cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gottlob Frege
Loogika
Frege võttis eeskujuks matemaatika valemid. Subjekti ja predikaadi asendas ta funktsiooni ja argumendiga. Ta laiendas funktsiooni mõistet nii, et selle argumendi ja funktsiooni väärtusteks saaks olla teisedki asjad peale arvude. Mõiste defineeris ta funktsioonina, mille argumendi väärtused on mis tahes objektid ning mille väärtused on tõeväärtused, s.o abstraktsed objektid "tõene" ja "väär". Objekti, mille korral mõiste kui funktsiooni väärtus on tõene, nimetas Frege selle mõiste alla käivaks objektiks. Tõeväärtused võisid omakorda olla funktsioonide argumendi väärtused. Ta kasutas eituse ja implikatsiooni märki. Näiteks implikatsiooni funktsiooni "→" (Frege ise kasutas teistsugust, kahemõõtmelist notatsiooni) väärtus on "väär", kui selle esimene argument on "tõene" ja teine argument ei ole "tõene", ning muudel juhtudel "väär". Olgu näiteks I mõiste 'inimene', a Aristoteles ja b'' Tallinn. Siis I (b) → I (a) on "tõene", I (a) → I (b) aga tõene. Eituse märk "~" tähistab funktsiooni, mille väärtus on "tõene", kui argumendi väärtus ei ole "tõene", ja "väär", kui argumendi väärtus on "tõene". Konjunktsiooni- ja disjunktsioonimärgi saab defineerida eituse- ja implikatsioonimärgi kaudu. Frege defineeris ka võrdusmärgi, mis tähistab funktsiooni, mille väärtus on "tõene", kui argumentide väärtused on identsed, ning vastasel korral "väär", ja märgi "—" ("horisontaal"), mis tähistab funktsiooni, mille väärtus on "tõene", kui argumendi väärtus on "tõene", ja vastasel korral "väär".
Üldisuse väljendamiseks kasutas Frege muutujaid ja kvantoreid. Kvantoreid mõistis ta teise tasandi mõistetena. Tasandite erinevus tuleb sellest, mis laadi objektid on funktsioonide argumentide väärtused. Funktsioonid on (erinevalt objektidest) "küllastamata", sest neil pole väärtust ilma argumentide väärtusteta. Aga eri tüüpi funktsioonid nõuavad argumentide väärtustena eri tüüpi objekte. Funktsioonid, mille argumentide väärtusteks on objektid, nagu näiteks +  ja I  on esimese tasandi funktsioonid. Funktsioonid, mille argumentide väärtused on esimese tasandi funktsioonid, on teise tasandi funktsioonid. Üldisuskvantor "∀x(...x...)" tähistab funktsiooni, mille argumendi väärtused on esimese tasandi funktsioonid ja mille väärtus on "tõene", kui argumendi väärtuseks oleva funktsiooni väärtus on muutuja x kõigi väärtuste korral "tõene", ning "väär" vastasel juhul. Näiteks ∀xI(x) on "väär" ja ∀x[I(x) → I(x)] on "tõene". Olemasolukvantor, mida praegu märgitakse "∃x(...x...)", defineeritakse kui "~∀x~(...x...)".
Fregey nimetatakse sageli predikaatloogika rajajaks, kuid tema loogika on tänapäeva predikaatloogikast mõnevõrra erinev. Näiteks märk "I" ning implikatsiooni- ja eitusemärk tähistavad otseselt funktsioone. Frege konnektorite vahendusel ei saada mitte väidetest väited, vaid tõeväärtustest tõeväärtused. Frege "I(b) → I(a)" ei väida midagi, vaid on lihtsalt tõeväärtuse "tõene" nimi. Sellepärast võtab Frege kasutusele otsustuskriipsu ⊢, mille abil väidetakse, et järgnev tähistab tõeväärtust "tõene". Frege loogikasüsteem on teist järku: lisaks kvantoritele, mille muutujate väärtused on objektid, on seal kvantorid, mille muutujate väärtused on esimese taseme funktsioonid. Näiteks "⊢∀x∃F[F(x)]" väidab, et iga objekt käib vähemalt ühe mõiste alla.
Frege loogika moodustab aksiomaatilise süsteemi. Frege lähenes esimesena loogikale täiesti aksiomaatiliselt ning formuleeris esimesena järeldamisreeglid ning eristas need esimesena aksioomidest. "Mõistekirjas" oli 9 aksioomi, millest üks ei olnud teistest sõltumatu, üks eksplitsiitne järeldamisreegel ning veel kaks implitsiitset järeldamisreeglit. See oli esimene loogika aksiomatisatsioon. Nii lauseloogika kui ka esimest järku predikaatloogika seisukohast oli see täielik. Erinevalt Frege hilisemast süsteemist on see kooskõlaline. (Hiljem on tõestatud, et ei saa olla kõrgemat järku predikaatloogika täielikku ja kooskõlalist lõpliku arvu aksioomidega aksiomaatilist süsteemi.)
Teened
Frege oli esimene, kes püüdis kategoorilise loogika vanad väited ümber formuleerida muutujate, kvantorite ja tõefunktsioonide abil. See võimaldas esimest korda siduda omavahel "kõik õpilased on usinad ja kõik õpilased on targad" ning "kõik õpilased on usinad või targad" (Boole'i süsteem seda ei võimaldanud). Frege süsteem võimaldas ka esimest korda haarata selliseid väiteid nagu "iga inimene armastab mõnda linna". Ta andis esimesena lauseloogika ja esimest järku predikaatloogika täieliku aksiomaatika, leiutas predikaatloogika, püüdis esimesena formuleerida kõrgema järku loogikat, analüüsis esimesena sidusalt ja täielikult muutujaid ja funktsioone, näitas esimesena, kuidas taandada kõik tõefunktsioonid eitusele ja implikatsioonile ning tegi esimesena formaalses süsteemis vahet aksioomidel ja järeldamisreeglitel.
Loogikafilosoofia
Frege loogikafilosoofias teeb loogika tõeseks loogiliste entiteetide vald. loogilisi funktsioone, väärtuskulge ja tõeväärtusi mõeldakse objektiivselt reaalsete entiteetidena, mis ei kuulu ei materiaalsesse ega mentaalsesse maailma. Loogika aksioomide tõesus tuleb sellest, et nad väljendavad tõeseid mõtteid nende entiteetide kohta. Seega on loogikal sisu ja metafüüsilised sidumused. Frege kritiseeris psühhologismi, mille järgi loogika tõed käivad psühholoogia kohta. See, mis on tõene või väär, kehtiv või kehtetu, ei sõltu kellegi psühholoogiast ega uskumustest.
Matemaatikafilosoofia
Frege peahuvi filosoofias oli matemaatika aluste probleem. Ta püüdis näidata, et matemaatika (eelkõige aritmeetika) on taandatav loogikale (nn logitsism), ning kritiseeris psühhologismi ja formalismi. Selle tõestuses ilmnes Russelli paradoks, mis pani Frege logitsismist loobuma.
Keelefilosoofia
Frege on üks analüütilise filosoofia rajajaid, sest ta andis sügavalt süstemaatilise panuse analüütilisse keelefilosoofiasse. Tema tähendusteooria, eriti eristus väljendite tähenduse ja osutuse vahel, oli semantikas teedrajav.
Mõju
Frege predikaatloogika võimaldas Bertrand Russellil oma kirjelduste teoorias tarvitusele võtta määrava kirjelduse mõiste ning koos Alfred North Whiteheadiga välja töötada "Principia Mathematica" süsteemi.
