cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aleppo
Linn keskajal
Linn oli Bütsantsi valdus VII sajandi alguseni. Lühikest aega kuulus see Sassaniididele, kuid aastal 637 vallutasid selle araablased ja linnast sai kalifaadi osa. 945. aastal rajasid Hamdaniidid iseseisva Aleppo emiraadi, mille keskus oli Aleppo. Hamdaniididele kuulus linn aastani 1004; lühikest aega aastatel 974–987 oli linn Bütsantsi koosseisus. Aastail 1016−1025 valdas linna Egiptuse Fatimiidide dünastia, keda esindas kohapeal asehaldur. Seejärel vallutasid Aleppo Mirdasiidid, kes valitsesid seda 1080. aastani. 1086. aastal vallutasid linna Seldžukid, kes jäid võimule 1117. aastani. Nende ajal 1098. aastal piirasid ristisõdijad linna, kuid tulemusteta. 1117−1128 oli Aleppo Artukiidide dünastia võimu all. Ristisõdijad püüdsid linna aastal 1124 vallutada, kuid ka seekord jäi see tulemusteta. 1135−1183 oli Aleppo Zengiidide emiraadi pealinn. Seejärel kuulus see ligi sajandi (1183−1260) Aijubiididele. Järgnevalt langes linn Egiptuse mamelukkide kätte, kes valdasid seda XVI sajandi alguseni. 1260 rüüstasid linna mongolid, aastal 1400 Timuri väed. XVI sajandi algul oli linnas 50 tuhat elanikku.
Osmanite impeeriumi osana
Mamelukkidega peetud sõja tulemusena liitis Türgi sultan Selim I Aleppo aastal 1516 oma impeeriumiga. Kuni 1534. aastani oli see allutatud Damaskuse elajetile. Seejärel oli see aastatel 1534−1864 Aleppo elajeti pealinn. XVI ja XVII sajandi oli see Osmanite riigi suuruselt kolmas linn. Haldusreformiga sai Aleppost 1866. aastal samanimelise vilajeti keskus. Selline korraldus jäi kehtima 1918. aastani.
XIX sajandi alguses oli Aleppos 200 000 elanikku. See oli tähtis kaubandus- ja tööstuskeskus, mille kaudu varustati kogu Lähis-Ida siidi, paberi, villa ja brokaadiga. Linna heaolu lõpetasid 24. augustil 1822 toimunud maavärisemine, 1827. aasta katkupuhang ja 1827. aasta kooleraepideemia. Sajandi keskel sai Aleppo tuntuks kristlaste genotsiidiga. Sellele vastuseks 1850 puhkenud kristlaste ülestõusu uputasid Kerim-paša ja tema kindralid verre.
Aleppo tänapäeval
Aleppo oli 2006. aastal islami kultuuripealinn.
Varia
9. augustil 1138 raputas linna ja ümbruskonda hävitav maavärin. Kuigi selle aja kohta saavad arvestused olla vaid ligikaudsed, on hukkunute arvuks oletatud 230 tuhat, mis teeks sellest hukkunute arvult 4. maavärina inimkonna ajaloos.
Majandus
Ajalooliselt on Aleppo tänu asukohale kaubateede ristumiskohal olnud piirkonna üks suuremaid kaubalinnu. Ottomani impeeriumi ajal võis öelda, et see oli riigi suuruselt ja arengult kolmas kaubandus- ja tööstuskeskus Konstantinoopoli ja Kairo järel. Aastal 1885 asutati Aleppo kaubanduskoda, mis oli esimene Lähis-Idas ja araabia maailmas.
Aurora (täpsustus)
Aurora on mitme isiku, objekti ja koha nimi:
Curtea Nouă
thumb|320px| [[Suurbritannia kuningriik | Suurbritannia kuningriigi diplomaadi vastuvõtt Uues Palees]] Curtea Nouă ehk Uus palee (rumeenia keeles: Curtea Nouă) oli Țara Rumânească ehk Valahhia vürstiriigi valitsejate elukoht aastatel 1776–1812, mis asus Mihai Vodă kloostri kõrval Rumeenia pealinnas Bukarestis, Dealul Spirii, praegu tuntud Arsenal e. Dealul Arsenalului nimelisel künkal.
Ajalugu
Curtea Nouă ehitati aastatel 1775–1776 kreeklasest vojevoodi, Valahhia vürsti Aleksander Ipsilanti (ka Aleksander Ipsilanti (vanema)) valitsusperioodil tolleaegse Curtea Veche ehk Vana vürsti Kohtu asemele. XVIII sajandil teisel poolel Bukaresti Vana vürsti Palee oli lagunenud, kannatanud maavärinate tõttu ja 1738. aastal tulekahju tagajärjel ning oli avariiolukorras. Seepärast maaomanik Alexander Ipsilanti algatusel ehitati täiesti uus palee viinamarjaistanduste ja Mihai Vodă kloostri vahelisele, Dâmbovița jõe kaldaäärsele Dealul Spirii nimelisele künkale. Ehitus kestis 1775. aastast kuni järgmise aasta novembrini. Ehitamise alustasid Transilvaania käsitöölised, kes siiski lahkusid töölt seejärel, kui palk jäeti maksmata, ning ehitust jätkasid ja tööd viisid lõpuni käsitöölised Türgist ja Bulgaariast koos mõningate kohalikega.
Ehitis oli ehitatud bütsantsistiilis ning seda peeti väga kõrgeks, kuna sellel oli kaks korrust, neli treppi ja kolm torni. Ülemisel korrusel koos tubadega oli muu hulgas kabel ja vannituba ning keskel oli suur salong, kus oli kuninglik troon, samas kui alumisel korrusel olid kõik asutused: riigikassa, kantslerid jne.
Seda peeti siiski inetuks ja stiilituks, kiiruga planeerituks ning igati ebaregulaarselt rajatud ehitiseks, kus aknad, uksed ja põrandad olid ebapraktilised ja suuremalt osalt valmistatud ebasobivast materjalist ning koridorid ja trepid olid vähese valgustusega. Lisaks maja osutus valitsejale liialt kaugel linna servas paiknevaks elukohaks. Hiljem hoonet kasutati haiglana Austria-Türgi sõja aastatel 1787-1791 ja Viienda Vene-Türgi sõjas kuni 1792. aastani. Seejärel majas elas lühikest aega Moldaavia (Moldova ajaloolise piirkonna Țara Moldovei) valitseja Mihai Suțu, aga kuna ehitis oli seevõrd halvenenud seisukorras, võeti kasutusele Vana vürsti Palee. 14. või 25. detsembril 1789. a. leidis Curtea Nouă’s aset suur tulekahju, mil sealt varaste ja laastajate saagiks langes raud- ja puitkonstruktsioone. Lossi taastati aastatel 1797–1799 kestnud Constantine Hangerli valitsusperioodil. Alates 1801. aastast hoone seisis koguni hüljatuna ja laastatuna. Aasta pärast ehk 1802. a. linnas oli tugev maavärin ja 1804. aastal tulekahju, kus põles maha kõrtse ja kauplusi ning kokku umbes 2000 elumaja. Kuuenda Vene ja Türgi vahelise sõja aastatel 1806–1812 hoonet kasutati Vene haavatud sõdurite haiglana.
