cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Teismelised ninjakilpkonnad (film 2014)
Sisu
Filmi peategelane on April O'Neil, noor enesekindel telereporter, kes uurib oma telekanali ülesandel New Yorgis toimuvate Jalaklanni rünnakute kohta. Ühel õhtul satub ta peale klanni rünnakule kaubasadamas. Rünnaku peatavad aga neli varjudes kangelast, keda April kahjuks pildile ei saa. Kui ta tutvustab oma teooriat peatoimetajale, peetakse teda hulluks. Hiljem väidab April, et need olid tema kunagised neli lemmikloomast kilpkonna: Leonardo, Raphael, Donatello ja Michelangelo. Keegi ei usu teda ja ta läheb Eric Sacksi, oma surnud isa kunagise sõbra juurde, kes teda usub ning annab talle oma visiitkaardi. Kilpkonnad viivad ta oma koju kanalisatsiooni Splinteriga rääkima. Aprilil pole aga aimu, et Sacks on mestis Jalaklanni juhi Shredderiga. Nad leiavad Kilpkonnade kodu visiitkaardi sees oleva jälitusseadme abiga. Nad püüavad kolm kilpkonna kinni, et saada nende verest väärtuslikku mutageeni. Viimane kilpkonn Raphael põgeneb. Jalaklanni plaan on kogu New York ära mürgitada ja siis hakata mutageenist tehtud vastumürki müüma. Nii saavad nad New Yorgi üle ülemvõimu. Kilpkonnad aga nurjavad selle plaani ja film lõpeb kilpkonnade võiduga.
Ristik (ajakiri)
Ristik on ristsõnaajakiri, mis ilmus ebaregulaarselt aastatel 1993–1996 ning uuesti hakkas ilmuma aastal 2002.
Ajalugu
Ilmumissagedus:
Pealkirja täiendandmed:
UDK 793.7 (051)
Tänapäev
Samanimeline ristsõnade ajakiri Ristik hakkas ilmuma 2002. aastal.
Zacharias Aminoff
Zacharias Aminoff (1631–1710) oli Rootsi sõjaväelane, kes osales Põhjasõjas.
Elulugu
Zacharias Aminoff sündis 1631. aastal. Tema vanemad olid Esaias Fedorovitš Aminoff ja Pelagaja Grigorevna Skudina.
1651. aastal oli ta musketär Ostrobotnia rügemendis Järgmisel aastal oli ta kortermeister 1654. aastal seersant. Neli aastat hiljem oli ta kapten-leitnant. 1656. aastal osales ta Riia piiramisel, kuid sai piiramise ajal haavata. 1658. aastal osales ta Mitau piiramisel, kus juhatas 50 grenaderi, ka seal sai ta haavata. Samal aastal langes ta Koldingi piiramisel vangi ning veetis poolteist aastat vangis.
1673. aastal oli ta rittmeister Smålandi ratsarügemendis. 1677. aastal oli ta Östgöta jalaväerügemendis ooberstleitnant. Samal aastal osales ta Uddevalla lahingus ning peale Rootsi armee taganemist juhatas ta 200-mehelist üksust, millega peatas jälitava vaenlase armee ja võttis tagasi kaks kahurit.1679. aastal ooberst Bohusi linnas. 1688. aastal oli ta ooberst saksa ihukaitserügemendis ning 1689. aastal ooberst Viborgi jalaväerügemendi ülem.
Vaemla laht
pisi|Vaemla laht Vaemla laht on laht Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas.
Zacharias Aminoff
Elulugu
Ta lahkus 1700. aastal sõjaväest, kuid naasis samal aastal ja osales oma rügemendiga Liivimaa sõjategevuses. 1702. aastal oli ta Viborgi komandant, sellesse ametisse kinnitati ta 17. mail 1704.
Vaemla laht
Lahest põhja jääb Hiiumaa saar ja lõunasse Kassari. Sellest läände jääb Käina laht ja itta Õunaku laht.
Lahte suubub Vaemla jõgi.
Zacharias Aminoff
Elulugu
Zacharias Aminoff suri 1710. aastal.
Isiklik elu
Zacharias Aminoff abiellus Catharina Magdalena Claesdotter Slatte ja Brita Maria Silfverhielmiga.
Monta Kroma
Monta Kroma (sünninimi Monta Apse; 27. veebruar 1919 Jelgava – 25. juuli 1994 Riia) oli läti luuletaja.
Monta Kroma sündis Jelgavas rätsepa perekonnas, mõni aeg hiljem kolis pere Riiga.
Monta Kroma hakkas luuletusi kirjutama juba lapsepõlves. Tema esimene luuletus avaldati ajalehes Jaunākās Ziņas 1934. aastal. 1938. aastal lõpetas ta Riia 2. Gümnaasiumi. Seejärel töötas keemialaboris ja bussikonduktorina. Ta oli lühikest aega abielus Kārlis Kromsiga. Teise maailmasõja ajal oli Monta Krome Punaarmees sanitar ja sidepidaja ning õppis Moskvas ajakirjanduskursustel.
1945. aastal pöördus ta Riiga tagasi ja asus tööle ajalehe Cīņa toimetuses, kus töötas kuni 1950. aastani. 1950–1952 õppis Riias parteikoolis. Kirjanike Liidu liige oli alates 1947. aastast. 1959–1963 õppis Läti Riiklikus Ülikoolis läti keelt ja kirjandust. 1963. aastal lõpetas kõrgemad kirjanduskursused Moskvas. Töötas ajakirjade Padomju Latvijas Sieviete ja Draugs toimetustes, oli kirjastuse Liesma toimetaja 1968–1974.
Armani
pisi|338x338px|Ettevõtte logo Giorgio Armani S.p.A. on Giorgio Armani asutatud Itaalia luksusmoemaja, mis kavandab, toodab, levitab ja müüb haute couture'i, valmisrõivaid, nahktooteid, jalatseid, kellasid, ehteid, aksessuaare, prille, kosmeetikat ja kodusisustust. Bränd turustab neid tooteid mitme nime all: Giorgio Armani Privé, Giorgio Armani, Armani Collezioni, Emporio Armani (sh EA7), Armani Jeans, Armani Junior ja Armani Exchange. Bränd kasutab Armani nime seotust kõrgmoega, saades kasu oma prestiižist moetööstuses. 2016. aastal oli ettevõtte hinnanguline läbimüük umbes 2,65 miljardit dollarit. Giorgio Armani teatas 2017. aastal, et tema ettevõte sulgeb ettevõtte restruktureerimise käigus kaks oma moebrändi: Armani Collezioni ja Armani Jeans.
Rožňava nõgu
pisi|Rožňava nõo asukoht Slovakkias (tähistatud punasega) pisi|Rožňava nõgu Rožňava nõgu (slovaki Rožňavská kotlina) on maastikuregioon Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi ka Slovaki maagimäestikust. Selle regiooni kõrgeim tipp on Mních (654 m), madalamad alad (225 m) jäävad aga Sajó kallastele. Nõo keskosas asub Rožňava linn.
