Valu
Representatsiooniteooriad
Valu representatsiooniteooriate (Fred Dretske, Michael Tye jt) järgi on valufenomenid täpselt sama asi mis valu representatsiooniline sisu. Need teooriad säilitavad otsese realismi põhiintuitsiooni ja naturalistliku motivatsiooni, kuid möönavad elamuste fenomenoloogilist rikkust. Elamuse kogu fenomenilise (kvalitatiivse) sisu konstitueerib jäägitult selle representatsiooniline sisu, nii et tegu on reduktsionismiga. Ka kaudne realism oli representatsionistlik: otseselt kogetavad kvaalid representeerivad kontingentselt avalike objektide objektiivseid meelelisi omadusi kas sarnasuse tõttu või regulaarse põhjusliku seose tõttu või mõlema tõttu. Aga reduktsionistlik otsese realismi pooldaja eitab vaimu- või elamusesiseseid fenomenilisi objekte või kvaliteete, mida saab introspektsiooni teel otseselt teadvustada: otsene realism lähtub intuitsioonist, et elamused on läbipaistvad, esitades maailma otseselt ja vahetult. Kvaalid tuleb taandada tajuseisundite representatsioonilisele sisule. Seda vaadet nimetatakse ka tugevaks representatsionalismiks või representatsionismiks (Ned Block), et eristada seda representatiivsest realismist. Tugeva representatsionalismi pooldajad on tavaliselt naturalistid või füsikalistid. Sellepärast on neil tavaliselt naturalistlikud teooriad selle kohta, kuidas need (füüsilised) seisundid omandavad representatsioonilise sisu. Valuelamuste iseloom tuleb täielikult nende representatsioonilisest sisust. Nad representeerivad mitmesuguseid kudede häireid analoogselt sellega, kuidas nägemissüsteem representeerib värvusi. Kui värvused on (vähemalt osalt) pindade objektiivsed jooned, siis nägemiselamused ei representeeri värvusi kui niisuguseid, nii et me ei kontseptualiseeri värvusi nägemispresentatsioonide põhjal peegeldusspektritena. Sellepärast ei ole valu representatsiooniteooriatele vastuväiteks, et valuelamused ei representeeri koekahjustust kui niisugust. Mõnikord öeldakse, et tajuelamused representeerivad mittemõisteliselt, ja seda võrdsustatakse sageli analoogsisuga. Nad ei koosne mõistest (diskreetsetest representatsioonidest) nagu mõtted. Igal aistingumodaalsusel on oma detekteeritavad omadused. Nii on ka valuelamustega. Siiski on mõistlik väita, et valuelamuste kvalitatiivsed erinevused tulevad sellest, et nad representeerivad erinevaid kehaseisundeid. Valu asukoht on koht, mille koekahjustust valuelamused representeerivad. Valu taju- ja representatsiooniteooriate üks põhilisi raskusi on fookuseprobleem: tuleb seletada, miks valuteated (erinevalt välistajuteadetest) ei räägi mitte koekahjustusest, vaid elamusest. Valu tajuteooria pooldaja loomulik seletus võiks olla, et koekahjustuse aistimisel on tugev negatiivne afektiivne kvaliteet, mis tõmbab tähelepanu endale. Valu on sama ebameeldiv ka siis, kui ta ei representeeri õigesti. Aga see seletus ei tööta teiste intransitiivsete kehaliste aistingute korral. Ja ka maitse- ja lõhnaelamustel on afektiivne aspekt, aga vastavad aistimisaktid on suuresti läbipaistvad: magusa ja kibeda mõiste käivad esmajoones välisobjektide kohta. Valu tajuteooria pooldaja võib siiski väita, et olgu teiste kehaliste aistingutega kuidas tahes, vähemalt valu puhul on asi selles. Et aga tundub, et intransitiivsete kehaliste aistingute puhul peaks olema ühtne seletus, siis tundub, et see seletus ei saa olla ammendav. Pealegi on olemas seisundeid, mille korral valul puudub afektiivne aspekt, näiteks valuasümboolia.