse ka tegelaste maja. Mängu käigus tuleb rahuldada tegelaste tujusid ja vajadusi, arendada nende oskusi, luua ja arendada inimsuhteid ja teenida raha.
"The Simsis" on kolm põhirežiimi: elu-, ostu- ja ehitusrežiim. Elurežiimist saab igal ajal minna kahte teise, kus võib maja kujundada või ümber ehitada. Lisaks saab kaamerarežiimis teha pilte perealbumi jaoks ja valikurežiimis mängu salvestada, vaadata naabruskonda, mängu seadistada või sellest väljuda.
Kannus
Linnas räägitakse soome keelt.
Kannuse vald asutati 1859, linnaks nimetati 1986.
Külad
Eskola, Hanhineva, Korpela, Kungas, Jokisalo, Mutkalampi, Märsylä, Roikola, Välikannus, Ylikannus, Yliviirre
Kuusamo linn
Kuusamo on linn Soomes Oulu läänis Põhja-Pohjanmaa maakonnas. Piirneb idas Venemaaga.
Naabervallad on Posio vald, Salla vald, Suomussalmi vald ja Taivalkoski vald.
Kuusamo vald asutati 1868, linna nime kannab 2000. aastast.
Kuusamos asub tuntud matkarada Karhunkierros.
Kuusamo linna haldusalasse jääb hulk külasid: Alakitka, Heikkilä, Hiltunen, Irni, Jokilampi, Kallunki, Kantokylä, Kemilä, Kero, Kesäniemi, Kiitämäjärvi, Kirkonkylä, Koskenkylä, Kuolio, Kurvinen, Kärpänkylä, Käylä, Lämsänkylä, Maaselänkylä, Murtovaara, Nissinvaara, Poussu, Puutteenkylä, Rukajärvi, Määttälänvaara, Soivio, Sossonniemi, Suorajärvi, Tammela, Teeriranta, Törmäsenvaara, Vasaraperä, Virrankylä, Vuotunki, Lehto ja Kiviperä.
Kapten Irv
Soomusrong
Soomusrong koosnes seitsmest osast: rongi keskel asus vedur, sellest ees- ja tagapool aga soomusrongi dessantroodu, kuulipildujatega suurtüki kaitseks avatud vagun ning äärmisena suurtükivagun.
Soomusrong Vabadussõjas
1918. aasta 27. novembril leiti Tallinna Kaitseliidu patrulli poolt Tallinnast Kopli kaubajaamast sinna Saksa okupatsioonivõimude poolt maha jäetud primitiivne soomusrong. Soomusrong oli ilma meeskonnata, kahe platvormiga suurtükkide jaoks ja mõned kaubavagunid liivaga soomustatult. Kaubavagunid olid laskeavadega külgedel, paar vagunit olid külgedelt kaetud õhukeste raudplaatidega, paar vagunit olid mehe rinnakõrguseni "soomustatud" õhukese korra liivaga kahekordsete laudseinte vahel, ülalpool soomustatud osa olid augud laskmiseks püssidest. Johan Pitka määras rongi komandandiks kapten Karl Partsi, tema abiks kapten Anton Irve. Rongi patarei meeskonda leitnant Reinhold Sabolotny ja 12 allohvitseri ja sõdurit suurtükiväe polgust. Soomusrong ehitati Johan Pitka eestvedamisel ümber Tallinnas 29. novembriks 1918 ning soomusrong sõitis 30. novembril Viru rindele. Esialgu oli soomusrongil 122 meest, nendest 38 ohvitseri, 2 sõjaväeametnikku, 1 arst, 1 velsker ja 80 allohvitseri ja sõdurit.
30. novembril 1918 kell 15.00 sõitis soomusrong Tallinnast, Kopli kaubajaamast Narva suunas ja jõudis õhtuks Rakverre. Rakveres asusid 1. diviisi ülem kindralmajor Aleksander Tõnisson ja 5. jalaväepolgu ülem Nikolai Reek. 2. detsembri varahommikul sõitis soomusrong Rakverest välja Narva suunas. Kell 07.30 liiguti Jõhvi raudteejaamast edasi ning kell 08.00 jõuti Oru raudteejaama. Vaivara raudteejaama läheduses toimus esimene tulevahetus Narva poolt liikunud vaenlase salgaga.
