cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tugevusõpetus
Ajalugu
Samas võib tugevusõpetuse aluseid kujundasid oma 17. sajandil töödega teadlased Robert Hooke, Edme Mariotte, Jakob Bernoulli, Johann Bernoulli. Sel ajal nägi võimaldas tugevusõpetus siiski väheseid rakendusi. Tugevusõpetuse rakenduse algperioodiks võib pidada 18. sajandit. Sel ajal polnud tugevusõpetus veel iseseisev teadus ega õppeaine, vaid inseneriteaduse osa. Inseneriteaduse osana hakkasid teadmised materjali tugevusest seejuures laiemalt levima ja praktikas rakenduma. Tugevusõpetuse areng kiirenes käsikäes inseneride arvu kasvuga ja nende suurema panusega ehitustegevustes. Sel ajal ilmusid materjalide tugevuse uurijatest loodusteadlaste (Charles de Coulomb, Thomas Young) ja matemaatikute (Daniel Bernoulli, Leonhard Euler, Joseph Lagrange) kõrvale ka inseneride hulgast võrsunud teadlased. Tugevusõpetuse nimelise iseseisva teadusharu kujunemisajaks võib pidada alles 19. sajandit. Selle sajandi jooksul hakati tugevusõpetust õpetama kõikides arenenud maades. Tugevusõpetust õpetati samaaegselt loodud esimestes kõrgemates tehnika haridust andvates õppeasutustes. Arengu tõukejõududeks olid tekkinud tööstused, ehitustegevused ja uudsed taristu projektid, mis kõik nõudsid palju insenere. Tugevusõpetust arendasid sel ajal üha enam inseneri taustaga teadlased. Tuntuimad tugevusõpetust arendanud teadlased olid sel ajal Claude-Louis Navier, Adhémar Jean Claude Barré de Saint-Venant, Siméon Denis Poisson, Augustin-Louis Cauchy, Dmitri Žuravski, James Clerk Maxwell, Christian Otto Mohr. 20. sajandil eraldus teiste hulgas tugevusõpetusest elastsusteooria, ehitusmehaanika, raudbetooni tugevusõpetus. Sel ajal hakati tugevusõpetust oluliselt rohkem rakendama ka masinaehituses.
Arvutuskeem tugevusõpetuses
thumb|358x358px|a) Detaili joonis, koos mõjuva koormusega b) Detaili arvutusskeem tugevusõpetuses Tugevusõpetus püüab hakkama saada lihtsa matemaatikaga, mis sunnib piirduma peamiselt varda tugevusprobleemidega. Nii nagu teisedki tehnikateadused, lihtsustab ja skematiseerib tugevusõpetus uuritavaid nähtusi. Jättes kõrvale tugevuse ja jäikuse seisukohalt väheolulised tegurid, kuid säilitades olulised, saadakse konstruktsiooni arvutusskeem.
Arvutuse objekt tugevusõpetuses on alati arvutusskeem. Tugevusõpetuses lihtsustatakse ka füüsikaliselt keerukaid omadusi. Olulise lihtsustusena loetakse aine detaili ulatuses pidevaks ning ühtlaseks.
Vinüülplaadimängija
RIAA-kõverad
Esimesed plaadid salvestas niisuguse sageduskarakteristiku järgi firma RCA Victor 1952. aastal. Karakteristik standarditi USA-s järgmisel aastal mitme vastava eriala teadusasutuse, sealhulgas RIAA (Recording Industry Association of America) toetusel.
USB-plaadimängija
See on tavapäraste võimalustega vinüülplaadimängija, millel on lisaks analoogsignaali digiteeriv elektroonikalülitus ja USB-liides. Selle liidese kaudu saab sobivat tarkvara (nt Audacity) kasutades kanda plaadi sisu arvuti kõvakettale või muule digitaalsele andmekandjale ja seejuures audiosignaali mitmel moel töödelda. Muidugi on võimalik salvestada plaadi sisu otse mälupulgale (mõnel odavamal USB-plaadiseadmel ongi see ainus salvestusvõimalus).
Karl Selter
pisi|Välisministrid Karl Selter (kübaraga) ja [[Joachim von Ribbentrop (ees vasakul) Berliinis 7. juunil 1939]] Karl Selter (24. juuni 1898 Puhmu küla, Kapu vald – 31. jaanuar 1958 Genf) oli Eesti jurist, diplomaat ja poliitik. Ta oli 1938–1939 Eesti Vabariigi välisminister. Karl Selter on läinud ajalukku sellega, et just temal tuli 1939. aastal Moskvas kirjutada alla nn baaside lepingule.
Elulugu
Konstantin Päts ütles tema kohta: "Selter pole minu valitsuses mitte ainult kasvult kõige pikem, vaid ka vaimuannetelt ja võimetelt" (Minister Karl Selter †. Võitleja, veebruar 1958, nr. 2, lk. 5).
Kuni 29. novembrini 1939 I Riigivolikogu liige 74. valimisringkonnast.
Jäi elama Šveitsi ja oli Eesti mitteametlik esindaja Saksamaa LV valitsuse juures Bonnis ning Euroopa Ikestatud Rahvaste Esinduskogu Eesti delegatsiooni liige.
Tema isa oli Joosep Selter (28. oktoober 1871 Koeru, Järvamaa – 13. jaanuar 1940 Tallinn).
Luksemburgi riigipeade loend
Luksemburgi riigipeade loend esitab nimestiku Luksemburgi suurhertsogitest alates riigi iseseisvumisest 1815. aastal. Kõik varasemad Luksemburgi valitsejad sõltumata nende tiitlist on loetletud Luksemburgi valitsejate loendis.
Aastatel 1815–1890 oli Luksemburg personaalunioonis Madalmaadega, see tähendab, et Luksemburgi suurhertsog ja Madalmaade kuningas oli sama isik.
Tabelis on esitatud valitsejate nimekujud nii nagu neid kasutatakse letseburgi keeles, kuigi mitmed suurhertsogid on tuntud rohkem oma saksa-, prantsuse- või hollandikeelse nimekuju järgi. Kõik erinevad nimekujud on ära toodud valitsejate isikuartiklites.
Vaata ka
List of monarchs of Luxembourg pt:Anexo:Lista de grão-duques do Luxemburgo
Rõusa
Rõusa on küla Põhja-Pärnumaa vallas Pärnumaal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vändra valda.
Leisikas
Leisikas ehk leisik (kirderanniku murdes leivisk, lõunaeesti murretes pund) on massiühik, mis võrdub 20 naela = 8,19 kilogrammiga. Üks leisikas on pool puuda.
Sikana
Sikana on küla Põhja-Pärnumaa vallas Pärnumaal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vändra valda.
Laevanael
Laevanael ehk pund ehk kaal (lõunaeesti murretes perkapund) on endisaegne massi- ja mahuühik.
Tuli kasutusele rootsi mõõtühikutesüsteemist merekaubanduses.
1 laevanael on ligikaudu 168 kilogrammi. , (ca 137 liitrit).
1 laevanael = 20 leisikat = 400 naela.
Vladimir Aleksandrovitš
thumb|Suurvürst Vladimir Aleksandrovitš Suurvürst Vladimir Aleksandrovitš (Владимир Александрович, 22. aprill 1847 Peterburi – 17. veebruar 1909 Peterburi) oli Venemaa suurvürst, Aleksander II kolmas poeg.
