cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Krievciemsi vasallilinnus
Ajalugu
1456. aasta 19. veebruaril läänistas ordumeister Johann von Mengede Valgas olles rüütel Johann Rehbinderile Rezekne foogtkonnas (Räisaku) Venekülas (Krievciemsis), maavaldusi. Selle läänistuse (dat Rusche dorp) aga ka Gottschalk Rehbinderile kuuluvad Väina jõe äärsed maad kinnitas ordumeister Wolter von Plettenberg 1519, 7. juulil Berndt Rehbinderile.
1507 ostis linnuse Gerdt Linde.
Elle Lapp
1965–1983 kuulus ta keskmängijana Eesti NSV naiste koondisse ja Tartu Riikliku Ülikooli esindusnaiskonda. Lapp on tulnud 18 korda Eesti NSV meistriks (1966–1969, 1972–1983, 1987–1988), 11 korda karika- ja viis korda suvespartakiaadi võitjaks. Lapp on korduvalt pälvinud parima mängija ja vabaviskaja või resultatiivseima mängija eriauhinna ning olnud naiskonna kapten.
Krievciemsi vasallilinnus
Ajalugu
1585 annetas Poola kuningas Stefan Batory Krustpilsi piirkonna sõjaliste teenete eest Võnnu (Cesis) vojevoodile Nicolaus II Korffile, kelle suguvõsale see kuulus XX sajandi alguseni. Kuramaalt, Priekule vasallilinnusest pärit Nicoalusele kuulusid siis ka Krustpilsi piiskopilinnus ja Steinbruni mõis.
Elle Lapp
Veteranide maailmamängudel võitis ta aastatel 1989 ja 2004 kuldmedali ning 1995. aastal pronksmedali.
1981–1990 töötas ta TRÜ esindusnaiskonna treenerina. 1994–1995 juhendas ta Siegeni linna naiskonda Saksamaal. 1991–2000 oli ta Tartu korvpallikooli ja 2000–2008 korvpalliklubi Taba 89 treener.
Krievciemsi vasallilinnus
Ajalugu
18. sajandi lõpus K. G. Gratzi joonistatud pildil on näha veel küllaltki märkimisväärsed varemed.
Sankt Johann im Pongau
Sankt Johann im Pongau (kohalikus pongau murdes Saiga Håns või Sainig Håns) on väike linn Austrias Salzburgi liidumaal. See on Sankt Johann im Pongau ringkonna halduskeskus.
Krievciemsi vasallilinnus
Ajalugu
19. sajandil lammutati linnust intensiivselt kõrvalehitatava Krivciemsi mõisa jaoks.
Sankt Johann im Pongau
pisi|Vaade Sankt Johanni toomkirikule thumb|Salzachi org thumb|Sankt Johanni kesklinn
Krievciemsi vasallilinnus
Ehitus
Ehitusstiililt on tegemist Riia peapiiskopkonna lõunapiiride kaitseks rajatud vabakujulise laagerkastelliga. Linnus oli lihtne, müürikaitsele baseeruv kastell. Põhiplaanilt oli tegemist täisnurkse ida-lääne suunalise ristkülikuga küljepikkustega 29×19 m. Linnust ümbritsesid kolmest küljest vallikraavid. Põhjaküljel pakkus 6 m kõrgune jõekallas ka tõhusat veekaitset. Elukorpus asus lääneküljel, selle all olid keldrid. Linnus oli ehitatud maakividest ja tellistest.
Sankt Johann im Pongau
Linn asub Ida-Alpide Salzachi orus, Salzburgi Kiltkivialpide (põhjas), Radstadti Tauerni (Madal-Tauern; kagus) ja Ankogeli rühma (Kõrg-Tauern; edelas) vahel.
Õvanurme Hiiemäe ohvrikivi
Õvanurme Hiiemäe ohvrikivi on Tartu maakonnas Tartu vallas Õvanurme külas asuv ohvrikivi. Kivi on arvele võetud arheoloogiamälestisena. Kivi asub Õvanurme Hiiemäel, mis on samuti arheoloogiamälestisena kaitse alla võetud.
Sankt Johann im Pongau
Linn asub Salzburgi Pongau piirkonna keskosas. Omavalitsusala koosneb Ginau, Hallmoosi, Maschli, Einödeni, Plankenau, Reinbachi, Rettensteini, Sankt Johanni ja Urreitingi katastrivaldadest.
Maalilise paiknemise tõttu sõltub piirkond suuresti turismist, talviti mäesuusatamisest ja suviti matkamisest. Linnast lõunas asub dramaatiline kuristik Liechtensteinklamm. See kuristik on u 4 km pikk ja seda saab uurida jalgteede kaudu, mille 1875. aastal ehitas Liechtensteini vürst Johann II.
Ajalugu
Salzachi org, iidne vasekaevandamise piirkond, on olnud asustatud vähemalt pronksiajast saati. Asulat on esmamainitud kui sanctum Johannem in villa 1074. aasta dokumendis, nimetatud Ristija Johannese järgi. See oli sajandeid Salzburgi vürstliku peapiiskopi valduses.
1525/1526. aasta Saksa talurahvasõja ajal muutus suur osa elanikkonnast protestantlikuks. Vürstliku peapiiskopi Leopold Anton von Firmiani valitsemise ajal sunniti arvukalt elanikke (Exulanten) 1731. aastal riigist lahkuma, paljud neist leidsid varjupaiga Preisi kuningriigis, kus nad asusid elama Ida-Preisimaale (Gumbinnenisse).
Austria anšlussi ajal Natsi-Saksamaasse nimetati Sankt Johann 1939. aastal ümber Markt Pongauks ja 1941. aastast oli see Wehrmachti poolt juhitud Teise maailmasõja Stalag XVIII C (317) interneerimislaagri paik. Siia paigutati peamiselt Prantsuse ja Punaarmee sõjavangid, u 4000 Nõukogude kinnipeetavat tapeti või hukkusid nende kinnipidamistingimustes. 'Vene kalmistu' ja selle laagri monument asuvad linna põhjaosas.
Sankt Johannist u 20 km põhjas Pongau Werfeni linnas filmiti väike osa filmi "Helisev muusika" piknikustseenist mäenõlval. Julie Andrewsi esitatud laulu "Do-re-mi" taustaks filmiti jada avavõtted, taustaks Hohenwerfeni loss. Werfenis tehti ka filmi "Where Eagles Dare" mõned võtted.
24. juunil 2000 lõpetas Sankt Johann Stadtserhebungi protsessi ja sai Austria valitsuselt ametlikult linnaõiguse.
Krievciemsi vasallilinnus
Praegune seisukord
Linnusekohast annab aimu säilinud 1 m kõrgune küngas Aiviekste jõe kaldal.
Völklingen
Völklingen on linn Saksamaal Saarimaa liidumaal. Asub umbes 10 km liidumaa pealinnast Saarbrückenist läänes, Saari jõe ääres, Prantsusmaa piiri lähedal.
Seal on pikka aega olnud oluline metallitööstuse keskus. Völklingeni rauasulatustehas on alates 1994. aastast UNESCO maailmapärandi nimistu objekt nr 687.
Ga-Rankuwa
Ga-Rankuwa on linn (township) Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis Tshwane linnaringkonnas.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ga-Rankuwa elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,16%, värvilisi 0,34%, India või Aasia päritolu inimesi 0,14%, valgeid 0,10% ja teisi 0,27%. Tsvana keelt pidas emakeeleks 69,20% inimesi, pedi keelt 8,17%, tsonga keelt 4,21%, suulu keelt 3,82%, inglise keelt 3,81%, sotho keelt 2,95%, ndebele keelt 2,15%, venda keelt 1,36%, koosa keelt 1,03%, svaasi keelt 0,70%, afrikaani keelt 0,56%, viipekeelt 0,35% ja teisi keeli 1,70%.