Läti Vabadussõja Bermondtiaadifaasis palus Läti Ajutine Valitsus Eestilt sõjalist abi ning Eesti vägede ülemjuhataja kindral Laidoner andis 9. oktoobril Soomusrongide diviisi ülemale käsu, saata Riiga Läti sõjavägede ülemjuhataja käsutusse kaks soomusrongi (Kapten Irv ja nr 2). Soomusrongid koos 11 kahuri, 60 kuulipilduja ja umbes 400 mehega Riiga saabumise ajaks olid Läti valitsusasutused linnast juba evakueeritud ning Läti Sõjavägede ülemjuhataja kindral Dāvids Sīmansons, peaminister K. Ulmanis ja välisminister Zigfrīds Anna Meierovics teatasid, et nad on otsustanud Riia maha jätta.
Soomusrong "Kapten Irw" sõitis välja Valgast ja 10. oktoobril jõudis "Kapten Irw" ja soomusrong nr.2 Riiga. Soomusrong "Kapten Irw" asus Riia I jaamas ja SR nr.2 Aleksandri väravas, kust pommitasid vastase seisukohti. 11. oktoobril võtsid soomusrongid enda kaitse alla Riia-eelsed sillad ja ülekäigud Daugava jõel ning soomusrongide dessantosad positsioonidel Daugava jõe paremal kaldal sundisid miinipildujatulega vastaseid lahkuma jõe vastaskaldalt. 14. oktoobri varahommikul alustasid soomusrongid pealetungi üle Daugava jõe pääsemiseks ning soomusrongid katsusid tungida üle raudteesilla teispoole Daugavat. Rongid pääsevad kuni Daugava silla teise kaldapoolse otsani, kus aga raudtee sillal oli lõhutud. 15. oktoobril toetas soomusrong nr.2 lätlaste pealetungi jõe vasakkaldale Dole saare ja Riia vahel. Soomusrongid pommitasid Skadingi ja Skrīveri mõisaid, sundides vaikima sealsed vastase suurtükipatareid. Tulevahetuses sai soomusrong nr.2 tabamuse vastaste gaasipommiga, mille tagajärjel saavad mürgitusest kannatada 22 sõdurit ja soomusrongi nr.2 suurtükiplatvorm "Kalev" sai kergeid vigastusi. 16. oktoobril pommitasid soomusrongid Torensbergi-Miitavi raud-ja maanteed, kus oli märgatud vaenlase liikumist ning pommitati vastase seisukohti lätlaste positsioonide ees Neuhofi ja Veissenhofi juures. 17. oktoobril toimus kogu päeva kestel vastastikku tulevahetus Düüna kaldal, mis jätkus ka 18. oktoobril, mil "Kapten Irw" sai vastase mürsuga pihta ning Riia I-eses raudteepeatuses said surma kolm ohvitseri, haavata kolm ohvitseri ja neli sõdurit. Suurtükituli soomusrongidelt Bermondt-Avalovi suurtükiväeüksustega jätkus ka 19. 20. ja 21. oktoobril. Rongid lahkusid, kui Läti sõjavägi ohjad enda kätte võttis ja vasturünnaku sooritas. 23. oktoober ühtul lahkusid soomusrongid Riiast: soomusrong nr.2 kell 18.15 Riiast välja Valga sihis ja "Kapten Irw" lahkus kell 19.00.
Pärast Soomusrongide Diviisi reorganiseerimist moodustati 1. veebruaril 1921 Soomusrongide Brigaad. Reorganiseerimise käigus olid tulevaselt brigaadilt ära võetud jalaväeosad. 1923. aasta 1. augustist reorganiseeriti Soomusrongide Brigaad kaheks rügemendiks: 1. Soomusrongirügement, mis asus Tapal, ja 2. Soomusrongirügement, mis asus Valgas. 1934. aasta 30. novembrist moodustati kahest soomusrongirügemendist üks Soomusrongirügement, mis asus Tapal.