1886. aasta juunis tegi suurvürst Vladimir, keisri ülesandel ringsõidu Baltimail ja külastas seoses sellega Pärnut, Kuressaaret, Liibavit, Võnnut, Riiat, Tartut, Paidet ja teisi linnu.
Tema adjutandiks oli kaardiväe polkovnik Erich Gerhard von Pistohlkors (1853–1935), kelle abikaasast Olga Valerianovnast (1865–1929) sai 1902 Vladimir Aleksandrovitši venna, suurvürsti Pavel Aleksandrovitši (1860–1919) teine abikaasa.
Vladimir Aleksandrovitš lasi Peterburi rajada Vladimiri palee.
Ta pidas tähtsaid ametikohti sõjaväes. Olles kaardiväe ja Peterburi sõjaväeringkonna ülemjuhataja, andis ta 9. jaanuaril 1905 ajaloolise käsu tulistada rahvast, kes oli kogunenud Talvepalee juurde, et anda tsaarile üle palvekiri. Seda tulistamist nimetati veriseks pühapäevaks ja see vallandas 1905. aasta revolutsiooni.
Sama aasta oktoobris läks Vladimir Aleksandrovitš erru, põhjuseks tema vanima poja Kirilli skandaalne abielu.
Isiklikku
Suurvürst Vladimir Aleksandrovitš oli abielus Mecklenburg-Schwerini printsessi Mariega (1854–1920), keda hakati nimetama Maria Pavlovnaks. Abielust sündis viis last:
Vladimiri vanema venna Aleksander III suguvõsa hukati Oktoobrirevolutsiooni ja sellele järgnenud sündmuste käigus täielikult. Sellepärast pärinevad Venemaa keisritrooni nõudlejad eksiilis kõik Vladimir Aleksandrovitšist.
Aleksandra Fjodorovna (1798–1860)
pisi|Aleksandra Fjodorovna portree (1826). [[Ermitaaž]] Aleksandra Fjodorovna (vene keeles Александра Федоровна; 13. juuli (vkj. 1. juuli) 1798 Berliin – 1. november (vkj. 20. oktoober) 1860 Peterburi) oli Venemaa keisrinna. Ta oli keiser Nikolai I abikaasa ja keiser Aleksander II ema.
Ta sündis Preisimaa kuninga Friedrich Wilhelm III ja Mecklenburg-Strelitzi printsessi Luise tütrena ning tema sünnijärgne nimi oli Friederike Luise Charlotte Wilhelmine. Tal oli 2 vanemat venda ning 3 nooremat õde ja 3 nooremat venda. Üks noorem vend ja üks noorem õde surid vähem kui 2 aasta vanustena, kõik ülejäänud õed-vennad elasid Aleksandra Fjodorovnast kauem.
Tema ema suri 19. juulil 1810, 9 kuud pärast viimase lapse sündi. Friederike oli siis 12-aastane. Isa abiellus 1822 uuesti naisega, kes oli Friederikest 2 aastat noorem, kuid Friederike oli selleks ajaks vanematekodust lahkunud. Isa teine abielu oli morganaatiline ja sellest lapsi ei sündinud.
Nime Aleksandra Fjodorovna sai ta 24. juunil 1817 pärast õigeusku üleminekut ja ristimist, nädal aega enne pulmi.
1. juulil 1817 abiellus ta suurvürsti Nikolai Pavlovitšiga, kes sai Nikolai I nime all keisriks pärast oma venna Aleksander I surma 1. detsembril 1825. Aleksandra Fjodorovna krooniti keisrinnaks koos Nikolai I kroonimisega Moskvas 22. augustil 1826 (Venemaa Keisririik) ja Varssavis 12. mail 1829 (Poola kuningriik).
Aleksandra Fjodorovna abielust sündis 4 poega ja 3 tütart:
Aleksandra Fjodorovna oli Venemaa naisharidusasutuste patroon.
Tema järgi on nimetatud Aleksandra teater ja Peterhofis asuv Aleksandria park.
Ta suri 20. oktoobril 1860 Peterburis ja maeti Peterburi Peeter-Pauli kindluse katedraali sama aasta 5. novembril.
Aleksei I Mihhailovitš
Aleksei I Mihhailovitš Romanov ehk Aleksei Mihhailovitš (vene keeles Алексей I Михайлович Романов, lisanimi Тишайший (Vaikne); 19. märts (vana kalendri järgi 9. märts) 1629 – 8. veebruar (29. jaanuar) 1676) oli Vene tsaar 16. juulist 1645 kuni surmani, Mihhail I Fjodorovitši poeg.
Moskva tsaari Aleksei Mihhailovitši tiitel oli Kogu Suur-, Väike- ja Valge-Vene isevalitseja (Всеа Великия и Малыя и Белыя Росии самодержавец).
Riigijuhtimine
Aleksei oli troonile tõustes 16-aastane ja tema valitsuse alguses haaras võimu enda kätte Aleksei kasvataja, Aleksei onu, bojaar Boriss Morozov, kelle soovitusel abiellus Aleksei 1648. aasta jaanuaris Maria Miloslavskajaga. Ettenägelik bojaar võttis aga endale naiseks Maria õe Anna ja sai niimoodi tsaari kälimeheks. Morozovi mahhinatsioonid lõppesid nn 1648. aasta soolamässuga Moskvas (soola hinda tõsteti, rahvas tungis Kremlisse ja nõudis soolamaksu kehtestajate välja andmist; Morozov saadeti kloostrisse).
Pärast Morozovi pagendamist tegid Aleksei õukonnas karjääri mitmed 17. sajandi Venemaa silmapaistvaimad riigimehed, kellest võiks eelkõige mainida Afanassi Ordin-Naštšokinit ja Artamon Matvejevit.
Ta oli üks oma aja haritumaid Venemaa riigipäid. Tema algatatud ja koostatud on mitmed seadused ja dokumendid, sealhulgas Venemaa seaduste kogu Maakogu seadustik (Соборное Уложение). Selle seadusega loeti näiteks talupojad sunnismaiseks. Aleksei I alustas Venemaa aegunud sõjaväe uuendamist uueliigilise sõjaväe moodustamise ja Venemaale välismaa sõjaspetsialistide palkamisega. Allutas Vene riigile seni kreeka kiriku võimu all olnud Vene Õigeusu Kiriku riigis koos kirikujuhi patriarh Nikoniga.
Tsaar Aleksei I Mihhailovitši valitsemisajal toimus Moskva tsaaririigis Lõuna-Venemaal ja Volgamaal aastatel 1670–1671 Stepan Razini ülestõus. pisi|vasakul|Aleksei Mihhailovitš
Välispoliitika
Tema välispoliitika suurimaks saavutuseks oli aastail 1654–1667 peetud sõda Rzeczpospolitaga, mille käigus ta vallutas Rzeczpospolitalt Bogdan Hmelnitski juhitava Ukraina (Малороссия) ja liitis selle Venemaa tsaaririigiga 8. jaanuaril 1654. Sellele järgnenud sõjas Poolaga vallutasid Vene tsaaririigi väed Poolale kuulunud maa-alad ning Aleksei I sai ka Leedu ja Polotski suurvürsti, Valge-Vene, Volõõnia ja Podolski vürsti tiitlid. Andrussovo vaherahuga läksid Smolensk ja Vasakkalda-Ukraina Vene riigi valdusse.