Järvi Pikkjärv
pisi|Järvi Pikkjärv Järvi Pikkjärv (ka Pikkjärv) on järv Harju maakonnas Kuusalu vallas Suru külas. Järve pindala on 5,5 ha.
Fairtrade
pisi|Fairtrade´i logoFairtrade ehk õiglane kaubandus on kauplemisviis ja rahvusvaheline kokkulepe, mis toetab Aafrika, Aasia ja Ladina-Ameerika arengumaade ebasoodsas olukorras olevaid väiketalunikke ja tootjaid. Õiglase kaubanduse eesmärgiks on tagada arenguriikide talunike ja tootjate majanduslik elujõulisus, sh tootjale kõiki kulusid kattev miinimumhind ja töölistele õiglase tasu. Õiglase kaubanduse raames kaubeldakse selliste toodetega, mida toodetakse arengumaades ja mille tootmisprotsessile on loodud rahvusvahelised standardid, näiteks kohv, kakao, tee, suhkur, šokolaad, troopiline puuvili, riis, kinoa, pähklid, õli, kuld, puuvill jms.
Fairtrade´i märgis ja selle tähendus
Fairtrade’i märgis antakse toodetele, mille terve tootmisahel on vastavuses õiglase kaubanduse organisatsiooni poolt kehtestatud standarditega: keelatud on orja- ja lapstööjõu kasutamine, tootmisel lähtutakse keskkonnasäästlikest põhimõtetest, toodete eest maksavad hulgiostjad kehtestatud miinimumhinda, töölistele makstakse õiglast tasu ning hinda on arvestatud ka lisatasu, millega toetatakse Fairtrade’i ühistuid ja kogukondi. Standardite täitmist kontrollitakse. Fairtrade'i märgist ei anta ettevõttele, vaid konkreetsele tootele, milles on kasutatud arenguriigist pärit toorainet.
Rõuge muinastalu
pisi|Rõuge Ööbikuoru ääres asuv ehitusjärgus Rõuge muinastalu kompleks pisi| Rõuge muinastalu on eksperimentaalarheoloogiline talukompleks, kuhu on rajatud arhailisi ehitusvõtteid kasutades noorema rauaaja hoonete rekonstruktsioonid. Muinastalu asub Võru maakonnas Rõuge vallas Rõuge alevikus Tindi- ehk Ööbikuoru lõunaserval. Kompleksi lähedusse jäävad Rõuge linnamägi ja muinasasula.
Muinastalus toimuvad mitmesuguste vanapäraste töövõtete kursused ja muinasaega tutvustavad temaatilised üritused.
Muinastalu rajamise ajalugu
Kõrvalhoonete ehitamise ettevalmistustöid alustati 2013. aastal. 2015. aastal valmisid lihtsa konstruktsiooniga ait ja suveköök, 2016. aastal sai katuse alla sepikoda ning 2018. aastaks lõpetati põhijoontes ka loomalaut.
Koostöös Tartu Ülikooli Ajaloo ja arheoloogia instituudi ning Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemiaga on muinastalus korraldatud kursustel õpetatud muinasaja töövõtteid: puutööd (sh ehituskunsti), savinõude valmistamist, raua- ja tinatöötlemist, tekstiilitööd jne. Alates 2017. aastast on talus ühel juulikuu laupäeval korraldatud Rõuge muinaspäeva, mille käigus pakutakse kõigile mineviku eluolu huvilistele temaatilisi käsitöö õpitubasid, ettekandeid, muusikat ja muid kaugemat ajalugu tutvustavaid tegevusi.
Hooned ja nende ehitusviis
pisi|Eluhoone Talus on kokku viis hoonet: elumaja, ait, laut, sepikoda ja suveköök. Hoonetel on katsetatud erinevaid ehitustehnilisi võtteid. Peale suveköögi on kõik hooned ristpalkehitised, mille seinapalgid on nurkadest ühendatud nn koerakaelatapiga. Ristpalkhooned toetuvad maapinnale laotud kividele, tänapäeva mõistes vundament puudub. Peamised ehitusel kasutatavad tööriistad on kirved, peitlid, liimeistrid jm, samas kui saage on tarvitatud vaid metsas ehituspalkide langetamisel ning vändaga puuri salapunnide aukude tegemisel seinapalkidesse. Palkidest kisklaudade lõhestamist takistavate okste ja keerdus puidukiudude läbiraiumiseks pruugiti selleks spetsiaalselt valmistatud raiumisrauda.
pisi|Ait
Namiibia riigipeade loend
Namiibia riigipeade loend loetleb Namiibia presidendid alates riigi iseseisvumisest 1990. aastal.
Raasiku remmelgas
Raasiku remmelgas on kaitsealune remmelgas Harju maakonnas Raasiku vallas Raasiku asulas. Puu võeti kaitse alla 2006.
Tauragė rajoon
Tauragė rajoon on 1. järgu haldusüksus (rajoon) Leedus endise Tauragė maakonna aladel. Rajooni pindala on 1179 km². 2014. aasta seisuga elas seal 41 877 inimest.
pisi|tühi|Tauragė rajooni omavalitsused
Halduskeskus on Tauragė linn. Teised suuremad asulad on Skaudvilė linn, Batakiai, Gaurė, Pagramantise ja Žygaičiai alevid. 2011. aasta seisuga olid elanikest 98,22% leedulased, 0,8% venelased, 0,2% ukrainlased, 0,11% sakslased, o,11% valgevenelased, 0,06% poolakad ja 0,51% oli teistest rahvustest.
Rajooni suurimaks jõeks on Jūra. Teised tähtsamad jõed on selle lisajõed Šunija, Akmena, Šešuvis ja Ežeruona. Rajooni põhjaosa asub Žemaidi kõrgustikul (kõrgeim koht 158 m), lõunaosa asub Karšuva madalikul. Seal asub Jūra jõe kaldal ka rajooni madalaim koht (7 m).
Osa Tauragė rajooni territoorium jääb Pagramantise regionaalparki, osa aga Viešvilė looduskaitsealale.
Merksplas
Merksplas on hollandikeelne vald ja asula Belgias Flandria piirkonnas Antwerpeni provintsis.
Andres Karhu
Andres Karhu (sündinud 20. juulil 1994), esinejanimega AKAR, on Eesti lüürik, räppar ja luuletaja.
Looming
2010. aastal, kui Andres Karhu hakkas viljelema räppi, kirjutas ta ka luuletusi ning koostas kooliprojekti raames Tallinna ettevõtluspäeval luulekogumiku.
8. jaanuaril 2016 andis AKAR produtsendi Kimmo Sõna ehk Rusty Mustardi abil välja oma esimese viie looga EP "Rahvavaenlane", mis andis alguse nimele AKAR. Selle albumi neli instrumentaalpala olid tema enda looming, mida miksida ja masterdada aitas Rusty Mustard.
17. märtsil 2016 tuli välja lugu "As Salamu Alaykum" koos KavalAntsStuudios valminud videoga ning 20. juulil 2016 lugu "Vaese mehe unistused" koos Robin Juhkentaliga.
17. veebruaril 2017 esitles AKAR loo "Gravitatsioon" muusikavideot, mille režii ja montaaži tegi Andres Luidre KavalAntsStuudiost. Loo instrumentaali lõi produtsent Frankenstein, miksis ja masterdas Rusty Mustard RustOut recordsist. Refräänis aitas kaasa Avely Buk.
