cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Olga Rõpakova
Aastatel 2012 ja 2017 on ta tulnud kolmikhüppes Teemantliiga üldvõitjaks.
Tuletõrje
pisi|[[Tulekahju kustutamine Tallinnas]] Tuletõrje on avalikus või erasektoris tegutsev organisatsioon, mis osutab tuletõrje- ja pääste teenuseid.
Eestis osutavad selliseid teenuseid riigi poolt Päästeamet ja vabatahtlike poolt kohalikud päästeühingud, kelle suurim esindusorgan on Päästeliit.
Tuletõrje ajalugu
pisi|Tulekahju kustutamine Tartus Karlova linnaosas. Aprill 2018 Esimene teadaolev tuletõrjebrigaad loodi umbes 6000 aastat tagasi Hiinas. Seejärel muutusid brigaadid vajalikuks Antiik-Roomas (u 300 eKr), kui kiiresti kasvava rahvastikuga riik muutus üha vastuvõtlikumaks suurte tulekahjude suhtes. 30 eKr moodustas Egnatius Rufus orjadest tuletõrjebrigaadi, mis pakkus tasuta tuletõrjeteenust. Tulekahju korral moodustasid mehed lähima veeallika juurest inimketi ja andsid veeämbreid edasi, lisaks patrullisid nad tänavatel õigusega karistada füüsiliselt igaüht, kes rikkus tuleohutusnõudeid. Caesar Augustus lõi 24 eKr esimese riikliku tuletõrjeameti, mis koosnes 600 orjast, kes olid jaotatud seitsmesse Rooma tuletõrjedepoosse.
Ameerika esimene riiklikult finantseeritav kutseline tuletõrjedepoo loodi 1679. aastal Bostonis. Kõrgetasemeline tuletõrjesüsteem oli 17. sajandi lõpus ka Amsterdamis, mida juhtis kunstnik Jan van der Heyden, kes täiustas tuletõrjevoolikute ja veepumpade konstruktsiooni. 19. sajandil viis senine süsteem, kus brigaadid kustutasid ainult kindlustatud maju, vajaduseni tuletõrjekompaniisid tsentraalseks muuta. Linnad hakkasid rajama oma tuletõrjeameteid, mida rahvas sai avaliku teenusena kasutada. Selle tulemusena suleti eraomandis tuletõrjefirmad ja ühendati nende depood linna omadega. 1906. aastal, aasta pärast esimese tuletõrjeauto valmimist Springfieldis, moodustati samas linnas esimene motoriseeritud tuletõrjedepoo.
Tuletõrje tänapäeval
pisi|Päästeameti auto [[Pae tänav (Tallinn)|Pae tänaval Tallinnas]] Tänapäeva tuletõrjeametid (ka tuletõrje- ja päästeteenistus või lihtsalt tuletõrje) on riiklikud või eraorganisatsioonid, mis pakuvad omavalitsustele, maakondadele või tulekaitse piirkondadele peamiselt erakorralist tuletõrje- ja päästeteenust. Tuletõrjeamet sisaldab oma piirides üldjuhul ühte või rohkemat tuletõrjedepood ning võib olla komplekteeritud elukutselistest või vabatahtlikest tuletõrjujatest või nende kombinatsioonist.
Vabatahtlik päästja
Vabatahtlik päästja on isik, kes osaleb vabatahtlikult pääste- või ennetustööl. Vabatahtliku tegutsemise eelduseks on isiku vaba tahe. Tegutsemine ei pea toimuma isiku vabast ajast, kokkuleppel tööandjaga võib isik osaleda pääste- või ennetustööl ka tööajast.
Vabatahtliku päästetöö hõlmab tegutsemist päästesündmusel koos päästeametnikuga või iseseisvalt, lähtudes päästeametniku korraldustest. Vabatahtliku eesmärgiks on olla kiire ja esimene reageerija kodukohas. Ennetustöö on elanikkonna teavitamine ja juhendamine, et igaüks looks ja väärtustaks ohutust ja turvalisust, mis aitaks vähendada õnnetuste ja nendes hukkunute ja vigastatute arvu, samuti õnnetustega kaasnevaid kahjusid.
Keity Meier
Keity Meier (sündinud 27. jaanuaril 1995) on eesti mootorrattasportlane.
Ta on keskendunud trial- ehk trikimootorrattaga (ka traielmootorratas) sõitmisele ning kogunud tuntust riskantsete trikkidega: ta on sõitnud mootorrattaga üle Tartu laululava kaare, Tartu Kaarsilla ning 2021. aasta oktoobris tegi oma mootorrattaga 11-meetrise hüppe Tornimäe 7 katuselt Swissôteli katusele. Kuna hüpe toimus 117 meetri kõrgusel, oli see sellise mootorrattaga maailmas ainulaadne saavutus.
Haridus
Keity Meier alustas 2015. aastal ajalooõpinguid Tartu ülikoolis.
Isiklikku
Keity Meier on Tapalt pärit, ta veetis lapsena palju aega isa garaažis ja esimese mootorratta ostis 12-aastaselt. Trialimootorratta sai 15-aastaselt tänu kohalikule ala entusiastile. Ka tema õde Meriliis Meier alustas 2011. aastal trial-jalgrattaga võistlemist. 2019. aastal osales mootorrattal Marvel Universe'i etendustes mitmes riigis.
Saavutused
Oma esimesel hooajal 2010 võitis ta Balti Meistrivõistluste juuniorite tiitli. Ta saavutas esimese eestlasena naiste trial 'i Euroopa meistrivõistlustel etapivõidu ning lõpetas hooaja kokkuvõttes üheksandal kohal. 2019. aastaks oli temast saanud oma valdkonnas Balti riikide parim. 2017. hooajal saavutas Euroopa Meistrivõistlustel üldarvestuses 6. koha. 2022. hooajal saavutas Keity MM karikasarjas Trial2 üldarvestuses 6. koha.
Kalingurmustriga kass
Kalingurmustriks (calico) või kalingurmustriliseks nimetatakse kassi karvkatte värvust, milles valgel karvastikul on suured mustad ja oranžid selgepiirilised laigud (erinevalt kilpkonnavärvi kassist, kelle karvakiri on enamjaolt kahes värvis ja valged karvad on hajusalt või väikeste laikudena). Nimi tuleneb suuremustrilise trükikanga nimetusest (calico).
Valge karvaga ala on kalingurmustrilisel kassil 25%–75% kogukarvast, oranžid ning tumedad laigud on ühtlased ja selgepiirilised. Kere allosal ja jäsemetel on ülekaalus valge. Kolmevärvilisust tekitava geeni suguliitelisus tingib, et kalingurmustrilised kassid on peaaegu eranditult emased.
Kalingurmustrit võidakse nimetada ka valgekirjuks kilpkonnavärviks (tortoiseshell-and-white). Quebeci provintsis on nimetatud kalingurmustrilist chatte d'Espagne ('hispaania (emane) kass'). Veel võib sellise kasukaga kassi nimetada pugalaks (brindle), kolmevärviliseks kassiks, jaapani keeles on ta mike neko (三毛猫) ('kolmikkarvkasukas') ja hollandi keeles lapjeskat ('lapikass').
Helenemisgeeniga kalingurmustrilistel kassidel (calimanco) on laigud vastavalt hallid/sinised ja kollakad või beežid.