Tšerski mäestik
thumb|Tšerski mäestiku asend Tšerski mäestik (vene хребет Черского, цепи Черского) on mäestik Venemaal Sahhas (Jakuutias) ja Magadani oblastis.
Tšerski mäestik kulgeb loode-kagu suunas. Selle kõrgeim tipp Pobeda mägi on 3003 m kõrgune.
Mäestik on tekkinud Euraasia ja Põhja-Ameerika tektoonilise plaadi piirile. Selle piiri loomus on siiamaale välja selgitamata. Oletatud on nii seda, et mäestiku piirkonnas liiguvad laamad teineteisest eemale, kui ka seda, et mäestik on tekkinud laamade kokkusurumise tulemusena. Tšerski mäestik on tektooniliselt aktiivne.
Mäestiku avastas 1926 Sergei Obrutšev, Vladimir Obrutševi poeg, ning nimetas selle maadeavastaja ja geograafi Jan Czerski järgi.
Tšerski mäestik ja Verhojanski mäestik takistavad õhuvoolu läände. Seetõttu vähenevad sademed neist läände jäävatel aladel, sest sademed tulevad sinna suures osas ida poolt, Vaiksest ookeanist.
Lia Looveer
Lia Looveer (neiupõlvenimi Saarepera; 5. oktoober 1920, Narva – 8. november 2006) oli eestluse edendaja Austraalias.
1944. aastal emigreerus algul Saksamaale, augustis 1944 abiellus Leonid Looveerega (sünd. Looberg, 31.01.1917–7.02.1960).
1949. aastal asus ümber Sydneysse. Lia Looveer oli Sydney Ühinenud Balti Komitee (Joint Baltic Committee of Sydney) asutaja ning aastatel 1952–2002 sekretär. Ta organiseeris Baltikumi tutvustavaid üritusi. 1953 ühines Austraalia Liberaalse Partei Uus-Lõuna Walesi osakonnaga. Osales föderaalsel tasandil partei rahvusküsimuste komitee tegevuses (Liberal Party's Advisory Committee on Ethnic Affairs).
Isiklikku
Looveertel sündisid tütar Hille-Reet ja poeg Juho Looveer (sündinud 1952), PhD. Lia ema Hilda teine abikaasa oli Alfred Mäeloog.
Psühho
pisi| "Psühho" ("Psycho") on 1960. aastal valminud Alfred Hitchcocki film.
Noor Marion Crane (Janet Leigh) peab oma ülemuse 40 000 dollarit panka viima. Et tal pole oma kallöimaga abiellumiseks raha, kasutab ta võimalust ja põgeneb koos rahaga California suunas. Teel olles on sunnitud peatuse tegema ja jõuab Batesi motelli, kus hotelli omanik Norman Bates (Anthony Perkins) ta lahkelt vastu võtab. Pealtnäha rahulik ja ohutu mees ei ole suutnud oma ema kontrolli alt vabaneda ja kuulab igas asjas tema sõna. Ja vajadusel tuleb emme ise välja ja hoolitseb, et tema pojake valede naistega ei tegeleks.
Lola Liivat
pisi|[[Heikki Leisi foto Lola Liivatist]] Lola Liivat (ka Lola Liivat-Makarova, aastani 1967 Lola Makarov; sündinud 17. augustil 1928 Tallinnas) on eesti maalikunstnik. Üks esimesi abstraktseid ekspressioniste Eestis.
Elulugu
pisi|Lola Liivat [[Tartu Kunstimuuseumis enda näituse avamisel]] Lola Liivat sündis Tallinnas 17. augustil 1928. Ta lõpetas 1941. aastal Rakvere Algkool ning asus õppima Rakvere Kommertsgümnaasiumi, kus läbis 2 kursust. Pärast seda jätkas õpinguid Tallinna 4. Keskkoolis, mille lõpetas 1946. aastal.