31. jaanuaril 2018 ilmus animeeritud muusikavideo loole "Pättmees", mis valmis loovagentuuris Magnetuur.
26. aprillil 2018 tuli välja lugu "Alles algus", mille refräänis teeb kaasa Rakverest pärit Eesti räpilegend MC J.O.C.
1. mail 2018 ilmus 12 looga album "Pättmees". Tegu oli AKAR-i esimese täispika albumiga, millel tegid kaasa J.O.C, Janno Paalberg, Avely Buk, millest osa salvestati HOME Studios koos DJ Shromikuga ning teine osa stuudios Riimist Riimini Records. Helikandja esitlus toimus 4. mail 2018 Suhkrumollis, ürituse "Riimist Riimini" raames, kus esinesid lisaks Akarile artistid Wst, J.O.C ja PK.
15. detsembril 2019 andis AKAR välja seitsme looga EP "Kõigi oma", kus tegi kaasa laulja Raino Schröder.
12. jaanuaril 2020 avaldas AKAR "Kõigi oma" albumilt muusikavideo loole "Kõigi oma". 4. veebruaril 2020 tuli välja "Kõigi oma" albumilt muusikavideo loole "Mary Jane", mille valmistas videograaf Geir Stint ja videos tegi kaasa Marian Juganson.
1. jaanuaril 2021 avaldas AKAR singli "Autopiloot", millele on tehtud ka laulusõnadega video.
24. aprillil 2021 tuli välja singel "Manifest".
Isiklikku
Karhu sündis Kiviõlis, kus elas kuni kooliealiseks saamiseni, misjärel kolis emaga Tallinna.
Andres Karhu õppis aastatel 2001–2002 Sikupilli keskkoolis, 2002–2008 Tallinna Laagna Gümnaasiumis ja seejärel 2008–2010 Pirita Majandusgümnaasiumis, kus Karhu lõpetas põhikooli. Gümnaasiumi jättis ta pooleli 2011. aastal.
Atsidofiilne organism
Atsidofiilne organism ehk happelembene organism (ladina sõnast acidus 'hapu' + vanakreeka sõnast philẹō 'armastan') on happelist keskkonda (s.t väikest pH-d) eelistav organism. Atsidofiile leidub nii bakterite, arhede kui ka eukarüootide seas (nt taimed).
Atsidofiilidele vastandatakse basidofiile.
Eestis on atsidofiilsed taimed nt väike oblikas (Rumex acetosella), kanarbik ja mõningad turbasamblad.
Sēlija
pisi|Läti ajaloolised piirkonnad: [[Kurzeme, Zemgale, Vidzeme, Latgale ja kollasega Sēlija]] Sēlija (ka Seloonia või Augšzeme) (läti keeles Sēlija, leedu keeles Sėla) on Läti ajalooline ja etnograafiline piirkond riigi keskosas.
Sēlijaga piirnevad ajaloolised piirkonnad Zemgale, Aukštaitija, Vidzeme ja Latgale. Kõige tähtsamaks jõeks on piirkonna põhjapiiril asuv Daugava. Suurimad linnad on Jēkabpils ja Daugavpils, mis asuvad osalt Sēlijas, osalt Latgales. Sēlija alla kuuluvad Aknīste piirkond, Ilūkste piirkond, Jaunjelgava piirkond, Jēkabpilsi piirkond, Nereta piirkond, Sala piirkond, lisaks veel ka Daugavpilsi piirkonna ja Krāslava piirkonna Daugava jõest lõuna poole jäävad osad. 1795-1918 kuulus Sēlija haldusjaotuses Kuramaa alla ning läks koos selle territooriumiga pärast Esimest maailmasõda Läti Vabariigile.
Piirkonna nimi tuleneb muistse balti rahva seelide nimest. 13. sajandist on seeli rahvalt nime pärinud Sēlijat peetud Zemgale osaks, tänapäeval moodustab see Zemgale valimisringkonna idaosa.
Ballistika
Ballistika on klassikalise mehaanika haru, mis käsitleb visatud või lastud esemete/kehade lendu ja lennujoont aegruumis erinevates keskkondades. Uurimisalused valdkonnad võib liigitada mitmeti, nt enne lendu kiirendus, lend, pidurdus. Ballistika jaguneb sise- ja välisballistikaks.
Siseballistika
Siseballistika uurib liikumist piiravais tingimustes (nt. püssitoru). Eesmärk on gaasi rõhu ja laskekeha kiiruse määramine sõltuvalt laskekeha asendist ja ajast liikumisel relvatorus.
Välisballistika
Välisballistika uurib laskekeha lendu õhus, põhineb gaasidünaamikal ja meteoroloogial. Välisballistika eermärk on lennukaugise, trajektoori kuju ja teiste lendu iseloomustavate suuruste määramine. pisi|420px pisi|420px
Buda piiramine (1686)
pisi|[[Frans Geffelsi maal "Buda tagasivõtmine"]] 1686. aasta Buda piiramine toimus Budini ejaleti halduskeskuses kolm aastat pärast Viini lahingut. Jätkukampaaniaks loodud Püha Liiga kannustas Osmanite riigi vägesid taanduma Saksa-Rooma riigi huvisfääridest vallutatud Ungaris. Pärast pikka piiramist võeti Buda (tänapäeval Budapest) enda valdusse.
Ljubov Sobol
pisi|Ljubov Sobol (2023) Ljubov Eduardovna Sobol (vene keeles Любовь Эдуардовна Соболь; sündinud 13. septembril 1987 Lobnjas Moskva oblastis) on Venemaa opositsionäär, Aleksei Navalnõi loodud Korruptsioonivastase Võitluse Fondi jurist. Praegu Venemaal tagaotsitav, elab Eestis.
Elulugu
2011. aastal lõpetas Moskva Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna punase diplomiga (cum laude).
Aastatel 2011–2012 võttis ta osa erinevatest kodanikupoliitilise tegevuse vormidest: kodanikufoorumitel "Antiseliger" ja "Eelmine sügis" (Последняя Осень), opositsiooni meeleavaldustest. Ta osales mitu korda vaatlejana erinevate tasandite valimistel. 2. märtsist 2011 kuni 28. augustini 2018 RosPili projektijuht (projekt, mille asutas Aleksei Navalnõi, et võidelda korruptsiooniga riigihangetes).
Andres Põllusaar
Andres Põllusaar (aastani 1936 Andreas, 23. veebruar 1909 Tartu – 9. veebruar 2012 Long Beach, California, USA ) oli eesti maastikuarhitekt, aiandusagronoom ja pedagoog.
Elulugu
Andres Põllusaar oli kooliõpetaja poeg. Ta lõpetas 1927 Tartu Tehnikaühisgümnaasiumi, 1935 Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna agronoomia erialal ja 1939 Berliini Friedrich Wilhelmi Põllumajandusülikooli aiakujunduse osakonna. Praktiseeris 1927–1934 Jõgeva Sordikasvanduses ja Rootsi karjamajandis, töötas 1935–1936 Tartus Willi aiaäris ja Tallinnas Kadrioru pargi aiandis. Oli 1939–1940 Loodushoiu ja Turismi Instituudi iluaiandusbüroo juhataja, 1940–1941 Kadrioru pargi juhataja ning 1940–1941 Jaan Koorti nimelise Riigi Rakenduskunsti Kooli aiandusarhitektuuri õppejõud.
Ljubov Sobol
Elulugu
15. märtsist 31. augustini 2017 hommikusaate "Kaktus" juht YouTube'i kanalil "Navalnõi LIVE", sügisest 2018 nimetatud kanali peaprodutsent.