21. või 22. dets. 1812. aastal hoones oli laastav tulekahju, mis hävitas ehitise ja taastada seda enam ei suudetud. Sellest ajast alates varemeid nimetatakse Põletatud Paleeks (rumeenia keeles: Curtea Arsă). Säilinud on veel mõned seinad, mille alt 20. sajandi arheoloogid avastasid kaks keldriruumi ja kaks salakäiku, ning mida peetakse praegusajal Bukaresti üheks vaatamisväärsuseks.
Nõukogude okupatsioon Eestis (1944–1991)
Nõukogude okupatsioon Eestis (1944–1991) oli Eesti ala okupeerimine NSV Liidu poolt Teise maailmasõja käigus ja selle järel. See algas jaanuaris 1944 Nõukogude vägede sissetungiga Eestisse ning lõppes Eesti Vabariigi taastamisega augustis 1991 ja Nõukogude Liidu õigusjärglase Venemaa Föderatsiooni vägede väljaviimisega Eestist augustis 1994.
Nõukogude vägede sissetung
1944. aasta jaanuaris lõi Punaarmee Leningradi rinne Saksa 18. armee tagasi ja rinne jõudis Narva jõeni. Peamised lahingud algasid Narva ümbruskonnas, kust Punaarmee lootis kiiresti läbi tungida ja Tallinna jõuda. Veebruari esimestel päevadel algas Narva lahing. Oberkommando des Heeres otsustas strateegiliselt tähtsat Eestit kaitsta, kasutades sealjuures võimalikult palju eestlastest formeeritud üksusi. Jaanuari lõpul oli kuulutatud välja üldmobilisatsioon. Selle edukuse tagas rahvuslike ringkondade toetus ja Jüri Uluotsa üleskutse kaitsta maad Nõukogude vägede sissetungi eest. Kogunes 38 000 meest, kellest moodustati piirikaitserügemendid ja täiendati 20. eesti diviisi. Paljud eestlased nägid rahvuslikes üksustes Eesti Vabariigi taassünni eeldust. Saksa ja eesti vägede visa vastupanuga löödi tagasi Nõukogude vägede Kingisepa–Gdovi pealetung, veebruari Narva pealetung, märtsi alguse ja märtsi lõpu Narva pealetung. Eestlaste vastupanu halvamiseks tegi Nõukogude lennuvägi maatasa ajaloolise Narva linna, tugevasti said kannatada Tartu ja Jõhvi, ka Pärnu. Tallinna 9. märtsi pommitamise ohvrite arv ulatus 1400-ni, hävis ligi pool elamispinnast, 20 000 inimest jäi peavarjuta.
Nõukogude vägede suvine Narva pealetung viis linna vallutamiseni 26. juulil, sundides Saksa vägesid taanduma Tannenbergi kaitseliinile Vaivara Sinimägedes. Järgnenud erakordselt veristes Sinimägede lahingutes ei suutnud Leningradi rinde väed kaitseliini murda. Suutmata läbi murda Virumaal, alustas Punaarmee augustis Tartu pealetungi ja vallutas linna 25. augustil. Oberkommando des Heeres otsustas Eesti maha jätta. Septembri teisel poolel alustasid sakslased rindejoone õgvendamise otstarbel oma vägede Eestist väljatõmbamist. Sakslaste taandumisest võtsid osa eesti üksused, mis hävitati või löödi laiali. Avinurme ja Porkuni lahingus tuli võidelda Punaarmee 8. eesti laskurkorpuses sõdinud rahvuskaaslaste vastu.
Stalini aeg
Nõukogude võimuorganid alustasid enesekehtestamist juba enne Saksa okupatsiooni lõppemist, augustis 1944 oli Eesti NSV ajutiseks pealinnaks Võru. Kohe pärast Tallinna vallutamist asus valitsus ümber sinna. Sõjajärgsetel aastatel oli väga suur tegevusvabadus julgeolekuorganitel, mida Eestis juhtis siseminister Boris Kumm. Parteijuhiks sai aga Nikolai Karotamm. Kommunistlik valitsus teostas äärmiselt brutaalset repressioonipoliitikat, arreteeriti ja põlu alla pandi kümneid tuhandeid inimesi. Selline poliitika tipnes kahe sündmuse, märtsiküüditamisega 1949. aastal ning EKP VIII pleenumiga 1950. aastal, kui valitsus täielikult staliniseeriti ja mitmed haritlased ning avaliku elu tegelased põlu alla pandi ja nende tööde avaldamine keelati. Uueks parteijuhiks sai Venemaa eestlane Ivan Käbin, kes jäi sellele kohale 28 aastaks.
Äärmine rahuolematus valitsuse repressioonipoliitikaga väljendus metsavendade väga aktiivse tegutsemisega ajavahemikus 1944–1953.
28. jaanuaril 1949 võttis NSV Liidu Ministrite Nõukogu vastu määruse «Abinõudest põllumajanduses Eesti, Läti ja Leedu NSVs» ning järgmisel päeval 29. jaanuaril 1949 otsuse kulakute, bandiitide ja natsionalistide väljasaatmise kohta. 1949. aasta 25. märtsil Balti riikides alanud küüditamise ohvriks langes üle 20 000 Eesti elaniku. Eraldi korraldati 1950–1951 küüditamisi Eestisse jäänud sakslastele, keda loeti eriti rahvavaenulikuks elemendiks.
Kõige räigemad Nõukogude repressioonid lõppesid Jossif Stalini surma järel 1953. aastal, kuid ühiskond jäi jätkuvalt tugeva ideoloogilise surve alla.
Hruštšovi aeg
See hakkas leevenduma pärast 1956. aastat, mil Nikita Hruštšov Stalini kuriteod NLKP XX kongressil hukka mõistis, ehkki see avalikkuse eest veel 33 aastaks saladusse jäi. Eestis (nagu ka mujal NSV Liidus) on lõdvema ideoloogilise survega 1960. aastaid nimetatud ka "sulaajaks".
Brežnevi aeg
1970. aastate lõpus algas Eestis uus tugevnev ideoloogiline surve, mis leidis väljundi eestkätt uues venestamislaines. Immigrantide vool Eestisse kasvas veelgi ning 1978. aastal sai parteijuhiks Moskva juhtnööre täht-tähelt täitev ja eesti keelt vaevu oskav Karl Vaino. Aastatel 1978–1983 viidi läbi ulatuslik kaadrivahetus, sealhulgas pandi kohtadele EKP Keskkomitee sekretär ideoloogiaküsimuste alal Rein Ristlaan, Eesti NSV KGB juht Karl Kortelainen, Glavliti ülem Kurt Ingerman jt. Kaadrivahetus ulatus ka mujale, sealhulgas kultuuriorganisatsioonidesse nagu Kirjanike Liit jt. Ideoloogilise surve tugevnemise tõttu hoogustus ka dissidentlus, mille silmapaistvaimaks tulemuseks oli ilmselt 40 kiri 1980. aastal.
1980. aastal toimus Tallinnas ka Moskva suveolümpiamängude purjeregatt. Seetõttu ehitati Tallinna ka linna kõrgeim hotell Olümpia.
Nõukogude võimu perioodil muutus oluliselt ka Eesti elanikkonna rahvuslik koostis. Eriti 1960. aastatest 1980. aastateni toimunud võõrtööjõu sissetoomisega langes eestlaste osakaal Eesti elanikkonnast 1989. aastaks 61,5%-ni.
Ilmjärv (Nava)
Looduslik kirjeldus
Järve suurim sügavus on 6,2 m ja keskmine sügavus 4,2 m. Kõige sügavam koht asub järve kirdeotsas.