Aastatel 1948–1954 õppis Liivat Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis (TRKI). Selle perioodi sees viidi kunstiinstituut 1951. aastal üle pealinna ja liideti Tallinna Riikliku Tarbekunstiinstituudiga. Ühendatud õppeasutuse nimeks sai Eesti NSV Riiklik Kunstiinstituut.
1957. aastal külastas Liivat Moskvas VI ülemaailmset noorsoo- ja tudengifestivali, kus sattus kuulama Harry ja Katherine Colmani peetud loengut kaasaegsest ameerika abstraktsest kunstist ning nägema Harry Colmani avalikku demonstratsiooni. See mõjutas oluliselt kunstniku edasist loomingulist tegevust.
Pilcomayo
thumb Pilcomayo on jõgi Lõuna-Ameerikas. Algab Andidest, ülemjooksul on mägijõgi. Seejärel voolab üle Gran Chaco valdavalt kagusse. Suubub paremalt Paraguay jõkke.
Lola Liivat
Elulugu
Liivat töötas õppejõuna aastatel 1954–1983 Tartu Kunstikoolis õpetades maalimist, kompositsiooni ja joonistamist. Pärast seda oli ta 1983–1988 vabakutseline kunstnik ning 1988–1994 Tartu Ülikooli maaliosakonna õppejõud (enne 1992. aastat oli see Tallinna Kunstiülikooli Tartu maalifiliaal). 1994–95 oli Liivat Rüütli galerii galerist.
1957. aastal võeti ta vastu Eesti NSV Kunstnike Liidu liikmekandidaadiks ja 1960 Eesti NSV Kunstnike Liidu liikmeks. Ta oli aastatel 1988–1992 Tartu Kunstiühingu ehk Pallase esimees ja aastatel 1997–2000 Tartu Kunstnike Liidu esimees. 1991. aastal oli ta Tartu Richard Wagneri Seltsi asutajaliige ja samast aastast kuulus ka Zonta Tartu klubisse.
Looming
Ta on viljelenud abstraktset ekspressionismi ja process painting ' ut.
Kazaa
Kazaa on failijagamisprogramm.
Rootslased Niklas Zennström ja Janus Friis ning eestlased Ahti Heinla, Priit Kasesalu ning Jaan Tallinn valmistasid 2000. aastal failijagamisprogrammi Kazaa lähtekoodi. See oli ajal, kui Napster oli sulgemisohus ning failijagajad otsisid uusi võimalusi.
Väiküla mõis
Väiküla mõis (saksa keeles Weikül, Weitelby ) oli Lõusa mõisa karjamõis Simuna kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Salutaguse küla lähedal Vinni vallas Lääne-Viru maakonnas.
Siegerland
thumb|350px|[[Freudenberg (Siegerland)|Freudenbergi ümbruse maastik]]
Siegerland on Saksamaa piirkond vana Siegeni kreisi alal (nüüd Siegen-Wittgensteini kreisi osa Nordrhein-Westfalenis) ja Altenkircheni (Westerwald) kreisi ülemises osas, mis kuulub Rheinland-Pfalzi liidumaa hulka.
Geoloogiliselt kuulub Siegerland Reini Kiltkivimäestikku (Rheinisches Schiefergebirge). Kõrgeim tipp on Riemen, 678 m üle merepinna. Siegi jõgi, Reini parempoolne lisajõgi, algab Netpheni linnast Rothaargebirges.
Piirkonnas on ka murre Siegerländisch, mida räägivad paljud selle elanikud.
Vastsündinu (skulptuur)
thumb"Vastsündinu" on skulptor Ole Ehelaidi hallist graniidist elevandipoega kujutav pargiskulptuur Tallinnas Hirvepargis.
Skulptuur paikneb Hirvepargi põhjaosas laste mänguplatsi juures ja on muinsuskaitse all kui Tallinna kohaliku tähtsusega kunstimälestis nr 725.
