Alusepanek_kommete_metafüüsikale
Tõlge
Et siis mõistus ei ole selleks küllalt kõlblik, et tahet tema esemete asjus ja kõigi meie vajaduste (mida ta osalt ise paljundab) rahuldamise asjus kindlalt juhatada, kui selleks otstarbeks oleks sisseistutatud loodusinstinkt palju kindlamalt juhtinud, ometi aga on meile mõistus praktilise võimena, st sellisena, mis peaks tahet mõjutama, osaks antud, siis peab mõistuse tõeline kutsumus olema kutsuda esile mitte mingis muus sihis vahendina head, vaid iseenesest head tahet, milleks oli mõistust kindlasti tarvis, kui igal pool mujal on loodus oma eeldusi välja jagades otstarbekalt toiminud. See tahe ei saa järelikult olla ainus ja kogu hüve, aga ta peab siiski olema ülim hüve ning olema tingimuseks kõigele ülejäänule, isegi igasugusele õnnelikkuseigatsusele, millisel juhtumil on ta looduse tarkusega väga hästi ühitatav, kui tähele panna, et mõistuse kultuur, mis on vajalik esimeseks ja tingimatuks sihiks, teise, alati tingitud oleva sihi, nimelt õnnelikkuse saavutamist vähemalt selles elus mitmel moel kitsendab, ja võib selle koguni päris olematuks teha, ilma et loodus toimiks selles ebaotstarbekalt, sest mõistus, mis tunneb oma kõrgeima praktilise kutsumuse ära hea tahte rajamises, on selle sihi saavutamisel võimeline ainult rahuloluks, mis on talle eriomane, nimelt rahuloluks ühe niisuguse eesmärgi täitmisest, mille jällegi määrab ainult mõistus, isegi kui see on seotud nii mõnegi kahjuga kalduvuse eesmärkide juures. Et aga arendada mõistet iseenesest heast tahtest, mida tuleb iseenesest väärtustada ja millel pole edasist sihti, nii nagu see on olemas juba loomulikus terves arus ja mida ei ole tarvis niivõrd õpetada kui ainult valgustada, seda mõistet, mis on meie tegude kogu väärtuse hindamisel alati eesotsas ja moodustab kõige ülejäänu tingimuse, võtkem enda ette kohuse mõiste, mis sisaldab mõistet heast tahtest, kuigi teatud subjektiivsete kitsenduste ja takistustega, mis aga siiski, kaugel sellest, et teda peita ja äratuntamatuks teha, hoopis tõstavad teda kontrastina esile ning lasevad teda seda säravamana paista. Ma lähen siin mööda kõigist tegudest, mida juba tuntakse ära kohusevastastena, olgugi nad ühes või teises sihis kasulikud; sest nende puhul pole küsimustki, kas nad on teoks saanud kohusest, sest need räägivad koguni kohusele vastu. Ma jätan kõrvale ka teod, mis on tõesti kohusekohased, milleks aga inimestel vahetult kalduvust pole, aga nad teevad neid sellegipoolest, sest neid ajendab selleks mõni teine nauding. Sest siis on hõlpsasti eristatav, kas kohusekohane toiming on teoks saanud kohusest või isekast sihist. Palju raskem on seda erinevust märgata, kui tegu on kohusekohane ja subjektil on peale selle selleks vahetu kalduvus. Näiteks on igatahes kohusekohane, et poepidaja oma kogenematut ostjat hinnaga ei tüssa, ja seal, kus on palju käivet, tark kaupmees seda ka ei tee, vaid hoiab kindlaks määratud hinda igaühe jaoks, nii et laps ostab tema juures sama hästi nagu iga teine. Järelikult teenindatakse ausalt; aga sellest kaugeltki ei piisa, et sellepärast uskuda, et kaupmees on niiviisi toiminud kohuse ja põhilausete pärast; tema kasu nõudis seda; et tal aga peale selle peaks olema vahetu kalduvus ostjate suhtes, et otsekui armastusest mitte kellelegi teiste ees hinnas eelist anda, ei saa siin eeldada. Järelikult ei olnud tegu aset leidnud mitte kohusest ega vahetust kalduvusest, vaid lihtsalt omakasupüüdlikus sihis.