Inčukalnsi vald
pisi|[[Vallamaja]] Inčukalnsi vald (läti keeles Inčukalna pagasts) on vald Lätis Sigulda piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Krimulda ja Allaži vallaga, Ropaži piirkonna Vangaži linnaga, Ropaži ja Garkalne vallaga ning Saulkrasti piirkonna Sēja vallaga.
Valla pindala on 107,1 km². 2016. aasta seisuga elas seal 4473 inimest. Valla keskus on Inčukalnsi küla. Vallamaja asub aadressil Atmodas 4.
Ajalugu
Aastal 1935 oli Inčukalnsi valla pindala 112,5 km². Aastal 1945 moodustati vallas Griķi ja Inčukalnsi külanõukogu, aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Inčukalnsi külanõukoguga likvideeritav Griķi külanõukogu. Aastal 1961 liideti osa külanõukogust Vangaži töölisasulaga, aastal 1977 liideti veel üks osa Krimulda külanõukoguga. Aastal 1990 moodustati külanõukogust taas Inčukalnsi vald. Aastal 2006 moodustati vallast Inčukalnsi piirkond, 2009. aastal reorganiseeriti piirkond ja arvati selle koosseisu ka Vangaži linn. 2021. aastast kuulub vald Sigulda piirkonda.
Kaitstavad objektid
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Vangaži kirik, Vangaži kalmistu muinaskalmed, hiiepaik Inčukalnsi Kuradikoobas, Melkerti muinaskalmed, Salase muinaskalmed ehk liivi hauad, Zaiči muinaskalmed ja Katlāpi ning Viesulēni muinaskalmed ehk liivi hauad. Kohaliku kaitse all on kohvik-restoran Sēnīte.
Asustus
2011. aastal elas vallas 3202 lätlast, 878 venelast, 78 valgevenelast, 75 ukrainlast, 44 poolakat ja 33 leedulast.
Vallas on järgmised külad.
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Ilmjärv (Nava)
Looduslik kirjeldus
Järve pindala on 2,5 ha. Ilmjärv on sügav, mudase põhjaga järv. Kaldad on madalad ja õõtsikulised ning on kaetud soostunud heinamaa ja põõsatikuga. Edelakaldale ulatub voore ots ning seal asuvad Ilmjärve allikad. Järve põhja katab üsna paks mudakiht.
Jüri Allik
pisi|Jüri Allik esinemas L. Puusepa nimelise Neuroloogide ja Neurokirurgide Seltsi talveseminaril Tartu Ülikooli aulas 5. detsembril 2008 pisi|Jüri Allik 2018. aastal Tartu Ülikooli psühholoogia instituudis. pisi|Psühholoog Jüri Allik räägib ühest hea teaduse kriteeriumist. 2018. aasta suvi Jüri Allik (sündinud 3. märtsil 1949 Tallinnas) on eesti psühholoog, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 2010), Tartu Ülikooli eksperimentaalpsühholoogia professor.
Ilmjärv (Nava)
Looduslik kirjeldus
Ilmjärves elavad ahven, särg, roosärg, haug, linask ja jõevähk.
Jüri Allik
Allik on uurinud mitmeid psühholoogia valdkondi: nägemistaju, isiksuse psühholoogia ja geneetika, emotsioonid, kultuuride vaheline psühholoogia, neuroteadused ning bibliomeetria. Ta on avaldanud käsitluse Sigmund Freudi loomingu kohta. Eesti keeles on temalt ilmunud raamatud "Psühholoogia lihtsusest", "Psühholoogia keerukusest" ja „Väldi igavaid inimesi ja olukordi“.
Haridus
Allik lõpetas 1973. aastal Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogia eriala ja 1976. aastal sai Moskva Riiklikust Ülikoolist psühholoogiakandidaadi kraadi. 1991. aastal kaitses ta Tampere Ülikoolis psühholoogia doktorikraadi teemal "Perception of visual kinematics" ("Visuaalse kinemaatika tajumine").
Ilmjärv (Nava)
Folkloor
Muistendi järgi olevat Ilmjärv ulatunud Kalevipojale üle pea ja vägilane pole järvest läbi pääsenud.
Nõukogude okupatsioon Eestis (1944–1991)
Repressiivasutused Tallinnas ja Eestis
, EK(b)P Keskkomitee, EK(b)P KK büroo, NLKP ja Eesti NSV Siseministeerium ja Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeerium
, ülem kindralmajor Aleksandr Bõstrov , Tallinnas Poska tänav 3 majas , ülem kaldateenistuse kindralmajor Valentin Vinogradov Vaata ka repressioonide läbiviimist toetanud NSV Liidu SARKi sisevägede loetelu ja Eesti välispiiri ja väljasõitu Eestist kontrollinud NSV Liidu piirivalveüksused Eestis.
Vastupanu
Saksa vägede taandumisel Eestist 1944. aasta septembri lõpul jäid paljud Eesti sõdurid partisanidena kodumaale, peamiselt Virumaal ümber piiratud 300. Eriotstarbeline Diviis ja 20. Eesti Relvagrenaderide SS-diviisi osad, mis otsustasid jääda kodumaale, nende hulgas ka Friedrich Kure pataljon. Paljud eesti ja läti sõdurid ning mõned sakslased vältisid vangistust ning võitlesid maakohtades metsavendadena aastaid pärast sõda. Teised, näiteks Alfons Rebane ja Alfrēds Riekstiņš põgenesid Inglismaale ja Rootsi ning osalesid liitlaste luureoperatsioonidel metsavendade abistamisel.
Vastupanuliste hulk suurenes, kui punaarmee üritas noori värvata kohustuslikku sõjaväeteenistusse. Mõnes piirkonnas tulid kutse peale kohale vähem kui pooled registreeritud kutsealustest. Laialdane sõjaväest kõrvalehoidvate kutsealuste perekondade tagakiusamine sundis rohkem inimesi vältima võime metsades. Paljud värvatud mehed deserteerusid ning võtsid relvad endaga kaasa.
Samuti moodustati noorte ning kooliõpilaste organisatsioone, millest osa võttis osa aktiivsest vastupanust relvade kogumise, lendlehtede levitamise või kommunistlike monumentide õhkimise teel. Metsavendade järgi kutsusid nad end linnavendadeks.
Kaitseliidu taastamisega 1990. aastal valmistuti võimalikuks sõjaliseks vastupanuks.
Eesti vabanes okupatsioonist alles 1991. aastal. 1988. aastal käivitunud Perestroika käigus hakkasid eestlased aina enam meelt avaldama ning pärast kolme aastat võitlust nii poliitika kui ka rahva tasemel, kuulutatigi 1991. aasta 20. augustil välja Eesti riiklik iseseisvus. 1991. aasta novembris lagunes ka lõplikult Nõukogude Liit.
Aastal 1994 sõlmiti kokkulepe, mille kohaselt pidid Eesti pinnalt lahkuma kõik Vene väed.
Okupatsiooni lõpp
Käibel on erinevaid seisukohti, mida pidada Nõukogude okupatsiooni lõpudaatumiks.
Lähtudes 7. oktoobril 1992 vastu võetud Riigikogu deklaratsioonist põhiseadusliku riigikorra taastamise kohta Eestis, on ka seda peetud okupatsiooni lõpu kuupäevaks.
Lähtudes Venemaa Föderatsiooni vägede viibimisest Eesti territooriumil ka pärast Eesti Vabariigi taastamist 20. augustil 1991, väidetakse, et okupatsioon kestis 1995. aastani, kui viimased Venemaa väeosad lahkusid Paldiskist.
