cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sõrmuste isand: Kaks kantsi
Menufilmina on "Kaks kantsi" üle maailma teeninud üle 900 miljoni dollari ning on 2009. aasta seisuga kõigi aegade suurema piletituluga filmide seas kaheksandal kohal.
Sisu
Pärast rünnakut jõekaldal ja Boromiri surma on vennaskond laiali puistatud. Frodo ja Sam jätkavad kahekesi teekonda Mordorisse, et hävitada Sõrmus ja kohtavad Sõrmuse endist omanikku Gollumit, kes nõustub hakkama Frodole teejuhiks. Merry ja Pippin on vangis Sarumani Uruk-haide käes, kes viivad neid Raudlinna ülekuulamisele. Aragorn, Legolas ja Gimli jälitavad Urukeid, et kääbikud päästa ja avastavad, et Rohani kuningriigis on puhkemas sõda, sest Sarumani väed on liikvele läinud ja on asunud Rohanit vallutama. Rohani kuningas Theoden otsustab viia oma rahva Helmi süvikusse, kus loodab ennast ülekaaluka vaenlase eest kaitsta.
Auhinnad
Oscar (2003)
Briti Filmi- ja Telekunsti Akadeemia auhind (2003)
Grammy auhind (2004)
Ekraaninäitlejate Gildi auhind (2003)
Antitsüklon
thumb|Õhu liikumine antitsüklonis (paremal) Antitsüklon ehk kõrgrõhkkond ka kõrgrõhuala on hiiglaslik atmosfääri rõhkkond, läbimõõduga 1500 kuni isegi üle 2000 km, mille keskmes on õhurõhk kõrgem, äärte pool aga madalam.
Antitsükloni keskmes ulatub õhurõhk kuni 1020–1050 hPa, erandjuhtudel isegi 1080 hPa-ni. Kuna antitsüklonis on õhurõhk kõrgem kui ümbritsevatel aladel, voolab õhk sellest baarilises süsteemist spiraalselt suunaga keskmest välja. Kui õhurõhk kõrgrõhkkonnas ei lange mitmeid päevi, siis tuleneb see sellest, et antitsükloni keskmes laskub täiendavalt õhku atmosfääri ülemistest kihtidest alla.
Antitsükloneid on kahte tüüpi: a) paiksed ja b) liikuvad. Paiksed kõrgrõhkkonnad moodustuvad subtroopilises vööndis. Üldiselt on kõrgrõhkonna keskmine liikumiskiirus väike. Sageli jääb antitsüklon mitmeks ööpäevaks või isegi nädalateks seisma, et seejärel kohapeal laguneda. Aastas esineb Eestis keskmiselt üle paarikümne kõrgrõhkkonna. Enamasti tekivad Eesti ilma mõjutavad antitsüklonid Skandinaavias ja arktilistel meredel, kuid vahel ka Siberis või Venemaa Euroopa osa sisealadel. Kõrgrõhkkonna mõjul ilmnevad kontinentaalse kliima tunnused. pisi|Kõrgrõhkkond., eestikeelne tähis – K, ingliskeelne – H Antitsükloni keskosas toimub õhu juurdevool troposfääri kõrgematest ülakihtidest. Võimsate laskuvate õhumasside adiabaatiline soojenemine ja „vajumise“ surve tekitavad alumiste kihtide dünaamilise soojenemise, mille tulemusel omakorda tekivad alumiste kihtide temperatuuri inversioonid. Sellega on seletatav vähene pilvisus ja sadude vähesus kõrgrõhkkonnas. Pilvi on rohkem äärealadel, tavalisemad on ilusa ilma rünkpilved. Varahommikuti võivad tekkida madalad kihtpilved või udu, kuid need kaovad pärast päikesetõusu kiiresti.
Isobaarid ei ole antitsüklonis nii tihedad nagu tsüklonis, see seletab mispärast on tuuled kõrgrõhkkonnas nõrgemad kui madalrõhkkonnas.
Külmal poolaastal tekib inversioonikihi all sageli kihtpilvisus. Kui tavaliselt õhutemperatuur troposfääris kõrgemale tõustes langeb, siis inversioonikihis see tõuseb. Hoolimata kõrgest õhurõhust võib sügiseti ja talvel inversioonikihi alune madal õhuke pilvekiht katta taeva kogu päevaks.