Constantius I Chlorus
Constantius I Chlorus (täisnimega Gaius Flavius Valerius Constantius Chlorus; 31. märts 250 – 25. juuli 306) oli Vana-Rooma keiser 1. maist 305 kuni surmani. Keiser Constantinus Suure isa.
Gottlob Frege
Mõju
Frege tööd jäid tema eluajal põhiliselt tunnustuseta. Tema ideed levisid peamiselt Giuseppe Peano ja Russelli kaudu, kes need üles korjasid ja neid edasi arendasid.
Tuntud filosoofidest on Frege tugevasti mõjutanud ka Ludwig Wittgensteini, Rudolf Carnapit ja Edmund Husserlit.
Constantius I Chlorus
Varajane elu
Ta oli pärit Illyricumist ning teenis keiser Aurelianuse ihukaitsjana (protector). 288. aastast teenis ta keiser Maximianuse pretoriaani prefektina. Lahutas 289. aastal oma abielu ning abiellus Maximianuse tütre Theodoraga.
Rooma keisrina
Määrati 1. märtsil 293 keiser Diocletianuse kaasvalitseja Maximianuse abikeisriks. Diocletianuse abikeisriks sai Galerius, millega tekkis tetrarhia. Vallutas samal aastal usurpaator Carausiuse käest tagasi Gallia. 296. aastal vallutas tagasi Britannia ning kuulutas, et oli "taastanud igavese valguse". 298. aastal võitles Reini jõe ääres frankidega.
Gottlob Frege
Isiklikku
Millalgi pärast 1879. aastat abiellus Frege Margaret Lieseburgiga (1856–1905). Neil sündis vähemalt kaks last, kes surid noorelt. Vanemas eas lapsendasid nad poisi, kelle nimi oli Alfred.
Kuigi Frege polemiseeris ägedalt, mõnikord satiiriliselt, oli ta rahulik ja vaoshoitud. Tal olid konservatiivsed poliitilised vaated, välismaalaste vastu umbusklik ning antisemiitlik. Ta oleks tahtnud, et kõik juudid Saksamaalt pagendataks või vähemalt mõnedest poliitilistest õigustest ilma jäetaks. See ilmneb tema 1924. aasta päevikust.
Hans H. Luik
pisi|Hans H. Luik 2016. aastal Hans H. Luik (kodanikunimi Hans Luik; sündinud 20. märtsil 1961) on eesti ajakirjanik ja meediaärimees. H-täht tema nimes tähistab isa eesnimetähte.
Ta lõpetas 1984. aastal Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna žurnalistikaosakonna.
1989. aastal asutas ta ajalehe Eesti Ekspress ning oli aastatel 1989–1990 selle peatoimetaja.
Ta on Tallinna börsil noteeritud Ekspress Grupi asutaja ja suuromanik.
Isiklikku
Tema isa oli tõlkija, näitekirjanik ja kriitik Hans Luik.
Tema esimene abikaasa oli Anne Luik. Neil on kaks last, täisealised poeg Hans ja tütar Epp.
Grand Theft Auto III
"Grand Theft Auto III" (GTA III) on arvuti- ja videomäng. See on "Grand Theft Auto" mängusarja viies mäng ja neist esimene PlayStation 2-le. "Grand Theft Auto III" on ka esimene GTA osa, mis kasutab 3D-graafikat.
Sisu
Avatud maailmaga mäng keskendub kurjategija Claude'ile, kes peab töötama end üles linna Liberty City kuritegevusredelil. Mäng toimub ligikaudu GTA III väljaandmise ajal 22. oktoober 2001 Liberty Citys (New York). "Grand Theft Auto" mängusarja järgmine osa on "Grand Theft Auto: Vice City".
Aleksandr Kosmodemjanski
Aleksandr Kosmodemjanski (Александр Анатольевич Космодемьянский, aastani 1930 Aleksandr Kozmodemjanski, Александр Анатольевич Козмодемьянский; 27. juuli 1925 Ossino-Gai, Gavrilovka rajoon, Tambovi oblast – 13. aprill 1945) oli Nõukogude suurtükiväeohvitser. Aastal 1945 oli ta vanemleitnant ja liikursuurtükkide SU-152 patarei komandör. Langes lahingus Ida-Preisimaal.
Talle on antud Nõukogude Liidu kangelase nimetus. Ta on hiljem ümber maetud Moskvasse, Novodevitšje kalmistule oma õe, samuti Nõukogude Liidu kangelase, Nõukogude diversandi Zoja Kosmodemjanskaja kõrvale. Nende ema Ljubov Kosmodemjanskaja on kirjutanud Teises maailmasõjas langenud lastest raamatu "Jutustus Zojast ja Šurast".
Belize'i riigipeade loend
Belize'i riigipeade loendi eesmärk on loetleda Belize'i riigipead alates riigi iseseisvumisest 1981. aastal.
Tulenevalt sellest, et Belize kui Rahvaste Ühenduse liikmesriik tunnustab oma riigipeana Suurbritannia monarhi, on Belize'i riigipead leitavad Suurbritannia riigipeade loendist. Seni on Belize'il olnud kaks monarhi: kuninganna Elizabeth II (1981–2022) ja kuningas Charles III (alates 8. septembrist 2022).
Kohapeal esindab Suurbritannia monarhi kindralkuberner, kelle nimekirja leiab Belize'i kindralkuberneride loendist.
Albumiin
Albumiin on maksas sünteesitav ja kvantitatiivselt kõige olulisem plasmavalk, mis moodustab umbes 60% valgu üldhulgast.
See on peamine plasma onkootse rõhu hoidja ning seega osaleb vedeliku jaotuses intra- ja ekstravaskulaarse ruumi vahel. Albumiin on paljude ainete (kaltsium, vabad rasvhapped, aminohapped, bilirubiin, hormoonid) ja mitmete ravimite transportvalk.
Albumiini kontsentratsioon plasmas sõltub tema sünteesi, lagundamise ja eritumise kiiruse vahekordadest ning jaotusest ekstra- ja intratsellulaarse ruumi vahel.
Tõõraste
Tõõraste on küla Tartu maakonnas Kastre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Haaslava valda.
Külas asub Reola raudteejaam.
Reola lahingu mälestuseks on küla lõunaserva püstitatud mälestussammas.
Ahto Valter
Ahto Valter (sünninimi Aleksander; 15. juuli 1912 Heinaste – 30. juuni 1991 Saint Thomas, USA Neitsisaared) oli esimene Eesti lipu all ümber maailma purjetanud inimene.
Ta lõpetas aastal 1926 Tallinna 9. Algkooli ning õppis lühikest aega Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumis ja Käsmu merekoolis.
1930. aastal ületas ta koos venna Kõuga 26 jala pikkusel abimootorita purjejahil Atlandi ookeani (Tallinn–Miami). 1930–1933 purjetas ta üle ookeani 5 korda, kaaslastena teiste hulgas vennad Jariilo ja Uku. 1932. aasta saavutust – 18 päeva ja 16 tunniga New Yorgist Tallinna – peeti kuni 40-jalaste purjejahtide kiirusrekordiks.
1930. aastatel asus elama USA-sse, tegutses purjeturismi arendajana ja merendusinspektorina.