Tänaseni kestvaks Nõukogude okupatsiooni jätkuks on peetud Venemaa kontrolli Petserimaa ja Narva-taguste alade üle.
Siiski tuleb märkida, et juriidiliselt ega faktiliselt ei saa kõneleda pärast 1991. aastat Nõukogude okupatsioonist Eesti territooriumil, sest okupeeriv riik Nõukogude Liit lõpetas oma eksistentsi 26. detsembril 1991. Seetõttu peaks hilisemate aastate puhul kõnelema Nõukogude Liidu õigusjärglase Venemaa Föderatsiooni okupatsioonist Eesti territooriumil.
Jüri Allik
Töökäik
Jüri Allik oli aastatel 1975–1978 Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogia osakonna vanemteadur, 1985–1989 biofüüsika laboratooriumi vanemteadur ning 1989–1992 psühhomeetria ja psühhofüüsika laboratooriumi juhtivteadur.
1992–2002 töötas ta Tartu Ülikoolis psühhofüüsika professorina ja alates 2002. aastast eksperimentaalpsühholoogia professorina. Ta on psühholoogia instituudi osakonna juhatajana töötanud vaheaegadega aastatel 1993–2018. Aastatel 1996–2001 oli ta sotsiaalteaduskonna dekaan.
Jüri Allik on olnud külalisprofessor või -teadur Tampere Ülikoolis (Soome, 1990), Nijmegeni Ülikoolis (Holland, 1991), Brandeis Ülikoolis (USA, 1995), Purdue Ülikoolis (USA, 1999, 2003), Hanse-Wissenschaftskollegis (Saksamaa, 2001), The Swedish Collegium for Advanced Studieses (Rootsi, 2001–2002), Leuveni Ülikoolis (Belgia, 2005–2006), Leideni Ülikoolis (Holland, 2014–2015).
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti J. Allik 2010 aastal. Ta kuulub akadeemias humanitaar- ja sotsiaalteaduste osakonda.
Teadustöö
Google Scholari andmetel oli Jüri Alliku töödele viidatud üle 24 tuhande korra (3.10.2020). Viimase kümmekonna aasta jooksul on Jüri Allik kuulunud andmebaasi Essential Science Indicators’i andmetel maailma 1% enim viidatud psühhiaatrite ja psühholoogide hulka. Kõige enam on viidatud tema tööd, mis analüüsib Rosenbergi enesehinnangu skaala andmeid, mis on kogutud 53 riigis. Suurt tähelepanu pälvis artikkel, mis tegi kindlaks, millises aju kohas toimub eesti keele õ-hääliku analüüs.
Jüri Allik ja Robert McCrae märkasid esimestena isiksuse omaduste geograafilise jaotuse mustrit. Selle valdkonna oluliseks avastuseks oli see, et kultuuride vahelised isiksuse erinevused on ligikaudu 8 korda väiksemad ühe kultuuri sees olevatest erinevustest. Üheks kõige üllatavamaks avatuseks oli see, et ühiskonna arenguga naiste ja meeste erinevused isiksuse omaduses suurenevad. Vastupidi laialt levinud arvamusele, et individualism hävitab sotsiaalset kapitali, oli võimalik tõestada, et usaldus on individualismi arengu vajalik tingimus. Emotsioonide uurimises oli oluline leid, et vanusega kaasneb negatiivsete emotsioonide äratundmine ja kliima ei mõjuta meie tundeid. Kuna selgus, et rahvusliku iseloomu stereotüübid ei vasta tegelikele keskmistele isiksuse omadustele, siis on püütud välja selgitada, kuidas tekivad kujutused rahvuslikust iseloomust.
Teaduskorralduslik tegevus
Jüri Allik oli 1988–1994 Eesti Psühholoogide Liidu president ja 1994–2001 asepresident. Eesti Teadusfondi nõukogu esimees (2003–2009). Ta on toimetanud selliseid ajakirju nagu Trames, Journal of Cross-Cultural Psychology ja European Journal of Personality.
Raamatud
pisi|Jüri Allik 2009. aastal
Ilmjärv (Nava)
Folkloor
Ilmjärve on mainitud ka eepose kuueteistkümnendas loos ("Lennuki" ehitus ja merereisi algus. Teekond maailma otsa. Lapumaa ja Varrak, lapu tark.) Kalevipoeg otsustas sõita suure ilma otsa, kuid mööda teid, mida varem pole käidud. Tark lind kaaren soovitas leida selleks salavärav põrutades jalga õiges kohas vastu kallast. Kalevipoeg teatas seepeale oma kogemustest:
Rahvusvaheline Suusaföderatsioon
Rahvusvaheline Suusaföderatsioon (prantsuse keeles Fédération internationale de ski, lühend FIS) on peamine suusaspordi alasid hõlmav organisatsioon maailmas. See loodi 2. veebruaril 1924 Prantsusmaal Chamonix's, kus samal ajal toimusid ka esimesed taliolümpiamängud.
FIS-i peakorter asub alates 1972. aastast Bernis. 1925. aastal hakati korraldama FIS-i iga-aastase kongressi ajal niinimetatud kongressimänge, mis on hiljem tagantjärele tunnistatud maailmameistrivõistlusteks. Esimesed ametlikud maailmameistrivõistlused peeti 1937. aastal.
FIS juhib rahvusvahelises ulatuses kõiki suusaspordialasid peale laskesuusatamise.
Eesti on FIS-is esindatud Eesti Suusaliidu kaudu.
Meeproduktiivsus
thumb|240px|[[Mohni pärn Mohnil. Pärnade meeproduktiivus sõltub väga palju aastast ning on tavaliselt tsükililine. Kui ühel aastal on nektarieritus suur ja pärnal õisi palju siis järgmisel aastal on tõenäoliselt vastupidi.]] Meeproduktiivsus on taimede võime eritada nektarit putukate ligimeelitamiseks. Meeproduktiivsust väljendatakse ühe hektari kohta kilogrammides.
Meeproduktiivsus on võrdlemisi raskestimääratav suurus ja seetõttu võivad andmed erinevate meetaimede nektarierituse kohta tugevalt kõikuda. See sõltub palju aastast ja taimede kasvukohast ning seda mõjutab näiteks aasta keskmine õhutemperatuur, õhuniiskus, mullaniiskus, päikesevalguse hulk, taimede kasvukoha mullastik ja spetsiaalselt külvatud korjetaimede puhul ka külviaeg ning muud tegurid.
Eldar Efendijev
pisi|Eldar Efendijev 2011. aastal Eldar Efendijev (aserbaidžaanipäraselt Eldar Əfəndiyev; sündinud 29. juunil 1954 Tallinnas) on aseri päritolu Eesti poliitik.
Poliitiline tegevus
Efendijev on Eesti Keskerakonna liige alates 1997. Ta oli Narva Linnavolikogu liige 1996–1999, 2001–2002 ning Narva linnapea 1999–2000. Efendijev oli X, XI Riigikogu ja XII Riigikogu liige.
Ta oli rahvastikuminister Siim Kallase valitsuses 2002–2003.
Andrei Aršavin
Andrei Sergejevitš Aršavin (vene keeles Андрей Сергеевич Аршавин, sündinud 29. mail 1981 Leningradis) on Venemaa jalgpallikoondise endine kapten.