Asend
Rožňava nõgu piirneb järgmiste geograafiliste piirkondadega:
Paežeriai mõis
Mõis on saanud alguse XVI sajandi lõpus. Vanimad teadolevad omanikud olid Glinskid. XVII sajandil läks see Zabiełłode valdusse. Aastal 1799 ehitas Szymon Zabiełło mõisakompleksi esinduslikult välja. Pärast Szymoni surma läks mõis Gauronskite valdusse; neile kuulus see aastani 1939. Viimane omanik (aastani 1944) oli Jonas Vailokaitis Kuigi ametlikult kuulus see temale ka veel Saksa okupatsiooni ajal, kasutasid tema asemel siiski Saksa võimud. Pärast sõda oli peahoones ajutiselt kohaliku sovhoosi kontor, aastast 1952 asusid seal aga maaparandajad. Aastail 1954–1957 ja 1968–1970 hoonet remonditi, aastail 1979–1981 hoone restaureeriti. Tänapäeval asub seal muuseum.
Aastal 1799 püstitati praegune, klassitsistlik peahoone. Hoone projekteeris Marcin Knakfus. Hoone interjöör pärineb XIX sajandist. Mõisa juures asub XIX sajandi alguses ehitatud kontorihoone (aastast 1922 oli kasutusel koolimajana). Selle juures asub sajandi teisel poolel ehitatud uusgooti stiilis vaatetorn. Säilinud on veel jääkelder, tall, sealaut, lehmalaut, magasiait, ait ja viinaköök. Mõisakompleksi juurde viib kastanipuude allee. Teine allee mõisa juures on palitest. Mõisa peahoone juures asub Paežeriai järveni ulatuv 12 hektari suurune looduskaitsealune park (koos alleedega on kaitsealuse territooriumi pindala 16 hektarit), kus asuvad pärnaalleed. Pargis asub kolmest eri tasapinnal tiigist kaskaad.
US Airwaysi lend 1549
US Airwaysi lend 1549 oli reisilennufirma US Airwaysi plaanipärane lend Ameerika Ühendriikide siseliinil 15. jaanuaril 2009 LaGuardia lennujaamast (New York) Seattle'i Tacoma lennujaama (Seattle). Lennuk Airbus A320 tegi hädamaandumise jõele.
Varsti pärast A-320 õhkutõusmist lennuväljalt sattus kõrgust koguva lennuki teele ligikaudu 1000 meetri kõrgusel linnuparv, millest läbilendamise järel seiskusid lennuki mõlemad mootorid. Hilisemal uurimisel selgus, et mõlema mootori õhukanali kaudu oli mootoritesse sattunud korraga mitu suurt lindu, mis oligi turboventilaatormootorite seiskumise põhjus. Kõik 155 inimest lennuki pardal pääsesid hädamaandumisel eluga ja nad evakueeriti veepinnal püsinud lennukilt kiiresti appi tulnud laevadega. Ajakirjanduses sai lennuõnnetus tuntuks kui Hudsoni ime, lennuki kapten Chesley B. Sullenberger "Sully" ja kaaspiloot Jeffrey Skiles said rahvuskangelasteks.
Õhkutõusmine ja linnud
Lennuk tõusis õhku New Yorgi LaGuardia lennujaama 4. lennurajalt kell 15.25 kohaliku aja järgi, lennukit piloteeris kaaspiloot Skiles. Kaks minutit pärast rataste eraldumist lennurajalt sattus lennuki teele linnuparv. Skiles märkas seda esimesena, kuid oli juba hilja ning lendurid ei jõudnud lennusuunda enam muuta. Lennuk lendas suurte lindude parvest läbi ning seejärel kuulsid piloodid ja reisijad paugatusi, mida saatsid mootorite düüsidest väljuvad leekide pahvakud, seejärel saabus vaikus ja salongis oli tunda kütuse levivat haisu. Piloodikabiinis käivitusid kohe alarmsignaalid, mis teavitasid mootorite kiirest võimsuse kaotusest. Kapten Sullenberger võttis lennuki juhtimise üle ja Skiles üritas samal ajal avariiprotseduuride käsiraamatust juhindudes lennuki mootoreid taaskäivitada.
Samal ajal kui Skiles püüdis mootoreid käivitada, teatas kapten hädaolukorrast lennujuhile. Lennujuhid peatasid LaGuardia lennuväljalt väljuvad lennud, et teha lennule 1549 ruumi hädamaandumiseks, kuid reisilennuki kapten teatas, et nad ei jõua seiskunud mootoritega LaGuardiasse tagasi pöörduda. Kapteni palvel teavitas lennujuht lähedalasuva Teterboro lennujaama lennujuhte, kes andsid loa hädamaandumiseks, kuid A-320 kapten mõistis, et neil ei jätku kõrgust ka sinna jõudmiseks. Sullenberger võttis uuesti ühendust lennujuhiga ja ütles: "Me lähme Hudsonisse." 90 sekundit enne jõele maandumist teavitas ta reisijaid salongis, et maandutakse veepinnale, lennusaatjad juhendasid seejärel kiiresti reisijaid võtma avariiasendit.
Maandumine
Lennuki lend lõppes kuus minutit pärast õhkutõusmist. Airbus-320 maandus kell 15.31 kohaliku aja järgi kiirusel 240 km/h keset jõge. Hiljem ütles Sullenberger, et valis hädamaandumiseks koha just mitme jõelaevaterminali läheduses, et reisijaid saaks kiiresti lennukilt laevadele korjata. Pärast lennuki peatumist maandumisel jäi see veepinnale triivima, mitmed laevad said seetõttu lennuki reisijatele kiiresti appi tulla.
NTSB ütles hiljem, et "teadaolevalt on see tõenäoliselt lennundusajaloo edukaim reisijatega vette maandumine. Meeskond teadis, mida teha, ja tegi seda nii, et keegi ei hukkunud".
Evakuatsioon
Pärast hädamaandumist andis Sullenberger reisijaile käsu lennuki salongist evakueeruda, meeskond asus juhendama reisijaid lennuki tiivale väljumiseks ja päästeparvedena toimivatele täispuhutavatele avariitrappidele evakueerimiseks. Meeskond juhendas reisijaid kiiresti lennuki reisijatesalongi etteotsa minema, sest aeglaselt sissetungiva vee tõttu hakkas lennuki sabaosa sügavamale vette vajuma.
Kapten Sullenberger kõndis enne lennuki pardalt lahkumist reisijatesalongi kaks korda läbi, veendumaks, et kõik pardal olnud inimesed on evakueeritud.
Mõni reisija kartis, et tiivas asuvad kütusepaagid võivad plahvatada ja hüppas vette, et ujuda appi tulnud laevade juurde. See oli eluohtlik tegevus; veesolijad riskisid hüpotermiaga, sest vesi oli väga külm.
Päästetööd
Mitu jõelaeva, millelt märgati hädamaanduvat lennukit, ruttasid aegsasti selle juurde. NY Waterway laev Thomas Jefferson saabus kapten Vincent Lombardi juhtimisel hulpiva lennuki juurde neli minutit pärast selle maandumist. Mõni minut hiljem saabus ka teine NY Waterway laev "Governor Thomas H. Kean", mille kapten oli kõigest 20-aastane Brittany Catanzaro. Sullenberger palus Catanzarot, et tema meeskond võtaks kõigepealt laevale mõlemal pool keret lennuki tiival seisvad reisijad, mida Catanzaro ka tegi.
FDNY kuulutas välja suurõnnetuse häire ja reisijatele kiirustasid appi veel päästekaatrid, tuukrid, 35 kiirabiautot ja muud päästeautod.
Kõik reisijad ja meeskonnaliikmed toodi kiiresti kaldale, mitmele inimesele oli vaja anda ka esmaabi. Peamised kaebused olid hüpotermia ja kerged vigastused. Haiglasse viidi ainult kaks inimest, üks neist oli reisija Dave Sanderson. Sandersonil diagnoositi hüpotermia ja kuna ta silmadesse oli sattunud veepinnale valgunud lennukikütust, kannab ta kahjustuste tõttu nüüd prille.