Antitsüklonis puhuvad põhjapoolkeral tuuled päripäeva keskmest välja ja vastupäeva lõunapoolkeral. See on tingitud Coriolisi efektist. Antitsükloni saabumine meie aladele toob varasemaga võrreldes selgema ja kuivema ilma. Soojal poolaastal kaasneb sellega mõnikord kuumalaine ja põud, talvel aga käredam pakane ja püsivalt vaiksem ilm.
Jaan Lipp
Jaan Lipp (30. oktoober 1858 – 20. jaanuar 1924) oli eesti ametnik ja ajakirjanik.
Binali Yıldırım
pisi|Binali Yıldırım Binali Yıldırım [binal'ii jõldõr'õmm] (sündinud 20. detsembril 1955 Refahiyes) on Türgi poliitik, Õigluse ja Arengu Partei liige. Alates 12. juulist 2018 on ta Türgi parlamendi esimees.
Jaan Lipp
Jaan Lipp sündis Tarvastu kihelkonnas Vooru vallas, tema vanem vend oli Martin Lipp. Ta õppis Tarvastu kihelkonna- ja Valga kreiskoolis. Seejärel tegutses ta mitmelpool ametnikuna ning toimetas 1879–1881 Perno Postimeest. Ta tegi kaastööd ka Eesti Postimehele ja Sakalale ning kuulus Viljandi Eesti Põllumeeste Seltsi, "Endla" seltsi ja Eesti Kirjameeste Seltsi.
Binali Yıldırım
Aastatel 2016–2017 oli ta ka Õigluse ja Arengu Partei esimees.
Ta sündis aastal 1955 Refahiyes Erzincani provintsis. Ta on lõpetanud Istanbuli Tehnikaülikooli merekoolis laevaehitust ja. Aastal 1991 täiendas ta end Malmös Maailma Merendusülikoolis mereohutuse ja keskkonnakaitse alal.
Senegali jõgi
thumb|Senegali jõe satelliidipilt Senegali jõgi on 1790 kilomeetri pikkune jõgi Lääne-Aafrikas.
Jõgi moodustub Bakoy ja Bafingi jõe liitumise tulemusena Bafoulabé linna juures Malis. Jõgi suubub Atlandi ookeanisse.
Senegali jõgikonna pindala on 483 181 ruutkilomeetrit, aastane vooluhulk 8 miljonit kuupkilomeetrit.
Eurooplastele oli jõgi tuntud juba antiikajal. Plinius Vanem on seda nimetanud Bambotuse jõeks, Klaudios Ptolemaios Niase jõeks. Arvatavasti käis mööda jõge tihe kaubavahetus Kartaagoga kuni Kartaago langemiseni 146 eKr.
Kaltsiumkarbonaat
Kaltsiumkarbonaat (keemilise valemiga CaCO3) on keemiline aine, mis koosneb kaltsiumi katioonist (Ca2+) ja karbonaatioonist (CO32–).
Kaltsiumkarbonaat on looduses väga tavaline aine. See esineb peamiselt mineraalide kaltsiidi ja aragoniidina. Karbonaatsed kivimid koosnevad peamiselt kaltsiumkarbonaadist. Kaltsiumkarbonaat võib tekkida nii anorgaaniliselt kui ka organismide elutegevuse tulemusel. Kaltsiumkarbonaat on vees peaaegu lahustumatu, et aga loodusveed sisaldavad alati lahustunud süsihappegaasi, siis keemiliste reaktsioonide tulemusena tekivad kaltsiumvesinikkarbonaadid, mis põhjustavad vee karedust. Kaltsiumkarbonaadi, -vesinikkarbonaadi ja süsihappegaasi vahekord sõltub vaadeldava vee(kogu) pHst.
Füüsikalised omadused
Ioon Ca2+ on värvusetu, seepärast on Ca-ühendid värvusetud või valged. Kaltsiumkarbonaat on tavaliselt valge värvusega. Erinevatel kaltsiidi polümorfsetel vormidel on ka erinevad füüsikalised omadused.
Tihedus
Kaltsiidi tihedus on 2,71 g/cm3, aragoniidi tihedus 2,83 g/cm3.
Sulamistemperatuur
Kaltsiidi sulamistemperatuur on 1339 °C, aragoniidi sulamistemperatuur 825 °C.