Ta oli Peterburi Zeniti kasvandik ja tõusis selle esindusmeeskonda 2000. aastal. Aastatel 2009–2013 mängis ta Londoni Arsenalis.
Koondisekarjäär
Venemaa jalgpallikoondises debüteeris Aršavin 17. mail 2002. Siiski ei võetud teda Jaapanisse Venemaa koondisse 2002. aasta MM-ile. Venemaa võitis seal avakohtumise Tuneesia jalgpallikoondise vastu, aga kaotas seejärel Jaapani ja Belgia jalgpallikoondisele, jäi alagrupis kolmandaks ning langes välja.
2004. aasta EM-valikturniiril ei löönud Aršavin ainsatki väravat. Venemaa sai Šveitsi jalgpallikoondise järel teise koha ja pidi pidama lisavalikmänge Walesi jalgpallikoondise vastu, kust siiski finaalturniirile pääses. Aršavinit ei arvatud ka Portugalis toimunud finaalturniirile, kus Venemaa kaotas kaks esimest mängu Portugali ja Hispaania jalgpallikoondise vastu ning jäi alagrupis viimaseks, ehkki suutis viimases alagrupimängus võita Kreeka jalgpallikoondist, kes seejärel üllatuslikult Euroopa meistriks tuli.
2006. aasta MM-valikturniiril lõi Aršavin Venemaa resultatiivseimana 5 väravat. Valikgrupi resultatiivseimate pallurite seas jagas ta sellega 5. kohta, jäädes maha näiteks Andres Operist ja Cristiano Ronaldost, kes mõlemad lõid 7 väravat. 30. märtsil 2005 lõi Aršavin Eesti jalgpallikoondise vastu avavärava mängus, mis lõppes 1:1 viigiga. Viimases voorus ei suutnud Venemaa võõrsil võita Slovakkia jalgpallikoondist. 0:0 viik tähendas, et mõlemad kogusid võrdselt punkte, kuid halvema väravate vahe tõttu jäi Venemaa kolmandaks ja langes välja. Eesti jäi otse Venemaa järel neljandaks.
2008. aasta EM-valikturniiril lõi Aršavin 3 väravat nagu Dmitri Sõtševgi. Neist veel rohkem väravaid (4) lõi Aleksandr Keržakov. Venemaa saavutas alagrupis teise koha, sest mõneti üllatuslikult kaotas Inglismaa jalgpallikoondis viimases voorus kodus Horvaatia jalgpallikoondisele ja kogus 1 punkti vähem kui Venemaa (väravate vahe oli Inglismaal parem).
2010. aasta MM-valikturniiril sai Venemaa valikgrupis teise koha Saksamaa jalgpallikoondise järel, kes ei kaotanud ühtki mängu. Saksamaa võitis mõlemad omavahelised kohtumised. Venemaa resultatiivseimad mängijad olid Pavljutšenko 5 ning Aršavin ja Zõrjanov 3 väravaga, kuid näiteks Miroslav Klose lõi 7 ja Lukas Podolski 6 väravat. Venemaa pidas lisavalikmänge Sloveenia jalgpallikoondisega. Venemaa võitis 14. novembril 2009 kodus 2:1, kuid kaotas 18. novembril võõrsil 0:1 ja langes välja, sest oli võõrsil löönud vähem väravaid.
2012. aasta EM-valikturniiril ei löönud Aršavin ühtki väravat. Venemaa võitis alagrupi Iirimaa jalgpallikoondise ees ja pääses otse finaalturniirile. Sinna jõudis Iirimaagi, kes lisavalikmängudel alistas Eesti. Poolas toimunud finaalturniiril osales Aršavin kaptenina kõigis Venemaa mängudes algusest lõpuni. Avavoorus 8. juunil alistas Venemaa Tšehhi jalgpallikoondise suurelt 4:1. 12. juunil peetud teises voorus viigistas Venemaa Poola jalgpallikoondisega 1:1. Kolmandas voorus Kreeka vastu vajas Venemaa viiki, aga kaotas 0:1 ja langes välja. Alagrupi võitis Tšehhi Kreeka ees, Venemaa oli kolmas.
Pärast ebaõnnestumist EM-il suhteliselt nõrgaks peetud alagrupis ei ole Aršavinit rohkem Venemaa koondisse kutsutud.
pisi|püsti|Andrei Aršavin (2007)
Väravad rahvuskoondises
Aršavin lõi Venemaa koondises 75 mängu jooksul 17 väravat, kõik eri mängudes. Kaks väravat suutis ta lüüa Läti, Makedoonia ja Saksamaa vastu.
Osalemine poliitikas
Andrei Aršavin osales 11. märtsil 2007 Venemaa kohalike omavalitsuste valimistel Peterburis Ühtse Venemaa nimekirjas ja osutus valituks, kuid hiljem loobus mandaadist.
Isiklikku
Andrei Aršavin on 173 cm pikk ja kaalub 70 kg.
Aršavin kohtus oma naise Juliaga 2003. aasta suvel. Neil on kolm last: poeg Artjom, tütar Jana ja poeg Arseni.
Taavi Aas
Taavi Aas (sündinud 10. jaanuaril 1966 Tallinnas) on Eesti poliitik, XIV Riigikogu liige.
Taavi Aas on alates 26. veebruarist 2002 Eesti Keskerakonna liige. Aastatel 2005–2017 oli ta Tallinna abilinnapea, 2015–2017 Tallinna linnapea kohusetäitja ja 2017–2019 oli Tallinna linnapea. 2010. aastal valiti ta Eesti Linnade Liidu juhatuse esimeheks.
Taavi Aas oli alates 29. aprillist 2019 majandus- ja taristuminister Jüri Ratase teises valitsuses ning alates 26. jaanuarist 2021 kuni 3. juunini 2022 Kaja Kallase esimeses valitsuses.
Elulugu
Taavi Aas on lõpetanud 1984. aastal Tallinna 1. Keskkooli ja 1991. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia põllumajanduse ökonoomika ja organiseerimise erialal.
Aastatel 1993–1997 oli ta Põltsamaa Piimaühistu tegevdirektor ja 1997–2005 tulundusühistu E-PIIM finantsdirektor.
Ta on OÜ Põltsamaa Varahaldus juhatuse liige, AS Lääne-Tallinna Keskhaigla nõukogu liige, Tallinna Autobussikoondise nõukogu esimees, Eesti Linnade Liidu juhatuse esimees, MTÜ Harjumaa Ühistranspordikeskus juhatuse liige ning AS-i Ida-Tallinna Keskhaigla nõukogu esimees.
Tegevus poliitikas
pisi|left|Taavi Aas Tallinna Merepäevade avamisel 15. juulil 2011 Ta oli alates 2005. aastast Tallinna abilinnapea, hallates Tallinna Linnaplaneerimise Ameti ja Tallinna Transpordiameti tööd, samuti koostööd omavalitsusorganisatsioonidega. Aas koordineeris Vabaduse väljaku rekonstrueerimistöid aastatel 2008–2009. Transpordiküsimusi koordineeriva abilinnapeana oli Aasa ülesandeks juhtida tasuta ühistranspordile üleminekut Tallinnas alates 2013. aasta jaanuarist. Alates septembrist 2015, mil linnapea Edgar Savisaar kõrvaldati kriminaaluurimise tõttu Harju maakohtu otsusega ametist, oli Aas Tallinna linnapea kohusetäitja. Linnapea kohusetäitjana pidas Aas üheks prioriteediks Linnahalli kordategemist koostöös vabariigi valitsusega ja sinna konverentsikeskuse ning kontserdisaali rajamist. 2017. aasta mais avas Aas koos teiste linnavalitsuse liikmetega pidulikult renoveeritud Kalevi spordihalli.