Aleksei Tolstoi (täpsustus)
Aleksei Tolstoi on mitme inimese nimi:
Silvia Leitu
Silvia Leitu (ametlikult Silvia Virve Tannberg; 6. jaanuar 1912 Tartu – 21. juuni 1969 Tureberg, Sollentuna vald, Rootsi) oli väliseesti kostüümikunstnik ja akvarellist.
Elulugu
Silvia Leitu õppis Kõrgemas Kunstikoolis Pallas Nikolai Triigi ateljees, kuid ei lõpetanud. Ta jõudis esineda näitustel juba enne pagulusse jõudmist.
1944. aastal põgenes ta Saksamaale, 1951. aastal siirdus Rootsi. Aastatel 1944–1946 jätkas ta õpinguid Müncheni Kunstiakadeemias.
Ta on maetud Stockholmi Metsakalmistule.
Looming
Eesti Rahvusraamatukogu kunstikollektsiooni kuulub Leitu akvarell "Istuv neiu" (1950. aastate teine pool). Kunstikriitik Jüri Haini sõnul on see "näide loomelaadist, millel põhines kunstniku tuntus Rootsi kunstielus, eestlaskonnas oli ta hinnatud eelkõige rahvariietes naiste-neidude kujutajana".
Isiklikku
Silvia Leitu oli abielus kunstnik ja arhitekt Harald Tannbergiga.
Neitsi galaktikaparv
pisi Neitsi galaktikaparv ehk Virgo galaktikaparv (inglise keeles Virgo Cluster) on galaktikaparv, mille kese on Neitsi tähtkujus umbes 54 miljoni valgusaasta kaugusel.
Parve kuulub 1300–2000 galaktikat. Enamik parve kuuluvaid galaktikaid on kääbusgalaktikad, kuid sellesse kuulub ka suuri spiraal- ja elliptilisi galaktikaid. Neitsi galaktikaparv on Kohaliku Superparve massiivseim element ja moodustab selle südamiku. Neitsi galaktikaparv asub Kohaliku Lehe (kuhu kuulub ka meie Linnutee tähesüsteem) keskmest 17 megaparseki (55 miljoni valgusaasta) kaugusel. Parve heledaim galaktika on Messier 49 ja üks suuremaid galaktikaid on Messier 87.
Mitu parve kuuluvat heledamat galaktikat, sealhulgas Messier 87, avastati 1770. aastate lõpus ja 1780. aastate alguses ning Prantsuse astronoom Charles Messier lisas need oma kataloogi. Messier kirjeldas leitud galaktikaid kui tähtedeta udukogusid ning nende tõeline olemus avastati alles 20. sajandil.
Mitmed galaktikaparve liikmed on vaadeldavad väiksemate teleskoopidega. Selgel ööl on näiteks 15 cm avaga teleskoopi kasutades parvest vaadeldavad umbes 160 galaktikat.
Nikolai Kondakov
Nikolai Ivanovitš Kondakov (vene keeles: Николай Иванович Кондаков; 1900 – 1984) oli vene loogik.
Ta oli õpiku "Loogika" ("Логика"; 1954), lühikese loogikasõnaraamatu "Sissejuhatus loogikasse" ("Введение в логику"; 1967), teatmeteose "Loogiline sõnaraamat" ("Логический словарь"; 1971) ja selle laiendatud variandi "Loogiline sõnaraamat-teatmik" ("Логический словарь-справочник"; 1975) autor.
Meteoroloogiainstrumendid
pisi|[[Ilmajaamades kasutatakse erinevaid meteoroloogilisi instrumente]] Meteoroloogiainstrumendid (ka meteoroloogilised instrumendid, meteoroloogilised mõõteriistad, meteoroloogilised seadmed) on riistad, millega määratakse meteoroloogiliste elementide väärtusi.
Õhu- ja pinnasetemperatuuri mõõdetakse harilikult termomeetriga (enamasti kas vedelik-, bimetall- või elektrilise termomeetriga). Õhutemperatuuri automaatseks registreerimiseks kasutatakse termograafi.
Õhuniiskust mõõdetakse psühromeetriga vm niiskusmõõturitega.
Õhurõhku mõõdetakse baromeetri ja barograafiga. (EE).
Erinevate kiirguste määramiseks on kasutusel pürheliomeeter, aktinomeeter, püranomeeter, pürgeomeeter, bilansomeeter
Päikesepaiste kestust määrab heliograafiga.
Pilvede kõrgust määratakse nt pilootpallide, prožektorite ja fotoelektriliste registreerijatega
Polüfunktsionaalsete meteoroloogiainstrumentide hulka kuuluvad burromeeter ja ilmakivi.
Kõneakt
Kõneakt ehk kõnetegu on lingvistika mõiste, mis viitab tegevusele, mida lausungeid lausudes läbi viiakse. Tihti on lause väljaütlemine mingi teo sooritamine.
Maroni senjööria
Ajalugu
Maron kuulus Toroni koosseisu kuni aastani 1229, mil see loovutati Saksa Ordule. Viimane loobus vastutasuks oma nõudlusesest Toronile.
Kõneakt
“Jah! (ma võtan selle naise oma seaduslikuks abikaasaks)” – nagu öeldakse abielutseremoonial.
“Ma ristin selle laeva Kuninganna Elizabethiks” – nagu öeldakse šampanjapudelit vöötäävi vastu puruks lüües.
Viisiga, miks kõneleja midagi ütleb, mida ta sellega taotleb, kuidas temast aru saadakse ja kuidas selle kohaselt käitutakse, tegeleb kõneaktiteooria. Kõneaktiteooriale pani aluse inglise keelefilosoof John Langshaw Austin, kelle Harvardi ülikoolis peetud loengute põhjal ilmus 1962. aastal postuumselt raamat “Kuidas teha sõnadega asju”. Austini teooriat on edasi andnud Ameerika filosoof John R. Searle.
John Langshaw Austini kõneaktiteooria
John Langshaw Austin (1911–1960) oli inglise keelefilosoof, kes on kõneaktiteooria rajaja. Austini kohaselt on kõneakte kolme tüüpi: lokutsioon, illokutsioon ja perlokutsioon. Kõik kolm kõneakti on omavahel seotud.
Lokutsioon on kõneakt, mille eesmärk on öelda midagi tegelikkuse kohta. Austin eristab kolme lokutiivset kõneteo osa: foneetiline tegu, faatiline tegu ja reetiline tegu. Foneetiline tegu on teatavate helide tekitamine. Faatiline tegu on sõnade lausumine. Reetiline tegu on nende üksikute sõnade kasutamine koos kindla tähenduse ja osutusega.
Faatiline tegu: Ta ütles: “Kass on matil!
Reetiline tegu: Ta ütles, et kass on matil.
Illokutsioon on kõneakt, mis on ise tegu. Illokutiivsed teod on näiteks küsimus, lubadus või käsk. Lokutsioon võib täita erinevaid illokutiivseid eesmärke, olenevalt suhtlusolukorrast. Illokutsioon koosneb omakorda viiest aktist: verdiktiivid ehk otsuseaktid, eksertsitiivid ehk võimuaktid, komissiivid ehk kohuseaktid, behabitiivid ehk käitumistavaaktid, ekspositiivid ehk esitusaktid.
Perlokutsioon on selline kõneakt, mis on seotud nende tagajärgedega, mille toob endaga kaasa väljaöeldud sõnum.
Lokutsioon: Jaan ütles mulle “Tulista Kaarlit!”
Perlokutsioon: Jaan veenis mind Kaarlit tulistama.
