cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pikkade nugade öö
Konservatiivide ja vanade vaenlaste vastu
Nende sündmuste valguses süvenes natsi salapolitsei Gestapo vägivaldne maine.
Röhmi saatus
Röhm peeti lühikest aega kinni Münchenis Stadelheimi vanglas (iroonilisel kombel veetis Hitler samas vanglas viis nädalat 1921. aasta jaanuaris pärast ühe konkureeriva erakonna kampaania nurjamist). Hitler mõistis ta surma. 2. juulil külastasid Röhmi hilisem Dachau koonduslaagri komandant Theodor Eicke ja SS-i ohvitser Michael Lippert. Kambris ulatasid nad Röhmile laetud Browningu püstoli ja andsid talle 10 minutit enesetapuks. Vastasel juhul lubasid nad ise Röhmi maha lasta. Röhm aga nõudis: "Kui mind tahetakse tappa, siis tehku seda Adolf ise." Kümne minuti pärast naasid karistussalga mehed kambrisse, kus Röhm seisis, rind trotsist paljastatud. Lippert tulistas.
Röhmi tapnud Lipperti üle pidasid Saksa võimud kohut alles 1957. aastal. Selle ajani oli Lippert üks väheseid kättemaksuoperatsioonis osalenuid, kel õnnestus kohut vältida. Lippert mõisteti 18 kuuks vangi.
Järelmäng
Kuna "puhastus" nõudis paljude tuntud sakslaste elu, ei olnud seda võimalik hoida saladuses. Näib, et esialgu jagunesid NSDAP-s arvamused kaheks, kuidas sündmust avalikkusele serveerida. Göring andis politseijaoskondadele korralduse põletada "kõik dokumendid, mis puudutasid kahe viimase päeva tegemisi". Goebbels püüdis takistada ajalehtedel avaldamast tapetute nimekirju. Samal ajal esines ta 2. juulil raadiopöördumisega, kus kirjeldas, kuidas Hitleril õnnestus vaevu ära hoida Röhmi ja Schleicheri riigipöördekatse, mis paisanuks riigi kaosesse.
Hitler esines oma tõlgendusega aktsioonist Reichstagis 13. juulil 1934. Ülekanne Hitleri esinemisest kõlas raadio vahendusel üle Saksamaa:
Asetamaks veresauna avalikkuse jaoks mõistetavasse õiguslikku raamistikku, deklareeris Hitler 3. juulil, et "30. juunist 2. juulini toimunud rünnakuid reeturite vastu tuleb võtta kui riigi enesekaitset ja need on seega õiguslikult põhjendatud". Reichi justiitsminister Franz Gürtner (konservatiiv, kes oli Weimari Vabariigi päevil Baieri justiitsminister) demonstreeris lojaalsust uuele režiimile sellega, et visandas veresauna legaliseeriva seadusandliku akti.
Hitleri, Gürtneri ja siseminister Wilhelm Fricki allkirjaga "Seadus Riigi enesekaitse meetmetest" seadustas tagasiulatuvalt ka "puhastuse" ajal sooritatud mõrvad.
Reaktsioon
Sõjaväe jaoks tõi toetus Hitleri aktsioonile kaasa kaugeleulatuvaid tagajärgi. SA ei ohustanud enam sõjaväe positsiooni. Enamgi veel, seistes "puhastuse" ajal Hitleri kõrval, sidus sõjavägi end tihedamini natsirežiimiga.
Kuuldused Pikkade nugade ööst levisid kiiresti üle riigi. Goebbelsi sõnul suhtusid paljud sakslased sündmuse ametlikku kajastusse skeptiliselt. Oli neid, keda šokeeris mõrvaseeria ulatus ja kaaskodanike näiline rahulolu aktsiooni tulemustega. Ajakirjanik ja hilisem kirjandusprofessor Victor Klemperer on oma päevikus täheldanud, et paljud hukatutest aitasid Hitleril tulla võimule. "Kantsler mõistab hukka ja laseb maha oma enda eraarmee!" kirjutab ta. Ent olid ka neid, kes olid valmis võtma omaks režiimi tõlgenduse ja uskusid, et Hitler päästis Saksamaa suuremast kaosest. Luise Solmitz, kooliõpetaja Hamburgist, peegeldas paljude sakslaste tundeid oma päevikus, kui osutas Hitleri "isiklikule julgusele, otsustuskindlusele ja tõhususele". Ta võrdles Hitlerit koguni Friedrich Suurega.
Massimõrva ulatus ja Gestapo kõikjalolek tähendas aga seda, et ka need, kes taunisid puhastust, hoidusid sellest kõva häälega rääkimast. Üks väheseid erandeid oli kindral Kurt von Hammerstein-Equord ja feldmarssal August von Mackensen, kes alustasid kampaaniat kindralite Kurt von Schleicheri ja Ferdinand von Bredow' rehabiliteerimiseks.
13. juulil Reichstagis peetud kättemaksuaktsiooni õigustavas kõnes ründas Hitler ka kindral Kurt von Schleicherit, kes olevat juhtinud Ernst Röhmiga valitsusvastast vandenõu. Hitler väitis, et mõlemad olid reeturid, kes töötasid Prantsusmaa kasuks. Et Schleicheri hea sõber oli Prantsuse suursaadik André François-Poncet, mõjus teave Schleicherist kui Prantsusmaa kasuks töötavast reeturist paljude sakslaste jaoks usutavana isegi siis, kui see ei olnud tõene. Hitleri valelikkust kinnitab näiteks see, et François-Poncet'd ei kuulutatud persona non grata ' ka, mis olnuks sel juhul enesestmõistetav.
Schleicheri lähedast sõpra Hammersteini solvas see, et SS keeldus teda lubamast matusetseremooniale ja konfiskeeris pärjad, mille leinajad olid toonud. Lisaks sellele, et Hammerstein ja Mackensen tegelesid Schleicheri ja Bredow' rehabiliteerimisega, saatsid nad 18. juulil 1934 Hindenburgile memo, milles tõid välja mõlema kindrali mõrva üksikasjad ning märkisid, et Papenil õnnestus napilt põgeneda. Memo nõudis Hindenburgilt vastutavate isikute karistamist ja kritiseeris Blombergi, kes väljendas avalikku toetust Schleicheri ja Bredow' mõrvale. Lõpetuseks palusid Hammerstein ja Mackensen Hindenburgil reorganiseerida valitsus ja tagandada kabinetist Konstantin von Neurath, Robert Ley, Hermann Göring, Werner von Blomberg, Joseph Goebbels ja Richard Walther Darré. Memo järgi sooviti Hindenburgilt Saksamaa valitsemiseks direktoraadi loomist, kuhu kuuluksid kantslerina Hitler, asekantslerina kindral Werner von Fritsch, kaitseministrina Hammerstein ja välisministrina Rudolf Nadolny. Soov asendada Neurath endise Moskva suursaadiku Nadolnyga osutas Hammersteini ja Mackenseni soovile parandada suhteid NSV Liiduga. Mackensen ja Hammerstein lõpetasid memo järgmiste sõnadega: "'Ekstsellents, olukorra tõsidus on sundinud meid pöörduma Teie kui ülemjuhataja poole. Kaalul on meie kodumaa saatus. Teie ekstsellents on kolmel korral päästnud Saksamaa hukust – Tannenbergis, sõja lõpus ja hetkel, kui teid valiti Reichi presidendiks. Ekstsellents, päästke Saksamaa neljandat korda! Alla kirjutanud kindralid ja vanemohvitserid tõotavad olla viimse hingetõmbeni lojaalsed Teile ja isamaale'." Hindenburg ei vastanud kunagi memole. Pole kindel, kas ta seda kunagi ka nägi, sest Otto Meißner, kes otsustas oma saatuse siduda natsidega, ei pruukinud teadet Hindenburgile edasi anda.