Kell 16.57 kuulutasid FDNY ja NYPD suurõnnetuse häire lõppenuks, õnnetuspaigale jäid ainult vajalikud päästetöötajad.
Õnnetuse põhjus
Õnnetuse põhjus selgus uurimisel kiiresti, sest A-320 piloot oli juba enne jäätumata jõele maandumist lennujuhile teatanud, et lennuk lendas enne mootorite seiskumist läbi linnuparve. Lennuki mootoreid uurides avastasid uurijad selles päris suurte lindude jäänuseid, DNA-analüüsiga tuvastati, et mootoritesse sattunud linnud olid kanada lagled. Pärast seda oli uurijatele selge, et selliste suurte lindude sattumine mootoritesse oligi kompressorilabade purunemise ja mõlema mootori seiskumise põhjus.
Operatsioon Red Wings
Operatsioon Red Wings, mitteametlikult ka Abbas Ghari lahing, oli USA relvajõudude operatsioon Afganistani sõja ajal 2005. aasta juuni lõpust kuni juuli keskpaigani. See toimus Afganistanis Kunari provintsis Pechi piirkonnas asuvatel Sawtalo Sar mäe nõlvadel, mis asuvad Kunari provintsi pealinnast Asadabadist 32 km läänes. Operatsiooni eesmärk oli häirida Talibani koalitsioonivastase rühmituse (ACM) tegevust, aidates tõsta piirkonna stabiilsust ja hõlbustada septembris 2005 kavandatud Afganistani parlamendi valimisi. Sel ajal tegutses piirkonnas väike koalitsioonivastane Talibani rühmitus, mida juhtis Nangarhāri provintsist pärit kohalik mees Ahmad Shah.
Operatsiooni kavandas USA Merejalaväe 3. rügemendi 2. pataljon (2/3) lähtudes oma sõsarpataljoni (3/3) poolt enne rotatsiooni välja töötatud operatsioonimudelist. Operatsiooni esimesel etapil kasutati erioperatsioonide üksusi nagu USA Mereväe SEALid ja USA Armee Erioperatsioonide Väejuhatuse Erioperatsioonide lendurite 160. rügement. Neljast liikmest koosnev SEALi meeskond sai ülesande teostada luuret objekti üle, kus väidetavalt viibisid Shah ja tema mehed. SEALi meeskond sattus mõned tunnid pärast MH-47 kopteritega alasse sisenemist Shahi meeste poolt korraldatud varitsusele, mille tagajärjel hukkus kolm SEALi liiget neljast. SEALidele saadeti helikopteriga appi kaheksast SEAList ja kaheksast erivägede lendurist koosnev kiirreageerimisüksus. Kopter tulistati alla mässuliste RPG-7 poolt ning kõik pardal olijad hukkusid.
Operatsioonile anti seejärel nimeks „Red Wings II“ ja see kestis veel ligikaudu kolm nädalat. Kolme nädala jooksul otsiti hukkunud SEALide ja erioperatsioonide lendurite surnukehasid ning päästeti esimesest neljaliikmelisest meeskonnast ainukesena ellu jäänud Marcus Luttrell. Operatsiooni eesmärki ei saavutanud. Shah koondus ümber Pakistani ja naasis uute meeste ja relvastusega. Shah kogus tuntust eduka varitsuse ja helikopteri alla tulistamise eest. Mõned nädalad hiljem rünnati Shahi rühmitust ja muudeti see võitlusvõimetuks. 2005. aasta augustis sai Shahs sai operatsiooni Whalers ajal raskelt haavata. Shah hukkus aprillis 2008 tulevahetuses Pakistani politseiga.
Operatsiooni taust
Pärast esimest sissetungi Afganistani 2001. aastal nihkusid USA sõjaväe- ja koalitsioonipartnerite "kineetilised" operatsioonid mässutõrjeoperatsioonideks. Koalitsiooni peamine eesmärk oli Afganistani riigi ülesehitamine, luues demokraatlikult valitud valitsuse. Kunari provintsis tegutses sellel ajal 22 mässuliste gruppi, kellest enamusel olid sidemed Talibani ja al-Qaedaga, kuid osa olid ka kohalikud kuritegelikud rühmitused. Gruppide ühiseks eesmärgiks oli vastupanu osutamine ühtse riigi moodustamise vastu.
Châtelet
Châtelet on prantsuskeelne linn ja vald Belgias Valloonia piirkonnas Hainaut' provintsis.
Operatsioon Red Wings
Kavandamise osad ja luureandmete kogumine
2/3 pataljoni staap hakkas operatsiooni "Red Wings" plaanima kohe Afganistani saabudes. Kolonelleitnant Andrew MacMannis, 2/3 pataljoni ülem ja tema staap soovisid säilitada 3/3 poolt kehtestatud operatsioonitempot. 2/3 operatsiooniohvitser major Thomas Wood hakkas plaanima operatsiooni “Red Wings” Stars baasist välja, mis oli viieetapiline operatsioon. Selle aja jooksul keskendus 2/3 luureohvitser, kapten Scott Westerfield, veelgi enam Ahmad Shahi tundmaõppimisele. Tema üldine luurepilt Shahi kohta tegi olulise hüppe, kui 2/3 Whiskey Company - relvakompanii, mida suurendati, et toimida nagu jalaväekompanii, 2. leitnant Regan Turner, 2/3-i Whiskey Company (relvakompanii, mida suurendati, et toimida nagu jalaväekompanii) rühmaülem, kogus patrulli käigus Shahi kohta hulgaliselt inimandmeid, sealhulgas tema täisnime: Ahmad Shah Dara-I-nur (Ahmad Shah Valgustunute orust); tema sünnikoht, Kuz Kunari ringkond Nangarhari provintsis; tema peamine varjunimi: Ismael; tema peamine truudus: Gulbuddin Hekmatyar, kes asus Shamshato põgenikelaagris Peshawari lähedal Pakistanis; tema rühmituse suurus: 50–100 võitlejat; ja tema püüdlused: takistada eelseisvaid valimisi ja püüda aidata piirkonnas taaselustuvat Talibani. Kuigi Shah oli piirkonnas suhteliselt tundmatu isik, olid tal ilmselt piirkondlikud püüdlused ja tõenäoliselt oli tal Gulbuddin Hekmatyar abiks. 2. leitnant Turner kogus ka mitmeid fotosid Shahist.
Täiendav luure, sealhulgas inimluure ja signaalluure, näitas, et Shahi mässuliste/terroristide operatsioonide baasiks olid mõned väikesed struktuurid väljaspool Chichali küla, mis asub kõrgel Sawtalo Sar mäe nõlval Korangali ülemises orus, umbes 32 km Kunari provintsi pealinnast Asadabadist lääne pool. Kasutades 17. juunil 2005. aastal UAV-ga tehtud luurepilte, tuvastas Westerfield tõenäolised ehitised, mida kasutati tema meeskonna majutamiseks, IED-de valmistamiseks ja allpool asuva piirkonna valvamiseks IED-de rünnakuks. Luurestaap tuvastas neli nimetatut huvipiirkonda, mis sisaldasid konkreetseid ehitisi, mida Shah võis kasutada. Need nimetatud huvipiirkonnad ja konkreetsed ehitised määrati kindlaks mitmesuguste luureandmete, sealhulgas signaalluure, inimluure ja pildiluure analüüsimisel ja töötlemisel. Westerfield ja tema staap tegid kindlaks, et Shah ja tema mehed olid vastutavad umbes 11 Ameerika, koalitsiooni ja Afganistani valitsuse üksuste vastu suunatud intsidendi eest, sealhulgas IED-löökide ja väikerelvade varitsuste eest. Nad tegid kindlaks, et Shah ja tema mehed hõivavad Chichali piirkonna juuni lõpus, mis on vähese kuuvalgusega aeg. Operatsiooni läbiviimiseks oleks vaja helikopteri jõudude sissetoomist piirkonna piiramiseks ja Shahi ja tema meeste otsimiseks ning nad püüdsid seda operatsiooni läbi viia öösel, pärast Shahi positiivset tuvastamist merejalaväe Scout / Snaipri meeskonna poolt, kes läheksid piirkonda pimeduse varjus mõned ööd varem.