John Rogers Searle’i kõneaktiteooria
John Rogers Searle (sündinud 31. juulil 1932 Denveris) on Ameerika filosoof ja keeleteadlane, kes arendas edasi John L. Austini kõneteoteooriat. J. R. Searle’i ja J. L. Austini filosoofiline lähenemine on kaasa aidanud pragmaatika valdkonna arengule ning kaudselt mõjutanud Judith Butleri feministlikku teooriat.
Searle töötas välja kõneaktide kategoriseerimise süsteemi. Ta jaotab kõneteod viide rühma selle järgi, mida nad läbi viivad.
1. Tõdemused ehk assertiivid;
2. Juhised ehk direktiivid;
3. Kohustumised ehk komissiivid;
4. Tundeväljendused ehk ekspressiivid;
5. Kehtestused ehk deklaratiivid.
J. R. Searle võtab kasutusele propositsiooni mõiste, et selgitada, mis on ühist illokutiivsetel tegudel.
Kõik need laused on mingil konkreetsel juhul illokutiivsed kõneaktid (küsimus, väide, ennustus jne). Nende viie kõneakti käigus sooritab kõneleja ühiseid lisategusid: osutab mingile kindlale Johnile ning omistab talle väljaminemise teo. J. R. Searle väidab, et neis kõneaktides on ühine sisu ehk propositsioon. Konkreetse näite propositsioon on, et John läheb toast välja.
John R. Searle töötas välja kaudse kõneakti mõiste. Kaudse kõneakti mõistmiseks on vaja kahte komponenti: kavatsuslikkus ning taust. Kavatsuslikkus on inimteadvuse omadus olla teatavas suhtes tegelikkuses olevate asjade ja asjaoludega. Taust on võimete ja kalduvuste hulk, mis lubavad korrektselt tõlgendada teiste sama tausta jagavate inimeste eneseväljendust. Need mõisted suunavad John R. Searle’i uurima vaimufilosoofia valdkonda.
Kaudne kõneakt
Kõneakt võib olla otsene või kaudne. Kaudne on kõneakt siis, kui selle sisu ei ole vahetult arusaadav öeldu sisust. Kaudse kõneakti korral on ühel eesmärgil vormistatud kõneakt mõeldud korda saatma teist tegu. Lausuja ei kasuta otseseid vahendeid erinevatel põhjustel (nt viisakus).
Kaudseid kõneakte kasutatakse tihti ettepanekute tagasilükkamiseks ning palvete esitamiseks. Näiteks olukorras, kus esimene kõneleja küsib: “Kas sa tahad minuga kohvikusse tulla?” ja teine kõneleja vastab: “Mul on loeng,” kasutab teine kõneleja kaudset kõnetegu keeldumise eesmärgil.
“Mul on külm” tähendus kõneaktide korral:
Rein Nurkse
Elulugu
Rein Nurkse oli maatöölise poeg.
1925. aastal lõpetas Nurkse Rakvere Gümnaasiumi ning astus TÜ filosoofiateaduskonda, valides eriaineks eesti keele. Raske majandusliku olukorra tõttu lahkus ta neljandalt kursuselt, asus korrektorina tööle kirjastuses Loodus ning töötas seejärel veel mitmes kirjastuses. 1941 oli ajakirja Eesti Keel ja Kirjandus toimetaja, 1942–1944 Tallinnas korrektor, pärast sõda kirjastustes Pedagoogiline Kirjandus ning Ilukirjandus ja Kunst keeletoimetaja. 1950–1956 oli represseeritud kui niinimetatud "kodanlik natsionalist", aastast 1956 töötas Keele ja Kirjanduse Instituudis (KKI): oli sõnaraamatute sektori vanemlaborant, vanembibliograaf ja teadur ning juhendas kirjakeele seletussõnaraamatu kartoteegi koostamist.
Teadustöö
Üliõpilaspäevil kirjutas Rein Nurkse tekstoloogilise arvustuse "Parandatud Koidula" (Looming, 1926) ja süüvis kirjakeele arenemiskäiku ning keelekorraldusprobleemidesse. Avaldas töid eesti keele õigekeelsusest, sõnajärjestusest, omadussõnade kongruentsist, superlatiivist jm. Kuulus eesti keelekorraldusliikumise demokraatlikku tiiba. Tõlkis ka ilukirjandust vene, inglise ja saksa keelest.
Isiklikku
Tema abikaasa Lea Nurkse (1904–1960) oli üks Eesti koolieelse kasvatuse alusepanijaid. Rein Nurkse kasupoeg oli kirjanik Eno Raud.
Koikküla raudteejaam
pisi|Vana Koikküla jaamahoone Koikküla raudteejaam (algselt saksa keeles Adsel-Koiküll) oli raudteejaam Valga–Mõniste–Ape–Aluksne–Gulbene raudteel Valga maakonnas Valga valla aladel Koikküla külas. Jaam asus Valga raudteejaamast 17,6 kilomeetri kaugusel.
Jaam avati koos raudtee rajamisega 1903. aastal. Toonase haldusjaotuse järgi jäi see Hargla kihelkonda Koikküla mõisa maadele. Algselt eelnes sellele Žuldiņi raudteejaam. 1919. aastal pärast Eesti ja Läti vahelise piiri paikapanekut jäi raudteest Eestisse Žuldiņi ja Hopa raudteejaama vaheline lõik. 1923. aastal ehitati uus Eestist Valga raudteejaamast algav Valga–Koikküla raudteelõik, millel asusid Kaagjärve raudteejaam ja Lepa peatuskoht. Teise maailmasõja ajal demonteeriti Lätit läbiv teeharu ja kasutusele jäi vaid Kaagjärve jaama läbiv teelõik. Sõja ajal hävis ka algne Koikküla jaamahoone.
Koikküla raudteejaam suleti koos Mõnistesse viiva raudteega 2. juunil 1970. Uus jaamahoone on kasutusel elamuna.
Almir
Almir de Souza Fraga (tuntud ka lihtsalt nime all Almir; sündinud 26. märtsil 1969 Porto Alegres) on Brasiilia endine jalgpallur, ründaja.
Ta kuulus Brasiilia koondisse 1993. aasta Copa Américal.
Elva puhkpilliorkester
pisi|Elva puhkpilliorkester esinemas üritusel "Ava lava, Tallinn!" (2012) Elva puhkpilliorkester on 1911. aastal Elvas asutatud puhkpilliorkester. Orkestri dirigent on Ülo Laanesaar.
Korsuni Jumalaema
Korsuni Jumalaema ikoonile on pühitsetud Jumalaema Korsuni pühakuju kabel Irboskas.
Pärimus
Imettegevat mõju on omistatud eriti neile kolmele ikoonile:
Härjakivi
Härjakivi on kultusekivi Saare maakonnas Saaremaa vallas Suur-Pahila külas. Kivi on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Kivi lähedal asub teine tähelepanuväärne kivi: Rautsikivi (ka Raudsikivi, Ratsikivi).
Kaimar Karu
Tal on teadusmagistrikraad filosoofias Tartu Ülikoolist.
Ta oli alates 2019. aasta septembrist Hariduse Infotehnoloogia Sihtasutuse nõukogu Rahandusministeeriumi nimetatud liige.
Karu on töötanud IT-sektoris eri ametikohtadel üle 20 aasta.
Väliskaubandus- ja infotehnoloogiaminister
1. novembril 2019 avalikustas EKRE Karu kandidatuuri väliskaubandus- ja infotehnoloogiaministri kohale, asendamaks ametist tagasi astunud Kert Kingot. 2. novembril nimetas president Kersti Kaljulaid ta ametisse. 7. novembril andis ta Riigikogu ees ametivande ja astus sellega ministrina ametisse.