1938–1940 purjetas koos poja, abikaasa ja veel mõne kaaslasega Eestis ehitatud purjejahil "Ahto III" (kahvelketš; endine "Rannik") Eesti lipu all ümber maailma New Yorgist New Yorki.
Ta külastas 1972. aastal Eestit, kuid Nõukogude võim ei lubanud tal külastada suguvõsa kodukanti Käsmut.
Välislingid
''
Itaalia peaminister
Itaalia peaminister (õieti Ministrite Nõukogu esimees; itaalia keeles: Presidente del Consiglio dei ministri) on Itaalia konstitutsiooni artiklite 92, 93, 94, 95 ja 96 järgi tegutsev Itaalia valitsuse juht. Itaalias kuulub täidesaatev võim ministrite nõukogule, mida juhib peaminister. President määrab peaministri ja tema ettepanekul ka valitsuse liikmed. Valitsusel peab olema ametisse astumisel parlamendi mõlema koja toetus. Oma tegevuses on valitsus vastutav parlamendi ees, tema tegevus lähtub reeglina parlamendi enamuse tahtest.
Itaalia keeles on peaminister "primo ministro", kuid Itaalias kutsutakse teda otsetõlkes Ministrite Nõukogu esimeheks. Teiste riikide peaministreid kutsutakse Itaalias siiski tiitliga primo ministro.
Ühendatud Itaalia ajaloo noorim peaminister oli Matteo Renzi, kes pidas seda ametit aastatel 2014–2016.
22. oktoobrist 2022 on peaminister Giorgia Meloni. Enne teda oli 13. veebruarist 2021 Itaalia peaminister Mario Draghi, endine Euroopa Keskpanga president.
Testament
Testament on üks viimse tahte avalduse vorme. See on ühepoolne tehing, millega testeerimisvõimeline pärandaja ehk testaator teeb oma surma puhuks pärandi kohta korraldusi.
Kuna testamendi teeb testaator isiklikult, siis ei saa testamendi tegemiseks kedagi teist volitada. Testament on kehtiv siis, kui see on tehtud testamendi tegemise ajal kehtinud seadusest tulenevate nõuetega, mis testamendi eri liikidel on erinevad. Testamenti kui üht pärimise alust eelistatakse seadusejärgsele pärimisele ning pärimist pärimislepingu järgi eelistatakse testamendi järgi pärimisele. Ehk kui puudub pärimisleping, aga on olemas testament, siis toimub pärimine testamendi järgi. Kui puudub pärimisleping ja testament, siis toimub pärimine vastavalt seadusele. On ka võimalik, et pärida saab kõigil kolmel alusel, kui pärimisleping ja testament koos ei hõlma kogu pärandvara koosseisu.
Testamendi liigid
Testamente võib jagada vorminõuete järgi peamiselt koduseks või notariaalseks testamendiks. Kodused testamendid omakorda jagunevad tunnistajate juuresolekul alla kirjutatud testamendiks ja omakäeliselt kirjutatud testamendiks. Notariaalsed testamendid jagunevad notariaalselt tõestatud ja notarile hoiule antud testamendiks. Teine liigitus on üksiktestament ja testamendi eriliik abikaasade vastastikune või abikaasade vastastikune testament kolmanda isiku kasuks.
Testamendi muutmine ja tühistamine
Testamendi muutmine ja tühistamine on pärandaja võimalus oma eluajal vabalt oma pärandvara ülemineku üle otsustada. Testamenti on võimalik tühistada vastavalt pärimisseaduse regulatsioonile. Koduse testamendi võib pärandaja tühistada notariaalse testamendi, koduse testamendi, testamendi hävitamise või pärimislepinguga. Notariaalse testamendi võib testaator tühistada notariaalse testamendi, koduse testamendi või pärimislepinguga.
Eristada tuleb testamendi kehtivust tervikuna ja selles sisalduvate korralduste kehtivust. Kui mõni korraldus on kehtetu, kehtib testament ülejäänud osas. Kui pärandaja ümber mõtleb või soovib oma korraldusi muuta, siis testamenti saab alati tühistada, tagasi võtta või asendada uue testamendiga. Tühistamine ja muutmine toimuvad tavaliselt uue viimse tahte avalduse tegemisega. Selle saab kirja panna tühistamise korraldusena või kirja panna uued korraldused, mis kehtivad vanade asemel. Varasema testamendi tühistamisel või uuega asendamisel ei ole vaja järgida varasema testamendi tegemisviisi.
Testamendi tühisuse saab tuvastada ka kohus pärast testamendi teinu surma seaduses sätestatud alustel. Isiklikkuse nõue on oluline ka testamendi tühistamise korral, sest testamenti võib tühistada vaid testaator ise. Lubamatu on väljastada testament volitatud isikule või posti teel. Kui seda ühel või teisel moel siiski tehakse, ei teki testamendi tühistamise õiguslikke tagajärgi.
Kui testamendi tegemisel esines asjaolu, mis annab vastavalt seadusele aluse testamendi tühistamiseks, võib pärast pärandaja surma testamendi tühistada ka isik, kes oleks õigustatud pärima testamendi või selle osa kehtetuse korral. Testamendi tühistamiseks tuleb esitada hagi kohtusse ühe aasta jooksul tühistamise aluseks olevast asjaolust teadasaamisest arvates, kuid mitte hiljem kui 30 aasta möödumisel pärandi avanemisest arvates. Sättes viidatud 30 aastat on piirtähtaeg, mille jooksul on üldse võimalik hagi esitada, kuid selle piirtähtaja sees tuleb hagi ikkagi esitada hiljemalt ühe aasta jooksul alates testamendi tühistamise aluseks olevast asjaolust teadasaamisest.
Porkuni Kool
Porkuni Kool on riigi omanduses olev üldhariduskool hariduslike erivajadustega lastele Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas Porkunis.
Kool asub aadressil Porkuni, Ilumäe tee 6.
Kooli tegevuse eesmärk on kerge, mõõduka ning raske intellekti- ja liitpuuetega laste ja noorte ettevalmistus võimalikult iseseisvaks eluks.
Holokaustirevisionism
Holokaustirevisionism seisneb katsetes tõestada, et natsionaalsotsialistlik režiim tappis holokausti käigus vähem juute, mustlasi ja teiste rahvuste esindajaid kui näidatakse üldiselt omaks võetud hinnangutes või et massilist ja süstemaatilist juutide tapmist pole üldse toimunud.
Mitmed riigid, nagu näiteks Austria, Austraalia, Kanada, Leedu, Poola, Tšehhi ja Saksamaa on kuulutanud holokausti eitamise kuriteoks. Saksa siseminister Brigitte Zypries teatas 2006. aasta alguses, et Berliin plaanib oma eesistumisperioodi ajal luua kogu Euroopa Liidus ühtsed reeglid paremäärmusluse vastaseks võitluseks. Plaani kohaselt muutuks kogu Euroopa Liidus holokausti eitamine ja NSDAP sümboolika kasutamine kriminaalkuriteoks.
Holokaustis hukkunud juutide arvu kohta on esitatud erinevaid andmeid (250 000 – 8 000 000), kuid levinuim hinnanguline arv on 6 miljonit tapetut. Mustlasi tapeti eri andmetel 220 000 – 800 000.