Châtelet
Châtelet sai linnaõigused 1825. aastal.
Asulad
Châtelet jaguneb järgmisteks osavaldadeks, asulateks ja piirkondadeks:
Operatsioon Red Wings
Kavandamise osad ja luureandmete kogumine
Nagu ka 3/3 enne neid, püüdsid 2/3 kasutada erioperatsioonide väeosade vahendeid “Red Wingsi” jaoks, kuid erinevalt 3/3-st soovisid nad kasutada ainult erioperatsioonide lennuvahendeid, täpsemalt MH-47 erioperatsioonide õhusõidukeid armee erioperatsioonide väejuhatuse 160. erioperatsioonide lennurügemendi (SOAR(A)), mitte maavägesid. Komando, kellelt 2/3 planeerijad seda taotlesid, CJSOTF-A ehk Combined Joint Special Operations Task Force - Afghanistan, keeldus aga sellest taotlusest, väites, et selleks, et “Red Wings” saaks erioperatsioonide lennuväe toetust, peaks pataljon operatsiooni algusetappide jaoks andma erioperatsioonide maaväe ülesande, kusjuures 2/3 merejalaväelased tegutseksid toetavas rollis. Pärast “Red Wingsi” algfaase võiks siis 2/3 pidada juhtivaks, toetavaks elemendiks. Pataljon nõustus sellega, mõistes siiski, et selline ebatraditsiooniline juhtimisstruktuur on vastuolus edukate sõjaliste operatsioonide põhitõega - "käsu ühtsusega". operatsioon esitati mitmetele piirkonnas tegutsevatele erioperatsioonide üksustele võimaliku "sisseostu" saamiseks. Ameerika Ühendriikide mereväe SEAL-üksuse 10. rühma ja SEAL-kullerteenistusüksuse 1. rühma SEAL-i üksuslased väljendasid huvi.
Operatsiooni läbiviimine
Operatsioon Red Wings kavandati viieosalisena:
Mereväelased kavandasid operatsiooni, kuid SEAL-id kavandasid enda osa operatsioonist eraldi.
SEALi meeskonna sisseimbumine, avastamine ja rünnak
2005. aasta 27. juuni öösel lähenesid Sawtalo Sarile armee erioperatsioonide väejuhatuse 160. erioperatsioonide lennundusrügemendi kaks erioperatsioonide õhusõidukit MH-47. Kuna üks õhusõiduk sooritas hulga "peibutusmaandumisi", et maapeal olevaid vastaseid eksitada helikopterite konkreetse otstarbe osas, lasi teine köitega maabuda sadamasse neljamehelisel mereväe SEALi luure- ja seiremeeskonna Sawtalo Sarist lõunapool asuval künkal. Infiltratsiooni punkt asus lähimast objekti piirkonnast umbes kahe ja poole kilomeetri kaugusel. Meeskonna liikmed olid meeskonnajuht mereväe leitnant Michael P. Murphy SEAL-ide transpordi meeskond 1-st (SDVT-1), teenides Pearl Harboris, Hawaiil; teise klassi väeohvitser Danny Dietz SEAL-ide transpordi meeskond 2-st (SDVT-2), teenides Virginia Beachil, Virginias; Teise klassi väeohvitser Matthew G. Axelson SEAL-ide transpordimeeskond 1-st (SDVT-1); ja teise klassi mereväe meedik Marcus Luttrell, SEAL-ide transpordimeeskond 1 (SDVT-1) meeskonnast. Pärast liikumist eelnevalt kindlaksmääratud vaatluspositsioonile, kust SEAL-id said jälgida huvipakkuvaid objekte, avastasid kohaliku kitsekasvatajad meeskonna. Tehes kindlaks, et nad olid tsiviilisikud mitte võitlejad, vabastas leitnant Murphy nad vastavalt ROE (rules of engagement) reeglitele.
Meeskond, teadvustades endale et nende asukoht on kompromiteeritud taandus tagavarapositsioonile. Tunni aja jooksul ründasid SEALi luure- ja jälgimismeeskonda Shah ja tema mehed, kes olid relvastatud RPK kuulipildujatega, AK-47 automaatidega, granaadiheitjatega RPG-7 ja 82 mm miinipildujatega. Vastase tule intensiivsus kombineeritult rünnaku mässuliste rünnakuga sundis SEAL-i meeskonna Sawtalo Sarist kirdesse, Shuryeki oru poolsele küljele. SEAL-id üritasid mitu korda luua sidet raadiojaamaga ja seejärel satelliittelefoniga. Meeskond ei suutnud luua pidevat sidet, vaid suutis üksnes anda teada, et nad on rünnaku all. Neljast meeskonnaliikmest kolm tapeti ja ainus ellujäänu Marcus Luttrell oli teadvuseta rohkete luumurdude ja muude raskete haavadega. Ta tuli teadvusele ja kohaliku puštu päästis ta elu. Sellises olukorras, ilma abita, oleks ta tõenäoliselt Talibani poolt tapetud või vangistatud.
Red Wings II: otsingu-, pääste-, taastamis- ja kohalolekutoimingud
Kuna SEALi luure- ja seiremeeskonda oli varitsetud, nihkus operatsiooni fookus kohe mässuliste tegevuse häirimiselt ellujäänute leidmisele, abistamisele ja väljatõmbamisele. Operatsioon sai tuntuks kui operatsioon Red Wings II.
SEAL-i meeskonna täpne asukoht ja olukord ei olnud teada, sest sidet ei olnud. SEAL-ide 10. meeskonna liikmed, USA merejalaväelased ja 160. erioperatsioonide lennundusrügement olid valmis saatma kiirreageerimisjõud, kuid erioperatsiooni peakorterist stardiloa saamine viibis mitu tundi. Lõpuks käivitati kiirreageerimisjõud, mis koosnesid kahest 160. erioperatsioonide õhusõidukist MH-47, kahest armee Black Hawk helikopterist UH-60 ja kahest ründekopterist AH-64 Apache. Kaks MH-47 liikusid ees. Sawtalo Sari jõudes said kaks MH-47 väiketulirelvade poolt tabamusi. Kui üks MH-47 proovis mereväe eriüksuslasi maha panna, tulistas üks Ahmad Shahi meestest tankitõrjerelvaga RPG-7 kopterit, mis tabas tagumise rootori all olevat käigukasti, põhjustades lennuvahendi allakukkumise ning tappes kõik kaheksa 160. armee erioperatsioonide lendurit ja meeskonnaliiget ning kõik kaheksa mereväe SEAL-i. Mõlemad 160. armee erioperatsioonide ülemad, SEAL 10 meeskonna ülem leitnant-komandör Erik S. Kristensen ja lennunduselemendi ülem major Stephen C. Reich hukkusid kopteri allatulistamise käigus. Sel hetkel kadus juhtimine (C2) ning SEAL-i meeskonnaga ei õnnestunud luua visuaalset ega raadiokontakti. Pärastlõunal ilm muutus, ning äikesepilved liikusid piirkonda. Lennuvahendid naasid oma baasidesse; algas massiline otsing algul maast ja seejärel lennuvahenditega. MH-47 allatulistamises hukkunute 16 laipa saadi kätte. Pärast põhjalikku otsinguid suudeti Dietzi, Murphy ja Axelsoni surnukehad lõpuks kätte saada ning Marcus Luttrell päästeti, tema ellujäämine oli osaliselt tingitud kohalikust afgaani külaelanikust Salar Bani külas, umbes 1,1 km varitsuse asukohast kirdes.