17. aprillil 2020 teatas EKRE, kes koalitsioonilepingu kohaselt vastutas selle valdkonna poliitilise juhtimise eest, et kutsub Karu ametist tagasi. Samal päeval esitas peaminister Jüri Ratas presidendile ministri vabastamise palve. 20. aprillil nimetas president uueks väliskaubandus- ja infotehnoloogiaministriks Raul Siemi.
Ministri väljavahetamist on seostatud nii tema iduettevõtetesse soosiva suhtumisega Eestit tabanud koroonakriisis, mis ei läinud kokku EKRE üldise retoorikaga, kui ka Karu soovimatuses kooskõlastada 2020. aasta algul välismaalaste seaduse muudatusi, milles ta leidis mitmeid probleeme.
Eesti ettevõtjate arvates sai Karu oma tööga hästi hakkama. Tema tegevuse iseloomustamisel on e-Eesti nõukogu liige Linnar Viik öelnud, et "see üle pika aja selline värskem sõõm Eesti digitaalvaldkonna arengusse".
Makarius I (Kiievi metropoliit)
Makarius I (surnud 1497) oli Kiievi, Galiitsia ja Vene metropoliit aastatel 1494–1497. Enne metropoliidiks valimist oli ta Vilniuse Püha Kolmainu kloostri arhimandriit.
Ta on maetud Kiievi Püha Sofia peakirikusse.
Tema mälestuspäeva peetakse 1. mail (Juliuse kalendri järgi).
Suzan Kahramaner
Suzan Kahramaner (21. mai 1913 İstanbul – 22. veebruar 2006 İstanbul) oli üks esimesi türgi naismatemaatikuid.
Haridus
Kahramaner sündis Üsküdaris İstanbulis. Tema ema Müzeyyen Hanım oli Halebi (Aleppo) linnaosa varahoidja tütar ja isa oli kirurg Dr Rifki Osman Bey. Aastatel 1919–1924 õppis ta Moda Nümune Inase algkoolis ning hiljem Notre Dame De Sioni koolis, kus ta omandas keskhariduse, mis võimaldas tal minna ülikooli ja saada bakalaureusekraad 1934. aastal.
Pärast kõrgharidusreforme, mis toimusid 1933. aastal İstanbulis, moderniseeriti ja nimetati ümber ainuke Türgis asuv kõrgkool – Darülfununi instituut, selle uueks nimeks sai Istanbuli Ülikool. Suzan Kahramaner alustas õpinguid matemaatika-astronoomia teaduskonnas 1934. aastal. Lisaks uuendatud õppekavadele ja arenevatele teaduskondadele leidsid Istanbuli Ülikoolis aset paljude kuulsate saksa teadlaste teadusuuringud, kes olid põgenenud Teise maailmasõja eest Saksamaalt Türki.
Oma bakalaureuseõppe ajal õppis ta paljude kuulsate matemaatikute käe all, nende hulgas olid ka Ali Jar, Kerim Erim, Richard von Mises, Hilda Geiringer ja William Prager.
1939. aastal lõpetas Suzan Kahramaner Istanbuli Ülikooli matemaatika ja astronoomia teaduskonna. Aastatel 1939–1940 tegi Suzan füüsikaalast uurimistööd. 1943. aastal astus ta doktoriõppesse matemaatilise füüsika valdkonnas. Tema juhendaja oli Kerim Erim. Erim oli esimene Türgi matemaatik, kes oli lõpetanud Saksamaal asuva Friedrich-Alexanderi ülikooli doktorikraadiga. Ta õppis doktor Adolf Hurwitzi käe all. Samuti oli Kerim Erim ka esimene teadlane, kes juhtis matemaatikaõpet Türgis. Suzan Kahramaneri doktoritöö kandis pealkirja "Sur les fonctions analytiques qui prénnent la même valeur ou des valeurs donnés (ou en m points donnés)".
Karjäär
1940/1941. õppeaasta alguses määrati ta Çamlıca tüdrukute keskkooli praktikale, kus ta oli kuni 1943. aastani abi- ja matemaatikaõpetaja. 1943. aastast hakkas ta töötama Istanbuli Ülikooli matemaatika teaduskonna I ja II kursuse õpetajana. Pärast doktoritöö kaitsmist jätkas Suzan Kahramaner oma teaduslikke ja akadeemilisi õpinguid Istanbuli Ülikoolis ning sai esimeseks doktorikraadiga naismatemaatikuks Türgis.
Pärast vajalike eksamite läbimist kirjutas Suzan väitekirja "Sur l'argument des fonctions univalentes", mille eest nimetati ta professoriassistendi ametitooli. 1957. aasta jaanuaris saadeti ta aastaks õppima Rolf Nevanlinna juurde Helsingi Ülikooli. Ülikoolis uuris Kahramaner kompleksmuutuja funktsioonide teooriat. Sama aasta augustis osales ta Helsingis Skandinaavia matemaatikute kongressil – rahvusvahelisel funktsioonide teooria kollokviumil, kus tal oli võimalus kohtuda Ernst Hölderi, Wilhelm Blaschke'i, Lars Valerian Ahlforsi, Paul Monteli, Olli Lehtoi, Mieczysław Biernacki, Alexander Gelfondi, Albert Pflugeri, Wilfred Kaplani, Walter Haymani ja Paul Erdősega.
1957. aasta novembris läks ta aastaks Zürichisse, et jätkata teadustööd Zürichi Ülikoolis, kus pidas loenguid professor Rolf Nevanlinna. 1958. aasta augustis osales ta Rahvusvahelisel Matemaatikute Kongressil Edinburghis, mille korraldajaks oli Rahvusvaheline Matemaatikute Liit ning kus jagati silmapaistvamatele teadlastele Fieldsi medaleid, Nevanlinna auhindu, Gaussi auhindu ja Cherni auhindu. Sama aasta lõpus naasis Suzan Istanbuli Ülikooli.
1962. aasta augustis osales ta Stockholmis toimunud rahvusvahelisel matemaatikute kongressil. Suzan tegi uurimistööd sama aasta septembris ja oktoobris nii Helsingi Ülikoolis kui ka Zürichi Ülikoolis. 1966. aasta augustis kutsuti ta teisele Rolf Nevanlinna kollokviumile. Nädal aega hiljem osales ta Moskva rahvusvahelisel matemaatikute kongressil. Pärast kongressi jätkas ta oma uurimistööd septembris ja oktoobris Helsingi Ülikoolis, et lõpetada oma professoriteooria.
Suzani professoritöö "Sur les singularites d'une application différentiable" kiideti heaks 1968. aastal ja temast sai professor. 1970. aastal tegi ta uurimistöid mitmes ülikoolis, sealhulgas Londonis, Pariisis, Zürichis ja Nice'is. Samal aastal osales ta ka Nice'is toimunud rahvusvahelisel matemaatikute kongressil.
Lepapässik
See arvati varem nimega Inonotus radiatus pässiku perekonda.
Seent on leitud ka Eestist.
Surnud 3. septembril
Siin loetletakse 3. septembril surnud tuntud isikuid.
Montedinove
Montedinove asub 561 meetri kõrgusel merepinnast, Aso ja Tesino jõgede orgude vahelele jääva Ascensione mäe nõlval.
Montedinove piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Castignano, Montalto delle Marche, Montelparo (FM), Rotella.