Rehabiliteerimiskampaaniaga liitunud Werner von Fritsch ja Werner von Blomberg survestasid Hitlerit seni, kuni ta nõustus 1935. aasta alguses kustutama Schleicheri ja Bredow' karistused.
1934. aasta lõpus deklareerisid Fritsch ja Blomberg, et sõjaväejuhtidena ei saa nad nõustuda ajakirjanduse üha ägeneva rünnakuga kindralite aadressil. Press portreteeris neid alates juulist kui kõige nurjatumaid reetureid, kes Prantsusmaa palgal olles töötasid isamaa vastu.
3. jaanuaril 1936 Berliini Riigiooperis peetud kõnes teatas Hitler, et Schleicher ja Bredow lasti maha "ekslikult" valeinformatsiooni põhjal. Kindralite nimed tuleb otsekohe taastada nende rügementide aunimekirjades. Hitleri kõnet ei kajastatud küll Saksa ajakirjanduses, kuid sõjaväge see siiski rahustas.
Seisukoht, et Schleicher tapeti seepärast, et ta soovis Poola jagada Nõukogude Liidu ja Saksamaa vahel, avaldati 1939. aastal Poola "Valges raamatus" – diplomaatiliste dokumentide kogumikus, mis täpsustas Saksa-Poola suhteid II maailmasõja puhkemiseni.
Hitler nimetas Victor Lutze Röhmi asemel SA juhiks. Nagu üks tunnustatud ajalooline seda kirjeldas, siis nõudis Hitler Lutzelt "homoseksuaalsuse, prassimise, joomarluse" lõpetamist. Samuti tuli SA-l lõpetada raha raiskamine limusiinidele ja bankettidele, millega "pruunsärgid" oli Hitleri hinnanguil liiale läinud. Nõrga juhina ei suutnud Lutze järgnenud aastatel kindlustada SA sõltumatust ja Sturmabteilung kaotas järk-järgult oma jõu Natsi-Saksamaal. Organisatsiooni liikmeskond vähenes 2,9 miljonilt augustis 1934 1,2 miljonini aprillis 1938.
Pikkade nugade öö tähistas Hitleri triumfi ja murrangut Saksamaa valitsemises. Kättemaksuaktsiooni tagajärjel sai Hitlerist "Saksa rahva ülemkohtunik", nagu ta sõnastas oma rolli kõnes Reichstagile 13. juulil 1934. Aprillis 1942 võttis Hitler ametlikult endale selle tiitli, asetades end nii de jure kui de facto kõrgemale seadustest. Peagi ilmnes, et ükski seadus ei takista Hitleril kasutada oma suva järgi jõudu ja võimu.
Pikkade nugade öö saatis selge sõnumi avalikkusele, et isegi kõige tuntumad sakslased ei ole puutumatud arreteerimiste ja hukkamise eest, kui natsirežiim näeb neis ohtu. Selles mõttes andis "puhastus" vägivallale uue mõõtme – seda võis kasutada impeeriumi ülesehitamiseks.
Samas tõid sündmused kaasa ka välismaiste, eriti aga Šveitsi lehtede tellimise kasvu, kuna Saksa lehed kajastasid ainult valitsuse seisukohti.
Reaktsioon Eestis
Algselt kajastati sündmusi SA mässukatsena. Postimees kirjutas 1. juulil, et vandenõus riigi vastu ja välisriikide teenistuses osalesid nii Schleicher kui Röhm. Päewalehe uudised on kantud samast vaimust, ent siiski esitatakse seal küsimus, kas sündmused ei olnud lihtsalt võimalus vabaneda Hitlerile ebalojaalsetest pahem-ja parempoolsetest isikutest. Esmaspäev kajastab sündmusi väga täpselt ja märgib ühe põhjusena ka vastuolu vasakpoolsemate SA liikmete ning jõukamate SS-i liikmete vahel.
Omapärane lugu ilmus 2. juuli Päewalehes, kus leitakse, et kui väited Schleiheri kohta olid tõesed, siis oli pikkade nugade öö parempoolse mässukatse ärahoidmine. Seal leiti, et Hitleri režiimi esimesed aastad olid flirt nii paremkonservatiivsete ringkondadega, kes soovisid riigi tagasipööramist vanadele radadele ja rahva mahasurumist, kui ka töölisliikumisega, kes aga ka pruune särke kandes ei loobunud kommunismist. Arvamusloos kajastati sündmusi kui natside nõrkuse märki ja vastaste üritust tõlgendati soovina Saksamaal taas keisrivõim kehtestada. Sündmused ja selle järellainetus olid Päewalehe esikaanel esimesest kuuenda juulini.
Uudislehes jäi sündmus 1. juulil kajastamata, küll aga ilmus ülevaatlik artikkel 3. ja SA-d tutvustav artikkel 5. juuli lehes, kuigi kumbki lugu ei olnud esikaanel.
Puhastusaktsiooni ohvrite arvuga lehed liialdasid. Kolmanda juuli Postimees näiteks räägib sajast hukatust ja kaheasajast mahalaskmist ootavast isikust, ka on arreteerituid vähemalt 2000.
Reaktsioonid piiri taga
Välisriikide ajakirjandus – eelkõige Suurbritannia, Prantsusmaa, Šveitsi ja USA oma – kajastas 30. juuni ja sellele järgnenud päevade sündmusi suuresti eriti teravas vormis. Enamik suurte päevalehtede ajakirjanikke tõlgendasid "puhastust" kui enesepaljastust, mis ühemõtteliselt kinnitas Hitleri ja teiste natsionaalsotsialistliku Saksamaa liidrite (ja kogu natsirežiimi) kriminaalset olemust tervele maailmale.
Hollandis eksiilis elav keiser Wilhelm II oli toimunust šokeeritud ja küsis, mida oleks rahvas öelnud, kui tema oleks üritanud midagi taolist läbi viia. Hiljem, kui ta Kurt von Schleicheri ja tema naise tapmisest kuulis, märkis ta, et seaduslikkuse valitsusaeg on lõpule jõudnud ja et nüüd peab igaüks olema valmis võimaluseks, et natsid trügivad sisse ja panevad nad seina äärde.
Samal ajal oli ka teisi reaktsioone. Anastass Mikojani mälestuste järgi oli Stalin pikkade nugade öö sündmustest vaimustuses. 30. juunil Pariisis viibinud USA väliskorrespondent William Lawrence Shirer kirjeldas prantslaste vahetut reaktsiooni järgnevalt: "Prantslased on rahul. Nad arvavad, et see on natsirežiimi lõpu algus". Nii Reuters kui ka prantsuse Petit Journa andsid olukorrale aga realistlikuma hinnangu: sündmused tähendasid Hitleri võimu tugevnemist. Ka leidis Daily Herald, et sündmused märgivad natsionaalsotsialismi lahkumist marksismi radadelt.
Ellen Niit
Ellen Niit (sünninimi Ellen Hiob, kodanikunimi 1949–1958 Ellen Niit, 1958. aastast Ellen Kross; 13. juuli 1928 – 30. mai 2016) oli eesti kirjanik ja tõlkija.
Ellen Niit sündis Tallinnas. Ta õppis Tallinnas, Tapal 1938–1943, Tallinna 4. Keskkoolis 1943–1947, Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti keelt ja kirjandust 1947–1952 ja Tartu Riikliku Ülikooli aspirantuuris eesti lastekirjanduse alal 1952–1956. Ta oli Eesti Naisüliõpilaste Seltsi liige.