Lutrelli aidanud kohalikud
Operatsioonil järgnenud aastatel ilmus rohkem detaile Lutrellile varjupaika pakkunud külaelanikkest ja selle tagajärgedest. Paljudest Luttrelli abistanud afgaanidest ja nende tegudest teatati sündmuste toimumise järgsetel päevadel Ameerika ajakirjanduses valesti.
Tõenäoliselt oleks Luttrell üle antud Talibanile, kui ta oleks laskunud Shuryeki asemel Korangali.
Luttrell kirjutas kirja ning palus, et see toimetataks Ameerika baasi Asadabadis. Kuna Gulab oli eelnevalt kohtunud Merejalaväelaste ülemaga, kes asus Nangalamis, palus ta küla teises otsas elanud vanamehel Shinal, viia ise kiri baasi. See nõudis pikemat rännakut mõõda radu Shuryeki orguo Matini, kust ta võttis takso, millega sõitis mööda Pechi teed Nangalami. Gulab andis Shinale 1,000 Afgaani (umbes kakskümmend USD). Kui Shia südaööl Nangalami baasi jõudis kohtus ta baasi ülemaga ja rääkis talle haavatud Ameerika sõdurist oma külas, misjärel andis ta üle Lutrelli kirjutatu kirja.
Marcus Luttrelli vabastamisele järgnenud nädalatal sai Gulab ja tema pere ähvardusi Talibanilt ning nad koliti ümber Asadabadi.
Lõpptulemus ja tagajärjed
Ahmad Šahh ja tema rühm sai surnud USA sõduritelt suures koguses relvi, laskemoona ja muid materjale, sealhulgas kolm SOPMOD M4 -karbiini, mis olid varustatud 40 mm granaadiheitjatega M203, rikkumatu kõvakettaga sülearvuti, mis sisaldas Kabuli saatkondade kaarte, öövaatlusseadmeid ja snaiprioptikat, lisaks muuhulgas mereväe SEALi luure- ja jälgimisrühma esemeid, esemeid, mida nad saaksid seejärel kasutada Ameerika, koalitsiooni ja Afganistani valitsuse üksuste vastu. Šahhil olid varitsuse ajal kaasas kaks videokaamerat ning As-Sahab Media avaldas video varitsusest ja SEAL-idelt kätte saadud asjadest.
Red Wings II otsingu-, pääste- ja taastamisoperatsioonile kulutati palju ressursse. Selle tulemusena lahkus Ahmad Shah ja tema mehed regioonist ning koondusid Pakistanis uuesti kokku. Järgmistel Red Wings II nädalatel viisid 2/3 suurused maaväeüksused läbi mitmeid patrulle, nagu ka Afganistani Rahvusarmee, armee erioperatsioonide üksuste ja mereväe erioperatsioonide üksuste liikmed. Need "kohaloleku näitamise patrullid" saavutasid koalitsioonivastase üksuste tegevuse katkestamise eesmärgi, kuid kalli hinnaga ning vägede väljaimbumisel said Ahmad Šahh ja tema tugevdatud üksus nädalaid hiljem piirkonda naasta.
Märkimisväärne rahvusvahelise meedia tähelepanu keskendus varitsusele ja MH-47 tulistamisele. Šahhi rühma suurus kasvas, kui tema ridadesse lisandus täiendavaid võitlejaid. Ameerika ja koalitsiooni vägede tagasitõmbumisega Red Wings II lõpus suutsid Šahh ja tema rühmitus naasta Kunari provintsi ja alustada uuesti rünnakutega.
Mõned päästemissioonist, operatsioonist Red Wings 2, ellujäänud on teatanud posttraumaatilisest stressihäirest.
Algse missiooni, operatsiooni Punased Tiivad, järg oli operatsioon Vaalapüüdjad, mis viidi ellu 2005 aasta augustis.
Kunm provintsi Ahmad Šahhi rühm neutraliseeriti ja Šahh sai nädalaid hiljem augustis 2005 Vaalapüüdjate operatsiooni käigus raskelt haavata. 2008. aasta aprillis tapeti Šahh Khyber-Pakhtunkhwas tulevahetuses Pakistani politseiga.
Sõjalised autasud
14. septembril 2006 autasustati Dietzit ja Axelsonit postuumselt mereväe ristiga "kohkumatu julguse" ja kangelaslikkuse eest. Luttrelli autasustati Valges Majas toimunud tseremoonial ka mereväe ristiga. 2007. aastal autasustati Murphyt lahingu ajal tehtud tegude eest postuumselt aumedaliga.
28. juunil 2008 austati Luttrelli ja välismaal hukkunud sõdurite pereliikmeid San Diego Padresi mängus. Lisaks tõid Ameerika Ühendriikide mereväe langevarjurühm Leap Frogs sisse Ameerika lipu, POW / MIA lipu ja San Diego Padresi lipu. Kohalolijatele pakkusid mängu vaatamiseks üle 25 000 sealse aplausi.
Mälestusmärgid
W. Stanley Proctor kujundas USA California osariigis Cupertinos asuva Veteranide mälestuspargi jaoks teose "The Guardians", mis mälestab operatsioonis hukkunud SEALe. See on üks esimesi skulptuuridega mälestusmärke Afganistani sõjas teeninud inimestele. See on suur skulptuur kahest mereväe SEAL-ist, kes tapeti Afganistanis 2005. aastal tööülesannete täitmisel (sündmus, mis inspireeris sõjafilmi Lone Survivor (2013)) ja mille pühendas mereväe sekretär Donald Winter 2007. aasta novembris. Skulptuur kujutab Matthew Axelsoni ja James Suhi täies lahinguvarustuses. Proctor pakkus Tallahassee demokraadile arvamust, et see on "minu parim töö siiani". Tänu oma hoolikale pühendumisele inimeste realistlikule kujutamisele oli Proctor Axelsoni perekonna isiklik valik projekti jaoks ja nad tegid selle soovituse komisjonile.