Kui Rootsi 1655. aastal ründas Rzeczpospolitat, nägi osa Aleksei õukonnast (eelkõige Ordin-Naštšokin) selles head võimalust vallutada Venemaale väljapääs Läänemerele ja seeläbi elavdada kaubandussidemeid Lääne-Euroopaga. Aleksei pidaski Liivimaa vallutamiseks Rootsiga edutu sõja ja püüdis vallutada Riiat 1656. aastal. Sõjategevuse lõpetas 1658. aastal Vallisaare vaherahu, kolm aastat hiljem oli Aleksei sunnitud jätkuva Vene-Poola sõja tõttu leppima Venemaa jaoks tulemusteta Kärde rahuga.
Ta suri 47-aastaselt 8. veebruaril 1676 ja maeti Moskva Kremli Arhangelski katedraali. Aleksei surm vallandas võimuvõitluse Miloslavskite (Aleksei 1. naise Maria perekond) ja Narõskinite (Aleksei 2. naise Natalja perekond) perekonna vahel. Kuigi tsaar Aleksei abielust Natalja Narõskinaga oli 1672 sündinud tulevane keiser Peeter I, sai esialgu tsaariks Aleksei vanim poeg esimesest abielust, 14-aastane Fjodor III (1676–1682).
Perekond
Aleksei Mihhailovitš Romanov oli abielus kahel korral.
Esimest korda abiellus Maria Miloslavskajaga (1624–1669). Abielust sündisid:
Teist korda abiellus 1671. aastal Natalia Kirillovna Narõškinaga (1651–1694). Abielust sündisid:
Mistraal
thumb|Korgitamm, mille kuju mõjutas mistraal Mistraal (prantsuse keeles mistral) on tugev ja külm loodetuul Prantsusmaal, mis puhub kevadel Sevennidelt Vahemere rannikule ja Rhône'i orgu. Mistraal tekitab suurt kahju Provence'i ja Rhône'i oru põllumajandusele, rebides sageli puid koos juurtega maast välja. Tuule püsiv mõju on nähtav üksikute puude kujul, mis on tavaliselt kaldus lõuna suunas.
Maestral Maestral Maestral Maestral
Biograafiad (L)
Lu
Vaata Biograafiad (Lu)
Germaani algkeel
pisi|Eel-Rooma rauaaja kultuur(id), mida seostatakse germaani algkeelega, u [[500 eKr|500–50 eKr. Skandinaaviast lõunasse jääv ala tähistab Jastorfi kultuuri]] Germaani algkeel ehk protogermaani keel on germaani keelte hüpoteetiline algkeel.
Sellest keelest puuduvad kirjalikud allikad ning keel on rekonstrueeritud võrdlev-ajaloolisel meetodil. Säilinud on ruunikirjas pealiskirjad umbes aastast 200, mis paljude arvates tähistavad muinaspõhja keele taset, kuid see pole just identne. Ümberkaudsetes mittegermaani keeltes esinevad laensõnad, mis arvatavasti laenati germaani algkeele ajal; näiteks sõna kuningas soome ja eesti keeles, mis meenutab lähedalt taastatud germaani algkeele sõna *kuningaz.
Germaani algkeel on omakorda indoeuroopa algkeele järglane, mis on algkeeleks mitmetele keeltele Euroopas ja Aasias.
Germaani algkeelel oli kaks ajavormi (minevik ja olevik), võrreldes kuue-seitsmega kreeka, ladina ja sanskriti keeles. Erinevusi põhjustab ka täismineviku vormi kaotus indoeuroopa algkeeles.
Keele areng
Indoeuroopa keelte rääkijad saabusid Lõuna-Rootsi ja Taani aladele pronksiajal (u 4000 aastat tagasi). Need on ainsad alad, kus pole leitud eelgermaani kohanimesid.
Paljud arvavad, et germaani algkeel arenes mõnd aega teatud eralduses. Nende tõestus põhineb peamiselt sõnavaral, mis on väidetavalt 1/3 mitteindoeuroopa keelte päritolu, eriti sõnades, mis puudutavad merendust, sõda ja loomi. Teised õpetlased on selle vaidlustanud ning on neile sõnadele pakkunud indoeuroopa algkeelel põhinevaid vasteid.
Germaani algkeel on kõigi praeguste germaani keelte lähim ühine algkeel, mida kasutati alates 5. aastatuhande eKr teisest poolest. Indoeuroopa algkeelele järgnenud murdeid, mida räägiti Põhja-Euroopa pronksiajal (u 2500–500 eKr), nimetatakse eelgermaani algkeeleks, neil pole teisi järglaseid kui germaani keeled. Et kolmandik germaani algkeele sõnavarast ei pärine indoeuroopa keeltest pole ebatavaline keele kohta, mida räägiti u 500 eKr, sama näitavad ka teised keeleharud.
Ristumine
Arvatakse ka, et germaani algkeel tekkis kreoolkeelena kultuuri levimisel geograafiliste alade algasukatele. Kuna germaani keeled on omadustelt vähe muutunud ja neil on homogeensed vormid, siis oleks seesuguse kreoolkeele teke unikaalne.
On pakutud, et germaani algkeel tekkis kahe indoeuroopa keele murde ristumisel. Need murded oleks pidanud ristumise ajal olema aga vastastikuselt mõistetavad.
Mitteindoeuroopa keelte elemendid
Taastatud germaani algkeele sõnavara sisaldab hulgaliselt sõnu (mis puudutavad nt. kehaosi, loomi ja loodust), mis pole indoeuroopa päritolu. Mõjutusteks olid ilmselt Põhja-Euroopa algasukad. Mõju mehhanism on teadmata, tegu võis olla lihtsalt laenamistega või ka vanade sõnade säilitamisega inimeste poolt, kes läksid üle germaani algkeelele.
Thimphu
Thimphu (ka: Thimbu) on Bhutani pealinn ja riigi suurim linn, Thimphu ringkonna halduskeskus.
Linn asetseb riigi kesk-lääneosas Wang Chhu jõe oru läänenõlvadel, kuni 2736 m kõrgusel merepinnast. Linna ümber on mäed.
Rahvastik
Et linna on elama asunud massiliselt inimesi riigi teistest osadest, on linna keskus ümber ehitatud ning linna ümber on kerkinud eeslinnad. Linna kasv on tekitanud liiklus- ja keskkonnaprobleeme (roiskvesi, prügi). On tekkinud noorte töötus, kuritegevus ja narkoprobleemid.
Pealinna staatus
Linn määrati valitsuse residentsiks 1962. Aastani 1966 oli pealinn suvekuudel Thimphu, talvekuudel Paro.
Varem oli pealinn seal, kus kuningas parajasti viibis.
Ehitised ja vaatamisväärsused
thumb|Trashi Chhoe Dzong Thimphus on palju buda templeid ja kloostreid. Linnas asuvad kuningapalee (Dechenchoelingi palee) ja 13. sajandil ehitatud kindlusklooster (dzong) Trashi Chhoe Dzong, kus alates 1952. aastast asub riigi valitsus. Suvekuudel resideerib seal ka riigi usujuht jhe kenpo. Kuningal on seal oma töötuba. Dzongi restaureeriti ja laiendati 1960ndatel. Suve lõpus on Trashi Chhoe Dzongis maskitantsufestival (tsechhu), mis on turistide seas populaarne.