Ta töötas Tallinna Kirjanike Liidu luulekonsultandina 1956–1961 ja Eesti Televisiooni mittekoosseisulise toimetajana 1961–1963. Alates 1963. aastast oli Ellen Niit vabakutseline kirjanik.
Looming
Ta kirjutas peamiselt luuletusi ja enamasti just lastele. Täiskasvanutele mõeldud luulekogu "Paekivi laul" ilmus 1998. aastal kirjaniku 70. sünnipäevaks. Enne seda ilmus täiskasvanutele luulekogu "Maailma pidevus". Kogu sisaldab luuletusi aastaist 1946–1976.
Ellen Niit tuli lastekirjandusse värsslooga "Kuidas leiti nääripuu" (1954), millele 1957. aastal järgnes "Rongisõit". Koos Gustav Ernesaksa viisiga kujunes "Rongisõit" populaarseks laulumänguks ning on ilmunud mitmes trükis.
Lasteluulest väärib esiletõstmist 1979. aastal ilmunud kogu "Krõlliraamat". Raamatutegelase Krõlli autor on kunstnik Edgar Valter.
Nabucco
pisi|Kostüümijoonis esmalavastusele "Nabucco" ("Nabucodonosor") on Giuseppe Verdi kolmas ooper (dramma lirico). Neljavaatuselise ooperi libretist on Temistocle Solera, libreto põhineb Vana testamendi osadel (Kuningate raamatud, Jeremia nutulaul ja Taanieli raamat) ning Antonio Cortesi balletil "Nabuccodonosor" ning Auguste Anciet-Bourgeois’ ja Francis Cornu draamal "Nabuchodonosor" (1836).
Ellen Niit
Looming
Ellen Niidu esimene väikelaste proosaraamat "Pille-Riini lood" ilmus 1963. aastal. 1970. aastal ilmus "Triinu ja Taavi jutud" ning mõni aeg hiljem ka selle järge sisaldav "Triinu ja Taavi uued ja vanad lood" (1977).
Nabucco
Tuntud suurepäraste kooride ning soprani jõulise karakteri poolest. Teos on olnud väljatulekust peale pidevalt populaarne, kuuludes teatrite püsirepertuaari. Seda teost on peetud Verdi kõige enam Risorgimento (taasülestõusmine) laadi teoseks. Tollane Itaalia ooperipublik võrdles oma poliitilist olukorda Babüloonia võimu all olevate juutide olukorraga. Verdi ooperit hakati käsitlema kui vabadusvõitluse sümbolit ja orjade koori „Va pensiero” selle hümnina.
Ajalugu
Verdi komponeeris ooperi "Nabucco" pärast rasket perioodi oma elus. Ooper "Un giorno di Regno" („Valitsemispäev”) oli läbi kukkunud. Verdi abikaasa Margherita Barezzi ning tema kaks üheaastast last Virginia ja Icilio olid surnud. Ooperi ebaõnnestumine ja perekondlik traagika ajendasid Verdit teatama, et ta keeldub täielikult muusikateoste komponeerimisest.
Pärast edukat esimest ooperit "Oberto, conte di San Bonifacio" oli La Scala impressaario Bartolomeo Merelli sõlminud Verdiga lepingu kolme ooperi kirjutamiseks. Esimene selle lepingu järgne oli „Valitsemispäev”. Pärast juhuslikku kohtumist Merelliga La Scala lähedal 1840. aasta talvel algas uue ooperi loomise 18-kuuline epopöa. Mainekas La Scala impressaario keelitas 27-aastast Verdit, et too võtaks ikkagi käsile uue ooperi komponeerimise ja kasutaks Temistocle Solera libretot "Nabuccodonosor". Selle oli noor preisi helilooja Otto Nicolai tagasi lükanud. Verdi suhtus samuti tõrjuvalt ja viis libreto järgmisel päeval Merelli kontorisse tagasi. Ta ei tundnud teose ajaloolist tagapõhja, mis tekitaski tõrjuva suhtumise. Merelli ei nõustunud keeldumisega. Ta soovis, et Verdi teksti korralikult läbi loeks, toppis tekstiraamatu Verdile taskusse ning saatis noore helilooja oma kabinetist välja ja pani ukse seestpoolt lukku.
Ellen Niit
Luulekogud
pisi|Ellen Niidu büst [[Kiskőrösis]]
Nabucco
Ajalugu
Läinud koju, viskas Verdi tekstiraamatu hooletult lauale. See avanes kohalt, kus olid värsid „Va, pensiero sull’ali dorate” („Lenda, mõte, kuldseil tiivul”). Verdi jäi mõttesse. Need värsid meeldisid talle ning ta alustaski komponeerimist just sellest koorist. Ta töötas aeglaselt ning ooperi partituur sai valmis 1841. aasta sügisel, kuid Merelli ei lülitanud esialgu seda alanud hooaja repertuaari. Verdi soovis, et Abigaille’i osa laulaks tollal kõrgelt hinnatud sopran Giuseppina Strepponi, kellele ta oli muusikat tutvustanud ning saanud kiitva hinnangu. Strepponi äratas nimeka baritoni Giorgio Ronconi huvi uue ooperi vastu. Ronconi oli see, kes mõjutas Merellit vahetama uue ooperina mängukavva planeeritava Alessandro Nini ooperi "Odalisa" Verdi "Nabucco" vastu. Proove saadi alustada alles 1842. aasta veebruari lõpus, kuna Strepponi oli seotud lepinguga Genovas. Tehti vaid 12 proovi.
Ellen Niit
Proosaraamatud
Ta avaldas ka luuletõlkeid.
Nabucco
Ajalugu
Tänapäeval on "Nabucco" maailma ooperiteatrites sageli ettekandmisel. See on olnud New Yorgi Metropolitan Opera repertuaaris (1960, 2001), Arena di Verona festivaliprogrammis (1981, 2007), Sydneys (1996), Viinis (2001), Genovas (2004), Piacenzas (2004), Austria St. Margaretheni ooperifestivalil (2007), San Franciscos (1982), Sarasotas (1995, 2019), Londonis (1972, 1996, 2013), Chicagos (1997, 2016), Tokyos (1998). Buenos Aireses (2000), Baltimore'is (2006), Parmas (2008), San Diegos (2009), Tel Avivis (2010) ja Seattle'is (2015). Selle ooperiga on Milano Teatro alla Scala avanud oma ooperihooaja 1946., 1966. ja 1986. aastal. Eestis on "Nabucco" olnud Estonia mängukavas (1996). 2019. aastal esitas "Nabucco" Saaremaa ooperifestivalil Moskva Helikon-Opera. On olnud vaadata ka Itaalia saatkonna poolt vahendatuna “Tutto Verdi” programmi raames 2014. aastal kinos Artis.
Martin Padar
Ta lõpetas 1997. aastal Tallinna 37. Keskkooli.
Ellen Niit
Tunnustus
31. juulil 2009 avati Ungaris Kiskőrösis Sándor Petőfi tõlkijate skulptuuripargis skulptor Erna Viitoli loodud Ellen Niidu büst.
Nabucco
Rollide esmaesitajad
Dirigent ja esimene viiul oli Eugenio Cavallini. Klavessiinisolist esimesel kolmel etendusel Giuseppe Verdi.
Ellen Niit
Isiklikku
Ellen Niit oli abielus Heldur Niiduga 1949–1958, Toomas Niit (1953–2020) oli nende poeg.