Vaidlusalune teave
Osavõtus osalenud Talibani vägede täpse arvu osas on tekkinud teatud konflikt. Luttrelli enda ametlikus järelaktsiooni aruandes, mis esitati ülemustele pärast tema päästmist, hindas ta Talibani vägede suuruseks umbes 20–35. Luttrell väidab oma raamatus, et briifingu ajal öeldi, et tema meeskond viibib piirkonnas umbes 80–200 võitlejat. Esialgse luure hinnangul oli umbes 10–20. Sõjaväe ametlikud meediaaruanded hindasid Talibani vägede suurust samuti umbes 20-ni, samas Michael P. Murphy tsitaadis Medal of Honor viitas merevägi 30–40 vaenlasele. Sama MOH-ga seotud tegevuste kokkuvõttes toob merevägi välja "enam kui 50 koalitsioonivastase rühmituse". Sõjaväeajakirjanik Ed Darack viitab oma raamatus Victory Point: Operations Red Wings and Whalers - Marine Corpsi võitlus vabaduse eest Afganistanis sõjaväeluure aruandele, milles öeldakse, et Talibani vägede tugevus on 8–10, võrreldes 80- 200 mida väidab Luttrell teoses Lone Survivor. Daracki viidatud sõjaväeluure hinnang põhineb luurearuannetest pärinevatel uuringutel, sealhulgas õhust ja pealtnägijatelt läbi viidud lahinguvälja uuringutel, sealhulgas Luttrelli päästmiseks saadetud meestel, samuti Afganistani luure aruannetes.
Luttrelli raamatus olevat väidet, et leitnant Murphy kaalus ja pani hääletusele SEALi meeskonda sattunud relvastamata tsiviilisikute võimaliku hukkamise, on paljud kritiseerinud ja tagasi lükanud kui väljamõeldist. Army Timesi vanakorrespondendi, mereväe erisõja väejuhatuse pressiesindaja leitnant Steve Ruh teatas Sean Naylori artiklis, et valdkonna juhtimisotsuste langetamisel on "kas nad on ohvitserid või värvatud, lõpuks on vanemal tüübil ülim võim. " Mis puutub hääletamisse, kas hukata relvadeta tsiviilisikud või mitte, siis tunnistas ta: "See on esimene kord, kui ma kuulsin kõigest sellisest hääletusele panemisest. Oma 14-aastase mereväe kogemuse jooksul pole ma kunagi sellist näinud ega kuulnud. "
Rabaroosid
Rabaroosid on Tudulinna naisrahvatantsurühm. See on järjepidevalt tegutsenud alates 2001. aastast.
Rühma juhendaja on Eha Pärnik, rühmavanem Marika Valter. Algkoosseisust tantsib tänaseni viis naist. Rühm on esinenud kodukoha ja naabervaldade pidudel ning kõigil Ida-Virumaa lõunaregiooni tantsupidudel ning esimesel Meeste tantsupeol. Alates 2009. aastast on igal suvel käidid rahvusvahelistel folkloorifestivalidel, mida korraldab Europeade Eesti Komitee: 2009. aastal Leedus, 2010. aastal Tartus, 2011. aastal Austrias, 2012. aastal Itaalias, 2013. aastal Ungaris ja 2014. aastal Poolas.
Bergheim
pisi|Paffendorfi loss Bergheim on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Kölni ringkonnas Rhein-Erfti kreisi keskus. Asub Erfti jõe ääres 20 km Kölnist lääne pool.
Bergheim jaguneb 15 linnaosaks.
1975 liideti linnaga mitmed ümbruskonna vallad.
Linnas asub Paffendorfi loss.
Broc Little
pisi| Broc Little (sündinud 24. märtsil 1988 Phoenixis Arizonas) on Ameerika Ühendriikide jäähokimängija, kes mängib ründajana Rootsi kõrgliiga klubis Linköping HC.
Hooajal 2011–2012 mängis ta Rootsi esiliiga klubis Västerås IK ja hooajal 2012–2013 Rootsi kõrgliiga klubis AIK IF. Hooajal 2011–2012 oli ta Rootsi esiliiga suurim väravakütt ja resultatiivseim mängija (35+31). Hooajal 2012–2013 lõi Little Rootsi kõrgliigas 16 väravat ja andis 30 väravasöötu.
Hooaja 2013–2014 alguses naasis Little Põhja-Ameerikasse, mängides American Hockey League'i klubides Springfield Falcons ja Iowa Wild. Hooaja teises pooles mängis ta Soome kõrgliiga klubis Jokerit.
Aastatel 2014–2017 mängis ta kolm hooaega Rootsi kõrgliigas Linköping HC ridades. Hooajal 2014–2015 oli Little Rootsi kõrgliiga suurim väravakütt (28 väravat). Hooajal 2016–2017 oli ta Rootsi kõrgliigas resultatiivseim võõrmängija (19+34). 0 Hooajal 2017–2018 mängis Little Šveitsi kõrgliiga klubis HC Davos, kuid naasis järgmisel hooajal Linköpingisse. Hooajal 2019–2020 oli Little teist korda oma karjääri jooksul Rootsi kõrgliiga suurim väravakütt (24 väravat), kuid ta ei jõudnud Linköpingiga sel hooajal isegi finaalmängudele.
Ta kuulus Ameerika Ühendriikide jäähokikoondisse 2018. aasta taliolümpiamängudel.
Kioma külanõukogu
Kioma külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Külanõukogu hõlmas Aarna, Kioma, Kähri, Puskaru ja Tännassilma küla. Külanõukogu keskus asus Kioma külas.
Kioma külanõukogu moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlusega Võrumaa Põlva valla koosseisus.
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega Põlva vald likvideeriti ja Kioma külanõukogu territoorium arvati Põlva rajooni koosseisu. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 17. juuni 1954 seadlusega Kioma külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium liideti Põlva külanõukoguga.
Kabli seltsimaja
pisi|Kabli seltsimaja ja raamatukogu Kabli seltsimaja on kultuurikeskus Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas Kabli külas. Seltsimaja juhataja on Ülle Sulu.
Seltsimajaga saamas hoones asub Kabli raamatukogu.
Vene Tehnika Seltsi Eesti Osakond
Vene Tehnika Seltsi Eesti Osakond (mõnes allikas ka: Vene Tehnika Ühingu Eestimaa Osakond) oli Tallinnas aastatel 1880–1917 tegutsenud selts (Vene Tehnika Seltsi haru), mille moodustasid nii eesti kui vene rahvusest tehnikavaldkonnaga tegelevad inimesed.
Selts kogus peaasjalikult statistilisi andmeid Eestimaa kubermangu tööstuse kohta ja levitas teadmisi tehnikaalaste loengute kaudu.
Winklespruit
Winklespruit on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis KwaZulu-Natali provintsis eThekwini ringkonnas. Winkelspruit asub India ookeani rannikul Illovo jõe suudmes.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Winkelspruiti elanikest valgeid 72,71%, mustanahalisi aafriklasi 21,02%, India või Aasia päritolu inimesi 3,14%, värvilisi 2,96% ja teisi 0,12%. Inglise keelt pidas emakeeleks 51,09%, afrikaani keelt 37,28%, suulu keelt 9,46% ja koosa keelt 1,12%.
Kummel
Kummel (Matricaria L.) on taimede perekond korvõieliste sugukonnast.
Abertay Ülikool
Abertay ülikool (ka Abertay Dundee ülikool; inglise keeles Abertay University) on ülikool Šotimaal Dundees.
Kummel
Kimmel sarnaneb õisiku poolest härjasilma ja valge karikakraga, ent erineb selgesti lehtede poolest. Kummeli lehed on niitjate harudega, karikakral jagused, ent siiski selge lapiku lehelabaga, härjasilma lehed on aga jämesaagja servaga ning talbja või äraspidimunaja lehelabaga.
Abertay Ülikool
Kõrgkool asutati 1884. Ülikooli staatuse sai kool 1994.
Ülikoolis õpib üle 3800 üliõpilase.