Montedinove halduspiirides asuvad järgmised asulad: Croce Rossa, Lago, San Tommaso, Trippanera.
Laanemetsa raudteejaam
pisi|Laanemetsa jaamahoone Laanemetsa raudteejaam (algselt saksa keeles Lannemetz) oli raudteejaam Valga–Mõniste–Ape–Aluksne–Gulbene raudteel Valga maakonnas Valga valla aladel Laanemetsa külas. Jaam asus Valga raudteejaamast 23,9 kilomeetri kaugusel.
Jaam (pooljaam) avati koos raudtee rajamisega aastal 1903. Toonase haldusjaotuse järgi jäi see Hargla kihelkonda Laanemetsa mõisa maadele. Laanemetsa raudteejaam suleti koos Mõnistesse viiva raudteega 02.06 1970.
Lumekahur
Lumekahur on seade veest tehislume tootmiseks. pisi|Lume tootmine (Camelback, USA)
Lumekahuri leiutas 1940-ndatel Ray Ringer, aga kuna tema töörühma eesmärk oli uurida jää mõju lennuki reaktiivmootorile, oli tekkinud lumi ainult tööd segav komponent (mootori düüsi pritsitud veest tekkinud lund tuli pidevalt ära kühveldada).
Lund tootma hakati alles 1950. aastal, kui Wayne Pierce sama põhimõtet (kompressor, pihustid ja aiavoolik) kasutas ning 1954. aastal ka patendi sai.
Tehislund (kunstlund) toodetakse ka plastist, näiteks filmide ja dekoratsioonide tarbeks.
Arnold Sakson
Arnold Sakson (18. november 1937 – 27. november 2008 Tallinn) oli eesti poksija ja poksikohtunik.
Ta poksis aastatel 1953–1962 Tallinna Tööjõureservides, tema treener oli Martin Linnamägi. Ta võitis oma 52 kohtumisest umbes 35.
Ta oli Tallinna meister 1961. aastal. Viiel korral tuli ta Tallinna Tööjõureservide meistriks. Sundteenistuse ajal Nõukogude armees tegeles ta samuti poksiga. Kahel korral sai ta Ukraina NSV Krimmi oblasti meistrivõistlustel 2. koha.
Ta tegutses ka poksikohtunikuna, sai rahvuskohtuniku taseme.
Isiklikku
Tema tütrepojad Sven Sakson ja Sten Sakson on samuti poksijad.
Tallinna Depoo
Tallinna Depoo on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Tallinnas.
Jakob Vang Glud
pisi|Jakob Vang Glud (2008)
Jakob Vang Glud (sündinud 6. aprillil 1988) on taani maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2014).
FIDE andis talle 2006. aastal rahvusvahelise meistri nimetuse. Suurmeistriks sai ta 26-aastaselt 2014. aastal.
Glud on mänginud Taani võistkonna koosseisus kuuel maleolümpial (2008–2018). 2018. aastal maleolümpial Bathumis mängides esimesel laual kogus ta 7 punkti 9-st.
Steeriline efekt
pisi|Tri-(tert-butüül)amiini reaktsioonid on steeriliselt takistatud, kuna atakk lämmastiku aatomile (näidatud sinisega) on raskendatud
Véhicule de l'Avant Blindé
VAB (prantsuse keeles Véhicule de l'Avant Blindé) on Prantsusmaal valmistatud soomustransportöör.
Steeriline efekt
Steeriline efekt tähendab keemilise reaktsiooni kiiruse muutust, mille põhjustab reaktsioonis osaleva molekuli reaktsioonitsentri ekraneeritus naabruses olevate (suuremahuliste) asendusrühmade poolt. Enamasti on tegemist reaktsiooni kiiruse vähenemisega steerilise takistuse tõttu.
Reaktsiooni steeriline takistus ilmneb, kui võrrelda omavahel mingit reaktsiooni nii väikeste kui ka mahukate asendusrühmadega molekulide korral. Steerilised faktorid mõjutavad ka keemiliste reaktsioonide diastereoselektiivsust, aine molekuli konformatsioonide stabiilsust jm.
Viive Nurm
Viive Nurm (16. jaanuar 1936 Tali vald Pärnumaa – 26. november 2009) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu
Viive Nurm oli talupidaja tütar.
1954. aastal lõpetas Nurm Atšinski 9. Keskkooli Krasnojarski krais, 1962 TÜ keemiaosakonna, oli 1966–70 TPI aspirant, tehnikakandidaat (1973, Riia Polütehniline Instituut), väitekiri "Взаимосвязи между составом и свойствами сланцезольных вяжущих".
Nurm oli 1962–63 TPI ehitusmaterjalide probleemlabori nooremteadur, 1963–66 ja 1971–79 vanemteadur, 1979–81 ehitusmaterjalide kateedri vanemõpetaja, 1981– TPI/TTÜ ehitustootluse instituudi ehitusmaterjalide teadus- ja katselabori vanemteadur.
Teadustöö
Viive Nurme uurimisvaldkonnad olid tsementide ja sideainete keemia, ehituskonstruktsioonide ja -materjalide töökindlus ja ohutus. Osales tsemenditööstusele vajaliku koostise ja omadustega tooraine saamise võimaluste uurimises, sulfaadikindla komposiittsemendi koostise ning kõrgendatud püsivusega portlandtsementide koostiste väljatöötamises; olnud u 50 uuringu täitja või kaastäitja. Uurimistöö tulemused on avaldatud peamiselt teadustöö aruannetes. 20 teadustrükist.
Ludvig Raudsepp
Ludvig Raudsepp (21. märts 1922 Kasaritsa vald – 27. jaanuar 2012) oli eesti botaanik.
Ta lõpetas aastal 1942 Võru Gümnaasiumi. Aastatel 1942–1948 õppis ta Tartu Ülikoolis agronoomiat. Aastal 1965 kaitses ta tööga "О сортах и агротехнике земляной груши в Эстонской СССР" (tõlkes: "Maapirni sortidest ja agrotehnikast Eesti NSV-s").
Mačiūkiai
pisi|Kabelike Mačiūkiai külas Mačiūkiai (žemaidi Mačiūkē) on küla Leedus Plungė rajoonis Plateliai vallas. Mačiūkiai lääneosa moodustab samanimelise küla, mis jääb Notėnai valda.
Külas asub muinsuskaitse alune kabelike, mis püstitati aastal 1882. Teine muinsuskaitse alune kabelike püstitati XIX sajandi algusaastatel.
Muinsuskaitse all on ka Mačiūkiai muinaskalmed, mis olid kasutusel II aastatuhandel.
Administratiivselt jääb külla ka muinsuskaitse alune Paežerės Rūdaičiai II tulpkabel, mis asub samanimelise küla lähistel. Tulpkabel püstitati XX sajandi algusaastatel.
Epneri
Epneri oli küla Järvamaal, ajalooliselt Kirna mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Poaka küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Türi kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Poaka külaga.
Külast on teateid alates 1844 (Öperre).
Küünal (täpsustus)
"Küünal" võib tähendada mitut asja.
Aravete-Saunaküla
Aravete-Saunaküla oli küla Järvamaal. Küla jääb tänapäeval Kurisoo küla alale. Küla kaotati 1977, mil see liideti Kurisoo külaga.
Külast on teateid alates 1950. aastatest.
Eesti Rahvuslik Liit
Eesti Rahvuslik Liit oli Rootsis tegutsenud väliseesti organisatsioon.