Keemistemperatuur
Puudub – aine laguneb enne ära.
Keemilised omadused
Kaltsiumkarbonaat käitub keemilistes reaktsioonides sarnaselt teiste karbonaatidega:
CaCO3 → CaO + CO2
CaCO3 + CO2 + H2O → Ca(HCO3)2
Lahustuvus
Kaltsiumkarbonaat on vees vähelahustuv – kõigest 15 mg/l. CaCO3 lahustub tugevates hapetes. Kaltsiumkarbonaadi lahustuvust mõjutavad peamiselt rõhk, pH ja lahuse aluselisus. Rõhu vähenedes suureneb CaCO3 settimine. Rõhu suurenedes suureneb aga kaltsiumkarbonaadi lahustuvus vees. Kaltsiumkarbonaadi lahustuvus sõltub väga palju ka lahuse pH-st. Mida madalam on pH, seda paremini CaCO3 lahustub. Kui pH on aga kõrge, siis CaCO3 lahustuvus väheneb. St settimiskiirus on suurem kõrgema pH juures. Kaltsiumkarbonaadi lahustuvus sõltub ka lahuse aluselisusest. Mida aluselisem on lahus, seda paremini lahustub selles ka CaCO3.
Tööstuslik tootmine
Peamine osa tööstuses kasutatavast kaltsiumkarbonaadist toodetakse kaevandamise teel. Puhast kaltsiumkarbonaati (nt farmaatsia- või toiduainetetööstusele) saab toota väga puhtast marmorist. Teise võimalusena valmistatakse kaltsiumkarbonaati kaltsiumoksiidi kaltsifitseerimisena. Kaltsiumoksiidi reageerimine veega on eksotermiline reaktsioon. Tekkivat kaltsiumhüdroksiidi nimetatakse kustutatud lubjaks. Ca(OH)2 on vees vähelahustuv ning selle segamisel tekib valge piimataoline vedelik, mida nimetatakse lubjapiimaks. Seismisel settib Ca(OH)2 sademena ning selle kohale jääb küllastunud Ca(OH)2 lahus. Argielus nimetatakse seda lubjaveeks ja seda kasutatakse CO2 määramiseks. Kui juhtida läbi selle lahuse CO2 sisaldavat gaasi, siis tekibki vähelahustuv kaltsiumkarbonaat.
CaO + H2O → Ca(OH)2
Ca(OH)2 + CO2 → CaCO3+ H2O
Esinemine looduses
pisi|Kaltsiidi kristallstruktuur Kaltsiumkarbonaat leidub looduses polümorfsete mineraalidena.
Kaltsiumkarbonaat esineb järgmistes kivimites:
Trigonaalse süngooniaga kaltsiit on kõige püsivam CaCO3 esinemiskuju. See on klaasja läikega värvuseta või piimvalge kristalne aine. Kristall võib olla prismaline, romboeedriline, skaleneoeedriline või tahveljas. Kaltsiidi läbipaistvaks esinemiskujuks on islandi pagu, millele on iseloomulik kaksikmurdumine. CaCO3 esineb tihti ka aragoniidina, mille kristallid on rombilise süngoonia pikkprismalised või nõelja kujuga valged, kollakad, sinakad või rohekad klaasiläikega mineraalid. Aragoniit on ebastabiilne, muundudes aja möödudes kaltsiidiks. Muundumine toimub kiiremini kõrgemal temperatuuril. Samuti esineb CaCO3 pärlitena. Pärl sisaldab 90% kaltsiumkarbonaati, 5–8% konhiini jm lisaaineid. Pärlis on CaCO3 peamiselt aragoniidina, pärlikarbi pärlmutterkihis on valdavalt kaltsiit. Kaltsiumkarbonaat esineb ka luudes, munakoortes, korallides, limuste kodades jne. Tilkekivid (speleoteemid, stalaktiidid jt) koosnevad samuti peamiselt kaltsiumkarbonaadist. 95% tilkekividest on kaltsiidist, aragoniidist on 3% ja 2% moodustavad teised mineraalid, enamasti kips.