Põhiseisukohad
Robert Faurisson, Ernst Zündel ja David Irving väidavad, et põhiline osa holokausti ideest, toimumiskohast ning meetoditest tulenevad juudi päritolu Ameerika autori Raul Hillbergi sulest, kes saabus Euroopasse alles 1945. aastal. Enamus tema kuueköitelisest holokaustiteemalisest uurimusest sisaldab Jürgen Grafi väitel arvukalt vigu ja valesid. Peamiseks holokausti ideoloogiks peavad revisionistid tollast Nõukogude Liidu kirjanikku ja ajakirjanikku Ilja Ehrenburgi, kelle sulest ilmunud materjalid viitavad nende sõnul holokausti propaganda alustamisele juba enne, kui see üldse toimuma hakkas.
Tapetute arvu kahtluse alla seadmine
Faurisson, Irving, Leuchter jt on teinud arvutusi, mille järgi mitme miljoni inimese gaasitamine ja laipade põletamine oleks võtnud mitu aastat rohkem aega kui sakslastel kasutada oli. Arvestati laiba põletamise keskmist aega tänapäevastes krematooriumides, krematooriumide suurust ja läbilaskevõimet ning inimkeha põlemise kiirust avatud kaevikus koos ja ilma keemiliste põlemiskiirenditega. Revisionistide väitel oleks olnud tehniliselt võimatu gaasitada selline hulk isikuid selliste tingimuste juures – tunnistajate väidetel gaasitati ruumis, kuhu mahtus ainult 100 inimest, korraga kuni 300 ja enamgi inimest.
Revisionistide väitel esitati esimest korda arvuks 6 miljonit juuti aastal 1919 Ameerika ajalehes The American Hebrew. Tegemist oli kampaaniaga, mille abil Ameerika juudiorganisatsioonid püüdsid koguda raha USA valitsuse kukutamiseks.
Järgmiseks mainiti seda arvu mitmes juudi väljaandes pärast Teist maailmasõda. Raul Hilbergi toodud arv 5,1 miljonit – tapetud juutide kohta on hiljem ümber lükatud mitmete teiste ajaloolaste poolt. Revisionistide väitel olid juudid pärast Teist maailmasõda toimunud rahvaloenduse andmeil ainuke rahvus, kelle üldarv oli suurenenud, seega olevat alust arvata, et Hilbergi arvud olid liialdatud ega vastanud tegelikule demograafilisele situatsioonile. Kui Hilbergi raamatus sai algsest 6 miljonist hukkunust hiljem 5,1 miljonit, siis Saksamaa, Ungari Prantsusmaa ja veel mitme teise riigi kohtusüsteem peab siiani 6 miljonit selleks arvuks, milles kahtlemise korral ootab isikut vangla.
Revisionistide väitel on aastate jooksul vähenenud ka Auschwitzi ohvrite arv ning kõige hiljutisem ametlikult välja pakutud arv olevat 2,5 miljoni võrra väiksem algselt välja kuulutatud arvust.
Põhjused
Revisionistid väidavad, et Saksamaa Weimari Vabariigi ajal saavutasid juudid kommunistidele ja Rotschildide pankade ringkäendusele toetudes ühiskonnas ebaproportsionaalselt mõjuka positsiooni, mis olevatki saanud NSDAP juudivaenu põhjuseks. Pärast seda, kui Hitler 1933. aastal võimule tõusis, võeti osaliselt tema eestvedamisel 1935. aastal vastu nn Nürnbergi seadused, mis keelasid sakslastel abielluda mitteaarjalastega, pidada juutidel nooremaid kui 45-aastasi koduabilisi ning määras kvoodid, kui palju tohtis olla juute teatud kutsealade (arstid, juristid, ametnikud) seas, viies sisse proportsioonipõhimõtted ehk juute ei tohtinud seal olla rohkem kui oli nende osakaal elanikkonnas.
Nagu kirjutas 1933. aastal Briti bulvarileht Daily Express artiklis "Juudid kuulutavad Saksamaale sõja", kuulutas paar rahvusvahelist juute ühendavat organisatsiooni välja boikoti Saksamaa kaupadele ja korraldas demonstratsioone Saksamaa poliitilise võimu vastu.
Holokaustieitajate väitel hakati alles pärast seda juute interneerimislaagritesse sunnitööle saatma. Alanud sõja käigus olevat 1942.–43. aastal puhkenud mitmes laagris tüüfuseepideemia. Revisionistid (Faurisson, Zündel) väidavad, et on säilinud Himmleri käskkiri, milles kästakse SSil vajadusel arste rindelt ära tuua, et epideemia kontrolli alla saada. Sellesse perioodi loevad revisionistid enamuse minimaalsest hukkunute arvust – orienteeruvalt 150 000–200 000. Teine suur surmalaine olevat leidnud aset 1945. aastal, kui liitlaste pommitamiste tulemusena hävitati ühendusteed ning laagrite varustamine praktiliselt lakkas. Selle tulemusena jäi nälga ja hukkus uuesti puhkenud tüüfuseepideemias veel vähemalt 100 000–150 000 vangi.
Dokumentaalne tagapõhi
Revisionistide põhiliseks argumendiks on, et pärast sõja lõppu liitlaste kätte sattunud dokumentidest polevat suudetud leida ühtegi dokumenti, mis oleks näidanud Saksa liidrite otsest käsku juutide ja teiste rahvaste hävitamiseks, kuid leidus dokumente, mille järgi Reichile soovimatud isikud tulnuks ümber asustada idaaladele ning saata töölaagritesse (Irving). Üheks huvitavamaks paigaks, mida Kolmanda Riigi juhtkond kaalus ja mida toetas ka Hitler, oli Madagaskari saar, kuhu sooviti Euroopa juudid ümber asustada. Samuti ei ole oma teostes holokausti maininud Charles de Gaulle, Winston Churchill, Franklin Roosevelt ega Jossif Stalin. Viidatakse Rahvusvahelise Punase Risti 1947. aastal avaldatud aruandele Saksa laagrite olukorrast, milles anti hukkunute (mitte süstemaatiliselt hävitatud) isikute üldarvuks vähemalt 250 000, kuid mitte rohkem kui 350 000.
Teaduslikud vastuväited
Keemik Germar Rudolf ja USA hukkamisspetsialist Fred Leuchteri on avaldanud arvamust, et neis gaasikambrites ei olnud võimalik inimesi gaasiga hukata, kuna puudus hermeetilisus ja ventilatsioon hilisemaks tuulutamiseks. On ka väidetud, et Auschwitzis puudusid gaasikambrid sõja ajal üldse. Lisaks olevat Auschwitzi laagris väidetavatel gaasitamisruumidel olnud ühine veeäravool SS-i ühiselamuga ning seega gaasitamise korral oleks jõudnud gaas ka sinna. Koonduslaagri-muuseumi direktori Pipperi sõnul ehitati gaasikambrid 1947. aastal turistidele näitamiseks. Gaasi Zyclon-B olevat laagrites kasutatud ainult täide tapmiseks ja desinfektsiooniks. Germar Rudolfi proovid näitasid, et kui desinfektsiooniruumides olid säilinud Zyclon B-le iseloomulik seinte sinakas värv ja gaasi jäljed seintes, siis gaasikambrites, kus olevat juute ja teisi isikuid hukatud, need puudusid.