Andres Põllusaar
Elulugu
1941 liitus major Hans Hirvelaane metsavendade pataljoniga. 1942–1944 oli Kehtna Aianduskooli abidirektor ja aianduse osakonna juhataja.
Põgenes 1944 Saksamaale, töötas Ida-Sudeetides aianduse katsejaamas, oli 1945 (suvel) Pinnebergis Balti Ülikooli põllumajandusteaduskonna ehisaianduse ja maastikuarhitektuurii külalislektor. Läks 1950 USA-sse, töötas Californias puukoolis, 1956–1967 Los Angelese parkide valitsuses ja seejärel erafirmades aiandusarhitektina.
Ljubov Sobol
Kohtuprotsessid
Ljubov Sobol süüdistas 2019. aasta jaanuari lõpus Jevgeni Prigožinile kuuluvaid ettevõtteid "Concord" ja "Moskovski Školnik" Moskva õppeasutustele madala kvaliteediga toiduainete tarnimises, mis põhjustas soolenakkuse puhangu. Infot kinnitasid viga saanud kooliõpilaste vanemad, 127 lapse mürgitamist tunnistas Venemaa tarbijakaitse amet, algatati kriminaalasi. 28. märtsil esitas firma "Moskovski Školnik" kohtusse hagi Aleksei Navalnõi juhitava Korruptsioonivastase Võitluse Fondi (KVF) ja selle advokaat Ljubov Soboli vastu, nõudes neilt igaühelt laimamise eest 500 miljoni rubla. 24. aprillil 2019 lõpetas Moskva arbitraažikohus menetluse "Moskovski Školniku" suhtes. 28. oktoobril 2019 mõistis Moskva arbitraažikohus KVF-ilt, Navalnõilt ja Sobolilt "Moskovski Školniku" kasuks igaühelt välja 29,2 miljonit rubla (kokku ligi 88 miljonit rubla). 10. märtsil 2020 jättis Moskva üheksas apellatsioonikohus arbitraažikohtu otsuse jõusse.
2019. aastal osales Ljubov taas Moskva linnaduuma valimiskampaanias kogudes üle 6000 valija allkirja nõutava miinimumi 4500 asemel. 13. juulil, pärast seda, kui Moskva 43. valimisringkonna komisjon leidis, et peaaegu 15% allkirjadest on kehtetud, alustas Sobol näljastreiki, pidades seda poliitiliseks otsuseks. 14. augustil 2019 lõpetas Ljubov Sobol näljastreigi.
27. juulil määras Moskva Hamovnitšeski kohus Sobolile valijatega kohtumise korraldamise eest rahatrahvi 30 tuhat rubla, mida kohus pidas ebaseaduslikuks miitinguks. 3. augustil määras Moskva Štšerbinski kohus Sobolile miitingu pidamise reeglite korduva rikkumise eest rahatrahvi 300 000 rubla. 13. augustiks 2019 ulatus trahvisumma 930 tuhande rublani ja 24. detsembriks 2019 - 1,5 miljoni rublani. 2020. aastal kohtuvaidlused jätkusid ning Sobol ja KVF töötaja Georgi Alburov said 3. augustil 2019 toimunud miitingu tõttu Moskva metroo hagi alusel rahatrahvi 311 tuhat rubla ja siseministeeriumilt täiendavate rahaliste vahendite ja jõudude kaasamise eest 4,7 miljonit rubla. Sobol sai ka üheks seitsmest süüdistatavast, kellele määrati 27. juulil 2019 loata tegevuse eest trahvi 3,3 miljonit rubla.
11. novembril 2020 algas Ljubov Soboli valimiskampaania 2021. aasta riigiduuma valimisteks. 27. jaanuaril 2021 peeti ta kinni niinimetatud "sanitaarasja" raames – süüdistatuna sanitaar- ja epidemioloogiliste normide rikkumises Moskvas 23. jaanuaril 2021 toimunud meeleavalduste ajal ning paigutati koduaresti. Inimõigusteorganisatsioon "Memorial" tunnistas ta poliitvangiks. 14. juunil 2021, pärast KVFi tunnistamist ekstremistlikuks organisatsiooniks, ta katkestas oma valimistel osalemise. 3. augustil 2021 mõistis Moskva Preobraženski kohus Soboli 1,5 aastase vabaduspiirangu. Ta mõisteti süüdi Vene Föderatsiooni kriminaalkoodeksi artikli 33 4. osa – artikli 236 1. osa alusel (sanitaar- ja epidemioloogiliste eeskirjade rikkumisele õhutamine, millega kaasnes inimeste massilise haigestumise oht). Tal keelati pooleteise aasta jooksul kell 22.00–6.00 kodust lahkumine, avalikel üritustel osalemine ning Moskvast ja Moskva oblastist lahkumine.
7. augustil 2021 põgenes Sobol Venemaalt liinilennukiga Türki. 20. oktoobril 2021 kanti ta Venemaa siseministeeriumi föderaalsesse tagaotsitavate nimekirja "kriminaalkoodeksi artikli alusel". Septembri algul 2021 esines ta üllatusesinejana Tallinnas Lennart Meri konverentsil.
Maret Oja (muusikaõpetaja)
Maret Oja (sündinud 30. septembril 1961 Mõisakülas ) on eesti muusikaõpetaja.
Ta töötas aastatel 1989–2013 Jõgeva Gümnaasiumis muusikaõpetaja, koori- ja ansamblijuhina, alates 2013. aastast on ta Jõgevamaa Gümnaasiumi muusikaõpetaja. Alates 1995. aastast on ta korraldanud Jõgeval muusikanädalat ja alates 1997. aastast Alo Mattiiseni muusikapäevi, mille raames toimub üle-eestiline ansamblite võistlus.
Maret Oja õpilased on osalenud "Laulukarussellis", "Estvokaalil" ja Valgre festivalidel, võitnud auhinnalisi kohti. Alates 2002. aastast on ta juhendanud laulupidudel lastekoore.
ENTA
ENTA on lühend, mis võib tähendada:
Karl Reintalu
Karl Reintalu (perekonnanime rööpkuju: Reinthal, 7. aprill 1902 – 22. juuni 1949 Inglismaa) oli eesti tehnikateadlane.
Teenistuskäik
Oli 1924–1940 Riigi Sadamatehaste insener, 1940–1942 TTÜ õppeülesande täitja mehaanika tehnoloogias (õpetas ka käitise organiseerimist ja juhtimist), 1943–1944 adjunktprofessor ja mehaanika tehnoloogia labori juhataja. Insenerikoja mehaanikasektsiooni liige.
1944 põgenes Saksamaale, oli õppejõud Clausenthali Mäeakadeemias. Osales 1946 Hamburgis Balti Ülikooli loomisel, oli Eesti esindaja masinaehitusala korraldavas toimkonnas ja masinaehitusteaduskonna prodekaan.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: metallide tehnoloogia, valumuldade omadused ja valutööde korraldamine. Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärk (1940).
Bratislava HC Slovan
Praeguse Slovakkia kõrgliiga on Slovan võitnud üheksa korda. Hooajal 1978/79 tuli klubi Tšehhoslovakkia meistriks.
Klubi on asutatud 1921. aastal.
Tamsa Kullavare
Tamsa Kullavare on Tartu maakonnas Nõo vallas Tamsa külas asuv kõrgendik, endine kivikalme. Kõrgendik on arvele võetud arheoloogiamälestisena.
Retie
Retie on hollandikeelne vald ja asula Belgias Flandria piirkonnas Antwerpeni provintsis.
Jõõpre pärnad
Jõõpre pärnad (ka Jõõpre kooli pärnad) on 8-9 kaitsealust pärna Pärnu maakonnas Pärnu linna halduspiirkonnas Jõõpre külas Jõõpre kooli alal Audru jõe kaldal. Puud võeti kaitse alla 1938.