21. detsembril 2017 valiti ta ka Tallinna Televisiooni nõukogu esimeheks.
Taavi Aas kandideeris 2003. aasta Riigikogu valimistel, kus sai 171 häält, ning 2007. aasta Riigikogu valimistel, kus sai 170 häält ja valituks ei osutunud. Ta kandideeris ka 2011. aasta Riigikogu valimistel ning sai 157 häält, mis oli kolmeteistkümne 2. valimisringkonnas Keskerakonna nimekirjas kandideerinu seas väikseim häältesaak. 2015. aasta Riigikogu valimistel sai ta 156 häält.
2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris Aas Tallinna 5. valimisringkonnas ja sai 5500 häält. 2017. aasta 9. novembril kinnitas Tallinna linnavolikogu Taavi Aasa juhitud linnavalitsuse ametisse. 2018. aasta oli Aasa linnavalitsusele mitmete mahukate teedeprojektide aeg. 1. juunil avati liikluseks Haabersti ristmiku viadukt. Juuli lõpul alustas Tallinna Kommunaalamet Reidi tee ehitust, mis võttis kasutusele senised rannaäärsed tühermaad. Kevadel alustatud Gonsiori ja Türnpu tänava remont valmis 15. novembriks.
2019. aastal kandideeris Aas Mustamäe ja Nõmme valimisringkonnas Riigikokku ja osutus 3925 häälega valituks. Sama aasta 3. aprillil teatas Aas, et astub Tallinna linnapea kohalt tagasi, et jätkata tööd Riigikogus.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 9 (Jõgeva- ja Tartumaa (v.a Tartu linn)) 1666 häält ning ei osutunud valituks.
Acid jazz
pisi|[[Gilles Peterson, keda peetakse sageli acid jazz'i loojaks]] Acid jazz, tuntud ka kui groove jazz või club jazz, on muusikastiil, mis ühendab džässi, souli, funk'i ja diskomuusika elemente.
Acid jazz tekkis 1980. aastatel Londoni muusikaklubides, kui diskorid katsetasid klassikalisi džäss-salvestisi ühendada löökpillide mängu ja elektroonilise tantsumuusika rütmidega. Acid jazz'i loojaks peetakse briti diskorit Gilles Petersoni. Acid jazz'i muusika tegemisel kasutati elektroonika arenemisel lisaks digitaalselt sekventsimist ja sämplimist.
Tuntumad acid jazz'i viljelevad või viljelenud ansamblid on Brand New Heavies, Incognito, Us3 ja Jamiroquai Suurbritannias ning A Tribe Called Quest, Buckshot LeFonque ja Digable Planets USA-s.
Üks suurimaid acid jazz'i hitte oli ansambli Us3 laul "Cantaloop (Flip Fantasia)", mis sidus Herbie Hancocki laulu "Cantaloupe Island" ja räpi. "Cantaloop (Flip Fantasia)" jõudis USA singlite edetabelis Billboard Hot 100 üheksandale kohale.
Jarno Laur
Jarno Laur (sündinud 13. septembril 1975 Tartus) on Eesti poliitik.
Poliitiline tegevus
Ta on Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige ja Tartu vallavanem.
Aastatel 2004–2007 oli ta Riigikogu liige Tõnu Kõivu asendusliikmena. Riigikogus kuulus ta põhiseaduskomisjoni ja Estonia huku uurimiskomisjoni.
Haridus
Laur lõpetas 1993. aastal Tartu Mart Reiniku Gümnaasiumi ja 2008. aastal Tartu Ülikooli Narva Kolledži kohaliku omavalitsuse korralduse alal. 2008. aasta septembris astus Tallinna Tehnikaülikooli magistriõppesse.
Kalvre
Kalvre on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas.
Jarno Laur
Töökohad
Laur oli Tartu Linnavolikogu liige aastatel 2003–2005 ja 2007–2013.
Kalvre
Külas asub RMK Viljandimaa metskonna keskus ja Õisu mõisa kalmistu. Külas asub suurem osa Õisu põrguorust, mööda oru põhja voolab Vidva oja. Oru ülaosa juures on ojale paisutatud Kalvre järv. Küla edelapiiril voolab Kõpu jõgi.
Jarno Laur
Isiklikku
Jarno Laur on abielus, tal on neli last.
Lennart Peep
Lennart Peep (sündinud 23. juunil 1984 Tartus) on eesti lavastaja ja harrastusteatrijuht.
Ta lõpetas 2002. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 2002–2006 õppis Tartu Ülikoolis teatriteadust, kuid õpingud jäid pooleli. Aastal 2015 lõpetas Lennart Peep TÜ Viljandi Kultuuriakadeemia lavastaja ja harrastusteatrite juhi erialal ning 2019. aastal kaitses Tartu Ülikoolis magistrikraadi.
Ta on olnud Tartus kooliteatrite ja näiteringide juhendaja, aastatel 2007–2011 Noorte Teatritehase juht ja lavastaja. Aastal 2014 oli ta üks teatri Must Kast asutajaist ja selle lavastaja.
Niesky
Niesky on väikelinn Saksamaal Saksimaa Görlitzi kreisis. 2008. aastani oli Alam-Sileesia Oberlausitzi kreisi halduskeskus.
Linnaosad
Niesky koosneb järgmistest osadest: Kosel (sorbi Kózło), Stannewisch (Stanojšćo), Ödernitz ja See (Jězor).
Mari-Liis Lill
pisi|Mari-Liis Lill 2021. aasta Arvamusfestivalil Mari-Liis Lill (sündinud 23. mail 1983 Tallinnas) on eesti näitleja ja lavastaja.
Haridus- ja töökäik
Lill lõpetas 2006. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (XXII lend) ja 2011. aastal omandas 2011 EMTA lavakunstikoolis magistrikraadi.
Ta töötas aastatel 2006–2015 Eesti Draamateatris näitlejana, pärast seda on olnud vabakutseline.
Looming
Loomeliitude ühispleenumi 25. aastapäeva tähistamisel riigikogus pidas ta palju vastukaja saanud kõne "Mis on sellel pildil valesti?".
Ta koostas ja korraldas ka avalikkuses palju kõneainet pakkunud lavastuse "Sugu: N", mis esietendus 25. novembril 2015 Vabal Laval. Sama meeskonnaga teeb ta ka ajakirja Sugu: N.
Muud rollid
Ta on mänginud teleseriaalides "Helena" (2006), "Kelgukoerad" ,“Kättemaksukontor” ja "Süvahavva" (2012).
Isiklikku
Tema elukaaslane on Ivo Uukkivi ja neil on ühine poeg (sündinud 2011).
Sinplus
pisi|Sinplus (2011) Sinplus on Šveitsi ansambel, kuhu kuuluvad vennad Ivan ja Gabriel Broggini.
Duett esindas 2012. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Bakuus Šveitsi lauluga "Unbreakable", kuid finaali ei jõutud.
"Unbreakable" ilmus nende debüütalbumil "Disinformation". Nende teine stuudioalbum "Up To Me" ilmus 2014. aastal. Kolmas album "This Is What We Are" tuli müügile 2017. aasta jaanuaris.