Skulptuur kujutab end neljal jämedal jalal püsti ajavat elevandipoega. Tagumik on püsti, selg kumer, pea veidi langetatud, lont esijalgade vahel. Alus puudub, teos asetseb maapinnas olevatel paekivitükkidel.
Schönbrunni loss
Schönbrunni loss (saksa Schloss Schönbrunn) asub Austrias Viinis. See on üks tähtsamaid kultuurimälestisi Austrias ning alates 1860. aastast Viini üks olulisemaid turismiobjekte.
Pärast Habsburgide monarhia kukutamist 1918. aasta novembris sai lossist uue Austria vabariigi omand ning see säilitati muuseumina.
Pärast Teist maailmasõda, kui liitlasväed 1945. aastal Austria okupeerisid, rekvireeriti loss liitlasvägede kontrollnõukogu Briti delegatsiooni ja Viinis paikneva Briti sõjaväegarnisoni jaoks.
Kui Austria sai 1955. aastal taas iseseisvaks ning liitlasväed lahkusid, sai lossist uuesti muuseum. Siiski on seal korraldatud ka tähtsaid üritusi, näiteks 4. juunil 1961 toimus John F. Kennedy ja Nikita Hruštšovi tippkohtumine.
1996. aastast kuulub Schönbrunni loss koos 160 hektari suuruse pargiga UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Loss ja selle aiad annavad tunnistust Habsburgide dünastia jõukusest ja maitsest.
Toomas Vilosius
Toomas Vilosius (sündinud 5. mail 1951) on Eesti arst ja poliitik, VIII ning IX Riigikogu liige. Eesti Reformierakonna liige. Toomas Vilosius oli Eesti sotsiaalminister Mart Laari esimeses valitsuses, Andres Tarandi valitsuses ja Tiit Vähi kolmandas valitsuses (kuni 1. detsembrini 1996).
Toomas Vilosius oli Tartu Ülikooli Eesti Geenivaramu nõukogu esimees sel ajal, kui geenivaramu seiskas rahaliste raskuste tõttu oma tegevuse. Ta on olnud ka Silja Line'i kommunikatsioonijuht.
Energia miinimumi printsiip
Energia miinimumi printsiip väidab, et kõik iseeneslikud protsessid kulgevad kehade süsteemi energia kahanemise suunas. Süsteemil on kalduvus energiat loovutada ning minna minimaalse energiaga olekusse.
Kirik (pühakoda)
thumb|[[Oleviste kirik Tallinnas]]
Kirik on kristlik pühakoda – hoone, kus toimuvad jumalateenistused.
Algkristluse ajal
Kristlike pühakodade arhitektuur kasvas välja kristlaste regulaarsetest kokkusaamistest eramajades ja sünagoogides. Spetsiaalseid kirikuhooneid hakati ehitama siis, kui kogudus ei mahtunud enam senistesse ruumidesse ära või endised ruumid ei vastanud enam jumalateenistuse vajadustele. Kirikute ehitamine muutus teostatavamaks ning kirikud tavalisemaks pärast seda, kui Rooma keiser Constantinus Suur tegi 313 Milano ediktiga lõpu kristlaste tagakiusamisele.
Akad
Akad (ka Akkad) oli vanaaja linn Põhja-Mesopotaamias Eufrati jõe ääres.
Linn paiknes hilisema Assüüria piiri lähedal, täpne asukoht on tänapäeval teadmata. See oli üks vanemaid linnu Mesopotaamias.
Algul oli Akad linnriik, kuid sellest sai suurriigi pealinn, kui kuningas Sargon I 2350 eKr rajas Akadi riigi. Linnas kõneldud akadi keelest sai seetõttu Mesopotaamia kõnekeel enam kui tuhandeks aastaks.
Akadile viitab ka 1. Moosese raamatu 10. peatüki 10. salm
阿卡德帝国
Sobinka
Sobinka (vene Собинка) on linn Venemaa Vladimiri oblastis, Sobinka rajooni keskus. Asub Kljazma jõe paremal kaldal, 37 km Vladimirist edelas.