Trashi Chhoe Dzongi läheduses asub rahvuskogu ja välisministeeriumi hoone. See ehitati 1990ndate alguses Lõuna-Aasia Regionaalse Koostöö Assotsiatsiooni foorumiks, mis jäi toimumata.
Peatänav on Norzim Lam (Norzin Lam). Selle ääres on kauplused, restoranid, kaubapassaažid ja ühiskondlikud hooned.
Korterelamud, väikesed eramud ja väikesed poed on kõikjal läbisegi. Kõik hooned peavad järgima traditsioonilist, budistlike maalingutega stiili. Ehitusreeglid on ranged, nende rikkumise korral hoone lammutatakse.
Jõe lähedal on nädalalõputurg, kus müüakse liha, juurvilja ja suveniire. Linnas kaubeldakse ka jakkide ja lammastega.
Aastal 2007 toimusid Thimphus Bhutani monarhia 100. aastapäevale pühendatud pidustused.
thumb|300px|Lapsed ja kuningapalee. Kuningapalee asub linna põhjaosas ning Dechenphu, Tango ja Cheri asuvad linnast põhjas.
Vaatamisväärsuste seas on veel kuningas Jigme Dorji Wangchuki mälestustšorten, paberitoodete manufaktuur, pärimusliku tekstiilikunsti muuseum, rahvusraamatukogu, nunnaklooster ja riiklik käsitöökaubamaja.
Majandus
Thimphu tööstus on koondunud põhiliselt peasillast lõuna poole.
Peamine tööstusharu on puidutöötlemine.
Linnas kasvatatakse riisi, maisi ja nisu.
Haridus
Thimphus tegutseb budistlik ülikool Simtokha Dzongis ja õpetajate seminar.
Liiklus
Thimphu on Aasias ainuke pealinn, kus pole valgusfoore. Vahepeal need paigaldati, kuid elanikud leidsid, et need on liiga ebaisikulised, ja võimud võtsid need jälle maha. Vajaduse korral reguleerivad päeval liiklust valgete kinnastega liikluspolitseinikud.
Sacavém
Sacavém on linn Portugalis.
Thimphu
Ajalugu
Linn rajati 1950ndatel Trashi Chhoe Dzongi juurde. Alates 1641. aastast oli seal valitseja suveresidents.
Otsus muuta Thimphu pealinnaks tehti 1952 või 1953. Praegust ilmet hakkas linn võtma alles 1960ndate lõpus ja 1970ndate alguses.
Luup (purjekas)
pisi|Tänapäevased bermuudaluubid pisi|Kahvelluup Luup (hollandi keeles sloep) on ühemastiline pikipurjestusega ja ühe eespurjega väiksem lihtsam purjelaev või purjekas.
Iseloomustus
Luup on lihtsalt käsitsetav purjekas. Erinevalt kutrist on mast paigutatud rohkem vööri poole ja üldjuhul puudub või on väga lühike pukspriit. Pukspriidi puudumine lihtsustab sadamates manööverdamist.
Välislingid
Mereviki: Luup
Tramm
pisi|Tramm Konstal 105N2k/2000 [[Szczecinis]] pisi|[[Tatra KT6-tüüpi tramm Tallinnas]] pisi|Tramm [[Dublinis]]
Tramm on ühest või mitmest vagunist koosnev ja rööbastel liikuv ühistranspordivahend.
Tramm on kohandatud tänavaliikluses ratassõidukite ning jalakäijatega samal tasandil liikumiseks, reisijad saavad trammi siseneda ka otse tänavatasandilt.
Anne B. Ragde
Anne Birkefeldt Ragde (sündinud 3. detsembril 1957 Oddas) on norra kirjanik.
Tramm
Linnalähiliikluses kasutatakse ka madalapõhjalisi trammronge (inglise keeles tram-train, soome keeles duoraitiovaunu), mis on ehitatud nii linnatänavate rööbasteel kui ka raudteel sõitmiseks.
Anne B. Ragde
Anne B. Ragde sündis 1957. aastal Oddas, kuid kasvas üles Trondheimis, lõpetas seal ülikooli ning töötas mõnda aega samas Trondheimi Ülikoolis lektorina.
Oma kirjanikudebüüdi tegi ta 1986. aastal lasteraamatuga "Hallo! Her er Jo" ("Tere, siin on Jo") ning jätkas kirjutamist lastele ja noortele. Muuhulgas võitis ta ka omamaise ihaldatuima Bragepriseni kirjandusauhinna noortele kirjutatud Sigrid Undseti eluloo eest.
Tramm
Tramm tarbib väikese veeretakistuse tõttu teiste transpordivahenditega võrreldes väga vähe energiat: 1–2 kilovatt-tundi 100 sõitjakilomeetri kohta. Ka hobutrammi eelis troska ees seisnes selles, et võrdset jõudu rakendades sai hobutrammiga vedada raskemat koormat.
Anne B. Ragde
1990. aastal avaldas ta esimese täiskasvanutele mõeldud romaani "En tiger for en engel" ("Tiiger inglile") ning kriminaallugusid, lühijutte ja romaane.
Tramm
Elektritrammi veomootori võimsus on 30–70 kW. Trammi tüüpiline kiirus on 40 km/h.
Selleks, et vähendada trammide tekitatavat müra, on nende puksid ja kandevedrud erilise ehitusega. Kasutatakse ka kummist või muust materjalist rattakatteid.
Anne B. Ragde
Vähese populaarsuse üle ei saanud kurta ka autori järgmised teosed: esimese romaani järjena samal aastal kirjutatud "Eremittkrepsene" ("Erakvähid", eesti keeles ilmunud 2008, tõlkija Elvi Lumet), 2007. aastal kirjutatud "Ligge i grønne enger" ("Rohelised aasad", eesti keeles 2008, tõlkinud Elvi Lumet), 2008. aastal kirjutatud "Nattønsket" ("Öine soov", eesti keeles 2010, tõlkinud Maris Kuuda), 2011. aastal kirjutatud "Jeg skal gjøre deg så lykkelig" ("Ma teen su nii õnnelikuks", eesti keeles 2012, tõlkinud Elvi Lumet), 2016. aastal kirjutatud "Alltid tilgivelse" ("Andestada saab alati", eesti keeles 2017, tõlkinud Riina Hanso), "Elunautijad" (2018), tõlkinud Kristina Porgasaar ning 2019. aastal kirjutatud "Datteren" ("Tütar", eesti keeles 2021, tõlkinud Kristina Porgasaar).
Triloogiast on tehtud ka televisioonisari, millel on Norra televisioonis üle miljoni vaataja.
Tramm
Trammiks peetakse mõnikord ekslikult trollibussi, mis ei sõida rööbastel ja on iseloomulike "sarvedega". Segadus on tekkinud peamiselt asjaolust, et Ameerika Ühendriikides nimetatakse trammi sõnaga trolley.
Ajalugu
pisi|[[Swansea hobutramm (1870)]] Maailma esimene trammiliin avati Lõuna-Londonis. Vastava loa andis Suurbritannia parlament 1801. aastal. See polnud mõeldud reisijate, vaid üksnes kaupade veoks. Liiklus avati aastal 1802. Äriliselt polnud see kunagi väga kasumlik ja suleti aastal 1846. Liiklus toimus hobuste jõul. Tänapäeva Londoni tramm kasutab osalt sama trassi.