Avenue de Friedland
pisi|Avenue de Friedland Avenue de Friedland on puistee Prantsusmaa pealinna Pariisi VIII ringkonnas. See on nime saanud Napoleoni sõdade ajal toimunud Friedlandi lahingu järgi. See on üks kaheteistkümnest puiesteest, mis lähtub Charles de Gaulle'i platsilt ning jätkub Boulevard Haussmannina.
Hispaania ajalugu
pisi|Hispaania 21. sajandil Hispaania ajalugu on ülevaade Hispaania alade kujunemisest ja ajaloost.
Eelajalugu ja eel-Rooma rahvad Pürenee poolsaarel
pisi|vasakul|[[Vana-Kreeka ja Foiniikia kolooniad umbes 8. – 6. sajandini eKr]] Tänapäeva inimese eellased, kromanjoonlased, hakkasid Ibeeria poolsaarele saabuma Püreneedest umbes 35 000 aastat tagasi. Tuntuimad mälestised ja kunstiteosed sellest perioodist on kuulsad maalingud Põhja-Hispaanias, Kantaabrias, Altamira koobastes. Need loodi ilmselt 15 000 aastat eKr. Astuurias elasid juba Homo erectus, neandertallased ja kromanjoonlased. Nooremast paleoliitikumist pärineb Ida-Astuurias kaljujooniseid. Pronksiajal rajati megaliite ja kääpaid.
Poolsaare ajaloolised asukad olid ibeerlased ja keldid, neist esimesed ida- ja teised läänerannikul. Keskplatool segunedes said neist keltibeerid. pisi|vasakul|Kartaago mõjuala enne esimest Puunia sõda pisi|vasakul|Ibeeria poolsaar, 237-206 eKr pisi|vasakul|Kartaago mõjuala enne teist Puunia sõda Varaseim linnakultuur usutakse olevat poolmüütiline lõunapoolne linn Tartessos (enne 1100 aastat eKr). Umbes perioodil 500–300 aastat eKr asutasid meresõitjatest foiniiklased ja kreeklased hulga kolooniaid Vahemere rannikul. Kiirelt aga võtsid Puunia sõdade käigus jõupositsiooni Vahemerel üle kartaagolased – kuni roomlased nad purustasid ja positsiooni üle võtsid.
pisi|vasakul|Hannibali sõjakäigu teekond [[Saguntumist Apenniini poolsaarele]]
Kartaago Ibeeria
Kaotuste tõttu Esimeses Puunia sõjas pöörasid kartaagolased oma pilgud Ibeeria poolsaarele, kuhu nad olid oma esimesed kolooniad rajanud juba 6. sajandil eKr. Väejuht Hamilkar Barkas vallutas kiiresti ja ühtset vastupanu kohtamata poolsaarel suuri alasid. Hamilkar Barkase järglane väejuhina, Hasdrubal asutas Uus-Kartaago linna Ibeeria poolsaare idarannikul, millest sai järgnevalt puunlaste peamine tugipunkt Hispaanias. Uute vallutustega sai Kartaago uusi juurdepääse hinnalistele hõbedakaevandustele, mis võimaldasid tal roomlastele suuri kontributsioone maksta ning uuesti suure sõjaväe üles ehitada. 226 eKr sõlmisid Rooma ja Kartaago lepingu, mille kohaselt nimetati Ebro jõgi kahe rivaali huvialade vaheliseks võimupiiriks. Hasdrubali mõrvamise järel, valis sõjavägi uueks juhiks 221 eKr Hamilkar Barkase 25-aastase poja Hannibali. 219 eKr vallutas Hannibal Saguntumi linna, mis jäi küll lepingualusest Ebro jõest lõuna poole, kuid mida roomlased pidasid enda kaitse all olevaks ja mis Rooma liitlasena keeldus tunnistamast Kartaago ülemvõimu. Selle teoga sai Rooma ettekäände õiglase sõja (bellum iustum) väljakuulutamiseks.
Puunia sõjad
, Teine Puunia sõda Teise Puunia sõja (218–201 aastat eKr) alguses, 219. aastal eKr toimus Pürenee poolsaare idarannikul asuvas Saguntumi linnas Rooma toetatud võimuhaaramine, Kartaago väejuht Hannibal vallutas samal aastal Rooma liitlaslinna Saguntumi ja ületanud Püreneed ja Alpid, kihutas gallialased üles room­laste vastu ning jõudis 218. aastal eKr Apenniini poolsaarele.
209. aastal eKr vallutas Rooma väepealik Publius Cornelius Scipio Africanus Pürenee poolsaare idarannikul asuva Cartagena, moodustades peatselt tänase Hispaania aladel kaks provintsi, Hispania Citerior ja Hispania Ulterior. 207. aastal eKr said Kartaago väejuhi Hasdrubali (Hannibali noorem vend) väed Metauruse lahingus lüüa konsulite Claudius Nero ja Marcus Livius Salinatori juhitud vägedelt Metauro jõe juures.
205. aastal eKr alustas Publius Cornelius Scipio Africanus invasiooni Sitsiiliast Aafrika mandrile. Ta sõlmis liidu Numiidia kuningaga ja vallutas Cap Boni poolsaarel Utica ning suundus Kartaago suunas. Aastal 203 eKr kutsuti Hannibal Aafrikasse tagasi Publius Cornelius Scipio Africanuse vastu sõdima, kuid sai temalt Zama lahingus aastal 202 eKr otsustavalt lüüa. Kartaago alistus, loovutades oma sõjalaevastiku ja Hispaania, makstes suurt kontributsiooni ning nõustudes Hannibali väljaandmisega roomlastele. Sellest kuulnud, põgenes Hannibal Aasiasse. Järgmise viiekümne aasta jooksul oli Rooma ja Kartaago vahel rahu.
Rooma impeeriumi Hispanica
Teise Puunia sõja ajal allutas laienev Rooma impeerium endale Vahemere rannikul olevad Kartaago kaubanduskolooniad. See toimus umbes 210–205 aastat eKr. Nii sattus peaaegu kogu Pürenee poolsaar rohkem kui 500 aastaks roomlaste kontrolli alla. Pürenee poolsaart sidus Rooma seadus, keel ja Rooma teed. Kohalikud juhid sulandati roomlaste hulka, kuid põhiosa keltidest ja ibeerlastest säilitas oma rahvuse.
Rooma kodusõdade ajastu
Aastatel 61–44 eKr okupeerisid Hispania Ulteriori kubernerid Julius Caesar ja Gnaeus Pompeius lõplikult Tejo ja Douro jõe vahele jäänud maad. Ka vähesed iseseisvuse säilitanud lusitaanlased integreerusid aja jooksul kultuurimõjude tulemusel Rooma riiki. Portugali alade vallutamise viis lõpule aastatel 24–19 eKr keiser Augustus, kes alistas Portugali mägise põhjaosa ja Astuuria. pisi|[[Rooma riik 395. aastal]] pisi|vasakul|Rooma [[Pürenee poolsaare alad, ca 400. aastal]] 1.– 3. sajandini oli Pürenee poolsaare haldusjaotus Rooma keisririigis järgmine:
Roomlased arendasid juba olemasolevaid linnu, näiteks Lissaboni (Olissipo), Tarragona (Tarraco) ja asutasid Zaragoza (Caesaraugusta), Mérida (Augusta Emerita) ja Valencia (Valentia). Rooma eestkoste all arenes poolsaare majandus. Hispaania toimis Rooma turu jaoks kui viljaait: sadamad eksportisid kulda, villa, oliiviõli, veini. Põllumajanduslik toodang kasvas hüppeliselt, kui võeti kasutusele niisutussüsteemid, millest osa on kasutusel siiani. Hispaanias on sündinud keisrid Traianus, Hadrianus, Marcus Aurelius ja Theodosius I ning filosoof Lucius Anneus Seneca. 1. sajandil tutvustati Hispaaniale kristlust ning linnades sai see populaarseks juba 2. sajandil. Enamik Hispaania tänapäevastest keeltest, usunditest ja seaduste alustest on pärit sellest perioodist.