Asula tekkis 1858. aastal tööd alustanud ketrusvabriku juurde. Linnaõigused sai 1939. aastal.
Elanike arv 2000. aastal oli 22 500.
Rašid Nurgalijev
pisi|[[FSB direktori asetäitja Rašid Nurgalijev (vasakul) ja FSB direktor Aleksandr Bortnikov]]
Rašid Nurgalijev (vene keeles Рашид Гумарович Нургалиев; sündinud 8. oktoobril 1956 Kasahstanis Kostanaj oblastis) on Venemaa julgeolekutöötaja. Ta oli Venemaa Föderatsiooni siseminister 9. märtsist 2004 kuni 21. maini 2012. Tal on armeekindrali auaste (27. detsembrist 2005) ja majandusteaduste kandidaadi kraad.
Rašid Nurgalijev lõpetas 1979 O. W. Kuusineni nimelise Petroskoi riikliku ülikooli.
Aastatel 1979–1981 töötas ta Karjala ANSV Nadvoitsi asula kooli füüsikaõpetajana.
1981 asus ta teenistusse Karjala ANSV Riikliku Julgeoleku Komitees: töötas Kalevala rajooniosakonna ja Kostomuški linnaosakonna operatiivvolinikuna, oli Medvežegorski riikliku julgeoleku rajoonijaoskonna ja Karjala Vabariigi terrorismivastase osakonna ülem.
1995 viidi Nurgalijev üle teenistust jätkama Venemaa Föderaalse Vastuluureteenistuse keskasutusse ja selle reorganiseerimise järel Venemaa Föderatsiooni Föderaalsesse Julgeolekuteenistusse, kus teenis organisatsioonilis-inspektorvalitsuses peainspektorina ning Sisejulgeolekuvalitsuse osakonnajuhatajana.
Aastatel 1999–2000 oli ta Venemaa Föderaalse Julgeolekuteenistuse majandusjulgeoleku departemangu salakauba ja ebaseadusliku naгkootikumise käitlemise vastu võitlemise valitsuse ülem.
Aastatel 2000–2002 oli Nurgalijev FSB direktori asetäitja, inspektorvalitsuse ülem.
2002. aasta juunis määrati Nurgalijev Venemaa siseministri esimeseks asetäitjaks ja kriminaalmiilitsa ülemaks. Ta juhtis siseministeeriumi organiseeritud kuritegevuse ja narkokaubandusega tegeleva allüksuse tööd, sealhulgas võitlust rahvusvahelise terrorismi ja ekstremismiga.
2004. aasta jaanuarist oli Nurgalijev Venemaa siseministri kohusetäitja. Sama aasta märtsis määrati ta siseministriks.
Alates 2006. aasta veebruarist on Nurgalijev ametikohast lähtudes Venemaa Rahvusliku terrorismivastase komitee liige ja komitee esimehe asetäitja.
Tema ametiajal siseministrina nimetati 2011. aastal miilits ümber politseiks ja algatati ümberakrediteerimine, mille käigus vähendati politsei isikkoosseisu enam kui viiendiku võrra. Augustis 2011 väitis Nurgalijev, et selle kava rakendamise käigus on korruptsioon tema ministeeriumis välja juuritud.
Kohe pärast Dmitri Medvedevi saamist peaministriks, vabastati Nurgalijev siseministri kohalt. 2012–2023 oli ta Venemaa Julgeolekunõukogu sekretäri asetäitja ning alates jaanuarist 2023 on ta Julgeolekunõukogu sekretäri esimene asetäitja.
Isiklikku
Rašid Nurgalijev on abielus. Tal on kaks poega, kes on mõlemad ohvitserid. Nurgalijev on rahvuselt tatarlane.
Parasmaa mõis
Parasmaa mõis (saksa keeles Parrasma) oli riigimõis Pärnu-Jaagupi kihelkonnas Pärnumaal. Tänapäeval jääb kunagise mõisa asukoht Lääneranna valda Pärnu maakonnas.