Hukkamisviiside vastuolud
Revisionistid väidavad, et ellujäänute antud tunnistustes on lahknevusi kasutatud hukkamisviiside suhtes. Nende sõnul on üheks kirjeldatud hukkamismeetodiks (sõjasaagiks saadud Nõukogude allveelaevalt pärineva) diiselmootori heitgaasidega mürgitamine, kuigi diiselmootori heitgaasis olevat hapniku protsent isegi suurem kui õhus. Samuti ei olevat võimalik nn "gaasiautode" kasutamine, kus inimesed pandi auto tagumises osas olevasse kinnisesse kongi, kuhu suunati spetsiaalse gaasimasina (või väljalasketoru) külge kinnitatud voolik. Väidetavalt on siin probleemiks see, et juhul, kui blokkida auto väljalasketoru, sureb mootor välja. .
Muud vastuolud
Endise Treblinka koonduslaagri territooriumil kus on väidetavalt hukatud kuni 2 miljonit inimest, enamuses juudid, sooritas Austraalia teadlaste meeskond maaradariga uurimise, milles selgus, et antud maa-alal puuduvad matmised.
Mõned ellujääjad Auschwitzi koonduslaagrist väidavad, et kaevasid mitme meetri sügavusi käike põgenemiseks. Samuti on väidetud, et kõik hukatud aeti kuni 10 meetri sügavustesse aukudesse, mis hiljem traktoriga tasandati. Antud väidete puhul on probleemiks, et põhjavesi algab vastavalt tolleaegsetele ja ka tänapäeva uuringutele sügavusest 1,5 meetrit. Seega kuni 10 m sügavused augud muutuksid tiigi taoliseks moodustiseks vähem kui 12 tunniga.
Nürnbergi Tribunali ülekuulamise materjalides (Trial of the Major War Criminals Before the International Military Tribunal. Nuremberg: IMT, 1947. 21 Jun. 46) väidab kohtunik Jackson, kuulates üle Albert Speeri, et Auschwitzi lähedal tapsid sakslased kuni 20 000 juuti korraga, kasutades selleks tuumapommi.
Samuti on pärast sõda kõik osapooled tunnistanud laimuks väite, et sakslased olevat valmistanud hukatud juutide rasvast seepi ja nahast lambivarje. Kinnitust leidis, et mõnedel isikutel olid olnud inimkolbasarnased tuhatoosid, kuid ei leidnud kinnitust nende päritolu inimestelt.
Väidetavalt olid Punase Risti esindajad kogu aeg ja igas laagris kohal, jaotades Ameerika juutide saadetud abi.
Vastuväited ja kriitika
Enamik ajaloolasi on seda meelt, et Saksamaa ametlikud arhiividokumendid, füüsiline tõendusmaterjal (nt massihauad) ning pealtnägijate tunnistused on piisav tõendusmaterjal, et juutide massiline hävitamine toimus, kuigi ohvrite täpse arvu suhtes puudub täielik kindlus. Holokaustirevisionismi vastaste sõnul põhinevad revisionistide väited metoodiliselt ebakorrektsetel uurimustel, kallutatud allikate valikul ja otsestel võltsingutel. Nizkori projekt on Ken McVay algatatud veebiprojekt, mis avaldab holokaustiteemalisi arhiividokumente, kummutamaks revisionistide väiteid.
Jaan Kaplinski näiteks on osutanud, et selleks, et Holocausti nö võltsimine oleks võimalik olnud, oleks tulnud teha meeletuid, pedantseid võltsinguid, nagu arvutud dokumendid mis viitavad rongidel suure hulga inimeste teatud sihtpunkti jõudmisele, pärast mida neid inimesi iial enam ei kohatud jne. (tõendid, mis on vaieldamatult olemas ja säilinud), mis oleks nõudnud sõjaolukorras absurdselt suurt majanduslikku ja ajakulu ning mis poleks otseselt midagi vastu andnud.
Uniküla (Kastre)
Uniküla on küla Tartu maakonnas Kastre vallas.
Althaia
Althaia oli vanakreeka mütoloogias Aitoolias Pleuroni linnas valitsenud Thestiuse ja Eurythemise tütar. Tal olid vennad Eurypylos, Plexippos ja Evippos ning õed Hypermestra ja Leda.
Ta abiellus Aitoolia kuninga, Kalydonis valitsenud Oineusega. Selles osas, kui palju neil lapsi oli, lahknevad arvamused suuresti. Nähtavasti oli neil neli poega (Meleagros, Klymenos, Toxeus ja Thyreus) ja neli tütart (Deianeira, Gorge, Perimede ja Melanippe). Tema lapsi tabasid suured õnnetused ja neid nimetatakse meleagriidideks.
7 päeva pärast Meleagrose sündi ilmusid öösel lapse juurde saatusejumalannad moirad. Althaia adus seda ja ärkas üles, ent ei näidanud seda välja. Üks moira viskas koldesse puuhalu ja ütles, et laps hällis elab sama kaua kui see halg põleb. Seepeale nad lahkusid. Althaia kargas kohe voodist, kustutas koldes tule, haaras sealt halu ja pani kirstu luku taha.
Selle otsusega ei olnud rahul Althaia vennad Eurypylos ja Plexippos. Nad ütlesid, et Meleagrosel pole õigust trofeed kellelegi kinkida ja et Atalantale ei tohi seda anda. Nad tahtsid nahka endale. Seepeale tappis Meleagros onud.
11. mai
11. mai on Gregoriuse kalendri 131. (liigaastal 132.) päev. Juliuse kalendri järgi 28. aprill (1901–2099).
Althaia
Kui Althaia oma vendade surmast kuulis, otsustas ta, et tema poeg on hulluks läinud. Ta võttis puuhalu, milles peitus Meleagrose elu, ja põletas selle ära. Meleagros suri.
Friedrich Engelsi järgi tekkis Meleagrose-müüt emajärgse sugukonna ajal, kui venda loeti lähedasemaks sugulaseks kui poega.
Artemis muutis karistuseks (pole teada, kas Meleagrose või Kalydoni metssea tapmise eest) Meleagrose õed Melanippe ja Perimede kalkuniteks.
Althaia oli sellest kõigest nii masendunud, et poos end üles.
Tema järgi on nimetatud asteroid 119 Althaia ja taim altee.
Arhivaar
pisi|Arhivaar arhiivis Arhivaar teadusliku ettevalmistusega arhiivitöötaja; arhiivitöötaja ametiasutuses.
Terminit arhivaar kasutatakse arhivaari eetikakoodeksis kõigi isikute kohta, kes on seotud arhiivide järelevalve, kaitse, hoolduse, säilitamise ja haldamisega. Arhivaaride eetikakoodeks kehtestab arhivaaride elukutse standardid. Arhivaarid kaitsevad arhiiviainese terviklikkust ja seega tagavad selle kui allika kestmise usaldusväärsena. Hindavad, valivad ja hoiavad alal arhiiviainest selle ajaloolises, õiguslikus ja administratiivses kontekstis, pidades seega kinni provenientsiprintsiibist ning säilitades ja välja tuues dokumentide algsed seosed. Arhivaarid kaitsevad dokumentide autentsust arhiveerimisel, kasutamisel ja säilitamisel. Kindlustavad kestva juurdepääsu arhiiviainesele ja selle arusaadavuse.
Arhivaarid dokumenteerivad oma toiminguid ja on võimelised neid ka põhjendama. Arhivaarid edendavad arhivaalide võimalikult laia kasutamist ja tagavad kõikide kasutajate erapooletu teenindamise. Arhivaarid arvestavad nii teabele juurdepääsu kui salajasuse nõudeid ja tegutsevad vastavalt kehtivale seadusandlusele. Arhivaarid pruugivad üldsuse usaldust ainult üldiseks hüvanguks ja hoiduvad ametiseisundi omaenda või teiste huvides kuritarvitamisest. Arhivaarid püüdlevad professionaalse täiuslikkuse poole oma teadmisi süstemaatiliselt ja pidevalt kaasajastades ning jagavad omandatud teadmisi ja kogemusi teistega. Arhivaarid edendavad kogu maailma dokumentaalse pärandi säilitamist ja kasutamist, tehes koostööd nii teiste arhivaaride kui ka teiste elukutsete esindajatega.