Nabucco
Süžee
Tegevus toimub 587 e.m.a Jeruusalemmas ja Babüloonias. Babüloonia väed kuningas Nabucco (Nebukadnetsar II) juhtimisel on vallutanud Jeruusalemma. Ülempreester Zaccaria jätab rahu tooma tulnud Nabucco noorema tütre Fenena Jeruusalemma kuninga vennapoja prints ja endise Babüloonia saadiku Ismaele hoolde ja juhib rahva võitlema vaenlase vastu. Fenena ja Ismaele armastavad teineteist. Nende armastus sai alguse siis, kui Fenena aitas noormehel Babüloonia vanglast põgeneda. Ismaele soovib teha vastuteenet.
Ellen Niit
Isiklikku
Ellen Niit oli abielus kirjanik Jaan Krossiga 1958. aastast kuni viimase surmani 27. detsembril 2007. Maarja Undusk (sündinud 1959), Eerik-Niiles Kross (sündinud 1967) ja Märten Kross (sündinud 1970) on nende lapsed.
Martin Padar
Sportlasena
Martin Padar oli 2008. aasta suveolümpiamängude avatseremoonial Eesti lipukandja.
Nabucco
Süžee
Ismaelesse on armunud ka teine Nabucco tütar Abigaille. Viimane lubab rahva päästa, kui Ismaele eelistab teda Fenenale. Ismaele ei võta seda ettepanekut vastu kinnitades, et ta ei suuda Abigaille´i armastada. Abigaille vannub kättemaksu.
Ellen Niit
Isiklikku
Ellen Niit elas peamiselt Tallinnas. Ta on maetud Rahumäe kalmistule abikaasa Jaan Krossi kõrvale.
Nabucco
Süžee
Babüloonia sõdalased vallutavad templi. Zaccaria ähvardab Fenena tappa, kui Nabucco rüvetab nende templi. Ismaele päästab Fenena elu. Tempel hävitatakse ja juudi rahvas viiakse vangi. Selgub, et Abigaille ei ole Nabucco tütar, vaid orjatari laps. Ta vannub Nabuccole ja Fenenale kättemaksu. Baali suurpreester levitab juttu, et Nabucco on sõjas langenud, ja õhutab Abigaille’i võimu haarama. Kuid Nabucco naaseb ja kuulutab ennast jumalaks. Kuid tal rebitakse kroon peast ja see toob kaasa mõistuse kaotuse. Abigaille asub Babüloonia troonile. Ta sunnib hullunud kuningat alla kirjutama oma tütre ja heebrealaste surmaotsu­sele. Kui Nabucco mõistus hetkeks selgineb, palub ta Abigaille’ilt armu.
Martin Padar
Sportlasena
26. aprillil 2009 tuli ta Thbilisis judo raskekaalus Euroopa meistriks. Ta alistas finaalis Grim Vuijtersi (Holland).
Nabucco
Süžee
Kuninganna on halastamatu. Zaccaria kuulutab Babüloonia lõppu. Iisraellased igatsevad Eufrati jõe kaldal oma kodumaad. Ülempreester Saccaria manitseb neid uskuma, et Jumal hävitab Babüloonia. Nabucco näeb, kuidas Fenena hukkamisele viiakse. Ta palub heebrea jumalalt andestust oma pattude eest ja saab mõistuse tagasi. Kuninga vana väepealiku Abdallo juhtimisel kogutakse uued väed. Nabucco päästab tütre ja heebrealased. Babüloonia rippuvates aedades teatab Nabucco, et ehitab uuesti üles Jeruusalemma templi. Ta käsib hävitada Baali ebajumala kuju. Tema sõnade peale kukub iidoli kuju postamendilt maha ja puruneb tükkideks. Iisraellased on nüüd vabad. Kõik kiidavad Jehoovat. Sõdurid toovad Abigaille´i rahva ette. Abigaille võtab mürki. Ta palub Fenenale andestust ning Jumalalt halastust ning sureb. Zaccaria kuulutab Nabucco Jumala sulaseks ja kuningate kuningaks.
Martin Padar
Sportlasena
Ta esindas Eestit 2012. aasta suveolümpiamängudel, kus kaotas 1/16-finaalis ipponiga Oscar Braysonile (Kuuba).
Virge Joamets
pisi|Virge Joamets (2018) Virge Joamets (aastani 1990 Virge Virkhausen; sündinud 1969) on eesti muusikateadlane.
Õppinud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias muusikateadust. Töötas aastal 1995 kultuurilehes Sirp muusikatoimetajana ja aastatel 1997–2009 Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis muusikaajaloo õpetajana. Alates aastast 2012 on ta ajakirja Muusika toimetaja, alates 2017. aastast ka keeletoimetaja.
Eesti Muusikateaduse Seltsi (1992), Eduard Tubina Ühingu (2019), Eesti Muusikaõpetajate Liidu (2020), Eesti Heliloojate Liidu (2021) liige.
Novokuibõševsk
Novokuibõševsk on linn Venemaal Samara oblastis. Asub Volga vasakul kaldal, 20 km Samarast edelas.
Asula tekkis 1946. aastal rajatud naftatöötlusvabriku juurde, linnaõigused sai 1952. aastal.
Sonda valla lipp
thumb|Sonda valla lipp Sonda valla lipp on Ida-Viru maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Sonda valla lipp.
Lipp kinnitati 4. oktoobril 1996.
Lipu kirjeldus
Sonda valla lipp on ristkülikukujuline roheline kangas, mis on poolitatud kolme valge diagonaalse triibuga (lehvipoolsest ülanurgast vardapoolsesse alanurka). Iga triibu laius ja nende omavaheline kaugus on 1/2 ühikut. Lipul on vardapoolsest nurgast langevas reas kolm püstist kollast tammelehte.
Narva Rannavärav
pisi|Narva linnamüür 18. sajandi keskel. Keskelt paremal on näha Pimevärav Narva Rannavärav (ka Väike Rannavärav või Väike värav või Vana Rannavärav või Vana värav) oli jõesadamasse viiv värav Narva keskaegse linnamüüri idaosas.
Üllar Kerde
pisi|Üllar Kerde 1999. aastal Üllar Kerde (sündinud 1. aprillil 1954) on eesti korvpallitreener.
Narva Rannavärav
Värav viis Rüütli tänava lõpust jõe äärde. Rannavärava kaudu viisid linnaelanikud jõesadamasse oma kaupu, aga tagasi tuldi Karjavärava kaudu, sest Rannavärava juures oli väga järsk tõus.
Sonda valla lipp
Lipu kirjeldus
Lipu normaalmõõtmed on 100×150 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 2:3.
Üllar Kerde
Ta on lõpetanud 1972. aastal Tallinna 20. Keskkooli ja 1976. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi (kehakultuuriteaduskonnas).
Narva Rannavärav
Aastatel 1676–1680 rekonstrueeriti Rannavärav ja sai pärast seda nimeks Uus värav. 1845. aastal ehitati värav põhjalikult ümber ja nimetati Pimeväravaks. Pimevärava järgi on saanud nime Victoria bastionile rajatud park – Pimeaed.
Üllar Kerde
Isiklikku
Üllar Kerdel on poeg Andres (sündinud 1977).
Narva Rannavärav
Pärast 1875. aastat Pimevärav lammutati.
1. SS-Soomusdiviis Leibstandarte SS Adolf Hitler
1939. aastal sai LSSAH eraldiseisev Relva-SS-i üksus. LSSAH osales iseseisvalt Poola vallutamisel.
thumb|LSSAH kasarm (1938)
Ebe Müntel ja Jorma Toots
Ebe Müntel ja Jorma Toots on eesti klaveriduo, mille koosseisu kuuluvad pianistid Ebe Müntel ja Jorma Toots.