Suur rahvasterändamine
Esimesed Hispaaniat vallutanud barbarid saabusid suure rahvasterändamise ajal 5. sajandil, samal ajal kui Rooma impeerium kokku kukkus. Hispaaniasse jõudsid üle Püreneede goodid, läänegoodid (ehk visigoodid), sueebid, alanid, asdingid ja vandaalid. pisi|
Sueebi kuningriik Gallaecias
Kui vandaalid ja alaanid põrkusid kokku ülemvõimu pärast Gallias Rooma liitlase frankidega, suundusid sueebid oma kuninga Hermericu juhtimisel lõunasse, ületades lõpuks Püreneed ja jõudsid Ibeeria poolsaarele, kus pärast Gerontiuse ja Maximuse ülestõusu 409. aastal ei kehtinud enam Rooma impeeriumi seadused. Roomlased andsid vandaalidele Galicia ja Andaluusia (Vandaluusia); alaanid said Portugali ja Cartagena ümbruse.
pisi|vasakul|Sueebide riik (roheline) ja läänegootide riik (oranž) Läbides Baskimaa, asustasid nad Rooma provintsi Gallaecia, Loode-Hispaanias (nüüdne Galicia) ja põhja Portugalis (Região Norte). Sueebid ja vandaalid koos oma liitlaste (alaanide ja sarmaatlastega) hõivasid peaaegu kogu territooriumi peale Tarraconensise provintsi. Vallutatud maad jagati rahvaste vahel ära – Lusitaania provintsi said oma valdusse alaanid, Gallaecia läks vandaalide valdusse. Vandudes truudust imperaator Honoriusele tunnustati neid kui foederati ning lubati neil seal elada oma autonoomse valitsuse kontrolli all. Samaaegselt omavalitsusliku provintsi Britanniaga, sueebide kuningriik Gallaecias sai esimeseks Alam-Rooma kuningriigiks, mis moodustati Lääne-Rooma keisririigi laostunud aladel. Sueebide Gallaecia oli esimene Rooma keisririigist eraldunud kuningriik, mis hakkas münte vermima. Müntide vermisel võtsid nad eeskuju eelnevatest Rooma Impeeriumi kogemustest.
Sueebide kuningriik Gallaecias ja põhja-Lusitanias (tänapäeva Centro Region Portugalis) rajati 409. aastal ja see kestis 586. aastani pärast sajandit vältavat aeglast langust. Oma väiksuse tõttu (kuningriigi rajamise aegu oli sueebide arv umbes 30 000) ei saavutanud ta kunagi olulist poliitilist tähtsust. Kuna sueebid hakkasid kiirelt kasutama kohalikku keelt, jäi nende alggermaani keelest vähe järele. Sueebide kuningriigi pealinnaks sai praeguse Braga eelkäija Bracara Augusta, mis oli Rooma-aegse Gallaecia provintsi pealinn. Aastal 438 ratifitseeris Hermeric kohaliku elanikkonnaga rahulepingu ning võitlustest kurnatuna, loovutas ta trooni oma pojale Rechilale. pisi|300px|Ibeeria poolsaar (530–570) Visigootide ootamatu sissetung Ibeeria poolsaarele 416. aastal – saadetuna Akvitaaniast Lääne-Rooma imperaatori poolt, et võidelda vandaalide ja alaanidega – põhjustas sueebide kuningriigi mõningase laienemise: oma õitsengu tipul ulatus sueebide Gallaecia Meridani või Sevillani. 448. aastal Rechila suri ja pärandas krooni oma pojale, Rechiariusele, kes võttis vastu 447. aastal ristiusu. Ristiusk muutus ametlikuks usuks paganlikele sueebidele ja peamiselt pritsillianistlikule elanikkonnale. Sueebide kuningriigi võim Pürenee poolsaarel laienes kuni 456. aastani, mil nad sattusid konflikti läänegootide valitseja Theoderich II, kes purustas sueebide väed, hukkas nende kuninga Rechiariuse ja laastas nende valdused.Pärast Rechiariuse surma 456. aastal algas sueebide kuningriigi hääbumine. Sueebide kuningriigi ajalugu lõppes 586. aastal, mil tõugati troonilt nende viimane kuningas Amalaric.
Vandaalide Galicia ja Andaluusia
5. sajandi alguses liikusid vandaalid liikusid mööda Doonaud lääne poole, ent Reini jõeni jõudes kohtasid nad vastupanu frankidelt, kes asustasid ja kontrollisid Rooma valdusi Põhja-Gallias. Lahingus frankidega õnnestus neil alaanide abiga franke lüüa ning 406 tungisid vandaalid üle Reini Galliasse. Gunderici juhtimisel rüüstasid nad lääne ja lõuna poole liikudes Galliat. Oktoobris 409 ületasid nad Püreneed ning jõudsid Hispaania aladele. Roomlased andsid vandaalidele Galicia ja Andaluusia (Vandaluusia). pisi|[[Germaanlased|Germaanlaste Pürenee poolsaare Läänegootide kuningriigi, Frangi riigi ja Langobardide kuningriigi piirialad, 563. aastal]] Vandaalide valitseja Geiserici juhtimisel ületasid nad 429 Gibraltari väina ning liikusid mööde Vahemere lõunarannikut, Põhja-Aafrikas itta Kartaago poole. Aastal 435 andsid roomlased neile mõningaid alasid Põhja-Aafrikas, ent 439 langes Kartaago vandaalide kätte. Geiseric arendas vandaalide ja alaanide kuningriigi võimsaks riigiks. Vandaalid lõid suure merelaevastiku ning vallutasid Sitsiilia, Sardiinia, Korsika ja Baleaarid. Nad moodustasid mereriigi, mis oma ulatuselt sarnanes väga 7 sajandit varem õitsenud Kartaagoga. Oma võimu tipul olid nad aastal 477.
Läänegootide kuningriik
Romaniseerunud läänegoodid saabusid Hispaaniasse 415. aastal ja hilisem Läänegootide kuningriik haaras enda alla kogu Pürenee poolsaare. vasakul|pisi|6. sajandi riigid ja rahvaste asualad Euroopas pisi|Läänegootide Hispania ja selle regionaalne jaotus aastal 700, enne moslemite vallutusi , Läänegootide kuningriik 5.–8. sajandini hõlmas tänapäeva Edela-Prantsusmaad ja Pürenee poolsaart Läänegootide kuningriik. Olles üheks Lääne-Rooma keisririigi germaani järglasriigiks, loodi see algselt kuningas Wallia võimualusest läänegoodi asustusest Rooma võimualuses Akvitaania provintsis Edela-Prantsusmaal ja laienes siis vallutuste teel üle kogu Pürenee poolsaare.
Läänegootide kuningriik säilitas sõltumatuse Ida-Rooma või Bütsantsi keisririigist, kelle püüded taastada Rooma võim Ibeerias olid lühiajalised ja ainult osaliselt edukad.
6. sajandi algul kaotas kuningriik Gallia territooriumi frankidele, säilitades kitsa rannikuriba Septimania, kuid läänegootide kontroll Ibeeria üle tagati selle sajandi lõpuks sueebide ja baskide allutamisega.