Karbonaadi kompensatsiooni sügavus (CCD)
Karbonaadi kompensatsiooni sügavus (CCD) on koht ookeanis, kus kaltsiumkarbonaadi sadestumine on tasakaalus tema lahustumisega. See toimub sügaval ookeanis, kus temperatuur langeb ja rõhk suureneb. Kaltsiumkarbonaadi sadestumine suureneb temperatuuri vähenedes. Suurenev rõhk kasvatab samuti kaltsiumkarbonaadi lahustuvust. Karbonaadi kompensatsioonisügavus võib varieeruda 4–6 km alla merepinda.
Vee karedus
Vee karedust põhjustavad peamiselt Ca2+ ja Mg2+ katioonid. Vees olev kaltsium pärineb eelkõige kaltsiumkarbonaadist. Kareda vee keetmisel (termilisel pehmendamisel) sadestuvad Ca ja Mg vähelahustuvad ühendid Kaltsiumkarbonaadi ja vees lahustunud Ca2+ ioonide vahelise tasakaalu käsitlemisel tuleb arvestada, et kaltsiumkarbonaadi reageerimisel vees lahustunud süsihappegaasiga moodustub temast oluliselt paremini lahustuv kaltsiumvesinikkarbonaat Ca(HCO3)2. Seega sõltub Ca2+ ioonide kontsentratsioon vees tugevasti lahustunud süsihappegaasi kontsentratsioonist. Viimane väheneb temperatuuri tõustes ja/või rõhu kasvades, mille tulemusel üleliigne kaltsium sadestub välja kaltsiumkarbonaadina:
Ca(HCO3)2 → CaCO3 + CO2 + H2O
Lubja ja süsihappe tasakaalu arvutamiseks on kõige lihtsam kasutada graafilisi meetodeid (Langelier’ diagramm, Tillmanni kõver, Hooveri nomogramm).
Kareda vee kasutamisel sadestub anumate sisepinnale katlakivikiht.
Kasutamine
Kaltsiumkarbonaat on traditsiooniliselt olnud kriidi põhikomponent. Praegu aga toodetakse kriiti kipsist (CaSO4•2H2O). Kaltsiumkarbonaat on oluline happesuse neutraliseerija. Seda kasutatakse happeliste muldade ja vete neutraliseerimiseks. Peamiselt kasutatakse lubjakivijahu. Lubjatud muldade viljakus suureneb ning saagi kvaliteet paraneb. Lisaks kasutatakse kaltsiumkarbonaati ka värvides, plastikus, kummides, keraamikas, klaasis, paberis, õli rafineerimisel, raua maagi ning vee puhastamisel.
Kaltsium on organismile vajalik makroelement ning inimorganismi levinum metalliline element. Inimkehas on keskmiselt 1 kg kaltsiumi. Kaltsiumil on bioprotsessides keskne koht – osaleb rakkude moodustamisest kuni hormoonide moodustamiseni, on seotud antikehade tekke, energia genereerimise, glükogeeni degratsiooni, lihaste kontraktsiooni ja teiste bioprotsessidega. Selle tõttu kasutatakse kaltsiumkarbonaati ka toidulisandina. Samuti kasutatakse seda olulisel määral ka toidulisaainena. Kaltsiumkarbonaat ja kaltsiumvesinikkarbonaat on tuntud kui toidulisand E170, mida kasutatakse leibades, tortides, jäätistes, maiustustes, vitamiinides.
Heinrich XXVII
pisi|Heinrich XXVII Heinrich XXVII (10. november 1858 Gera – 21. november 1928 Gera) oli viimane Reußi noorema liini valitsev vürst aastail 1913–1918.
Ta oli Reußi vürsti Heinrich XIV ja tema abikaasa, Württembergi hertsogi Eugeni tütre Agnese poeg. Ta abiellus 11. novembril 1884 Langenburgis Hohenlohe-Langenburgi vürsti Hermann zu Hohenlohe-Langenburgi vanema tütre Elisega.
Sellest abielust sündis kolm poega ja kaks tütart, neist Viktoria Feodora abiellus Mecklenburgi hertsogi Adolf Friedrichiga. Vanuselt järgmine tütar Luise elas 61-aastaseks, kuid ei abiellunud ega saanud lapsi. Kolm noorimat last olid pojad, kellest vanim, Heinrich XL suri esimesel eluaastal, teine, Heinrich XLIII suri 19-aastaselt ja ainult kolmas, Heinrich XLV elas isast kauem.