Liit asutati 1940. aastatel nime all Eesti Rahvuslik Koondis. 1948 nimetati ümber Eesti Rahvuslikuks Liiduks. 1962 ühines see liit Eesti Demokraatliku Uniooniga.
Liidul oli oma ajakiri: Eesti Rahvusliku Liidu teated, mida toimetas August Rei. Ajakiri ilmus 1949-1950.
Eebenmust
Eebenmust ehk eebenimust on eebenipuu värvi soojatooniline sügavmust värvitoon.
Värvinimetust kasutatakse sageli juuksevärvi kirjeldamiseks, nii loomuliku värvuse jaoks kui ka tooni märkimiseks, milliseks on võimalik juuksed värvida.
Moacir Rodrigues Santos
Moacir Rodrigues Santos (tuntud ka lihtsalt nime all Moacir; sündinud 21. märtsil 1970 Belo Horizontes) on Brasiilia endine jalgpallur, poolkaitsja.
Eebenmust
Karvavärvusena
Eebenmust on ka üks karvavärvuse toone:
Muud
Eino Tambergil on laulutsükkel "Mu armastus, sa oled eebenmust" (op. 95).
Sulgpalli maailmameistrivõistlused
Sulgpalli maailmameistrivõistlused on maailmameistrivõistlused sulgpallis, mida korraldab Rahvusvaheline Sulgpalli Föderatsioon. Alates 2006 toimuvad võistlused igal aastal, välja arvatud olümpiamängude aastal.
Esimesed võistlused toimusid 1977 Malmös.
Nagu tenniseski on eraldi maailmameistrivõistlused meeskondadele: alates 1949 toimub Thomas Cup meeste rahvusmeeskondadele ja alates 1957 Uber Cup naiste rahvusmeeskondadele.
Xiameni Ülikool
Ülikool on asutatud aastal 1921.
Ülikoolil on üks kaunemaid ülikoolilinnakuid Hiinas.
Illassaare
Illassaare oli küla Järvamaal, ajalooliselt Särevere mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Vilita küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Türi kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Vilitaga külaga.
Külast on teateid alates 1913 (Илласааре).
Kornei Tšukovski
pisi|Kornei Tšukovski (Ilja Repini maal) Kornei Tšukovski (sünninimi Nikolai Korneitšukov; 31. märts (vkj 19.) 1882, Peterburi — 28. oktoober 1969, Moskva) oli vene luuletaja, kriitik, tõlkija, ajakirjanik ja kirjandusteadlane, keda tänapäeval tuntakse eelkõige tema lasteluule poolest.
Nõukogude Liidus ja Venemaal on ta olnud kõige suuremate tiraažidega lastekirjanik, näiteks 2017. aastal trükiti tema raamatuid enam kui kaks miljonit eksemplari. Eesti keelde on Tšukovski loomingut tõlkinud Jaan Kross, Ellen Niit, Jaan Kärner ja teised.
Elulugu
Tšukovski isa jättis pere maha ning ta veetis lapsepõlve emaga Odessas. Ta õppis Odessa ja Mõkolajivi gümnaasiumis ja töötas alates 1901. aastast ajalehes Odesskie Novosti. Aastatel 1903–1905 töötas ta Londonis ajalehe korrespondendina ja õppis inglise kirjandust.
Pärast tagasipöördumist Peterburi 1905. aastal oli Tšukovski kirjanduskriitik ja avaldas satiiri nädalalehes Signal, mille võimud peagi sulgesid. Pärast 1905. aasta revolutsiooni töötas ta liberaalses ajakirjanduses. 1912–1917 elas ta Repinos. 1916. aastast töötas ta Maksim Gorki asutatud kirjastuse Parus ('Puri') lastekirjanduse osakonna juhatajana. Ta kirjutas luuletusi ja jutte lastele. Tema teostest on tuntumad "Krokodill", "Pese-ennast-sa", "Doktor Aivalus" (ka "Doktor Valus-On"; Hugh Loftingi "Doktor Dolittle'i" eeskujul). 1918. aastast töötas ta kirjastuse Vsemirnaja Literatura ingliskeelse kirjanduse osakonna juhatajana.
Kirjandusteadlasena uuris ta peamiselt Nikolai Nekrassovi loomingut, aga ka Anton Tšehhovi ja Walt Whitmani loomingut.
Tema lapsed Lidija Tšukovskaja ja Nikolai Tšukovski olid samuti kirjanikud.
Ernst Nurm
pisi|Ernst Nurm (akvarell) Ernst Nurm (6. juuli 1896 Undla vald, Virumaa – 25. oktoober 1983 Tallinn) oli eesti keeleteadlane, leksikoloog ja leksikograaf.
Elulugu
Ernst Nurm oli kooliõpetaja poeg.
1907–14 õppis Nurm Tallinna Nikolai Gümnaasiumis (lõpetades selle kuldmedaliga), 1914–1916 Petrogradi Ajaloo- ja Filoloogiainstituudis klassikalist filoloogiat ja vene keelt, 1916–17 Orenburgi lipnike koolis. Oli 1918–1919 Tallinna koolides (sealhulgas aastal 1918 Tallinna Linna Poeglaste Gümnaasiumis ladina ja eesti keele õpetajana) ja aastast 1920 Tartus Hugo Treffneri gümnaasiumi ajaloo ja ladina keele õpetaja. Õppis 1920–25 Tartu Ülikoolis eesti ja ladina keelt, eesti ja üldist kirjandust ning filosoofiat, lõpetas ülikooli gümnaasiumiõpetaja kutsega ladina ja eesti keele alal, filosoofiamagister (1938, TÜ, ümber arvestatud 1947 filosoofiakandidaadiks), väitekiri "1937. a. gümnaasiumi vastuvõtu eksami tööde keeleline külg: ülevaade 1056 keskkooliõpetaja õigekirja ning õigekeelsuse tasemest" (Eesti Keel (1938) 7–8).
Nurm oli aastast 1936 Tallinnas eesti ja ladina keele õpetaja (sealhulgas aastatel 1942–1947 Gustav Adolfi Gümnaasiumis) ning ajalehtede-ajakirjade keeletoimetaja; 1947–1950 Keele ja Kirjanduse Instituudi (KKI) sõnaraamatute ja õigekeelsuse sektori vanemteadur, 1951–1952 TÜ klassikalise filoloogia kateedri vanemõpetaja, 1952–66 KKI sõnaraamatute sektori juhataja.
Teadustöö
Ernst Nurme kirjutas töid eesti keele süntaksi, morfoloogia, ortograafia jt keeleprobleemide kohta. Koostas õpikuid (ladina keele, vene keele grammatika jm). Juhendas "Väikese õigekeelsuse sõnaraamatu" (1953) koostamist, toimetas "Õigekeelsuse sõnaraamatu" (1960, kaastoimetajad E. Raiet, M. Kindlam) (1960), võttis osa nimede translitereerimise juhiste koostamisest ning osales juhtivalt eesti oskussõnavara korrastuses. Tema osalusel või juhendamisel valmisid "Poliitika ja majanduse oskussõnastik" (1955), "Vene-eesti geoloogia sõnastik” (1963), "Vene-eesti keemia sõnastik" (1964), "Vene-eesti mäenduse sõnastik" (1969). Algatas eesti kirjakeele kartoteegi ja "Eesti kirjakeele seletussõnaraamatu" koostamise. Akadeemilise Emakeele Seltsi asutaja- ja auliige (kuulus aastaid ka juhatusse), Eesti Kirjanduse Seltsi eestseisuse liige, koolikirjanduse toimkonna juhataja ja keeletoimkonna, vabariikliku õigekeelsuskomisjoni ja ametkondadevahelise terminoloogiakomisjoni liige. Umbes 100 teadustrükist ja aimeartiklit, osa nendest ilmus postuumselt.