Läänegootide riik jäi püsima kuni 8. sajandi alguseni, mil seda tabasid üheaegselt viljaikaldusest tingitud näljahädad ning araablaste ja berberite rünnakud.
Islami ülemvõim
300px|pisi|Araablaste [[kalifaat|kalifaadi laienemine: {{legend|#a1584e|Muḩammad (622–632)}} {{legend|#ef9070|Neli esimest kaliifi (Rashidun, 632–661)}} {{legend|#fad07d|Umaijaadid (661–750)}}]] pisi|300px|[[Umaijaadide kalifaat|Umaijaadide kalifaadi territoorium u 750. aastal, Kalifaadi koosseisu kuulus ka Pürenee poolsaarel Al-Ándalus, mille pealinn oli Córdoba]] 8. sajandil vallutasid lühikese aja jooksul (aastail 711–718) läänegootidelt peaaegu kogu Pürenee poolsaare peamiselt berberi moslemid (maurid), kes tulid Põhja-Aafrikast. Enamuse läänegootide kuningriigist vallutasid moslemiväed Marokost aastal 711, ainult Hispaania põhjaserv jäi kristlaste kätte. Seal sündis keskaegne Astuuria kuningriik. Moslemite vallutused moodustasid osa islami Umaijaadide impeeriumi laienemisest. Vaid kolmel väikesel maapiirkonnal (Astuuria, Navarra ja Aragón) Põhja-Hispaanias õnnestus oma vabadus säilitada. 711. aasta 19. juulil tapeti Guadalete lahingus läänegootide kuningas Roderich (Rodrigo), kes püüdis vastu seista lõunast sissetunginud Umaijaadidele. See tähistas moslemite Hispaania-vallutuse algust, milles enamus poolsaarest läks aastaks 718 moslemite võimu alla. Läänegootide aadlimeest Pelayot tunnustatakse kristliku rekonkista alustamise eest Pürenee poolsaarel aastal 718, kui ta võitis Umaijaade Covadonga lahingu ja rajas poolsaare põhjaosas Astuuria kuningriigi.
719. aastaks pühkisid maurid Al-Ándalusi kuberner-kindrali Al-Samh ibn Maliki juhtimisel üle Pürenee poolsaare, valgudes üle Septimaania. 732. aastal tungisid Umaijaadidee kalifaadi väed Frangi riiki, kus kohtusid Frangi riigi majordoomuse Karl Martelli vägedega Poitiers' lahingus. Frangi väed võitsid araablasi ja hiljem nad enam nii kaugele ei tunginud. Karli võitu on tihti peetud maailmaajaloos otsustavat tähtsust omavaks, millega päästetud Euroopa kristlik tsivilisatsioon moslemite invasioonist.
Pärast vallutust jagati Al-Ándalus Pürenee poolsaarel viieks halduspiirkonnaks, mis vastavad umbkaudu tänapäeva Andaluusiale, Galicia ja Lusitaaniale, Kastiilia ja Leónile, Aragóni ja Katalooniale ning iidsele Septimaania provintsile. , Septimaania pisi|Umaijaadide Córdoba [[emiraat ja Abassiidiide kalifaat]] Sisevastuolude tulemusel tulid Abu Muslimi juhitud ülestõusuga (747–750) võimule Abbassiidid. Bagdadi asevalitseja kukutas Damaskuse kaliifi võimult ning võttis ise endale kaliifitiitli. Enamik Umaijaadide dünastia liikmeid tapeti, ellujäänud ‘Abd ar-Raḩmān I põgenes Hispaaniasse, haaras seal 756. aastal võimu ja rajas Córdoba emiraadi. Kalifaadi allakäik algas kohe pärast Umaijaadide kukutamist 750. aastal.
Córdoba
(756–929 ), Córdoba kalifaat (929-1031) pisi|vasakul|[[Ibeeria poolsaare Córdoba emiraat, Galicia kuningriik, Astuuria kuningriik, Frangi riigi Hispaania mark, 814]] pisi|vasakul|[[Ibeeria poolsaare Córdoba emiraat, Leóni kuningriik, Navarra kuningriik ja Barcelona krahvkond, 910]] Córdobat, islamistliku Hispaania pealinna, peeti keskaegse Euroopa rikkaimaks ja vaimselt arenenuimaks linnaks. Vahemere majandus ja kultuur õitses. Moslemid tõid sisse rikka intellektuaalse traditsiooni Lähis-Idast ja Põhja-Aafrikast. Moslemi ja juudi õpetlased mängisid väga suurt rolli klassikalise kreeka keele taaselustamises ja selle õpetamise alustamises Lääne-Euroopas. Hispaania romaniseeritud kultuurid toimisid koos moslemi ja juudi kultuuriga väga erinevatel viisidel, andes Hispaaniale äratuntava, iseloomuliku kultuuri. Linnadest väljaspool jäi maaomandus põhiliselt puutumata, kuna moslemist juhid võõrandasid maad vaid väga harva. Seevastu tõid nad hoopis sisse uusi tehnoloogiaid ja uusi kasvatuskultuure, mis viisid märkimisväärse tõusuni põllumajanduses. pisi|300px|Euroopa poliitiline kaart, u 1000 Islami ülemvõimu all Hispaania aladel tunnistati juute ja kristlasi kui "raamatuinimesi". Nad võisid küll vabalt praktiseerida oma usku, ent siiski neid diskrimineeriti mõneti. Pöördumine islamisse toimus stabiilselt kasvavas tempos, alates aristokraatidest, kellele see lihtsalt pakkus võimalust põgeneda "dhimmi" – mittemoslem – olemise piirangutest ja alandustest. Arvatakse, et 11. sajandiks olid Al-Ándalusis moslemid ülekaalus.
Moslemi kogukond Hispaanias oli väga mitmekülgne ja ohustatud pidevaist sotsiaalsetest pingetest. Põhja-Aafrikast pärit berberid olid kokku pannud suure enamuse armeest ja neil tekkis kokkupõrge Lähis-Idast Ibeeriasse tulnud juhtivate araabia hõimudega. Aja jooksul tekkisid suured mauri asulad – eriti Guadalquiviri jõe orus, Valencia rannikuplatool ja hiljem ka Granada mägisel alal.
10. sajandil laienesid moslemite kontrolli all olevad alad Vahemerepiirkonnas, nad kontrollisid lisaks Al-Ándalusile ka Baleaari saari, alasid Provences, Korsikat, Sardiiniat, Sitsiiliat ja Põhja-Aafrikat. pisi|300px|Hispaania, aastal [[1190]] Siiski, 11. sajandiks olid moslemite maavaldused jagunenud hispaania kuningriikide vahel, mis küll sisult allusid moslemitele. Kui saabusid Põhja-Aafrikast juhtivad jõud Almoraviidi ja Almohaadi armeede näol, taastati ühtsus moslemi maavaldustes, seekord juhituna rangemast, vähem tolerantsest islamist. Kuid islami aeg Ibeeria poolsaarel oli lihtsalt möödas, ning kuigi alguses oli mõningast edu Põhja-Hispaania vallutamisel, ei suutnud moslemite väed vastu panna kristlike piirkondade sõjajõududele.