Arhivaar ja arhivist
Nimetus arhivist on tuletus ingliskeelsest sõnast archivist ja tähendab sama, mis eesti keeles arhivaar. 1988. aastal ilmunud Eesti Kirjakeele seletussõnaraamatus teeb vahet arhivaaril - arhiivitöötaja ametikoha nimetus ja arhivistil kui arhiivinduse spetsialistil. 2003. aastal ilmunud Eesti keele sõnaraamat selgitab, et arhivaar on ametinimetus arhiivis arhivist aga arhiivinduse eriteadlane.
Töötamine arhiivis
Arhivaarina võib avalikus arhiivis töötada arhivaari kutsenõuetele vastav isik. Arhivaari kutsenõuetele vastaval isikul peavad olema süvendatud teadmised järgmistes valdkondades:
Arhiivisüsteem Eestis
Rahvusarhiiv korraldab arhivaaride kutseeksameid ja väljastab kutsetunnistusi. Kutseeksamit viib läbi riigiarhivaari poolt moodustatud komisjon. Rahvusarhiivi juhib riigiarhivaar, kelle nimetab ametisse Vabariigi Valitsus viieks aastaks. Riigiarhivaaril on kaks asendajat – Ajalooarhiivi direktor ja Riigiarhiivi direktor. Maa-arhiiv on Rahvusarhiivi regionaalne struktuuriüksus, mida juhib maa-arhivaar, kelle nimetab ametisse riigiarhivaar. Eriarhiiv on Rahvusarhiivi struktuuriüksus, mida juhib direktor, kelle nimetab ametiise riigiarhivaar. Linn või vald võib moodustada kohaliku omavalitsuse ametiasutusena linna- või vallaarhiivi, mida juhib linna- või vallaarhivaar, kelle nimetab ametisse valla- või linnavalitsus.
Arhiivides teostatakse arhiivijärelevalvet:
Riigiarhivaar, arhiiviinspektor, maa-arhivaar, eriarhiivi direktor ja kohaliku omavalitsuse arhiivi direktor arutavad arhiiviseaduse ja selle alusel vastuvõetud õigusaktide rikkumisi. Halduskaristuse määramise õigus on riigiarhivaaril.
Riigiarhivaari kirjalikul loal võib:
Eesti Arhivaaride Ühing
Eestis loodi 1939. aasta märtsis Eesti Arhivaaride Ühing (lühend EAÜ). EAÜ on vabatahtlik mittetulundusühing, mille eesmärk on arhiivinduse alal tegutsevate isikute kutsealaste, õiguslike, majanduslike ja muude huvide kaitse; kutseoskuste arendamine; dokumentide kogumisele, korrastamisele, säilitamisele ja kasutamisele kaasaaitamine; ajaloo ja arhiivinduse propageerimine. EAÜ koondab oma eesmärgi saavutamiseks isikuid, kes hoolitsevad eesti arhiivivarade kogumise, korrastamise, säilitamise ja kasutamise eest, olenemata nende asukohast ja ametkondlikust kuuluvusest.
Magdalena Abakanowicz
thumb|Osa installatsioonist "[[Nierozpoznani" Poznańi tsitadellis]] thumb|"Mutant" Marta Magdalena Abakanowicz-Kosmowska (20. juuni 1930 Falenty – 20. aprill 2017 Varssavi) oli Poola tekstiilikunstnik ja skulptor.
Tema isa oli Venemaa aadlik, kes oli poola, vene ja lipka tatari päritolu. Tema nimi väidetakse pärinevat mongoli hõimujuhi Abaka-khaani nimest. Isa põgenes Venemaalt Oktoobrirevolutsiooni ajal. Ema oli poolakas.
Pärast selle lõpetamist astus Abakanowicz Gdański kunstiakadeemiasse, mis sellal asus Sopoti linnas. 1950 jätkas ta õpinguid Poola juhtivas kunstikoolis, Varssavi Kunstiakadeemias, kus õppis 1954. aastani maali. Ta õppis ka tekstiilikunsti: kudumist, kangatrükki ja kangakujundust.
See oli stalinismi aeg, mil kunstis ja eriti riigi juhtivas kunstikoolis nõuti sotsialistlikku realismi. Stalinismi aeg lõppes Poolas 1956, kui võimule tuli uus, Władysław Gomułka valitsus, mis kritiseeris avalikult stalinistlikke meetodeid kunstis. Selle tulemusena olid kunstnikud oma loomingu sisus ja vormis märksa vabamad kui enne. Kunstnikud tohtisid sõita paljudesse läänemaailma kunstikeskustesse, kus nad kogesid kunsti arengusuundi väljaspool idablokki.
Abakanowiczi varaseid töid (1956–1959) on säilinud vähe. Esiteks kolis ta oma akadeemilise elu jooksul väga palju, teiseks moodustavad suure osa tema varasest loomingust suurte mõõtmetega paberitele ja kokkuõmmeldud linadele maalitud guaššteosed ja akvarellid, mis ei säili kuigi hästi. Neil kujutas ta väljamõeldud ja eksootilisi taimi, linde, kalu ja merikarpe ning teisi eluvorme.
Ta oli Londonis asuva kuningliku kunstiakadeemia audoktor (1974), Providence'is asuva Rhode Islandi disainikooli audoktor (1992), Berliinis asuva kunstiakadeemia auliige (1994), New Yorgis asuva Ameerika kujutava ja kirjakunsti akadeemia auliige (1996), Dresdenis asuva Saksi kunstiakadeemia auliige (1998), Łódźi kunstiakadeemia audoktor (1998), Berliinis välja antava majanduse ja kunsti ordu välisliige (2000), New Yorgis asuva Pratti instituudi kaunite kunstide audoktor (2000), Bostonis asuva Massachusettsi kunstikolledži audoktor (2001), Poznańi kunstiakadeemia audoktor (2002) ja Chicago kunstiinstituudi kooli audoktor (2002).
Isurid
Isurid on isuri keelt kõnelev läänemeresoome rahvas, kelle ajalooline asuala on Ingerimaa Soome lahe kagukaldal Narva ja Peterburi vahel.
Nimetus
Nende endanimetus ižora (ižoralaine, inkeroine aga ka karjalaine) on ilmselt tuletatud Neeva vasakpoolse lisajõe Ižora (soome Inkere) nimest, mis omakorda võib olla seotud vana läänemeresoome naisenimega Inkeri. Eestis on isureid varem ka ingerlasteks nimetatud. Soomes peetakse isureid üldiselt õigeusklikeks ingerisoomlasteks, Venemaal ja Nõukogude Liidus on aga isuritel ja ingerisoomlastel alati vahet tehtud ning pärast Teist maailmasõda levis see vahetegemine kindlamalt ka Eestisse.
Isurid kuuluvad riiklikult tunnustatud Venemaa väikesearvuliste põlisrahvaste hulka.