Volokonovka rajoon
Volokonovka rajoon (vene keeles Волоконовский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Belgorodi oblasti lõunaosas. Rajooni keskus on Volokonovka alev.
Kummel
Kummel on tavaline taim Euroopa, Aasia ja Ameerika parasvöötmes, neid kasvab nii Põhja- kui ka Lõuna-Aafrikas ning mõned liigid on naturaliseerunud Austraalias.
Volokonovka rajoon
Rajoon piirneb põhjas Novõi Oskoli rajooniga, idas Krasnogvardeiskoje rajooniga, kagus Valuiki rajooniga, edelas Harkivi oblastiga Ukrainas ja läänes Šebekino rajooniga.
Kummel
Eesti liigid
Eestis on levinud kaks liiki:
Volokonovka rajoon
Rajooni pindala on 1287,7 km². Elanike arv oli 2012. aastal 32 204, 2009. aastal 33 287 ja 2002. aastal 35 616.
Karabulak
Karabulak on linn Inguššias Venemaal.
Linnaõigused sai 1995. aastal.
Saale Laos
Saale Laos (sündinud 1974 ) on Eesti jurist, riigikohtunik (kriminaalkolleegium).
Saale Laos lõpetas 1996. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna cum laude, 2000. aastal omandas ta Tartu Ülikoolis magister iuris cum laude teaduskraadi. Aastatel 1997–2007 töötas Saale Laos erinevatel ametikohtadel Justiitsministeeriumis karistusõiguse ja karistuspoliitika valdkonnas. Saale Laos oli ka õiguskantsleri nõunik 2007–2014.
28. jaanuaril 2014 nimetas Riigikogu ta Riigikohtu liikmeks alates 3. märtsist 2014. Selle otsuse poolt olid 80 Riigikogu liiget, vastu ei olnud keegi ja erapooletuks jäid 2. Ta andis ametivande 18. veebruaril 2014.
Ta on Riigikohtu kriminaalkolleegiumi eestseisja alates 1. jaanuarist 2017.
Psalteerium
Psalteeriumid olid mitmesuguse kujuga lamedad kastid, algul ruudukujulised, hiljem kolmnurksed või trapetsikujulised. Nende küljed võisid olla nõgusad või poolringikujulised. Sageli oli nende kast rikkalikult kaunistatud.
Slovaki karst
pisi|Slovaki karstimäestiku asukoht Slovakkias (tähistatud halliga) pisi|[[Jelšava linn]] Slovaki karstimäestik (slovaki Slovenský kras) on mäestik Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi ka Slovaki maagimäestikust. Selle regiooni kõrgeim tipp on Matesova kalju (925 m). Mäestiku aladel asub Slovaki karsti rahvuspark.
Aastast 1995 on see koos Aggteleki karsti koobastega UNESCO maailmapärandi nimistus.
Selle territooriumil eristatakse mitmeid alampiirkondi. Selle loodepiirkonnas asub Jelšava karst (kõrgeim koht Slovenská kalju (622 meetrit), lõunaosa asub 230 meetrit üle merepinna), edelaosas asub Turňa nõgu (umbkaudu 180 meetrit üle merepinna), kus asuvad arvukad karstiallikad. Enamik neist on seotud läbiuuritud koopasüsteemidega, ent nõo põhjaosas asub 20 karstiallikat, mis on seotud tundmatute koopasüsteemidega.
pisi|left|Silická planina
Mäestiku lääneosas asub Koniarska planina (kõrgeim koht Veternik (610 meetrit), lõunaosa asub 210 meetrit üle merepinna), loodeosas Plešivská planina (kõrgeim koht Bučina (810 meetrit), lõunaosa asub 210 meetrit üle merepinna). Mäestiku keskosa moodustab Silická planina (kõrgeim koht piirkonna põhjaosas (610 meetrit, lääneosa asub 210 meetrit üle merepinna). Idaosas asub Zádielska planina (kõrgeim koht Grečov vrch (891 meetrit), lõunaosa asub 180 meetrit üle merepinna), kaguosas Jasovská planina (kõrgeim koht Vysoká (706 meetrit), lõunaosa asub 190 meetrit üle merepinna). Selles piirkonnas asub Jasovi koobas.
Ungari piiril asub Dolný vrch (kõrgeim koht Pavlovský vrch (611 meetrit), idaosa asub 190 meetrit üle merepinna). Teisel pool Ungari piiri jätkub see Alsó-hegy mäestikuna. Selles piirkonnas esineb ohtralt karri ja karstilehtreid, langatuslehtreid ja koopaid, mis on moodustunud Triiase lubjakividesse. Mäestiku kõrgeima osa moodustab selle põhjaosas asuv Horný vrch (kõrgeim koht mäestiku kõrgeim tipp Matesova kalju (925 meetrit), edelaosa asub 210 meetrit üle merepinna). Seal on selge kõrgusvööndilisus, kõrgemas osas on mägiaasad, allpool lehtmetsad, kõige alumises osas aga metsastepp. Ka seal esineb palju maapealseid karstivorme, sealhulgas karri ja karstilehtreid.
Mäestik on valdavalt kaetud lehtmetsadega, kus kasvavad tammed, pärnad ja pöögid. Piirkonnas on avastatud ligi 1300 karstikoobast. Tuntumad neist on Domica, Gombaseki koobas, Ochtinská aragoniidikoobas ja Krásna Hôrka koobas. Mäestikus elutsevad stepi-tuuletallaja, madukotkas ja kääpakotkas. pisi|Domica koobas
Asend
Revúca kõrgustik piirneb järgmiste geograafiliste piirkondadega:
Karula kirikumõis
Karula kirikumõis (saksa keeles Pastorat Karolen) oli kirikumõis Karula kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Valga maakonda Valga valda.
Saksi-Weimar
Leipzigi jagamine
15. sajandi lõpul omasid enamust sellest, mis nüüd on Tüüringi, sealhulgas Weimari ümbrus, Wettini Saksimaa kuurvürstid. Vastavalt 1485. aasta Leipzigi jagamisele jaotati Wettini maad Saksimaa kuurvürsti Ernsti ja tema noorema venna Albrecht III vahel, kusjuures läänepoolsed Tüüringi maad koos kuurvürstitiitliga läksid perekonna Ernestiinide harule.
thumb|left|240px|[[Weimari loss, hertsogite residents]]
Ernsti pojapoeg, Saksimaa kuurvürst Johann Friedrich I minetas kuurvürstitiitli 1547. aasta Wittenbergi kapitulatsiooniga pärast seda, kui oli ühinenud luterliku Schmalkaldeni liidu mässuga Habsburgist keiser Karl V vastu, kaotas, püüti kinni ja pandi riigivande alla. Siiski anti talle vastavalt 1552. aasta Passau rahule andeks ja tagasi tema maad Tüüringis. Pärast tema surma aastal 1554 sai "Saksimaa hertsogiks" tema poeg Johann Friedrich II, resideerides Gothas. Tema püüded kuurvürstitiitli tagasisaamiseks nurjusid: 1566. aasta röövelparun Wilhelm von Grumbachi algatatud mässu käigus pandi hertsog keiser Maximilian II poolt riigivande alla ja eluajaks vangi.
Erfurdi jagamine
Johann Friedrich II järglane oli tema noorem vend Johann Wilhelm Weimarist, kes langes lühikeseks ajaks samuti keisri soosingust välja oma liidu tõttu Prantsusmaa kuninga Charles IX-ga. Aastal 1572 jõustas Maximilian II Erfurdi jagamise, millega jaotati Ernestiinide maad hertsog Johann Wilhelmi ja kahe vangistatud Johann Friedrich II elusoleva poja vahel. Johann Wilhelm sai Saksi-Weimari hertsogkonna, kui tema noored vennapojad said lõuna- ja lääneterritooriumid ümber Coburgi ja Eisenachi.