Tema isa oli saanud 1902 Reußi vanema liini viimase esindaja Heinrich XXIV regendiks, sest viimane oli lapsepõlves juhtunud õnnetuse tõttu võimetu ise vürstiriiki valitsema. Kui isa 1913 suri, sai Heinrich XXVII isa asemel Reußi vanema liini regendiks. Seda oli ta kuni 1918. aastani, mil Saksamaal kõik monarhiad kaotati.
Heinrich XXIV-l lubati oma valdustesse ja suguvõsa lossi elama jääda. Pärast tema surma 1927. aastal sai Heinrich XXVII-st kogu Reußi vürstliku perekonna pea. Kuigi vürstiriik oli kaotatud, päris Heinrich XXVII Heinrich XXIV lähima sugulasena Reußi vanema liini valdused ja muu vara, kuid suri ise juba järgmisel aastal.
Talle järgnes tema poeg Heinrich XLV. Kuid ei tema ega tema vennad abiellunud ega saanud lapsi, mistõttu Heinrich XLV surmaga, mis juhtus arvatavasti 1945. aastal, suri Reußi noorem liin välja. Tema järel sai suguvõsa peaks suguvõsa Reuß-Köstritzi kõrvalharu pea Heinrich IV.
Anton Luts
Anton Luts (ka Anton Lutsu; 24. oktoober (vkj, teistel andmetel 24. september) 1853 Are küla, Uuemõisa vald, Pöide kihelkond – 11. november (vkj) 1897) oli eesti rahvusliku liikumise juhte Saaremaal.
Luts sündis Are külas Lutsu talus. Ta õppis Goldingeni õpetajate seminaris ning töötas hiljem Kuressaare Eeskujuliku Kihelkonnakooli juhatajana. Ta kuulus Eesti Kirjameeste Seltsi, oli Eesti Aleksandrikooli liikumise aktivist ning kuulus 1881. aastal ajalehe Valgus nõukokku. Ta oli ka üks Kuressaare Eesti Seltsi asutajaid ja selle aktiviste. Luts oli seega üks väheseid aktiivseid rahvusliku liikumise tegelasi Saaremaal.
Mälestuse jäädvustamine
Kuressaares on Anton Lutsu tänav.
Sääse
Sääse asum on saanud nime Sääse tänava järgi, mis rajati 1901. aastal soisele heinamaale.
Ajalugu
Sääse asum asub endise raba kohal, kuhu ulatusid välja ka Rabaküla maad.
Sääse tänava esimese eramu ehitusplaneering sai kinnituse 1915. aastal. 1930ndate teisel poolel andis riik vaesematele inimestele Sääse tänava alguses soodsatel tingimustel krunte rendile. Samuti jagati välja Sipelga ja Metsa (hiljem Nirgi) tänava krunte, kuid erinevalt Sääse tänavast oli Metsa tänava puhul tegemist eramaaga.
Pärast Teist maailmasõda ehitati Sääse piirkonda uusi elumaju. 1970. aastal hakati Sääse asumisse ehitama paneelmaju, mis olid peamiselt 5- ja 9-korruselised. Nõrgema aluspinnaga maa-alal, mis asub Vaablase ja Tildri tänava vahel, on ka eramaju. 2003. aastal ehitati asumi kaguossa uusi kortermaju.
pisi|Vaade Tildri tänavale Sõpruse puiesteelt
Elanikkond
Sääse asumi elanikkond on võrdlemisi eakas – 2016. aastal moodustasid 0–17aastased asumi elanikkonnast 12–17%, üle 68aastased aga 20–31%. Eestlaste osakaal oli 50–79%.
Haljastus
Asumi sisesed haljasalad paiknevad Tammsaare tee äärsete ühisgaraažide ja elamuala vahel. Osaline kõrghaljastus territooriumil on kunagise Tondi metsa jäänuk.
Asumisiseste teede äärtes kasvavad kurdlehiselised kibuvitsapõõsad.
Rahvusvaheline Valuutafond
Rahvusvaheline Valuutafond (inglise keeles International Monetary Fund, lühendina IMF) on rahvusvahelise rahasüsteemi stabiilsuse tagamisega tegelev organisatsioon, mille loomises lepiti kokku 1944. IMF loodi 1945. aastal Bretton Woodsis toimunud rahvusvahelisel rahanduskonverentsil.