Klaveriduo alustas tegevust 2004. aastal. Samal aastal jõudis duo finaali noorte interpreetide konkursil Con Brio '04. Aastal 2005 võttis ansambel osa kõrgetasemelisest klaveriduode võistlusest Jesenikis (Tšehhi), kus osaleti poolfinaalis.
Klaveriduo on andnud kontserte Eestis ja Saksamaal. Lisaks klaveriduode klassikalisele repertuaarile ja eesti muusikale mängib ansambel ka improvisatsioonilist muusikat.
1942
1942. aasta (MCMXLII) oli 20. sajandi 42. aasta.
Rakenduskõrgharidus
Rakenduskõrgharidus on kõrghariduse esimese astme õpe, mille kestel üliõpilane omandab kindlal kutsealal töötamiseks või magistriõppes edasiõppimiseks vajalikud pädevused. Eestis kehtib rakenduskõrgharidusõpe alates 2002/2003. õppeaastast ning asendab varem kehtinud kutsekõrgharidusõppe ja diplomiõppe.
Õppe kestus on 3–4 aastat ja alustamise tingimus on keskharidus. Õppe maht on 180-240EAP (kuni 2009.a.-ni 120–180 ainepunkti (AP) 180–270 ECTS ainepunkti). Rakenduskõrgharidusõpe lõpeb lõpueksami sooritamise või lõputöö kaitsmisega. Õppe lõpetanule antakse diplom (hallikassinisel plangil, tähis E) rakenduskõrgharidusõppe õppekava täitmise kohta, rakenduskõrgharidusõppe diplom. Isikul on õigus jätkata õpinguid magistriõppes õppeasutuse nõukogu kehtestatud tingimustel ja korras.
Rakenduskõrghariduse andmiseks ettenähtud asutust nimetatakse rakenduskõrgkooliks.
Poola linnuste ja losside loend
Poola linnuste ja losside loend
Rakenduskõrgkool
Rakenduskõrgkool on õppeasutus, kus toimub rakenduskõrgharidusõpe ning võivad toimuda magistriõpe ja õpe keskhariduse baasil toimuva kutsekeskhariduse õppekava järgi ning kus vähemalt kaks kolmandikku õpilastest ja üliõpilastest õpib rakenduskõrgharidusõppe õppekavade järgi.
Juhtimine ja struktuur
Rakenduskõrgkooli juhib rektor, riigikaitselist rakenduskõrgkooli aga ülem.
Rektor valitakse avalikul konkursil kuni 5 aastaks ministri, kelle juhitava ministeeriumi valitsusalasse rakenduskõrgkool kuulub, määrusega kehtestatud korras. Riigikaitselise rakenduskõrgkooli ülema määrab ametikohale kaitseväe juhataja kaitseministri ning haridus- ja teadusministri nõusolekul.
Rakenduskõrgkooli kõrgeim kollegiaalne otsustuskogu on rakenduskõrgkooli nõukogu, kuhu kuuluvad rektor, prorektor(id), õppejõudude esindajad ja üliõpilaskonna esindajad, kes moodustavad vähemalt 1/5 nõukogu koosseisust, ning teised põhimäärusega ettenähtud isikud.
Rakenduskõrgkooli ja ühiskonda sidustav nõuandev kogu on nõunike kogu, mis moodustatakse majandus- ja kultuuriringkondade, registreeritud kutse- ja ametiliitude, tööandjate liitude ning riigi- ja kohaliku omavalitsuse asutuste esindajatest.
Õppekorraldus
Rakenduskõrgkooli ülesanded on kõrghariduse omandamise võimaldamine, täienduskoolituse ja rakendusuuringute korraldamine ning arendustegevus oma õppevaldkonnas. Õppe kestus on 3-4 aastat ja alustamise tingimus on keskharidus.
Rakenduskõrgharidusõpe lõpeb lõpueksami sooritamise või lõputöö kaitsmisega. Isikul on õigus jätkata õpinguid magistriõppes õppeasutuse nõukogu kehtestatud tingimustel ja korras.
Hiidlased
Hiidlased on Läänemere saare Hiiumaa põlisasukad.
Rakenduskõrgkool
Eesti rakenduskõrgkoolid
Riigi rakenduskõrgkoolid:
Hiidlased
Hiidlaste seltsid
300px|pisi|Ernst Hermann Schlichting "Hiiu naised rukist lõikamas", 19. sajandi keskpaik
Hiiumaal on tavaks jagada inimesi seltsideks elukoha, kunagiste tegevuste ja ka päritolu järgi. Eri aegadel on käibel olnud poolsada seltsinimetust, millest aktiivsemalt on kasutatud kümmekonda. Hiidlaste seltsideks jagamine sai alguse hiljemalt 19. sajandil, kui saare eri kihelkondades elavate inimeste vahel tihenes läbikäimine. See tõi teistele nähtavaks naaberpiirkonna eripärad. Viimasel põhinevadki suures osas hiidlaste seltsinimetused. Peaaegu kõikide nimetuste tekke kohta leidub legend. Tuntumad seltsid on "kohvilähkrid", "tõrvakõplased", "vandiraijujad", "odratolgused", "kannatliku seltsi hiidlased", "toobrihiidlased", "pätakavallamehed", "läätserokamehed", "ehthiidlased", "vesihiidlased", "märahiidlased", "hobuhiidlased", "koldselöuamehed".
Seoses Kärdla kalevivabriku arenguga levis kohvijoomise komme Kärdla vabrikuasulas. See tekitas naaberkülade inimestes kadedust ning Kärdla elanike hakati kutsuma "kohvilähkriteks". Tubala küla lähedal pidavat olema maa sees vai, mis Hiiumaad merepõhjas kinni hoiab. Seetõttu on Tubala ja Nõmba küla inimesi on nimetatud "ehthiidlasteks". Hausma ja Paluküla rahvast on hüütud "läätserokameesteks" või "läätsaleememeesteks". Seda seepärast, kuna neis külades olnud põllupind nii vilets, et seal andis rahuldavat saaki vaid lääts. Kärdla elanikud andsid Pühalepa valla elanikele Paladelt Partsini nimetuseks "hapupiimalähkrid" või "hapupiimalehkrid". Kättemaksuks pandud nimetus peegeldas seda, et neis piirkondades oli peamiseks joogiks hapupiim. Pühalepa valla elanike teatakse üldiselt "pätakavallameeste" või "suurevallameestena". Vallas endas aga käib nimetus peamiselt Suuremõisa ja Heltermaa ümbruse elanike kohta. Nimi tuleneb jalavarjudest – pätakatest – mida kohalikud mehed talvel kandsid. Pühalepa valla inimesi on Kassari elanikud kutsunud "heilutajateks", kuna nad hääldasid sõna alguse h-häälikut eriti selgelt. "Hh-heltermaameesteks" nimetati Heltermaa küla rahvast. Heltermaa ja Tärkma elanike, kes käisid hobusega talvel üle mere, nimetati "hobuhiidlasteks".
Rakenduskõrgkool
Eesti rakenduskõrgkoolid
Erarakenduskõrgkoolid:
Hiidlased
Hiidlaste seltsid
"Ämblikud", ka "ämblikmehed", on Kidaste külas ja lähedal olnud ammu enne seda, kui ämblikmees Hollywoodi jõudis.
Lisaks eespool nimetatud seltsidele kutsusid hiidlased mujalt saarele asunuid "isehakanud hiidlasteks". Pärimuse kohaselt peab väljastpoolt Hiiumaale tulnu elama seal kas kaheksa või kümme aastat, enne kui ta võib ennast hiidlaseks lugeda ja vastavalt oma asukohale mõnda seltsi kuuluda. Üheks uuemaks seltsiks on "suvehiidlased" või "võsahiidlased", kelleks nimetatakse saarel suvitajaid.