See jagamine oli esimene arvukatest jagunemistest; järgmise kolme sajandi jooksul jagati maid, kui hertsogitel oli rohkem kui üks poeg pärijaks, ja taasühendati, kui hertsogid surid ilma otseste pärijateta, kuid kõik maad jäid Wettini perekonna Ernestiinide harule. Seetõttu vähenes ja kasvas Saksi-Weimari hertsogkond rohkem kui korra. Tüüringi riigid koosnesid sel perioodil tüüpiliselt mitmest erineva suurusega lahusterritooriumist. Seistes silmitsi poliitilise võimu puudumisega, ehitasid nende pisiriikide valitsejad oma residentsides üles hiilgavad monarhistlikud majapidamised ja edendasid suuremaid kultuurilisi saavutusi.
Hertsog Johann Wilhelm, ärritudes kaotusest, suri aastal 1573, talle järgnes tema poeg Friedrich Wilhelm I. Pärast tema surma 1602. aastal jagati Saksi-Weimar taas tema noorema venna Johann III ja Friedrich Wilhelmi alaealise poja Johann Philippi vahel, kes sai Saksi-Altenburgi territooriumi. Johanni poeg, Saksi-Weimari hertsog Johann Ernst I asutas aastal 1617 oma ema Dorothea Maria von Anhalti matustel kirjandusliku Viljakandva ühingu.
Kolmekümneaastane sõda
Kolmekümneaastase sõja puhkedes toetas hertsog Johann Ernst I protestantlikku Böömimaa seisusi, keda juhtis "Talvekuningas" Pfalzi Friedrich V, kes said 1620. aasta Valgemäe lahingus kaotuse. Oma tiitlist keiser Ferdinand II poolt ilmajäetuna jäi ta katoliikliku Habsburgide dünastia ägedaks vastaseks ja suri Ernst von Mansfeldi Ungari kampaanias aastal 1626.
Tema noorem vend Wilhelm, regent aastast 1620, võttis tiitlid pärast tema surma endale. Olles alguses samuti protestantide murede eestkõneleja, valis ta pärast kuningas Gustav II Adolfi surma leppimise 1635. aasta Praha rahuga, mida tema Albertiini nõod keisriga läbi rääkisid – oma noorema venna, kindral Bernhard von Sachsen-Weimari vastuseisu vastu, kes astus kardinal Richelieu Prantsusmaa teenistusse. Sellest hoolimata, nagu paljud Saksa riigid, laastati Weimari maad sõjategevusega, samuti katkuepideemiaga.
Kui aastal 1638 Ernestiinide Saksi-Eisenachi ja Saksi-Coburgi harud pärast hertsog Johann Ernst surma hääbusid, päris Saksi-Weimari Wilhelm suure osa nendest valdustest. Kuid aastal 1640 pidi ta kaasama oma nooremad vennad Ernst I ja Albrecht IV, (taas)rajades seeläbi Saksi-Gotha ja lühiealise Saksi-Eisenachi hertsogkonnad, mis taaskaotati pärast hertsog Albrechti surma aastal 1644.
Weimari klassitsism
thumb|240px|[[Theobald von Oeri "Weimari muusade õukond" (1860); Schiller loeb Tiefurti lossi juures, Wieland, Herder ja Goethe kuulajate hulgas]]
Pärast Johann Georgi järglase Wilhelm Heinrichi surma aastal 1741 päris Saksi-Weimari hertsog Ernst August I ka Saksi-Eisenachi hertsogkonna. Ta valitses mõlemat hertsogkonda personaalunioonis ja edendas otsustavalt oma valduste arengut meesliinis esmasünniõiguse printsiibi rakendamisega.
Tema poeg Ernst August II, kes järgnes talle aastal 1748, suri aastal 1758. Pärast seda nimetas keisrinna Maria Theresia tema noore lese, hertsoginna Anna Amalia riigi regendiks ja oma alaealise poja Karl Augusti vardjaks. Energilise Anna Amalia regentlus ja Karl Augusti valitsemine, keda ülistas kirjanik Christoph Martin Wieland, moodustasid kõrgpunkti Saksi-Weimari ajaloos. Intelligentsed kirjanduse ja kunsti patroonid Anna Amalia ja Karl August meelitasid oma õukonda juhtivaid Saksa õpetlasi, sealhulgas Johann Wolfgang von Goethe, Friedrich Schiller ja Johann Gottfried von Herder, ning tegid oma residentsi Weimari oluliseks kultuurikeskuseks ajastul, mida kutsutakse Weimari klassitsismiks.
Tali seltsimaja
Tali seltsimaja on kultuurikeskus Pärnu maakonnas Saarde vallas Tali külas.
Seltsimaja asutati 1905.
Mikey Welsh
pisi|Mikey Welsh (2010) Michael Edward Welsh (20. aprill 1971 – 8. oktoober 2011) oli USA muusik, ansambli Weezer basskitarrist (1994–2001).
Saksi-Weimar
Saksi-Weimari hertsogid
Liideti Saksi-Eisenachiga, moodustus Saksi-Weimar-Eisenach
Karli Lambot
Karli Lambot (sündinud 5. jaanuaril 1970) on eesti ettevõtja ja sportlane.
Hariduskäik
Ta lõpetas 1988. aastal Kohtla-Järve 1. Keskkooli ning 1995. aastal Tartu Ülikooli majandusteaduskonna ärirahanduse eriala. Õpib EELK Usuteaduse Instituudis kristliku kultuuriloo magistrantuuris.
Töökohad
1992–2005 töötas ettevõtte ACE Logistics Group AS tegevjuhina, alates 2005 nõukogu esimehena. Firma aktsionär 33,4%-ga.
Olnud alates 1994. aastast Eesti Logistika ja Ekspedeerimise Assotsiatsiooni juhatuses (ühe kaheaastase vaheajaga) ning korduvalt juhatuse esimees.
Muud tegevused
Võitnud aastatel 2010–2011 koos Rait Pallo ja Tõnu Lillelaidiga kestvusorienteerumise ehk rogaini maailma- ja Euroopa meistrivõistlustel kolm pronksmedalit, 2014. aastal koos Mariann Sulega rogaini maailmameistrivõistlustel segavõistkondade klassis hõbemedali.
2013. aasta Orava valla konkursi “kauneim suvekodu” laureaat.
2016. aastal oli üks valitsuse poolt kavandataval kujul Rail Balticu peatamist nõudva avaliku elu tegelase pöördumise (101 kiri) allakirjutajatest.
Isiklikku
Ta oli aastatel 1993– abielus Evelin Intiga (hilisema Evelin Ilvesega).
Kai Murdmaa
Kai Murdmaa (sündinud 21. juulil 1935) on eesti päritolu Venemaa füsikokeemik, füüsika-matemaatikakandidaat (1971). Tema uurimisvaldkond on adsorptsiooninähtuste füüsikaline keemia, peamiselt veeauru adsorptsioon NaA- ja NaX-tüüpi tseoliidis.
Vanemad
Kai Murdmaa sündis 1935. aastal kunstniku Oskar Murdmaa ja tema naise Elsa Murdmaa (sündinud Pinkovski, 1904–1982) kolmanda lapsena.