Ajalugu
Isurite keelelisteks eellasteks peetakse Laadoga järve ümbruses (Karjala kannasel) elanud nn laadogalasi ehk muinaskarjalasi, kes Petri Kallio ja Valter Langi hinnangul elasid seal alates 7.–8. sajandist ja pärinesid Lääne-Soomest. Laadogalastest kujunesid aja jooksul nii isurid, karjalased kui ka vepslased. Isurid elasid algselt (ühe hinnangu järgi alates 11.–12. sajandist) ilmselt Neeva ja selle lisajõe Inkere (Ižora) kallastel, kust nad levisid mööda rannikut edasi lääne poole kuni Narva jõeni. Kirjalike allikate kohaselt kuulus Neeva ja Inkere ümbrus alates 13. sajandi II poolest (teistel andmetel juba 12. sajandist) osaliselt autonoomse Isurimaana Novgorodi vürstiriigi koosseisu. Isuri ülikud olid Novgorodi vasallid ja venestusid ajapikku. Isuri pärimuste sarnasused bütsantsi-vene pärimuskultuuriga näitavad varaseid sidemeid slaavi hõimudega. Arheoloogilised leiud osutavad Isurimaa karjalapärastumisele 12.(?)/13.–14. sajandil, kuid pole selge, kas või millises ulatuses see tähendab uue rahvastiku juurdevoolu või kohalike kultuuri- ja keelevahetust. 14. sajandil algas selle piirkonna isurite kiirem venestumine.
Soome lahe lõunaranniku isurite ajalugu kujunes teistsuguseks. Seal on alates 11.–12. sajandist arheoloogiliselt tuvastatav omapärane matmisviis, mis selgelt eristus vadjalastest, karjalastest ja slaavlastest ning mille järjepidevus on jälgitav kuni ajaloolisest ajast tuntud isuriteni välja. Mitmed uurijad on arvanud, et tolle piirkonna isurite kultuur hõlmas mingit varasemat kohalikku komponenti. Sellele osutab nende majandusviisi – küttimise, kalastamise ja kaubanduse – erinevus läänemeresoomlastele tüüpilisest põlluharimisest ja karjakasvatusest. Samuti arvatakse olevat läänepoolsete isurite keeles tuvastatud märke substraadist. Valter Langi oletuse järgi on rannaisurite esivanemad seda piirkonda varem asustanud rahvastik, kes kõneles lääneuurali keele seda vormi, millest tänapäevani on säilinud vaid saami keeled, ja kes sisserännanud isurite mõjul oma keelt vahetasid.
thumb|Isuri naine (1799) Novgorodi ja selle katoliiklike läänenaabrite (Vana-Liivimaa, Rootsi) vaheline sõjategevus toimus osaliselt just isurite (ja vadjalaste) asualal. 1478. aastal liideti Novgorod Moskva suurvürstiriigiga, mis küüditas 1480. aastail osa isureid Venemaa siseosadesse, tuues asemele venelasi. 1617. aasta Stolbovo rahuga läks Ingerimaa Rootsi koosseisu ja kohalikele õigeusklikele hakati luterlust peale suruma. Kuigi Rootsi superintendendid arvasid esialgu, et isureid ja vadjalasi on lihtne luterlusele võita tänu nende keelelisele lähedusele soome keelele, põrkusid nad siiski tugevale vastuseisule. Näiteks on teada ühe isuri talupoja kiri Rootsi kuningale, kus ta teatab, et nad soovivad rahva enda poolt valitud vene preestreid, mitte Rootsi piiskopi poolt määratuid. Vastupidi riigivõimu poolt loodetule kohalike sidemed õigeuskliku Venemaaga pigem tugevnesid. Rootsi vaimulike tegevus pani inimesi Venemaale põgenema, mis muutus massiliseks 1656. aasta sõja ajal. Osa õigeusklikke isureid jõudis Venemaal Oredeži jõgikonda, sealt pärineb isuri keele oredeži murre. Paigalejäänud isurid osalt assimileerusid lahkunute asemele kolinud luteriusuliste ingerisoomlastega. Põhjasõjas vallutas Venemaa Ingeri tagasi. 1703. asutati Neeva suudemesse Peterburi linn, mis tõi kaasa venelaste suure sisserände. Samas kasutasid isurid võimalust sinna tööle ja elama minna, eriti pärast pärisorjuse kaotamist 1861. aastal.
Asuala
thumb|300px|Isurite külad (sinisega) thumb|300px|Isurite paat Soome lahel Tänapäeval elavad isurid peamiselt ajaloolise Ingerimaa põhja- ja loodeosa külades Lauga jõe alamjooksul, Kurgola poolsaarel, Soikkola poolsaarel ja Kovaši jõgi konnas (soome keeles Hevaa) ning Peterburis. Administratiivselt asuvad need Leningradi oblasti Kingissepa ja Lomonossovi rajoonis. Pinnamoelt on piirkond valdavalt tasane ja ala katab suures osas mets.
Arvukus
1848. aastal oli Peter von Köppen andmetel 17 800 isurit. 1897. aastaks oli nende arv tõusnud 21 700-ni.
1926. aasta loendusandmete järgi oli isureid üle 16 000 (teistel andmetel 26 137), 1989. aastal aga saadi neid kokku ainult 449. 2002. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 327 isurit, kellest 177 saadi kirja Leningradi oblastis ja 53 Peterburis. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 266 isurit. Viimastel aastakümnetel on arvukuse languse peamiseks põhjuseks ilmselt venestumine.
Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 56 isurit. 2021. aasta rahvaloenduse andmetel elas Eestis 51 isurit (25 meest ja 26 naist). Neist 3 emakeel oli isuri keel ja 31 olid Eesti kodanikud.
Uskumused
Viimase tuhatkonna aasta jooksul on isurid kuulunud õigeusu mõjusfääri, ehkki selle usu vastuvõtmine toimus sisuliselt alles 16. sajandi paiku ja kristluse-eelse usundi elemendid ei ole tänapäevani isuri küladest täielikult kadunud. 20. sajandil hakkas levima ateism ja sajandi lõpul ka mitmed uususundid.
Maidla jõgi
Maidla jõgi (ka Ääsmäe-Maidla peakraav) on jõgi Harju maakonnas, Keila jõe vasakpoolne lisajõgi.
Maidla jõgi saab alguse Rabivere raba loodeservast Hagerist kagus ja suubub Keila jõkke 25,6 km enne suuet. Jõe pikkus on 23,1 km ja valgla pindala 78,8 km².
Solaris Trollino 18
thumb|right|Solaris Trollino 18 prototüüp [[Šveitsis Winterthuris]] Solaris Trollino 18 on Poola madalapõhjaline liigendtrollibussimudel, mida firma Solaris Bus & Coach valmistab alates 2002. aastast.
Konstruktsioon
Solaris Trollino 18 konstruktsioon põhineb autobussil Solaris Urbino 18. Tegu on kolmeteljelise madalapõhjalise trolliga, mis koosneb kahest osast. Need on omavahel ühendatud liigendi ja lõõtsaga. Kere paremal küljel on neli kahetiivalist ust.
Trolle Solaris Trollino 18 on kaks varianti.
Kutt, kus mu auto on?
"Kutt, kus mu auto on?" (originaalpealkirjaga "Dude, Where's My Car?") on 2000. aasta USA mängufilm, kus peaosades on Seann William Scott ja Ashton Kutcher.