Tervisedenduse ja Rehabilitatsiooni Kompetentsikeskus
Tervisedenduse ja Rehabilitatsiooni Kompetentsikeskus (TERE KK) on ravimuda-mudaravi ja liikumis-tegevusvõime valdkonnas uurimise, arendamise, teabe rakendamise, teabe levitamise ja vahendamise ning teadmuspõhise ettevõtluse arengut soodustav keskus. TERE KK on partner erasektorile uute tõenduspõhiste toodete ja teenuste arendamisel.
Keskus asutati 2011. aastal Tallinna Ülikooli Haapsalu kolledži baasil, aluseks piirkondlik arengueeldus liikumis- ja tegevusvõime (Haapsalu Neuroloogiline Rehabilitatsioonikeskus (HNRK), Tallinna Ülikooli Haapsalu kolledž) ning ravimuda-mudaravi (ravimuda kaevandamine, mudaravitraditsioonid, spaa-ettevõtted) suunal, toetudes ühishuvide pinnal formeerunud partnervõrgustikule.
Keskuse missioon on (tööealise) elanikkonna töövõime säilitamine ja taastamine ning piirkondliku arengu edendamine.
Keskuse tegevuskoondub kahele peamisele tegevusvaldkonnale:
Haavapässik
Haavapässik (Inocutis rheades) on kandseente hulka kuuluv seeneliik.
Seent on leitud ka Eestist.
Pleoneksia
Pleoneksia on antiikfilosoofiast (algselt vanakreeka keeles πλεονεξία) pärit mõiste, mida võib tõlkida kui inimlik piiritu saamahimu või täitmatus.
Élie Cartan
pisi| Élie Cartan (1904) Élie Joseph Cartan (9. aprill 1869 Isère'i departemang – 6. mai 1951 Pariis) oli prantsuse matemaatik. Ta oli aastatel 1912–1940 Pariisi Ülikooli professor. Ta arendas põhjapanevalt Lie rühma teooriat. Tema peamised uurimisvaldkonnad olid matemaatiline füüsika, diferentsiaalgeomeetria ja rühmateooria.
1922. aastal lõi ta üldrelatiivsusteooria laienduse, mida hiljem hakati nimetama Einsteini-Cartani teooriaks. Tema esitatud on hüpoteetilise torsioonvälja mõiste, mida tänapäeval kasutatakse pseudoteaduslikes teooriates. Cartan oli ka üks neist, kes tegeles ühtse väljateooria loomisega.
Haridus- ja töökäik
Ta lõpetas 1891. aastal Pariisis École normale supérieure'i, kus ta kuulas ka Henri Poincaré loenguid. 1894. aastal kaitses ta Sorbonne'is väitekirja "Sur la Structure des groupes de transformations finis et continus" ja sai doktorikraadi.
Aastatel 1894–1896 töötas ta õppejõuna Montpellier' Ülikoolis ja 1896–1903 Lyoni Ülikoolis. 1903. aastal sai ta professori koha Nancy ülikoolis. 1909. aastal kolis ta perega Pariisi, kus ta asus õppejõuna tööle Pariisi Ülikooli, alates 1912. aastast professorina. 1940. aastal jäi ta pensionile.
Isiklikku
Tema pojad olid matemaatik Henri Cartan (1904–2008), helilooja Jean Cartan (1906–1932) ning vastupanuliikumises osalenud ja 1943. aastal hukatud füüsikadoktor Louis Cartan.
Nenê
pisi| Nenê (sünninimi Maybyner Rodney Hilário; sündinud 13. septembril 1982 São Carloses) on Brasiilia korvpallur. Alates aastast 2002 mängib Nenê NBA klubis Denver Nuggets.
Marcówka
Marcówka on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Sucha maakonnas Zembrzyce vallas. Marcówka asub Sucha Beskidzkast ligi 6 km põhjas ja Krakówi kesklinnast umbes 38 km edelas.
IceCream
IceCream on endine Eesti tütarlastebänd. Bändi kuulusid Pille-Riin Karro, Helena Pruuli ning kolmanda liikmena eri aegadel Meri-Kris Jaama, Endla Vaher ja Anna-Lisa Rink. Bänd tegutses aastail 2001–2004; selle asutasid Are Jaama ja Külli-Katri Kirber. Ansambel sai laiemalt tuntuks 2002. aasta sügisel lauluga "Helista mulle mobiilile".
Mats Nõges
Nõges sündis Viljandi vallas Kärksi külas Meksi taluperemehe pojana.
Ta lõpetas 1899. aastal Viljandi linnakooli ja tegi gümnaasiumi lõpueksamid 1908. aastal eksternina Venemaal Vologdas. 1913. aastal lõpetas Tartu Ülikooli arstiteaduskonna. dr. med. (1925).
Estonian-Revelia Academic Fund
Eestis on selle USA fondi tegevuse läbiviija Estonian-Revelia Academic Fund'i Sihtasutus Eestis. Sihtasutus asutati 1996.
Valdir Benedito
Valdir Benedito (sündinud 25. oktoobril 1965 Araraquaras) on Brasiilia endine jalgpallur, poolkaitsja.
Ta kuulus Brasiilia koondisse 1991. aasta Copa Américal.
Breitenau am Hochlantsch
Breitenau am Hochlantsch on vald (Marktgemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Bruck-Mürzzuschlagi ringkonnas.
Pruun suitsik
Pruun suitsik (Bjerkandera fumosa) on kandseente hulka kuuluv seeneliik.
Seent on leitud ka Eestist.
Ludwig V (Baieri)
Ludwig V, hüüdnimega Brandenburglane (mai 1315 – 18. september 1361), Wittelsbachi dünastia liige, valitses kui Brandenburgi markkrahv aastatel 1323–1351 ja kui Baieri hertsog 1347. aastast kuni oma surmani. 1342. aastast oli ta ka kaasvalitsev Tirooli krahv abielu kaudu Meinhardiinist krahvinna Margaretega.
Perekonna ajalugu
Ludwig V oli Saksamaa kuninga Ludwig IV ja selle esimese naise Beatrycze Świdnicka vanem poeg. Tema isa, Baieri hertsog 1294. aastast, valiti kuningaks 1314. aastal, rivaalitsedes Habsburgist vastukuninga Friedrich Ilusaga. Ta pidi oma õigusi pikemas troonitülis kaitsma, võitis lõpuks Friedrichi vägesid 1322. aasta Mühldorfi lahingus ja sai 1328. aastal keisrikrooni; küll mitte paavstilt, vaid Sciarra Colonna juhitud "Rooma rahvalt".
Brandenburgi markkrahv
thumb|left|Saksa-Rooma riik 1273–1378: Habsburgide, Luksemburgide ja Wittelsbachide territooriumid
Pärast võitu Mühldorfis kasutas kuningas Ludwig IV juhust hõivata vürstita Brandenburgi markkrahvkond, kus viimane Askania valitseja Heinrich Laps 1320. aastal pärijateta suri. Eirates Heinrichi Askania sugulase Saksi-Wittenbergi hertsogi Rudolf I esitatud nõudeid, kes oli tema Habsburgist rivaali toetaja, määras ta oma vanema poja Ludwigi 1323. aastal markkrahviks. Olles alles alaealine, jäi ta Hennebergi krahvi Berthold VII hoolitsuse alla, kes tegutses kui Brandenburgi regent. Hertsog Rudolf I loobus 1324. aasta lõpul Brandenburgi valdustest, saades selle eest hüvitist.