Toivo Õunap
Toivo Õunap (kuni 1936 eesnimi Hildebert; 23. mai 1913 Paistu kihelkond, Viljandimaa – 17. juuni 2000 Viljandi) oli eesti sportlane (kergejõustiklane) ja sporditegelane.
Ta õppis Viljandis Kantreküla algkoolis ja Viljandi II algkoolis. Lõpetas Viljandi Maakonna Poeglaste Gümnaasiumi 1932. Sõjakooli aspirant.
Tartu Ülikoolis õppis ta majandust 1932–1938, siis Poola kehalise kasvatuse ülikoolis 1936 ning Tartu Ülikoolis kehalist kasvatust 1939–1942, mil lõpetas. Akadeemiliselt oli ta algul Korporatsioon Vironia, siis 1932 Üliõpilasselts Liivika liige.
Töötas aastatel 1941–1945 muuhulgas ka Põltsamaa Ühisgümnaasiumis kehalise kasvatuse õpetajana.
Oli pärast II maailmasõda vangis Venemaal, sundasumisel Sverdlovski oblastis Krasnoturinskis, naasis Eestisse.
Sportlasena
Eesti meister 1939. aastal kolmikhüppes (14.11) ja kümnevõistluses (6179 punkti).
Isiklikku
Tema isa oli metsatööstur Johan Õunap ja ema oli Alide Õunap (sündinud Kõre).
Sügisulg
"Sügisulg" on Pärnu linna ja maakonna noorte laulukonkurss.
Konkurss toimus esimest korda 2001. aastal Raeküla Gümnaasiumi muusikaõpetaja Kadri Keskküla eestvedamisel. Alates aastast 2003 toimub "Sügisulg" Pärnu Kontserdibüroo korraldamisel.
Võistlus on mõeldud 3–19-aastastele lastele ja noortele ning toimub mitmes vanuserühmas. Mitmel päeval toimuvatest eelvoorudest pääseb kahele eri vanuserühma finaalkontserdile edasi 50 noort. Lõppvoorus saadab lauljaid professionaalsetest muusikutest koosnev saateansambel. Laulukonkursi nooremad võitjad esindavad Pärnumaad üle-eestilisel võistulaulmisel "Laulukarussell".
2. SS-Soomusdiviis Das Reich
125px|right
2. SS-Soomusdiviis Das Reich moodustati oktoobris 1939 SS-Verfügungstruppe nime all. Pärast Poola vallutamist nimetati see diviisiks Das Reich.
Võru-eesti sõnaraamat
Võru-eesti sõnaraamat on võru kirjakeele ja eesti keele vaheline tõlkesõnaraamat.
Aastal 2002. ilmus Võru Instituudi väljaandel 15 000 märksõnaga ja grammatikalisadega esimene võru-eesti sõnaraamat, mille koostas Sulev Iva.
Sõnaraamatu internetiversioon on kõigile vabalt kasutatav ning sisaldab ka eesti-võru sõnaotsingu võimalust.
Artur Osvald Indus
Artur Osvald Indus (17. mai 1899 Tallinn – 27. jaanuar 1954 Irkutsk) oli eesti arst.
Ta õppis 1919–1926 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas (matrikli nr. 161).
Ta osales Vabadussõjas. Oli arst Vastseliinas, Harku koloonias ja Aravetel. Arreteeriti Nõukogude võimu poolt, suri vangistuses.
Ta oli Jehoova tunnistaja.
Jost Dunte
pisi|Jost Dunte kujutis kaitseväeülema ametikepil Jost Dunte (surnud tõenäoliselt 1624) oli Tallinna linnakaitseväe ülem. Juuresolev kujutis on võetud tema ametikepilt (1610).
Jost Duntele või tema nimekaimule kuulus, Rootsi kuningas Gustav II Adolfilt lääniks saadud 1630–1633 Keila mõis.
Ta on maetud Niguliste kirikusse, kus on säilinud tema hauaplaat.
Jost Dunte oli abielus Anna Beckega, kellega järglased:
1950. aasta korvpalli maailmameistrivõistlused
1950. aasta korvpalli maailmameistrivõistlused olid 1. maailmameistrivõistlused korvpallis, mis toimusid 22. oktoobrist 3. novembrini Buenos Aireses Argentinas. Osales kümme korvpallikoondist. Argentina võitis kuldmedali, alistades Ameerika Ühendriigid 64-50 ning ühtlasi võites kõik 6 mängu. Enim punkte viskas turniiril hispaanlane Álvaro Salvadores, keskmiselt 13,7 punkti mängu kohta.
Chambal
Jõe pikkus on umbes 960 km.
Jõgi pole laevatatav.
Osvald Hallik
Osvald Hallik (29. juuni 1906 Torila, Kokora vald – 3. detsember 1964 Tartu) oli eesti põllumajandusteadlane.
Tema erialad olid mullateadus ja agrokeemia. Ta uuris happeliste muldade lupjamist.
Osvald Hallik lõpetas Tartu Ülikooli 1930 keemia ja 1939 põllumajanduse alal. Ta oli põllumajandusdoktor (1947), professor (1952), V. I. Lenini nimelise Üleliidulise Põllumajandusteaduste Akadeemia korrespondentliige (1956) ja Eesti NSV teeneline teadlane (1957), Lenini orden (1958). Ta töötas Eesti Põllumajanduse Akadeemia professori, kateedrijuhataja ja teadusprorektorina.
Aleksandra Raatma
pisi|Aleksandra Raatma (1933) Aleksandra Raatma (sündinud Aleksandra Ibrus; 1928–1939 Aleksandra Määr; 6. mai 1901 Tallinn – 22. juuni 1967 Tartu) oli eesti arst, Tartu Ülikooli professor.
Ta õppis 1919–1925 (matrikli nr 152, lõpetas) Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, dr. med. 1933 ("Käekirja iseloomust üksikperekonnis ja sugulaskonnas ja selle tähtsusest grafoloogilise ekspertiisi puhul"). Eesti Naisüliõpilaste Seltsi vilistlane.
1925–1927 ja 1929–1934 Tartu Ülikooli kohtumeditsiini instituudi assistent, 1927–1929 Viru-Nigula ja 1934–1936 Haljala jaoskonnaarst, 1936–1940 kooliarst Tallinnas.
1940–1941 oli ta Tervishoiu Rahvakomissariaadi kohtumeditsiini peaekspert, 1941–1945 kooli- ja jaoskonnaarst Virumaal. 1944–1967 Tartu ülikooli õppejõud, alates 1946 professor, 1945–1949 kohtumeditsiini kateedri ja 1953–1955 anatoomia kateedri juhataja.
Hookuspookus
"Hookuspookus" (originaalpealkirjaga "Hocus Pocus") on Kurt Vonneguti 1990. aastal ilmunud romaan.
Sisukokkuvõte
Oodates kohtumõistmist, avastab Vietnami sõja veteran, kolledžiõpetaja ja vangivalvur Eugene Debs Hartke, et ta on tapnud täpselt niipaju inimesi kui paljude naistega tal on elu jooksul olnud seksuaalsuhe. Selle kokkusattumuse tõttu lööb kõikuma peategelase ateistlik maailmavaade. Fiktiivse autobiograafia kaudu esitab Vonnegut "Hookuspookuses" teravmeelse nägemuse maailma absurdsusest ning nii mõnegi vaimuka idee, kuidas sellega toime tulla.
Eesti keeles
Romaani tõlkis eesti keelde Lauri Liiders, toimetas Margit Arusoo. Raamat ilmus kirjastuselt Tänapäev 2006. aastal.