Ajalugu
Vanimad teated Parasmaa mõisast pärinevad 1620ndatest, kui mõis kuulus Wolffeldti suguvõsale. 15. mail 1624 kinkis Gustav II Adolf Parasmaa mõisa Jürgen Aderkase rügemendi kapralile Magnus Bernhardsson Wolffeldtile (surn. u 1650), kellest sai samas ka Lihula ja Pärnu läänis asunud Pysi (Pijs), Keblaste (Keblas), Nedrema (Neudenurm, Neutenorm) ja Ahaste (Aast, Achst) mõisnik. Tema pärandas mõisa oma pojale, Pärnu krahvkonna asehaldurile Magnus von Wolffeldtile (surn. 1666), kelle pojast Bernhard Heinrich von Wolffeldtist sai omakorda järgmine Parasmaa mõisnik enne mõisate reduktsiooni.
17. sajandi lõpul muudeti Parasmaa mõis riigimõisaks, millega järgmisel sajandil ühendati ka Sõõrikese mõis (saksa keeles Sörick) ja Maima mõis. Viimane neist likvideeriti 1860ndatel.
Mõisahooned
Suurt häärberit ei ole Parasmaal olnudki. Pärast mõisamaade jagamist kujunes mõisasüdamesse koguni 5 talu. Üks neist sai peahoone (Mäe talu), ülejäänud ehitasid endise mõisa kõrvalhooned ümber taluhooneteks. Kõik hooned on tänapäevaks hävinud. Vähesed varemed on alles endisest moonakatemajast (hilisem Kaasiku talu) ja keldrist. Hoonete jäänused hävitati 1980ndatel maaparanduse käigus.
Põhja-Jüütimaa piirkond
Põhja-Jüütimaa on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Taanis Jüütimaal.
Eesti segakooride loend
Siin on loetletud Eesti segakoore.
Pöördenurk
Pöördenurk on nurk, mille võrra pöördub ringliikumises oleva keha trajektoori raadius mingi aja jooksul.
Tähis: φ (fii)
Põhivalem:, kus s on kaare pikkus ja r on raadius
Eesti Kooriühing
Eesti Kooriühing on alaliitude kaudu Eesti koore, puhkpilliorkestreid, dirigente ja muusikaõpetajaid hõlmav katusorganisatsioon.
Ühingu liikmesorganisatsioonid on Eesti Meestelaulu Selts, Eesti Naislaulu Selts, Eesti Segakooride Liit, Eesti Kammerkooride Liit, Eesti Puhkpillimuusika Ühing, Eesti Muusikaõpetajate Ühing ja Eesti Koorijuhtide Liit.
Eesti Kooriühingu aastapreemiad
Eesti Kooriühing annab alates 2004. aastast igal aastal välja aastapreemiaid.
Pakri maastikukaitseala
pisi|Väike-Pakri kagurand. Pakri maastikukaitseala asub Harju maakonnas Paldiski linna haldusterritooriumil. Kaitseala suurus on 1451 hektarit.
Maastikukaitseala asutati 18. mail 1998, kaitsmaks haruldasi ja teadusliku väärtusega geoloogilisi objekte ja elusloodust. Kaitseala koosseisu kuuluvad lahustükid Väike- ja Suur-Pakri saare põhjaosa, saartevaheline meri, Kappa ja Bjärrgronne ja Väike-Pakri saare lõunaosa.
Tähtsamate maastike alla kuuluvad Pakri saared ja pangamets, mis asub Pakri poolsaare idarannikul.
Heino Eller
pisi|püsti|Heino Eller. Portreebüst. Osa [[Heino Elleri monument|Heino Elleri monumendist Tallinnas Georg Otsa nimelise Muusikakooli ees. Skulptor Aime Kuulbusch, 1987]] Heino Eller (7. märts 1887 Tartu – 16. juuni 1970 Tallinn) oli eesti helilooja ja pedagoog, Eesti sümfoonilise ja kammermuusika üks rajajaid ja silmapaistvamaid esindajaid.