Maailma esimene reisijatele mõeldud trammiliin avati Walesis Swanseas. Vastava loa andis Suurbritannia parlament aastal 1804. Trammiliiklus avati aastal 1807 ja esialgu sõitsid hobutrammid. 1877. aastal mindi Swanseas üle aurutrammidele ja 1929. aastal elektritrammidele. 1960. aastal Swansea trammiliiklus lõpetati.
Esimese elektritrammiliini avas Fjodor Pirotski Peterburis 3. septembril 1880. Kuu lõpul pidi Pirotski rahapuudusel elektritrammiliini sulgema.
16. mail 1881 avas Werner von Siemens Berliinis teise elektritrammiliini, mis erinevalt Peterburi omast jäi püsima.
Trammiliiklus Eestis
pisi|Tallinna tramm (2015)
Eestis on trammiliiklus olnud ainult Tallinnas. 1905. aastal kavandati trammiliiklus Narva (algjaam Narva pearaudteejaamas) ja Narva-Jõesuu (lõpp-jaam kuursaali kõrval) vahele. Valmis isegi projekt, kuid liin jäi rajamata.
Tallinna trammiliiklus avati 12. augustil 1888. See oli hobutramm ehk konka ja esimene liin ulatus Vanaturu kaelast Kadriorgu. Juba septembris avati teine trammiliin mööda Tartu maanteed kuni Heeringa (nüüd Turu) tänavani.
13. mail 1921 avati Tallinnas elektritrammiliiklus.
2016. aasta seisuga on Tallinnas 4 trammiliini kogupikkusega 39 km. Tramme on umbes 80. Trammitee on kitsarööpmeline, rööpmelaiusega 1067 mm (ehk 3,5 jalga).
Trammiliiklus mujal
pisi|Tramm [[PESA SA|PESA Łódźis]] Lähiriikidest on tramm kasutusel Soomes Helsingis, Rootsis Göteborgis, Norrköpingis ja Stockholmis, Lätis Riias, Daugavpilsis ja Liepājas, Norras (Oslo tramm), Poolas Varssavis, Łódźis, Gdańskis, Poznańis, Katowices, Krakówis, Wrocławis, Elblągis, Toruńis, Szczecinis, Bydgoszczis ja Saksamaal Berliinis, Dresdenis, Kölnis, Bonnis, Duisburgis, Oderi-äärses Frankfurdis, Bremenis, Leipzigis, Erfurdis, Potsdamis, Rostockis, Heilbronnis, Saarbrückenis ja Schwerinis.
Veel maailma linnu, kus on trammiliiklus: pisi|Tramm [[Riias]]
Vaata ka
pisi|Tramm [[Helsingis]]
Veskisoo
Veskisoo on küla Põhja-Pärnumaa vallas Pärnumaal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vändra valda.
Vana-Vigala mõis
pisi|Mõisa [[häärber (2015)]] Vana-Vigala mõis (saksa keeles Schloß Fickel) oli mõis Läänemaal Vigala kihelkonnas. Tänapäeval asub endine mõisasüda Raplamaal Märjamaa vallas Vana-Vigala külas.
Nüüdisajal tegutseb mõisa peahoones Vana-Vigala Põhikool ning seal korraldatakse kultuuriüritusi.
Ümbrus ja park
pisi|Mõisapargi väravapostid Mõisa park oli algul barokne regulaarpark. Selle rajamist alustati 1775. aastal, kohe pärast uue häärberi valmimist. Mõisapargile lisaks on teisel pool jõge veel Vana-Vigala Hirvepark. Nendes parkides leidub üle 40 välismaa ilupuu- ja põõsaliigi.
Sissesõitu tähistavad kaks klassikalise kujuga graniidist obeliski, mis paigaldati 1867. aastal. Sissesõiduteed ääristab kaherealine lehiseallee ning mõlemale poole teed jäävad kaevatud tiigid.
pisi|Siberi lehised Vana-Vigalas Parkidega umbes samal ajal rajati suuremate mõisa poole tulevate teede äärde alleed, mis on 1998. aastast muinsuskaitse all. Vana-Vigala mõis oli alleede pikkuse poolest esikohal Eestis. Muljetavaldavad on pikad lehisealleed Jädivere–Silla maantee ääres. Alleedest on lehised looduslikult levinud ka ümberkaudsetesse metsadesse.
Peahoone
Mõisa peahoone ehk häärber on 1775. aastal ehitatud suursugune kahekorruseline hilisbarokne hoone. Sama projekti järgi on ehitatud Haimre ja Kabala mõisate peahooned.
Esimene korrus on võlvitud.
Vestibüüli seinu ehivad kaks marmorist bareljeefi, mis Berend Johann Friedrich von Uexküll tõi kaasa oma Itaalia reisilt 1827. aastal. Need olid osa ajaloolisest Vigala mõisa kunstikogust. Tõenäoliselt pärinevad need Pompeist ja nende valmimise ajaks arvatakse II–I sajand eKr, enne saatuslikku Vesuuvi purset, mis 79. aastal pKr hävitas Pompei linna. Seega on nad ühed vanimad Lääne-Euroopa kultuurimälestised Eestis. Reljeefid viidi 1963. aastal mõneks kuuks Tallinna, kus need puhastati ja eksponeeriti näitusel "Lääne-Euroopa realistlik kunst".
Ajalugu
pisi|Mõisa häärber (2008) Vanimad teated Sickenkoschka (Sikenkose oli Vana-Vigala küla vanem nimetus) mõisa kohta pärinevad 1426. aastast. Viimati kasutati ajaloolistes allikates Sikenkose nime 18. sajandil. Oma arengus on Vana-Vigala mõis tihedalt seotud olnud Kivi-Vigala mõisaga, kus asus sajandeid Vigala kihelkonna Uexküllide suguvõsa residents.
Samuti on arengule kaasa aidanud ajaloolise Hallivere mõisa (Sikenkose ja Paljasmaa piirkonnas) liitmine Vana-Vigala mõisaga. Hallivere mõisast on ajaloolistes allikates vähe teateid (1482 hoff tho Halliver, viimati 1696 Hallifer). Omapärane fakt on see, et Hallivere omanike seas on olnud ajaloo vältel ka eestlasi.
18. sajandil kasvas Vana-Vigala mõis suurmõisaks, kuhu kandus Kivi-Vigala mõisast üle ka kogu laiema piirkonna Uexküllide suguvõsa pearesidents. Mõisa valduste kasv oli suur: kui veel 1696. aastal kuulus mõisa alla kõigest 0,5 adramaad, siis 1774. aastal juba 58,25 adramaad. Samuti muudeti 18. sajandil Sikenkose mõisa nimi Vana-Vigalaks (Alt Fickel). Mitmed uurijad on arvanud, et vahepealne nimi oli hoopis Alumine Vigala, sest Kivi-Vigalat kutsuti ka Ülemiseks Vigalaks.
Aastal 1772 hakkas suurmõisnik (omas Lääne-Eestis 38 mõisat) Berend Johann von Uexküll rajama peamõisa endisse Sikenkose külla Vigala jõe põhjapoolsele kaldale. Viirsavist pinnas aga ei pidanud raskele kiviehitisele vastu ning savikihid libisesid ehitusega koos kõrvalolevasse jõkke. Uue maja ehituseks rammiti 1775. aastal vaiad maasse ning ehitati uus suursugune kahekorruseline hilisbarokne häärber (säilinud väikeste muudatustega tänaseni).