Eugen (ertshertsog)
Eugen (täisnimega Eugen Ferdinand Pius Bernhard Felix Maria; 21. mai 1863 Groß Seelowitz, Määrimaa – 30. detsember 1954 Meran, Lõuna-Tirool) oli Habsburgide dünastiast Austria ertshertsog, sõjaväelane (feldmarssal) ning Saksa ordu kõrgmeister aastail 1894–1923.
Narkoloogia
Narkoloogia on meditsiini eriala, mis tegeleb narkomaania etiopatogeneesi, ennetuse ja raviga. Tänapäeva mõistes kuuluvad narkoloogia valdkonda psüühikahäired, mis on RHK-10 järgi klassifitseeritud kui psühhoaktiivsete ainete tarvitamisest tingitud psüühika- ja käitumishäired.
Narkoloogia kui eriala arendati välja Nõukogude Liidus.
Drūkšiai
Järve pindala on 44,79 km² (sellest Leedus 42,27 km²; Leedu suurim järv); suurim sügavus on 33,3 m ja keskmine sügavus 7,6 m. Järve valgala on 604 km².
Järve vett kasutatakse Ignalina tuumaelektrijaamas.
Valgevenele kuulub väike osa järvest (umbes 2,5 km²).
Järve järgi on nimetatud Uhaku lademe Drūkšiai kihistu.
Voldemar Pinn
Voldemar Pinn (25. mai 1932 Kokuta – 11. oktoober 1999 Haapsalu) oli eesti pedagoog, psühholoog ja harrastusajaloolane.
Elukäik
Ta lõpetas 1951. aastal Haapsalu pedagoogilise kooli. Voldemar Pinn lõpetas Tartu Ülikooli ajaloo ja psühholoogia erialal. Ta oli Riguldi kooli, Ridala 8-klassilise kooli ning alates 1971. aastast Haapsalu Sanatoorse Internaatkooli direktor ja õpetaja. 2002. aastal avati selle kooli seinal Pinnile mälestustahvel.
Samuel Barber
thumb|right|Samuel Barber, [[Carl Van Vechteni ülesvõte aastast 1944]] Samuel Osborne Barber II (9. märts 1910 West Chester – 23. jaanuar 1981 New York) oli USA helilooja.
Ta oli õppinud klaverit, kompositsiooni, laulu ja dirigeerimist.
Tähtsamad teosed
Veel teoseid: kammerooper "Bridžipartii", ballett "Muutlik süda" (orkestrisüit sellest "Medeia"), "Sinine roos", balletisüit "Souvenirs", Toccata festiva avamäng "School for Scandal", "Capricorn-concert" flöödile, oboele ja trompetile keelpillidega 1944, "Summer music" on puupillidele, häälele orkestriga "Andromache lahkumine", "Armastajad" Pablo Neruda tekstil, kantaat "Prayers of Kjerkegaard" 1954.
Iliševo rajoon
2016. aastal oli rajooni elanike arv 32 425. 2010. aasta seisuga olid elanikest 78,8% baškiirid, 15,3% tatarlased, 2,6% marid ja 1,9% venelased.
Taristu
Taristu ehk infrastruktuur tähendab põhilisi füüsilisi ja organisatsioonilisi struktuure, mis on vajalikud ühiskonna või ettevõtte tööks. Samas võib tähendada ka majanduse toimimiseks vajalikke teenuseid ja asutusi. Infrastruktuuriks võivad olla transpordi- ja kommunikatsioonisüsteemid, vee- ja elektriliinid ja avalikud asutused, näiteks koolid, postkontorid ja vanglad.
Mõiste ajalugu
Mõistet "infrastruktuur" on kasutatud inglise keeles alates 1927. aastast ning see tähendas ehitisi, mis on toimimise alus ükskõik millisele süsteemile või operatsioonile. Termin on inglise keelde laenatud prantsuse keelest, kus see tähendab aluspinnast, millele on näiteks rajatud raudtee. Ameerika Ühendriikides suurenes selle mõiste tähtsus ja kasutus 1980. aastatel, mil toimus USA infrastruktuuri kriis, mille põhjuseks oli valitsuse vähene investeerimine infrastruktuuri arendamisse. Mõiste oli algselt kasutuses kui militaartermin, kus selle all mõeldi struktuure, mis on vajalikud riigikaitseks. Lisaks sellele peeti infrastruktuuri all silmas teid, sildu, raudteid ja teisi selliseid struktuure, mis olid hädavajalikud tööstuse ja majanduse ladusaks toimimiseks. Kolmanda tõlgendusena võib vaadelda globaalsete suurettevõtete äriinfrastruktuuri, mis koosneb paljudest harukontoritest, turgudest ja tehastest. Poliitiliste organisatsioonide infrastruktuurina võib vaadelda erinevaid gruppe, komiteesid ja liikmeid.
Transpordi infrastruktuur
pisi|Bussitransport pisi|Õhutranspordi infrastruktuur
Kommunikatsiooni infrastruktuur
pisi|Serverid kui kommunikatsiooni infrastruktuur
Veemajanduse infrastruktuur
pisi|Vihmavee äravoolutorud Tallinnas
Pehme infrastruktuuri tüübid
Pehme infrastruktuuri all mõistetakse juhtimise, majanduse, sotsiaalhoolekande, kultuuri, spordi ja vaba aja infrastruktuuri. Pehme infrastruktuur koosneb füüsilistest komponentidest nagu kindla funktsiooniga ehitised ja varustus kui ka mittefüüsilistest komponentidest, nagu reeglid ja juhiseid erinevate süsteemide toimimiseks ja rahastamiseks. Samuti süsteemidest ja organisatsioonidest, mille jaoks koolitatakse spetsiaalsete oskuste ja haridusega professionaale. Pehme infrastruktuuri olemus seisneb inimeste jaoks erinevate teenuste kättesaadavaks tegemises.
Euroopa Liidu struktuurifondid ja Eesti riiklik arengukava
Eesti riikliku arengukava prioriteet number 4 oli "Infrastruktuur ja kohalik areng", mille üldeesmärk oli säästva ja tasakaalustatud majandusarengut toetava infrastruktuuri väljaarendamine. Arengukava valmis 2004. aastal ning perioodil 2004–2006 oli võimalik prioriteedi raames kasutada 2,8 miljardit Eesti krooni, millest ERDF-i osalus oli 2,2 miljardit ja Eesti riigi osalus 683,8 miljonit krooni. Suured kulutused näitavad, et infrastruktuur ja selle arendamine on väga kulukas ning vahendite suunamine selle arengusse on õigustatud ja Eestile vajalik.
Eesti riiklik e-tervise projekt
Eesti riiklikud e-tervise projektid on Eesti E-tervise Sihtasutuse projektid kaasaegsete tehnoloogiate rakendamiseks tervishoiusüsteemis. Projektide eesmärk on võimaldada arstidele patsienti puudutava teabe paremat haldamist ning selle abil tõsta ravi kvaliteeti ning anda riigile parem ülevaade tervishoiusüsteemis toimuvatest protsessidest.
Eesti E-tervise SA arendab ja haldab üleriigilisi e-tervise projekte, nagu Digitaalne terviselugu (DL), Digiregistratuur (DR), Digipildid (DP) ning muid e-tervise teenuseid. SA tegeleb tervisevaldkonna standardite ja klassifikaatorite arenduse ning haldusega ning üleriigiliste ravijuhiste arendamise koordineerimisega, kaasajastamise ja publitseerimisega.
Mainitud projektide kõrval hakkab SA tegelema muude tervishoiusüsteemi IT alaste integratsiooni projektidega, vastavate hangete ettevalmistamise ja läbiviimisega. Vajadusel lahendab ka vastavate projektide hilisema haldamisega seonduvad probleemid.