Põhja-Saksamaal Wittelsbachide dünastia võimu edasiseks tugevdamiseks abiellus markkrahv Ludwig 1324. aastal Taani kuninga Christoffer II vanema tütre, printsess Margaretaga (1305–1340). Sellegipoolest ei pälvinud Wittelsbachide võim Brandenburgis kunagi suurt rahva toetust. Seoses praost Nikolaus von Bernau mõrvaga Berliini ja Cöllni kodanike poolt 1325. aastal karistati kaksiklinna paavsti interdiktiga. Seejärel tõstsid avalikud rahutused sajanditepikkuse Brandenburgi–Pommeri konflikti alates 1328. aastast taas üles. Pommeri hertsogid pidid pärast mitmeid lahinguid 1320. aastate lõpul ja 1330. aastate algul taanduma Uckermarki piirkonnast. 1330. aastal kuulutasid nad oma hertsogkonna paavsti lääniks, et vältida Brandenburgi nõudeid. 1338. aastal sõlmisid nad Wittelsbachi markkrahviga lõpuks rahu, kes loobus oma nõuetest ülemvõimule, kuid säilitas pärimisõiguse.
Saanud Brandenburgi vürstliku territooriumi lääniks, aitas Ludwig kaasa 1338. aasta Rhense deklaratsiooni koostamisele, rõhutades oma isa õigusi paavst Benedictus XII sekkumise vastu. 1340. aastal toetasid tema ja Holsteini krahv Johann III Ludwigi naise Margareta venda Valdemar IV Taani troonile pääsemisel. Wittelsbachi dünastia säilitas head suhted Taani õukonnaga isegi pärast Margareta surma samal aastal.
Alates 1342. aastast viibis markkrahv Ludwig peamiselt Baieris ja Tiroolis. 10. veebruaril 1342 abiellus ta Tirooli krahvinna Margarethega (Margarethe Maultasch), et omandada selle valdused Wittelsbachi perekonnale; kuid krahvinna ei olnud veel lahutatud oma eelmisest abikaasast, Luksemburgi dünastia vürstist Johann Heinrichist. Aasta varem oli Margarethe oma abikaasa Tiroolist välja saatnud. Johann Heinrich oli Böömimaa kuninga Jan Pimeda poeg, kes oli 1310. aastal kukutanud Margarethe isa, Böömimaa kuninga Heinrichi. Kuigi keiser Ludwig IV kutsus õpetlased William Ockhami ja Marsiliuse Padovast kaitsma seda keskaja esimest "kodanikuabielu", heitis paavst Clemens VI paari kohe kirikust välja ja skandaal oli teada üle Euroopa. Kuigi Tirooli karistati paavsti interdiktiga ning Brixeni ja Trento piiskopid olid Ludwigi võimule kindlalt vastu, suutsid Wittelsbachid saavutada kohalike aadlike toetuse neile arvukalt privileege andes.
Baieri hertsog
Kui tema isa 1347. aasta oktoobris suri, sai Ludwigist üheskoos tema viie vennaga Baieri hertsog, samuti Hollandi, Zeeland ja Hainaut' krahv. 12. septembril 1349 jaotati Baieri ja Wittelsbachide valdused Madalmaades: markkrahv Ludwig ning tema nooremad vennad Ludwig VI Roomlane ja Otto V Laisk said Ülem-Baieri; nende vennad Stephan II, Wilhelm I ja Albrecht I said Alam-Baieri, Hollandi ja Hainaut'.
Ikka veel põlualune markkrahv Ludwig ei saanud Saksamaa krooni taotleda ja tema partei üritas viia Wettinist Meißeni markkrahvi Friedrich II kuningatiitli vastuvõtmiseni, kuid viimane pidas oma hääletajaid ebakindlateks ja lükkas taotluse tagasi. Seejärel pidas Ludwig läbirääkimisi oma isa liitlase Inglismaa kuninga Edward III-ga, et konkureerida uue Luksemburgist kuninga Karl IV-ga, kes oli Margarethe abikaasa Johann Heinrichi vanem vend. Edward valiti tõepoolest 10. jaanuaril 1348 Lahnsteinis, kuid astus vaid neli kuud hiljem tagasi. Lõpuks valis Wittelsbachi partei krahv Günther von Schwarzburgi 1349. aastal vastukuningaks. Ludwig V seisis edukalt Karl IV vastas, isegi kui Günther von Schwarzburgi kuningavõim ebaõnnestus. Tal õnnestus kuni oma surmani kõik valdused Wittelsbachi dünastiale alles hoida.
Esmalt tõrjus Ludwig edukalt tagasi Karl IV rünnaku Tirooli vastu 1347. aastal. Liidus Taani ja Pommeriga surus ta seejärel maha mässu aastatel 1348–1350, mille põhjustas "Vale-Waldemar", petis, kes teeskles olevat Brandenburgi markkrahv Waldemar, väites, et ta kuulutati palverännaku ajal pühale maale ekslikult surnuks. Tõenäoliselt Luksemburgist keisri Karl IV ja/või Askania dünastia Anhalti ja Saksi harude marionetina sai ta aastatel 1348–1350 markkrahvkonna ja võttis markkrahvi seisundi Karl IV ja Askanialaste sõjalisel toel. Wittelsbachid aeti minema enamikust Brandenburgist ning nad kontrollisid vaid Neumarki territooriumit ja ümberkaudseid alasid. Koos Taaniga olid Wittelsbachide poolel Pommeri hertsogid ja liit sai alguse juba 1350. aastal, kui konflikt lõppes Bautzeni lepinguga (16. veebruar): Ludwig jõudis lõpuks kokkuleppele Karl IV-ga, kes andis Wittelsbachi dünastiale Brandenburgi tagasi. Kodusõda põhjustas Brandenburgis tohutu laastamise.
Ludwig andis Brandenburgi 1351. aasta detsembris oma vendadele Ludwig VI ja Otto V, et võiks üksi Ülem-Baieri hertsogkonda valitseda. Ludwig ühendas seejärel Ülem-Baieri ja Tirooli halduse, asudes nii Münchenis kui ka Meranos. 1349. ja 1352. aastal andis ta välja kaks määrust katku tagajärgede leevendamiseks ja juutide taasasumiseks Ülem-Baierisse.
Ludwig VI Roomlane, Brandeburgi markkrahv aastatel 1351–1365, pidi taaskehtestama Wittelsbachi võimu Askanialaste vastuseisu üle, mille ta saavutas aastaks 1355. Selle protsessi käigus lahendati Brandenburgi-Pommeri piir Uckermarkis lõpuks 1354. aastal. 1356. aasta kuldbullaga said kuurvürsti tiitli ainult Wittelsbachi perekonna Pfalzi haru ja Ludwig VI Roomlane kui Brandenburgi markkrahv, mis põhjustas uue konflikti Ludwig V ja Karl IV vahel.
Hertsog Ludwig V säilitas head suhted oma Habsburgi sugulastega ja aitas 1352. aastal vahendada Austria hertsogi Albrecht II konflikte Šveitsi Konföderatsiooniga. Kui Ludwigi poeg Meinhard III abiellus 1359. aasta septembris hertsog Albrecht II tütre Austria Margarethega, vabastati paar kirikuvande alt Habsburgi perekonna toel.