Mõisa edasine areng jätkus, rajati terve kõrtside, vesiveskite ja karjamõisate võrgustik. Häärberi naabruses oli ka suur viinaköök (hoone säilinud). Karjamõisad olid Säälas, Vänglas, Keelitses (vt Vängla), Vagujas, Lätis, Oeses ja Antsimõisas (vt Vanamõisa). Valduste poolest oli Vana-Vigala mõis 1840. aastaks Eesti suuremaid, talupoegade arvult suurim. Pindala oli 215 ruutkilomeetrit. 1856. aastal osteti Vana-Vigala mõisa viljapeksumasin-aurumasin, mis oli esimene selletaoline tehniline seade Eestis.
Vana-Vigala mõis oli 18. sajandil üks edumeelsemaid Eestis. 1789. aastal andis mõis välja määruse (nn Vigala õiguse) – talupoegade eraõiguse. Sellega lubati talupoegadel omada vara, normeeriti koormisi ning loodi vallakohus. Siit alates võib lugeda vallaametnikega valdade sündi Eestis. Vigala valla eelkäija Vana-Vigala valla keskus rajati Tõnumaale. Hoolimata sellest olid talupojad rahulolematud. Esimene suurem vastuhakk toimus 1819. aastal. Suurim mäss toimus 1905. aastal (1905. aasta mäss), mille käigus põletasid talupojad mõisa häärberi. Tules hävis ka üks Eesti mõisate hulgas suuremaid arhiive (umbes 5000 ürikut) ja raamatukogusid (umbes 20 000 köidet). Tules säilisid vaid müürid. Hoone taastati hiljem veidi muudetud kujul.
1919. aasta Eesti maareformiga jagati mõisamaad taludeks. Uexküllid siirdusid Saksamaale. Tühjaks jäänud häärberisse rajati Vigala põllutöökool (vt Vana-Vigala Tehnika- ja Teeninduskool). 1975. aastaks valmis endiste mõisa lautade kohale uus kutsekoolikompleks. Vabanenud häärberisse kolis Vana-Vigala Põhikool. Alates 1990. aastatest alates on kunagiste mõisaomanike järeltulijad käinud korduvalt külas endises häärberis tegutseval põhikoolil, hoides kooli arengul silma peal, ning on aidanud kooli ka majanduslikult.
2010. aastal lõppes suurem remondiprojekt, mille käigus taastati mõisa katus nii, nagu see nägi välja enne 1905. aastat; restaureeriti hoone aknad ja uksed, krohviti üle hoone fassaad ja kaitsti hoone piirdekonstruktsioone.
Sulmona
Kultuur
Sulmonas on 43. aastal eKr sündinud poeet Ovidius.
Narnia kroonikad
"Narnia kroonikad" on C. S. Lewise fantaasiaraamatute sari. Raamatud on kirjutatud aastatel 1950–1956.
Sarjas ilmunud raamatud:
Tundmus
Tundmus on organismi (inimene, loom, kala, lind) läbielatud suhtumine maailma ja iseendasse, emotsiooni kogemine.
Tundmusi peetakse olulisimateks psüühilise tegevuse regulaatoriteks, olles loomult liigilise kogemuse vormiks. Tihedad seosed on tundmustel ka mäluga.
Mõisteid
Tundmuseid ja emotsioone peetakse lähedasteks mõisteteks. Kuid need ei ole päris kokkulangevad, kui 'tundmust' käsitletakse laiemas ja üldisemas tähenduses ja tundumusega tähistatakse igasugust vajaduse rahuldamist või mitterahuldamist või ka spontaanselt tekkivat subjektiivset reaktsiooni, tundeelamust. Emotsiooniga tähistatakse selle läbielamise konkreetset vormi, selle on subjektiivset tundeelamuslikku reageeringut.
Filosoofilistes käsitlustes võidakse tunnetele vastandada teadmisi. Näiteks Schopenhaueri käsitluses ei ole tunne mõiste, see ei ole mõistuse abstraktne tunnetus; seda ei saa mõistuslikult analüüsida ega selle kohta midagi kindlat teada saada.
Tundmuse tähendus
Tundmus on hinnangu tulemus keskkonna mõjurile. Kuigi hinnang võib olla kolmesugune: positiivne, negatiivne, neutraalne, on tundmuseid kahesuguseid: positiivsed või negatiivsed. Viimaseid tundmusi on inimesel rohkem. Tundmust, mis väljendaks ükskõiksust, ei ole olemas.
Pärast nähtuse märgistamist tundmusega käivitub motivatsioonisüsteem, mis väljendub organismi reaktsioonis nähtuse suhtes. Kui nähtus on positiivse tähendusega organismile, siis selle poole püüeldakse, kui negatiivse tähendusega, siis sellest nähtusest püütakse eemalduda. Nähtuseks võib olla toit, värske õhk, vaenlane, ohtlik metsloom jms.
Näiteks : inimesel või loomal on kõht tühi ja ta näeb toitu. Kui nähtut hinnatakse eelneva kogemuse põhjal meeldivaks, siis süüakse toit ära, mille tulemusena kindlustatakse organismi edasine eksistents. Kui aga mingil põhjusel tundub toit ebameeldiv, kas siis välimuse või lõhna tõttu (riknenud toit, mis võib sisaldada organismi jaoks ohtlikke ühendeid), siis hinnatakse nähtut negatiivselt ja antud sööki ei sööda ära, mille tulemusena kindlustatakse organismi edasine eksistents (ohtlikud aineid ei sattunud organismi).
Ka seksuaalse käitumise (soo jätkamine) regulatsioonil on tundmustel võtmeroll. Kui vastassoo esindajat hinnatakse heade tundmustega, siis toimub kontakt. Kui hinnatakse halbade tundmustega, siis kontakti välditakse ja soo jätkamine on välistatud.
Siit tuleneb tundmuste äärmiselt oluline roll olendi eksistentsi kindlustamiseks.
Neurofüsioloogilised alused
Uuringud on näidanud, et tundmused on seotud aju vanemate struktuuridega ja seetõttu inimeste ja loomade tundmuste mehhanismid ei erine olulisel määral. On leitud, et tundmuste anatoomiline substraat on limbiline süsteem – struktuurid, mis paiknevad aju koorealuses talamuse ja hüpotalamuse piirkonnas. Vastavate piirkondade ärritamise tulemusena on võimalik tekitada nii meeldivaid kui ka ebameeldivaid tundmusi.
Mõõtmised on näidanud, et tundmused tekivad pärast välisärritaja toimet väga kiiresti – mandeltuuma neuronite aktivatsioon ilmneb juba 0,02 sekundit pärast hirmu esile kutsuva ärritaja esitamist. See aeg on liig lühike, et ärritajat teadvustada. Järelikult toimub ümbritseva hindamine ja tundmustega märgistamine eelteadvuslikult ja see viitab tundmuste ülitähtsale rollile kohanemisel muutuva ümbrusega.
Põhitundmused
Kuigi eksisteerib väga palju erinevaid tundmusi, on uurimused näidanud, et enamik neist on kombinatsioonid põhitundmustest. Paul Ekman on toonud välja kuus põhitundmust:
Põhitundmuste omavahelisel kombineerumisel tekivad sellised igapäevased tundmused, nagu raev, kadedus, kärsitus, mure, armastus, kiindumus, mõnu jne.