SA arendab ja haldab üleriigilisi terviseregistreid ning vajadusel muid registreid. 2005–2008 on plaanis realiseerida meditsiiniliste surmapõhjuste register, digitaalsed registriteatised, geriaatrilise tarkvara EstRAI tsentraalse komponendi juurutus, kooli tervishoiuportaal, nakkushaiguste operatiivsed digitaalsed teatised, vaktsineerimisinfo tsentraliseerimine.
Vastavalt tervishoiusüsteemi vajadustele lisandub muid projekte, millega hakatakse tegelema projektipõhiselt.
Eesti E-tervise Sihtasutuse lõid Sotsiaalministeerium ja tervishoiuteenust osutavad asutused ning nende ühendused. Eesti E-tervise SA strateegilised suunad määrab kindlaks SA nõukogu kuhu kuuluvad asutajate esindajad.
SA lahendab tervishoiusüsteemi ühiseid probleeme (integratsioon, standardimine) ning vähendab sellega tervishoiu süsteemi kui terviku kulutusi IT-le ja raviasutuste vahelise koostöö organiseerimisele.
SA publitseerib ja aktualiseerib avalikult kõik kohustuslikud tervise valdkonna standardid, klassifikaatorid ja ravijuhised ja muud infosüsteemide tööks vajalikud tsentraalselt hallatavad dokumendid. http://www.pub.e-tervis.ee
Eesti E-tervise Sihtasutus teeb koostööd tervishoiuteenuste osutajatega, erialaühendustega ning muude tervishoiuga tegelevate institutsioonidega, koordineerib ja arendab Eesti Vabariigi tervishoiuteenuse osutajate infosüsteemide ühtlustamist. SA ülesandeks on ka projektide tulemusel saavutatu koosvõime ja jätkusuutlikkuse tagamine ja hilisem haldamine.
Edwin van der Sar
Edwin van der Sar (sündinud 29. oktoobril 1970) on endine hollandi jalgpallur, väravavaht.
Van der Sar alustas karjääri Amsterdami Ajaxis ja jäi sinna üheksaks hooajaks. Seejärel siirdus Itaalia klubisse Juventus. Hiljem mängis ta Inglismaal, algul Fulhamis ja siis Manchester Unitedis.
Samoa riigipea
Kui Samoa 1. jaanuaril 1962 iseseisvus, said 1960. aastast pärineva Samoa põhiseaduse järgi Samoa riigipeaks (samoa keeles O le Ao o le Malo) samaaegselt kaks Samoa ülempealikku Tama Aiga ja kolmas sai peaministriks. Samoa riigipead nimetatakse Tema Kõrgus.
Edwin van der Sar
Ta on üks vähestest jalgpalluritest, kes on võitnud Meistrite Liiga kahes klubis: Ajaxis 1995. aastal ja Manchester Unitedis 2008. aastal. Ta on Ajaxiga võitnud ka UEFA karika 1992. aastal. Van der Sar nimetati 1995. ja 2009. aastal Euroopa parimaks väravavahiks.
Samoa riigipea
Samoa riigipead olid algul Malietoa Tanumafili II ja Tupua Tamasese Mea'ole. Viimane suri 1963. Sellest ajast kuni surmani mais 2007 oli Malietoa Tanumafili II ainus ja eluaegne riigipea. Pärast tema surma valib Rahvuslik Seadusandlik Kogu (Fono Aoao Faitulafono) uue riigipea viieks aastaks. Kuigi põhiseaduse väljatöötamise ajal eeldati, et riigipea valitakse ülempealike seast, ei ole see seal kirjas. Seetõttu ei peeta Samoa riigipead monarhiks.
Edwin van der Sar
Ajax
Sündinud Voorhoutis, alustas Van der Sar karjääri oma kodulinna klubis Foreholte ja seejärel jätkas VV Noordwijkis. Pärast seda, kui teda märkas Louis van Gaal, sõlmis ta lepingu Amsterdami Ajaxiga. Ta jäi sinna üsnagi kauaks ning võitis 1992. aastal UEFA karika ja 1995. aastal UEFA Meistrite Liiga, lisaks tunnistati ta 1995. aastal Euroopa parimaks väravavahiks. Ta oli väravas ka 1996. aasta UEFA Meistrite Liiga finaalis, kuid pidi leppima hõbemedaliga, sest Ajax kaotas Juventusele penaltiseerias. Kokku mängis ta Ajaxis 226 mängus ning realiseeris ka penalti 8 : 1 võidus De Graafschapi üle 1997.–98. hooajal.
Juventus
1999. aastast mängis Van der Sar Itaalia klubis Juventus, kus tegi kaasa kokku 66 liigamängus. Temast sai esimene mitteitaallane, kes kunagi Torino klubi väravat kaitsnud.
Fulham
Kuna Van der Sar ei soovinud Juventuses varumeeste pingile jääda, kolis ta 2001. aastal Inglismaale, kus sõlmis lepingu Premier League'i klubiga Fulham umbes 7,1 miljoni naela eest. Lepingu pikkus oli neli aastat ja ta osales 127 liigamängus.
Manchester United
Van der Sar siirdus Manchester Unitedisse 10. juunil 2005 ja üleminekusumma oli väidetavalt kaks miljonit naela. Manchester Unitedi peatreener Sir Alex Ferguson pidas teda parimaks väravavahiks pärast Peter Schmeichelit, kes oli Unitedis mänginud.
5. mail 2007 aitas tema penaltitõrje Manchester Unitedi 1 : 0 võiduni Manchester City üle. Järgmisel päeval võideti Premier League, kui Chelseal ei õnnestunud võita Arsenali. United võitis oma üheksanda ja Van der Sar oma esimese liigatiitli. Ta nimetati ka 2006.–07. hooaja PFA aasta mängijaks. Kolm kuud hiljem toimunud FA Community Shieldis kohtus Manchester United Chelseaga. Pärast seisuga 1 : 1 lõppenud normaalaega tõi Van Der Sar Unitedile võidu, kui tõrjus penaltiseerias kolm järjestikust penaltit.
2007.–08. hooaeg oli vaieldamatult Van der Sari parim ja hoolimata kubemevigastusest tegi ta hooaja vältel palju suurepäraseid tõrjeid. Liiga viimases mängus aitas ta Unitedi 2 : 0 võiduni Wigan Athleticu vastu ning kindlustas teise järjestikuse liigavõidu. Hooaja viimasel päeval alistati UEFA Meistrite Liiga finaalis Chelsea. Pärast normaal- ja lisaaega toimunud penaltiseeria võideti 6 : 5, kui Van der Sar tõrjus Nicolas Anelka penalti.
12. detsembril 2008 sõlmis Van der Sar Manchesteri Unitediga üheaastase lepingupikenduse, millega jäi Unitedisse 2009−10 hooaja lõpuni.
27. jaanuaril 2009 aitas Van der Sar Manchester Unitedi uue klubi ja Premier League'i rekordini, kui hoidis oma väravat puhtana järjest 11 mängu (1311 minutit), alates 15. novembrist 2008 kuni 18. veebruarini 2009. Samal hooajal võitis ta ka Barclays Golden Glove'i (Kuldne Kinnas). Kuid ta ei võitnud oma kolmandat Meistrite Liiga kuldmedalit, sest finaalis kaotati Barcelonale 2 : 0. Sellest hoolimata tunnistati ta karjääri jooksul teist korda Euroopa parimaks väravavahiks.
26. veebruaril 2010 sõlmis Van der Sar Manchester Unitediga üheaastase lepingupikenduse.