Islami võimu langus ja taasühinemine
Termin "rekonkista" (hispaania reconquista, 'tagasivallutus') on kasutusel, et kirjeldada sajandite pikkust Hispaania kristlike kuningriikide laienemist Pürenee poolsaarel. Rekonkista alguseks peetakse aastat 722, mil loodi Astuuria kuningriik, kõigest 11 aastat pärast mauride sissetungi. Juba 739. aastal aeti moslemi väed välja Loode-Hispaania Galiciast, kus asus keskaegse kristluse üks pühamaid kohti – Santiago de Compostela. See, et Al-Ándalus ülejäänud Hispaaniast taifa (moslemi maaüksus Hispaanias) kuningriiki irdus, aitas kaasa kristlike kuningriikide laienemisele. 778. aastal läks Frangi riigi kuningas Karl Suur esimesele sõjaretkele mauride vastu, kuid pidi leppima Zaragoza lühiajalise piiramise ning seejärel taandumisega. Seejuures sattusid osad tema vägedest baskide rünnakute alla, milles hukkus ka Bretagne'i markkrahv Roland. Selle sündmuse põhjal loodi hiljem "Rolandi laul". Hiljemgi jätkas Karl Suur katseid võita moslemitelt tagasi Püreneed, kuid lõppkokkuvõttes pidi ta leppima vaid Barcelona krahvkonna vallutamisega. , Frangi riik
Al-Ándalus
Pürenee poolsaare ja Lõuna-Prantsusmaa ala Al-Ándalus oli keskajal aastatel 711–1492 moslemite võimu all. Pärast moslemite tungimist Pürenee poolsaarele oli al-Ándalus kõigepealt Põhja-Aafrika piirkonna Umaijaadide kalifaadi osaks, muutudes hiljem emiraadiks ning seejärel iseseisvaks Abbassiidide kalifaadiks. Pärast Córdoba kalifaadi lagunemist 1031. aastal jagunes see territoorium nn esimesteks taifade kuningriikideks, pärast almoraviidide pealetungi "teisteks taifade kuningriikideks" ning pärast almohaadide pealetungi "kolmandateks taifade kuningriikideks". Poolsaare põhjaosas mägedesse tõrjutud kristlaste tagasivallutuse ehk rekonkista edasiliikumisega seoses kohandati al-Ándalusi nimi moslemite võimu all olevale kahanevale piirkonnale, mille piire lükati aina rohkem lõuna suunas, kuni katoliiklik kuningapaar 1492. aastal Granada vallutas.
Astuuria kuningriik
pisi|vasakul|Astuuria kuningriik, u 910 AD , Leóni kuningriik, Galicia kuningriik Esimene kristlik riik, mille vastupanu osutavad kristlased pärast islamiusuliste vallutust Pürenee poolsaarel (711–719) rajasid oli Astuuria kuningriik. Ta tekkis muslimite vastu edukalt mässava Pelayo võimupiirkonnast, kuid alles Alfonso I (valitses 739–757) rajas uue kuningriigi alused. Riik jagati Alfonso III poolt 910 kolmeks riigiks – Leóni kuningriik, Galicia kuningriik ja Astuuria kuningriik.
pisi|[[Navarra kuningriik 1150. aastal (sinine)]]
Navarra kuningriik
(826–1620) Navarra kuningriik loodi 824. aastal, mil baski ülik Íñigo Arista Pamplona kuningaks kuulutati. Kuningriik saavutas oma suurima võimsuse Sancho III valitsusajal 11. sajandi esimesel poolel.
1284–1328 oli Navarra kuningriik personaalunioonis Prantsusmaaga. Kui 1085. aastal vallutati tagasi Toledo, oli peaaegu kogu põhjapoolsem osa Hispaaniast tagasi vallutatud. Pärast moslemite taganemist ja väljarännet Hispaaniast 12. sajandil langesid 13. sajandil sellised suured mauri kindlused nagu Cordoba 1236 ja Sevilla 1248. Mauridele jäi vaid Granada. 13. sajandil laiendas Aragóni kuningriik oma piire üle Vahemere Sitsiiliani.
Navarra kuningriigi lõunapoolne osa liideti 1513. aastal Kastiilia krooniga. Alates 1589. aastast oli Navarra taas personaalunioonis Prantsusmaaga, kuna senine Navarra kuningas Henri III sai Henri IV nime all Prantsuse troonile. 1620. aastal liideti Navarra kuningriik Prantsusmaa kuningriiga.
Leóni kuningriik
pisi|vasakul|Leóni kuningriik, 1037. aastal (910–1230), Portugali ajalugu 910. aastal Astuuria kuningriigi jagamisel Alfonso III poolt kolmeks riigiks sai tema poeg García I, Leóni kuningaks. Leóni kuningriik asud Ibeeria poolsaare põhjarannikul. Kuningriigist eraldus 1139. aastal Portugali kuningriik.
Leóni kuningriigi iseseisva eksistentsi lõpuks loetakse 1230. aastat, mil kuningriigi vallutas Kastiilia kuningas Fernando III ja liitis selle oma kroonivaldustega. Ametlikult kahte riiki ei ühendatud ja León moodustas Kastiiliaga personaaluniooni, kuid võimukeskuseks kujunes Kastiilia.
Córdoba kalifaat
pisi|[[Córdoba kalifaat umbes aastal 1000]]
Aastatel 929–1031 eksisteeris Pürenee poolsaarel tänapäeva Hispaania ja Portugali aladel islamiriik, Córdoba kalifaat, mille pealinn oli Córdoba.
Aragóni kuningriik
pisi|vasakul|Aragóni kuningriik (punasega)
Aragóni kuningriigi alguseks peetakse 1035. aastat, mil suri Navarra kuningas Sancho III ning jaotas oma valdused poegade vahel. Aragóni krahvkonna alad sai endale tema vallaspoeg Ramiro I, kellele kuulusid juba varem piirkonnas ulatuslikud valdused ning keda seepeale kuningaks hakati nimetama. Tudela emiir ja Ramiro korraldasid peagi sõjakäigu Navarrasse, kus valitses nüüd Ramiro vend García Sánchez III. Ramiro sai Tafalla lahingus lüüa, kuid suutis siiski saavutada iseseisvuse Navarrast. Pärast oma venna Gonzalo surma 1043. aastal liitis Ramiro Aragóniga Ribagorza ja Sobrarbe krahvkonna.
Aragóni kuningriik laienes peagi lõunasse, vallutades osa Al-Ándalusi alasid. 1096. viidi kuningriigi pealinn Jacast Huescasse ja 1118. aastal Zaragozasse.
Kastiilia kuningriik
(1035–1230), Kastiilia kroon, Kastiilia, Granada emiraat
Aragóni kroon
pisi|[[Aragóni krooni alad 15. sajandil]]
1150. aastal abiellus Aragóni kuninganna Barcelona krahv Ramon Berenguer IV-ga. Nende poeg Alfonso II päris mõlema vanema valdused, pannes aluse Aragóni kroonile. Aragóni kroon hõlmas lisaks Aragóni kuningriigile eri aegadel ka Kataloonia vürstiriigi, Mallorca, Valencia, Sitsiilia ning Napoli kuningriigi, Ateena ja Neopatria hertsogkonna, samuti Korsika, Sardiinia, Andorra, Roussilloni ja Malta.
Hispaania ühinemisprotsess
pisi|Hispaania 15. sajandil 1469. aastal abiellus Aragóni kuningas (1479–1516) ja Aragóni krooni alade valitseja Fernando II Kastiilia Isabeliga, Kastiilia kuningas Enrique IV de Castilla poolõega, kellest sai Kastiilia ja Leóni kuninganna (1474–1504) pärast Enrique IV surma aastal 1474. Nende abielu oli dünastiline unioon, millest sai Hispaania kuningriigi koidikule teedrajav sündmus. Sel hetkel jäid nii Kastiilia kui ka Aragóni kroon eraldi territooriumile, kumbki hoidis oma traditsioonilisi institutsioone, parlamente ja seadusi.