Kõrgemad tundmused
Kõrgemad tundmused on isiksuse olemuslikud jooned, mis võimaldavad teha otsustusi isiksuse arengutaseme üle ja on ainuomased inimestele. Kõrgemad tundmused jaotatake kolme gruppi: 1)kõlbelised tundmused, 2)intellektuaalsed tundmused – uudishimu, imestamine, kahtlus, joovastus, avastus jt; 3)esteetilised tundmused.
Tundmuste polaarsus
Nagu ülal märgitud, meeldivushinnangu aspektis võib jaotada tundmusi:
Head tundmused on need, mis kaasnevad meeldivate olukordadega ja pahad tundmuse need, mis kaasnevad ebameeldivate olukordadega. Kuigi põhitundmustest moodustavad enamiku negatiivse märgiga tundmused, on uuringud näidanud, et enamasti moodustavad tundmused tundmuspaare – tundmusele leidub vastasmärgiga tundmus: armastus – vihkamine, rõõm – kurbus, veetlus – vastumeelsus.
Polaarsus on siin suhete tulemus, mis inimest ümbritsevad.
Tundmusele on omane ka kaksipidisus- positiivsed ja negatiivsed tundmused segunevad, klassikaline näide: armukadedus, kus armastus ja vihkamine on seotud.
Tundmuste toime inimese elule
Tundmuste toime inimese elule võib jagada kaheks:
Need tundmused vahelduvad. See millise tegevusplaani inimene ühe või teise tundmuse puhul valib, sõltub tema närvisüsteemi tüübist, isiksusest ja tahteomadustest.
Tundmuste intensiivsus
Üheks tundmuse kirjeldamise mõõduks polaarsuse kõrval on tundmuse intensiivsus. Kuna on tegemist kvantiteedi kirjeldusega, siis oleks võimalik rakendada digitaliseeritud esitust tundmuse intensiivsuse kirjeldamisel. Näiteks: pahameel intensiivsusega –0,1; pahameel intensiivsusega –5, pahameel intensiivsusega –10. Kuna tundmuse intensiivsus on inimese tundeelu väljendamisel üsna oluline, siis on olemas vastavad mõisted erineva intensiivsusega tundmuste väljendamiseks. Eesti keeles näiteks rahuolematuse erinevate intensiivsusastmete väljendamiseks on sõnad:
Omaette probleemiks on tundmuse puudumise väljendamine. Akadeemilises kõnepruugis väljendab tundmuse puudumist mõiste ükskõiksus. Kuid kõnekeeles väljendab mõiste ükskõiksus sageli köitvushinnangu negatiivset tulemust: armastus – ükskõiksus. Siit võib kergesti tekkida mulje, nagu oleks ükskõiksus tundmus.
Tundmuste intensiivsus sõltub:
Pärnu Tütarlaste Gümnaasiumi hoone
pisi|Hoone tagakülg (suvi 2014) Pärnu Tütarlaste Gümnaasiumi hoone on koolihoone Pärnus aadressil Nikolai 26.
Koolihoone paikneb Pärnu vanalinna ja kuurordi muinsuskaitsealal ja on arvel ehitismälestisena. Hoone tunnistati kultuurimälestiseks 1997. aastal.
Pärnu Tütarlaste Gümnaasiumi hoone näol on tegemist Pärnu suurima, terviklikult säilinud enne Esimest maailmasõda ehitatud koolihoonega. Koolimaja on kahe täiskorruse, soklikorruse ja pööninguga E-kujuline telliskivihoone. Hoone fassaadidel vahelduvad punasest tellisest elemendid ja arhitektuursed detailid krohvitud seinapindadega. Hoone on säilitanud oma algse väljanägemise ning enamjaolt ka oma ruumijaotuse ja kasutusotstarbe.
Hoonet hakati projekteerima ja ehitama 1901. aastal. Projekti autor oli balti-saksa päritolu arhitekt August Reinberg. Kuna koolivalitsus tahtis Tütarlaste Gümnaasiumi hoonet Linnakooli jaoks kiiresti kätte saada, tuli projekteerida ja ehitada samaaegselt. Juba 19. oktoobriks 1901 oli hoone karp valmis ja sai asuda sisetööde kallale. Kuna hoone ehitamine kujunes planeeritust kallimaks, polnud võimalik hoonele kivikatust ehitada ning see tuli asendada Pärnule eriliselt iseloomuliku laudkatusega – katus valmistati spetsiaalsetest katuselaudadest ja maaliti nii, et eemalt vaadates paistis see kivikatusena. Hoone ehitati kivist, viie frontooniga, ehitusmeister oli Gustav Darmer.
Klassiruumides oli auruküte, direktrissi, teenijate ja eluruumides aga ahiküte. Pärast kooli kauaaegse direktori Ermi surma kohandati koolimaja lõunatiivas olnud korter ümber kantseleiruumideks.
pisi|Koolihoone (talv 2014)
Hoone pikkus on 60,23 meetrit, laius on 35,05 meetrit ja maksimaalne kõrgus on 21,39 meetrit.
Ehitamise ja renoveerimise ajalugu
1900–1902 projekteeriti ja ehitati Pärnu Tütarlaste Gümnaasiumi hoone, mille projekti autor oli Riia Arhitektide Ühenduse liige, baltisaksa päritolu August Reinberg. Hoone valmis 1902. aastal. Projekteerimine ja ehitamine toimus üheaegselt ning projekteerimise käigus tehti suuri muudatusi. Näiteks kaunistati hoone algse ühe ehisviilu asemel viie ehisviiluga. Hoone kallinemine ei võimaldanud ehitada kivikatust ja nii ehitati Pärnule iseloomulik laudkatus, mis värviti nii, et eemalt vaadatuna paistis see kivikatusena. Samas korraliku hoolduse korral pidas ka laudkatus vastu ligi poolsada aastat. Ülejäänud hoone ehitati kivist. Klassiruume köeti auru- ja eluruume puuküttega. Koolihoone projekteeriti E-tähe kujulise plaanilahendusega. Hoonel on täismahus keldrikorrus, kus kasutatavad ruumid paiknevad põhiliselt hoone põhja- ja lõunapoolses tiivas.
1906–1907 ehitati Pärnu muldkindlustuse Jupiteri bastioni püssirohukeldri peale kooli võimla, mis tänapäeval paikneb Pärnu vanalinna ja kuurordi muinsuskaitsealal ja on arvel arhitektuurimälestisena. 1906. aastal põles maha Nikolai ja Lõuna tänava nurgal paiknenud puust võimlahoone. Kuna juba viis päeva pärast õnnetust kompenseeris kindlustus Pärnu linnale hoone maksumuse, oli võimalik juba kaks päeva pärast õnnetust toimunud linnavalitsuse istungil otsustada uue võimla rajamine algse otstarbe minetanud püssirohukeldri peale. Samas lahendati ka teine linnale oluline probleem: endisesse püssirohukeldrisse paigutati Pärnu linnaarhiiv. Uus võimla projekteeriti kivihoonena, mis moodustas 1902. aastal valminud koolihoonega arhitektuurse terviku.
1954. aasta kevadel alustati kooli raadiosõlme rajamisega. Esimene raadiosaade toimus 6. novembril 1954. 1961. aastal raadiosõlm renoveeriti, ehitati aken stuudio ja aparaadiruumi vahele. Tänapäevaks on raadiostuudio likvideeritud.