Solaris Trollino 18
Konstruktsioon
Tallinnas on olemas superkondensaatoriga varustatud Trollino 18AC. Superkondensaatorisse kogutakse rekuperatsioonpidurduse käigus tekkivat energiat ja see võimaldab sõita ilma kontaktliinita kuni 500 meetrit.
Prototüübid
Trollino 18AC kaks prototüüpi valmistati 2004–2005. aastal. Neist üks müüdi Šveitsi Winterthuri, teine aga La Chaux-de-Fonds'i.
Kasutamine
Trollino 18 on lisaks eelpool nimetatud Šveitsi linnadele kasutusel Ostravas, Riias, Roomas ja Tallinnas.
Euro
pisi|upright=.4|Euro sümbol pisi|100 & 200 (trükitud 2019. aastal) Euro (lühend EUR, tähis €) on Euroopa ühtsesse valuutasüsteemi kuuluvate riikide ühisvaluuta. Euro kui rahaühik jaguneb 100 sendiks. Euroopa Liidu rahaühiku tähis on €, kolmetäheline lühend EUR kuulub ainult rahvusvahelisse ärisse ja pangandusse.
Euro võeti kasutusele 1. jaanuaril 1999 elektroonilise valuutana pankades ja ettevõtetes. Sularahana tuli euro käibele 1. jaanuaril 2002. Eurot kontrollib Euroopa Keskpank. Alates 1999. aasta juulist on trükkimis- ja vermimistööde tulemusena ringlusse lastud 14,5 miljardit rahatähte. 2012. aastal oli ringluses 11,83 miljardit rahatähte, mille koguväärtus oli 684 miljardit eurot, ja 80,677 miljardit münti, mille koguväärtus oli üle 20 miljardi euro. Ringlusse lastud euromündid kaaluvad kokku 692 335 tonni.
Euro eelised on vahetuskursiriski kadumine, mis lihtsustab rahvusvahelist kaubandust ja koostööd, ühistele huvidele orienteeritud rahapoliitika ning hindade suurem läbipaistvus, mis teravdab rahvusvahelist konkurentsi tarbija kasuks.
Euro on üks maailma tähtsamaid valuutasid, sest stabiilsus- ja kasvupakt tagab selle stabiilsuse. Langenud tehingukulude tõttu Euroopa kapitali- ja rahaturgudel on eurokäive kasvanud, nii et ta on saanud rahvusvahelistel finantsturgudel USA dollari ja Jaapani jeeni kõrval domineerivaks põhi- ja emissioonivaluutaks.
Eurot kasutab üle 300 miljoni eurotsoonis elava inimese.
Eellugu
Juba 1958. aasta Rooma lepingutega, mis viisid Euroopa Majandusühenduse asutamiseni, seati eesmärgiks kooskõlastatud majandus- ja valuutapoliitika. Aastal 1959 sõlmitud valuutalepe nägi muu hulgas ette abifondid ajutiste maksebilansiraskuste puhuks. 5. mai 1964 loodi Euroopa Majandusühenduste keskpankade presidentidest koosnev "kubernerikomisjon" rahapoliitika ühtsustamiseks.
1968. aasta tolliliiduga jõudis reaalmajanduslik integratsioon nii kaugele, et võis hakata mõtlema ühtsele valuutale. Bretton Woodsi süsteemi kokkukukkumine oli hakanud kaubandust takistama, mis tekitas ühtse valuuta järele vajaduse.
Oktoobris 1970 tuli Luksemburgi peaminister Pierre Werner välja ekspertide välja töötatud "Werneri plaaniga", mis nägi aastateks 1971–1980 ette kolmeastmelise plaani majandus- ja valuutaliidu sõlmimiseks. 21. märtsil 1972 loodi Euroopa valuutaliit: Euroopa Majandusühenduse riikide valuutade vahetuskursid tohtisid nüüd kindlaks määratud juhtkurssidest kõrvale kalduda maksimaalselt 2,25% võrra ("valuutauss"). Naftahinnašoki ja dollarikriisi ning Bretton Woodsi süsteemi kokkukukkumise tõttu muutus Werneri plaan raskesti teostatavaks ning 1977 sellest loobuti.
Suvel 1978 kiitis Euroopa Ühenduste Nõukogu heaks Euroopa valuutasüsteemi, mis jõustus 13. märtsil 1979. Ka see süsteem nägi ette kursside kõrvalekalded maksimaalselt 2,25% võrra. Samal ajal võeti uue Euroopa valuutaühikuna kasutusele ECU (lühend sõnadest European Currency Unit 'Euroopa Valuutaühik'). Erinevalt eurost ei olnud ECU seaduslik maksevahend, vaid arveldusühik. Pangatähti ei olnud, münte anti välja ainult sümboolsete eriväljaannetena. Mõned Euroopa Ühenduse liikmesriigid andsid ECU-des välja laene ja obligatsioone, millega kaubeldi ka börsidel.
Euro kasutuselevõtu plaan
Lähenemiskriteeriumid on järgmised:
Lisaks neile arvuliselt mõõdetavatele kriteeriumitele nõutakse Maastrichti lepingu järgi ka liikmesriigi keskpanga sõltumatust.
Hannes Tamjärv
Elulugu
Tamjärv oli 1991–1996 Hansapanga juhatuse esimees ja seejärel 1999. aastani samas nõukogu esimees.
Euro
Euro kasutuselevõtu plaan
Juba pool aastat pärast nende tingimuste kokkuleppimist lahkusid Itaalia liir ja Suurbritannia nael valuutasüsteemist. 1993. aasta algusest jõustus Euroopa siseturg, st kaupade, isikute, teenuste ja kapitali piiramatu liikumine. Suurte valuutapingete tõttu otsustasid liikmesriikide majandus- ja rahandusministrid suurendada Euroopa valuutasüsteemi valuutade kõikumislõtku 2,25 protsendilt 15 protsendile. 1. jaanuaril 1994 asutati Frankfurdis praeguse Euroopa Keskpanga eelkäija Euroopa Valuutainstituut.
Hannes Tamjärv
Elulugu
Ta on 1999. aastal loodud eraõigusliku Rocca al Mare Kooli üks asutajaid ja on siiani kooli nõukogu esimees. 2015. aasta sügisel avati tema eestvõttel Marbellas eesti õppekeelega Rocca al Mare kool Hispaanias.
Euro
Euro kasutuselevõtu plaan
Detsembris 1995 otsustas Euroopa Liidu Nõukogu Madridis, et uus valuuta võetakse kasutusele 1999. aasta alguses ja selle nimetuseks saab euro. Euro sümboliks valiti märk €. Aastal 1996 esitleti Euroopa Liidu tippkohtumisel Dublinis uusi pangatähti. Juunis 1997 otsustas Euroopa Liidu Nõukogu Amsterdamis sõlmida stabiilsus- ja kasvupakt ning kehtestada Euroopa Majandus- ja Valuutaliidus mitteosalevatele riikide valuutadele uus vahetuskursimehhanism. Samuti tehti korraldused euro õigusliku raamistiku reguleerimiseks.
Hannes Tamjärv
Elulugu
2008. aasta detsembrist kuulub Tamjärv LHV Panga nõukokku.
Carlo Ginzburg
pisi| Carlo Ginzburg, 2013 Carlo Ginzburg [k'arlo g'intspurg] (sündinud 15. aprillil 1939 Torinos) on juudi päritolu Itaalia ajaloolane, üks mikroajaloo kui uurimissuuna algatajaid. Ta on Leone Ginzburgi ja Natalia Ginzburgi poeg.