Hariduskäik ja pedagoogiline tegevus
Heino Eller lõpetas 1907. aastal Tartu Reaalkooli. Seejärel õppis Peterburi konservatooriumis aastatel 1907–1908 viiulit, aastatel 1913–1915 ja 1919–1920 kompositsiooni ja muusikateooriat.
Õpetas aastatel 1920–1940 Tartu Kõrgemas Muusikakoolis kompositsiooni ja muusikateooriat.
1940. aastal alustas õpetajategevust Tallinna Riiklikus Konservatooriumis, kus õpetas elu lõpuni.
Heino Elleri käe all on muusikaharidust saanud umbes 50 heliloojat, teiste seas Arvo Pärt, Eduard Tubin, Villem Kapp, Jaan Rääts, Alo Põldmäe ja Lepo Sumera.
Helilooming
Heino Elleri heliloomingu suuruseks on umbes 300 teost, muu hulgas on ta loonud ka mitu sümfoonilist teost.
Isiklikku
Ta vend oli skulptor Aleksander Eller.
Mälestuse jäädvustamine
pisi|160px|Heino Ellerile pühendatud [[NSV Liit|NSV Liidu postmark aastast 1987. Kunstnik Jüri Kaarma]] pisi|püsti|Monument avati 1987. aastal ja selle autorid on skulptor Aime Kuulbusch ja arhitekt Allan Murdmaa.
Teosed temast
2007. aastal näitekirjanikuna debüteerinud Indrek Hirve mononäidend "Pauluse kiriku kellad" põhineb Heino Elleri elul. Esietendus samal aastal Eesti muusika päevadel, lavastas Margus Kasterpalu, heliloojat kehastas Rain Simmul.
2013. aastal valmis dokumentaalfilm "Heino Eller. Quinta Essentia", mis põhineb peamiselt helilooja abikaasa Ellu Elleri mälestustel.
Diskograafia
Heino Eller: Viirastused. Varjus ja päikesepaistel. Sümfooniline burlesk. Eesti NSV Riiklik Sümfooniaorkester. Dirigent P. Lilje. Melodija 1986. 1 LP (41 min. 40 sek.)
Ilmaelement
pisi|Ilmaelemente vaadeldakse ilmajaamades. [[Vilsandi meteoroloogiajaam]] Ilmaelement ehk meteoroloogiline element ehk ilmanäitaja ehk meteonäitaja on näitaja, millega iseloomustatakse ilma.
Ilmaelemendide kohta saadetakse andmeid näiteks ilmajaamadelt.
Ülgase looduskaitseala
pisi|[[Ülgase fosforiidikaevanduse käigud]] pisi|[[%C3%9Clgase_pank|Ülgase panga üldvaade]]
Ülgase looduskaitseala (Keskkonnaregistri kood KLO1000259) asub Harjumaal Jõelähtme vallas.
Ilmaelement
Peamised ilmaelemendid on
Ilmanäitajate põhjal arvutatakse muud näitajaid, mida kasutatakse kliimanäitajate arvutamiseks (nt ööpäeva keskmine õhutemperatuur ja kuu keskmine õhutemperatuur), nende põhjal arvutatakse aastasi ja paljuaastasi keskmisi näitajaid.
Ülgase looduskaitseala
Looduskaitseala suurus on 49,6 hektarit.
Ülgase paekallas võeti kaitse alla aastal 1960. Kaitseala laiendati aastal 1989.
Kaitseala territooriumil paikneb 24-26 meetri kõrgune Ülgase pank. Selle kõige kõrgemat osa kutsutakse Hõbemäeks. Ajalooliselt oli mägi muistsete eestlaste ohverdamispaik. Kaitseala koosseisu kuuluvad ka Eesti esimesed fosforiidikaevanduskäigud, mis rajati aastatel 1920–1938. Käikudes talvituvad nahkhiired.
Väli
Väli on mateeria vorm, mida kutsub esile mõne ainelise keha mingi konkreetne omadus. Näiteks kutsub iga aineline keha juba üksnes oma olemasoluga esile gravitatsioonivälja.