1970. aastatel ehitati koolimaja idaküljele veeküttel töötav katlamaja senise auruküttekatla asemele. Pärast koolihoone ühendamist linna soojusvõrguga likvideeriti katlamaja 1990. aastate lõpus.
1996–1997 remonditi arvutiklass ja tütarlaste tualettruumid, koliti raamatukogu uutesse ruumidesse, viidi garderoob tagasi fuajeesse, mis sai esindusliku väljanägemise.
1998–1999 remonditi kooli köök.
7. juunil 2010 valmis arhitektibüroos AS Amhold koolihoone ja võimla restaureerimise-rekonstrueerimise ehitusprojekt, mille eesmärgiks on funktsionaalsed, hea sisekliima, akustika ja läbimõeldud sisekujundusega ruumid. Teostati projekti arhitektuurne, sisekujunduslik, ehituskonstruktiivne, veevarustuse ja kanalisatsiooni osa, samuti projekteeriti ventilatsioon ja küte, elektri- ja nõrkvooluosad ja hoone automaatika. Projekti koostamise käigus tehti ka arhitektuuriajaloolist, insenertehnilist ja keskkonnaalast uurimistööd. Projekteerimisel püüti võimalikult palju säilitada algsest ruumilahendusest. Sisekujundusega on püütud edasi anda hoone algse värvilahenduse üldkontseptsiooni, kus aluseks on võetud siseviimistluse värviuuringud ja muinsuskaitse eritingimused. Materjalide valikul on arvestatud nende esteetilise välimuse, hoone ehitamise ajastule omaste materjalide ning kulumis- ja määrdumiskindlusega. Keldris on mitmeid erineva suurusega, ka läbikäidavaid ruume. Uue lahendusega on ajaloolist üldlahendust säilitades avardatud ruumide kasutusvõimalusi, eemaldades hiljem juurde ehitatud, keskkonda mittesobivad vaheseinad. Enamik keldrikorruse ruume on väiksemate akendega, mis tagavad osaliselt ka loomuliku valguse. Projekt nägi ette keldrisse uue planeeringu ja tehnoloogiaga köögiploki koos vajalike abiruumidega. Kooli hoovile on kavandatud vabaajaürituste ala, kuhu saab paigaldada teisaldatava lava ja pingid pealtvaatajatele. Kavandatud on ka kohvikute ala koos kõigi vajaminevate kommunikatsioonidega. Lisaks on hoovil haljastatud õueõppe klass ja puhkeala, mille haljastuse valikul lähtuti seal asunud kunagisest köögiviljaaiast. Võimla restaureerimisel arhitektuurimälestise ruumiplaneeringut ei muudeta, vaid ajalooline hoone taastatakse selle algsel kujul. Täielikult uuendatakse kõik kommunikatsioonid ning tehno- ja kliimasüsteem.
Kasutamine koolihoonena
Saksa- ja venekeelsed:
Eestikeelsed:
Külalised
Pärnu Tütarlaste Gümnaasiumi hoonet on külastanud septembris 1998 Norra kuningas Harald V abikaasaga ja president Lennart Meri saatjaskonnaga.
Eesti poolsaarte loend
Siin on loetletud Eesti poolsaari ja neemi.
A
Adjanina – Aavalaiu säär – Alliots – Allinga nina – Ammulaid – Atjalaid – Ausneem - Austurgrunne neem
B
Bussby neem
D
Diby neem – Dirhami neem
E
Eeriksaare poolsaar – Eerikneem – Esisäär
G
Gabrieli poolsaar
H
Harilaid – Hauaneem – Hiiessaare neem – Hundipea neem
I
Ihasalu poolsaar
J
Juksirahu – Juminda neem – Juminda poolsaar
K
Kaavi nina – Kaberneem – Kaberneeme poolsaar – Kahtla laid – Kakumäe neem – Kakumäe poolsaar – Kammilaneem (Aksi saar) - Kammilaneem (Prangli saar) - Karepa neem - Kastna poolsaar – Kastna nina – Kelnase neem – Kiipsaare nukk – Kootsaare nina - Kootsaare poolsaar - Kopli neem – Koplinina – Kopli poolsaar – Krimmi holm - Kubjamaa säär – Kuivasääre ots – Kurikneem – Kuusnõmme poolsaar – Kõpu poolsaar – Kärdla neem – Kärrsläti neem – Käsmu poolsaar – Kübassaare poolsaar
L
Laidunina - Laikneeme - Langakari neem – Lembrilaid – Leeltse nina - Lepanina (Häädemeeste) – Lepanina (Muhu) – Letipea neem – Liimneem – Liiva neem – Liivamäe neem – Liivanuka ots - Linarahu neem – Liu säär - Lobi neem – Lohusalu poolsaar - Läbara nina – Löösneem
M
Marksa neem – Muhukare – Muraja poolsaar - Muratsi poolsaar – Mõisaholm - Mäetaguse säär
N
Nasva ots – Natturi neem – Neolaid – Nigunina – Niikneem – Ninamaa neem – Ninase poolsaar - Noarootsi poolsaar - Nurmeniidi nina
O
Oosaare neem – Orjassaare nukk
Edasi Kommunismile
Edasi Kommunismile oli EKP Tapa Rajoonikomitee ja Tapa Rajooni TSN häälekandja, mis ilmus aastail 1951–1962. Ajalehe ilmumine lõppes seoses Tapa rajooni likvideerimisega.
Eesti poolsaarte loend
R
Rahuneem – Ramsi neem – Ristna neem – Rohuneem – Roomassaare poolsaar - Rumpo nina – Rumpo poolsaar – Rumpo säär – Rübjagi neem
S
Saastna poolsaar - Sarve poolsaar – Sadama neem – Sadamneem – Salinõmme poolsaar – Sassi poolsaar – Savilo neem – Saxby neem – Seanina – Siiksaare nina – Sitna ots – Suur Paljassaar - Suur-Tulpe poolsaar – Suurupi poolsaar – Sõnninina – Sõrve poolsaar – Sääre nina - Sääretirp
T
Tagamõisa poolsaar – Tagasäär – Tahkuna poolsaar – Talneem – Tammiski nukk – Tammneem – Tapurla neem – Telise neem – Tiidunina – Tiirneem – Tirbi poolsaar – Tirbi säär – Toolse neem – Torila ots - Turbuneem – Turja laid – Tõstamaa poolsaar – Tõuga säär – Täkksaare poolsaar – Täkunasu – Tärkma neem - Tükipealse - Türineeme
U
Uhti nina – Uluneem
V
Vainupea neem – Vani säär – Vareslaid – Varesneem – Vergi neem – Vergi poolsaar – Viimsi poolsaar – Virtsu poolsaar - Võrgusääre nukk - Väike Paljassaar
Ü
Ülesaare neem
Saare-Lääne piiskopkond
thumb|300 px|Saare-Lääne piiskopkonna stiftid (helekollane) ja diötsees (vaimuliku võimu ala orduvaldustes, viirutatud tumekollane).
Saare-Lääne piiskopkond (ladina keeles Episcopatus Osiliensis) oli Rooma-katoliku kiriku piiskopkond ja ühtlasi Vana-Liivimaa konföderatsiooni kuulunud ilmalik riik Eestis, mille territoorium hõlmas Läänemaad (koos hilisema parem-kalda Pärnumaa ja Hiiu saarega) ja Saaremaad. Piiskopkond kuulus 1255. aastal moodustatud Riia kirikuprovintsi.