2014. aastal võitis Sinplus MTV Euroopa muusikaauhinna parima Šveitsi artisti kategoorias.
Niguli
Niguli on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halliste valda.
Külast voolab läbi Pale jõgi.
Bežetsk
Bežetsk on linn Venemaa Tveri oblastis, Bežetski rajooni keskus. Asub Tverist 126 km põhjas Mologa jõe ääres.
1137. aastal on mainitud Bežetski Verhi küla praegusest linnast 20 km kaugusel. Praeguse linna kohale rajati Gorodetski kindlus, mille juurde tekkis samanimeline asula. 1766. aastal sai asula praeguse nime, linnaõigused sai 1775. aastal.
Linna läbib Sonkovo–Bologoje raudtee.
Aastatel 1917–1929 elas Bežetskis vene ajaloolane-etnoloog, filosoof ja orientalist Lev Gumiljov.
August Alle
pisi|August Alle, 1917 pisi|August Alle haud [[Metsakalmistul]]
Joey
"Joey" on aastatel 2004–2006 toodetud USA komöödiasari, mille peaosa mängib Matt LeBlanc, kehastades seriaalist "Sõbrad" tuntud Joey Tribbianit, kes on kolinud Los Angelesse oma näitlejakarjääri edendama.
August Alle
August Alle (31. august 1890 Viljandi – 8. juuli 1952 Tallinn) oli eesti kirjanik.
Joey
"Joey" ei osutunud nii edukaks, kui eelnevalt oli oodatud, ja teisel hooajal otsustas telekanal NBC seriaali tootmise ja näitamise lõpetada.
August Alle
Ta sündis Viljandis kiviraiduri pojana.
Tema haridustee algas Viljandi kihelkonnakoolis, kust ta läks edasi õppima Narva õhtukooli. 1915. aastal sooritas ta eksternina gümnaasiumi lõpueksamid Orjolis. 1915–1918 õppis ta Saratovi ülikoolis arstiteadust. 1919. aastal oli ta lühikest aega Tartu ajalehe "Odamees" tegevtoimetaja. 1937. aastal lõpetas Alle Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
Roman Lob
pisi|Roman Lob (2013) Roman Lob (sündinud 2. juulil 1990 Düsseldorfis) on saksa laulja ja laulukirjutaja.
2007. aastal võttis ta osa telesaate "Deutschland sucht den Superstar" neljandast hooajast, kuid pidi hääleprobleemide tõttu osalemise pooleli jätma, kui oli jõudnud 20 parima sekka.
2008. aastal pürgis ta Eurovisioonile poistebändi G12P – Germany 12 Points koosseisus lauluga "When The Boys Come", kuid Saksamaa kohalikku finaalvooru ei jõutud.
Ta esindas 2012. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Bakuus Saksamaad lauluga "Standing Still" pärast Saksamaa eelvooru "Unser Star für Baku" võitu. Eurovisioonil saavutas ta 110 punktiga 8. koha.
Konstantin Preobraženski
Konstantin Preobraženski (vene keeles Константин Геогиевич Преображенский; sündinud 1953 Moskvas) on Venemaalt emigreerunud ja Ameerika Ühendriikides elav kirjanik, endine NSV Liidu välisluure alampolkovnik.
Preobraženski on kajastanud Venemaa luureorganite imbumist Venemaa emigratsiooniringkondadesse Ameerikas ja Vene Õigeusu Kirikusse.
Elulugu
Konstantin Preobraženski sündis kõrge NSV Liidu julgeolekuametniku, hilisema NSV Liidu RJK Piirivalvepeavalitsuse ülema asetäitja, kindrali Georg Preobraženski pojana. Pärast keskkooli lõpetamist asus ta õppima Moskva ülikooli juures asuvasse Aasia ja Aafrika Maade Instituuti, mille lõpetas 1976. Õpingute ajal viibis ta praktikal Jaapanis Tōkaidō ülikoolis. Pärast idamaade instituudi lõpetamist suunati ta õppima NSV Liidu RJK kõrgematele kursustele Minskisse.
Konstantin Preobraženski teenis NSV Liidu RJK Esimeses peavalitsuses T (teaduslik-tehnilise luure) valitsuse ülema referendina. 1980–1985 töötas ta luureohvitserina Jaapanis TASSi korrespondendina, aga 1985. aastal peeti Jaapani vastuluure poolt kinni luuretegevuse eest ja saadeti Jaapanist välja. Konstantin Preobraženski läks NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komiteest erru 1991. aastal alampolkovniku auastmes.
Aastatel 1993–2002 töötas Preobraženski Venemaa ingliskeelse ajalehe The Moscow Times korrespondendina julgeoleku alal.
Toosi
Toosi on küla Viljandi maakonnas Mulgi vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halliste valda.
Nordkinni poolsaar
Nordkinni poolsaar (norra keeles Nordkinnhalvøya (varem Nordkynhalvøya, põhjasaami keeles Čorgašnjárga) on poolsaar Norra põhjaosas Finnmargi maakonnas Barentsi mere ääres. Poolsaart piirab idast Tanafjorden ja läänest Laksefjorden. Mandri ülejäänud osaga ühendab seda maakitsus Hopseidet.
Poolsaare põhjaotsas on Norra ja Euroopa mandriosa põhjapoolseim punkt Nordkinn ehk Kinnarodden.
Nimi
Nimi tuleb sõnast nord ('põhjakaar') ja vanapõhja sõnast kinn ('järsk mäenõlv').
Loodus
Rannad on kõrged.
Poolsaarel on palju järvi. Taimi on vähe.
Haldus
Poolsaar on jagatud Gamviki valla ja Lebesby valla vahel.
Asustus
Tähtsamad asulad Nordkinni poolsaarel on Mehamn, Gamvik ja Kjøllefjord.
Infrastruktuur ja transport
Gamvikist põhja pool on Slettnesi tuletorn, maailma põhjapoolseim mandrituletorn.
Nordkinni poolsaar on Norra teedevõrguga seotud 1989 avatud maantee fylkesvei 888 kaudu. Enne seda ei olnud poolsaar autoga ligipääsetav. Üle Laksefjordeni on tasuta praamiühendus Ifjordi kaudu maanteega riksvei 98.
Mehamnis ja Kjøllefjordis on laevaliini Hurtigruten peatused.
Mehamnis on Mehamni lennujaam, mida teenindab Widerøe.
Viited
Artiklis on kasutatud norra Vikipeedia artiklit seisuga 28.3.2009.
Eduard Vivsik
2001. aastast hakkas fotograafiaga elatist teenima. Fotod modellidega, reportaažid, loodus. 2002. aastal liitus kunstnikeühendusega "Ježi". 2004. aastast fotografeerib eesti peotantsusporti.
Idealism
Idealism on teoreetilises filosoofias mis tahes positsioon, mis peab vaimu, teadvust või ka keelt mateeria suhtes kas ontoloogiliselt või tunnetuslikult primaarseks.
Idealismi mõistet kasutatakse eelkõige subjektiivse idealismi kohta, mis peab primaarseks üksikisiku teadvust või vaimu:
Idealismi vastandpositsioon on materialism.
Kui aga idealismi all mõistetakse seisukohta, et füüsiline maailm reaalselt ei eksisteeri, siis on idealismi vastandiks realism.
Idealismi esindaja on idealist.
Ajalugu
Idealismi all võidakse silmas pidada väga erinevaid positsioone ja suundi filosoofia ajaloos.
Platon
Platoni filosoofiat võib tõlgendada nii, et reaalselt ei ole olemas mitte konkreetsed üksikud asjad (partikulaarid), vaid need "üldised asjad" (universaalid, eidosed, "ideed"), mis on üksikutele asjadele ühised. Sellist õpetust nimetatakse platonismiks või Platoni realismiks (realismi ja nominalismi vastanduse kontekstis, ühena universaalideprobleemi lahendustest). Hoolimata sellest, et realismi ja idealismi teises tähenduses vastandatakse, on siin tegemist idealismiga (objektiivse idealismi ühe vormiga), sest mittemateriaalseid universaale peetakse selles õpetuses primaarseteks materiaalsete asjade suhtes.
Berkeley
George Berkeley püüdis välja selgitada, mida on võimalik kindlalt teada, ning leidis, et teadmine peab põhinema tajumustele. Ta jõudis järeldusele, et reaalsed on üksnes tajumused ise ning mingit reaalset objekti nende taga ei ole. See seisukoht on liigitatud subjektiivse idealismi alla. Seda nimetatakse ka dogmaatiliseks idealismiks. Sellise positsiooni puhul tekib küsimus, miks inimestel on enam-vähem ühesugused tajumused. Berkeley väitel on asi selles, et Jumal on tajumuste vahetu põhjus.
Engels
Marksistlikus filosoofias tõlgendatakse idealismi ühena võimalikest vastusest olemise ja mõtlemise vahekorra küsimusele ehk filosoofia põhiküsimuse esimese poolele. See arusaam on pärit Friedrich Engelsi artiklis "Ludwig Feuerbach ja saksa klassikalise filosoofia lõpp" (1886).
Bukoba
pisi|Bukoba pilt Bukoba on linn Tansaanias, Kagera piirkonna keskus. Asub Victoria järve läänekaldal tasases nõos, mis on ümbritsetud madalate mägedega.
1. Eesti Piirikaitserügement
1. Eesti Piirikaitserügement (saksa keeles Estnisches Grenzschutzregiment 1, Estnische SS-Grenzschutz Regiment Nr. 1) oli Teise maailmasõja ajal 1944. aastal Eestis moodustatud väeosa.
Piirikaitserügement moodustati 1944. aasta veebruari hakul Rakveres, Tallinnas, Vasalemmas ja Riisiperes, üksuse staap paiknes Rakveres, ülemaks sai major Jaan Tamm. Isikkoosseisu kuulus kuni 2800 meest, relvastuses olid vene vintpüssid ja prantsuse kuulipildujad. Veebruari lõpus saadeti rügement Pihkva järve rannakaitsesse Saksa 207. julgestusdiviisi käsutusse. Kevadsuvel paiknes rügement kaugemal Pihkva järve ääres, kaitsti Kolpino saart ja Krasnaja Gorka asulat.
Saksa Kolmanda Riigi juhtkonna poolt kavandati lisaks 20. relvagrenaderide SS-diviisile (1. eesti) vastavalt Heinrich Himmleri 14. mail 1944 välja antud käskkirja alusel Teise Eesti Relvagrenaderide SS-diviisi moodustamist. Eesti piirikaitserügementide baasil teise Eesti Relvagrenaderide SS-diviisi loomise kava käigus nimetati mais 1944 piirikaitserügemendid SS-Piirikaitserügementideks, kuid teine relvagrenaderide SS-diviis jäi aga formeerimata.
Juhtkond ja koosseis
Rügemendi ülem:
Rügemendi koosseis:
Isikkoosseis
1. Piirikaitserügementi hakati formeerima veebruaris 1944, esimeseks formeerijaks oli major Elmar Adof ja seejärel major Jaan Tamm, endine Eesti sõjavägede Sõjakooli lektor, kes määrati ka rügemendi ülemaks.
II Pataljoni hakkas formeerima Tallinnas leitnant Henn Heinaru, kuid lõpule viis selle kapten Eduard Ausmees, kes määrati ka pataljoni ülemaks. II Pataljoni 7. Kompanii moodustati Paides.
III Pataljoni hakkasid formeerima major Elmar Adof ja leitnant Villu Mere, kuid lõpule viis selle "Erna II" üks juhte major Raimond Hindpere ning pataljoni tuumiku moodustasid endised "Erna" gruppi kuulunud mehed.
Tegevus
1944. aasta suvel tegutses rügement ka Värska, Laossina, Kolpino saare, Listovka, Võõpsu, Kavastu ja Luunja piirkonnas. Rügement osales 17. septembril 1944 Tartu lahingus ning purustati 1944. aasta sügislahingutes Lõuna-Eestis.
Nina Zilli
pisi|Nina Zilli (2010) Maria Chiara Fraschetta (sündinud 2. veebruaril 1980 Piacenzas), esinejanimega Nina Zilli, on itaalia laulja ja laululooja.
2012. aasta Sanremo muusikafestivalil valiti ta Itaalia esindajaks 2012. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Bakuus. Eurovisioonil saavutas ta lauluga "L'amore è femmina" 101 punktiga 9. koha. "L'amore è femmina" ilmus tema teisel samanimelisel albumil.
2015. aastal ilmus tema kolmas album "Frasi & fumo".
Ta osales ka 2015. aasta Sanremo muusikafestivalil, kus saavutas 9. koha.
Mihhail Zaitsev
Mihhail Zaitsev (sündinud 1971) on Eesti fotograaf. Elab Narvas.
Kõrgharidus, elukutselt infotehnoloogia spetsialist. Asjaarmastajana tegeleb fotokunstiga 2002. aastast.
Ježi
Ježi on eestivene mitteformaalne kunstnikeühendus, mis tegutseb Tallinnas 2001. aastast. Ühendusel puudub kindel liikmeskond, kuid sellega seotuks peavad end umbes 20 erineva ettevalmistus- ja loometasemega kunstnikku. Ühenduses puuduvad piirangud hariduse või žanri osas. Korduvalt on esinetud ühisnäitustega Tallinnas, 2007. aastal ka Kuressaare linnuses. Ühenduse eestvedajaks on Arnold Lepin (sünd. 1970), selle ettevõtmistes on osalenud Natalja Abramova, Anžela Beljakova, Oleg Gorohhov, Juri Ivanov, Dmitri Lazjuk, Vjatšeslav Matjašin, Natalja Nazimova, Maria Reppo, Juri Sedõhh, Vitali Sobolev, Oksana Solovjova, Mihhail Zaitsev, Eduard Zentšik, Konstantin Tšeremnov, Eduard Vivsik jt.
Ta‘izz
Ta‘izz on linn Jeemenis, Ta‘izzi kubernerkonna keskus. Asub Jeemeni mägismaal 1370 m kõrgusel. Ta‘izz on elanike arvult Jeemeni teine linn.
Ježi
Tähtsamad grupinäitused:
Ta‘izz
Aijubiidide ja rasuliidide ajal oli Ta‘izz Jeemeni pealinn. 16. sajandil vallutasid linna osmanid. Aḩmad ibn Yaḩyā valitsusajal 1948–1962 oli Ta‘izz Põhja-Jeemeni pealinn.
Ta‘izz on Jeemeni kohvitootmise keskus.
Linnas on rahvusvaheline lennujaam.
pisi|tühi|Vaade linnale
Kamensk-Uralski
Kamensk-Uralski on linn Venemaal Sverdlovski oblastis. Asub Kamenka suudmes, Isseti jõe kaldal, Jekaterinburgist 100 km kagus.