Sääse
Hooned ja elamud
Üldplaneeringu järgi on Sääse asum avatud hoonetevahelise ruumiga korruselamumaa. Peamiselt koosneb 5- ja 9-korruselistest majadest. Hoonete vahel on ühiskasutuses olev avalik ruum haljasalade, puhkekohtade, kergliiklusteede, spordiplatside, mänguväljakute ja muuga.
Rahvusvaheline Valuutafond
right|222px|thumb|Rahvusvahelise Valuutafondi peakorter [[Washingtonis Ameerika Ühendriikides ]] Kuni 1970. aastateni oli esiplaanil rahvusvahelise kullastandardi säilitamine. Praegu on Valuutafondi prioriteetideks jätkusuutlik ja stabiilne majanduskasv ning finantskriiside ärahoidmine. Valuutafondil on kokku 188 liikmesriiki. Eesti liitus fondiga 26. mail 1992.
Rahvusvahelise Valuutafondi peamiste tegevusvaldkondadeks on majanduspoliitika seire, finantsabi ja tehniline abi:
Sääse
Hooned ja elamud
Asumi keskel on osakeskuste (ärid, avalikud teenused) segahoonestusala ja üldkasutatavate ehitiste (koolid, lasteasutused) maa. Tildri tänava ja Vaablase tänava vahel ning Sipelga tänava ümbruses on väikeelamuala. Tammsaare tee ääres on elamute ja äriehitiste arenguala. Magistraaltee ääres on väikeelamute ja maapealsete garaažidega hoonestatud alad, mida võib tulevikus arendada korterelamute ja äriehitistega.
Rahvusvaheline Valuutafond
Eesti osalus Rahvusvahelises Valuutafondis
IMF kõrgemas otsustusorganis aktsionäride nõukogus esindavad Eestit Eesti Panga president ja tema asendusliikmena rahandusministeeriumi kantsler.
Sääse
Haridus ja kultuur
pisi|Tallinna 32. Keskkool Asumi keskosas (Kiili 10) paikneb üldhariduskool Tallinna 32. Keskkool, mis ehitati 1971. aastal. Enne 1991. aastat kandis õppeasutus Nõukogude Liidu kangelase Jakob Kunderi nime. Asumis tegutseb Sääse raamatukogu.
Rahvusvaheline Valuutafond
Eesti osalus Rahvusvahelises Valuutafondis
IMF liikmesriigina on Eesti Fondiga kuuel korral taasiseseisvumisjärgsete majandusreformide läbiviimise toetamiseks sõlminud tugilaenulepingu, alates 1995. aastast ei ole laenu tegelikult kasutatud. Laenulepingu sõlmimise eelselt koostati sel puhul iga kord Vabariigi Valitsuse ja Eesti Panga konkreetne majandusprogramm, kus formuleeriti programmiperioodi põhieesmärgid ning nende saavutamiseks vajalikud vahendid. IMF-iga sõlmitud laenulepingutega kaasnenud valitsuse ja Eesti Panga majandusprogrammides on kõige konkreetsemalt olnud formuleeritud taasiseseisvunud Eesti majanduspoliitilised suunad ja vahendid seatavate eesmärkide saavutamiseks.
Sääse
Sääse asumi tänavad
Sääse asumis asuvad järgmised tänavad: Kiili tänav, Kuklase tänav, Mustamäe tee, Parmu tänav, Sipelga tänav, Sõpruse puiestee, Sääse tänav, A. H. Tammsaare tee, Tildri põik, Tildri tänav ja Vaablase tänav.
Rahvusvaheline Valuutafond
Eesti osalus Rahvusvahelises Valuutafondis
IMFi ametlik hoiuraamatukogu Eestis on Eesti Rahvusraamatukogu.
Sääse
Sääse asumi tänavad
Tallinna tänavate nimekomisjon on leidnud, et uute tänavanimede valimisel võiks lähtuda Sääse asumile omasest putukateemast.
Kauplused ja söögikohad
pisi|Sääse Keskus (endine ABC 7). Paremal Tallinna 32. Keskkool.
Ühistranspordiühendus
Sääse asumisse sõidavad liinibussid 11, 24, 24A, 28, 72, 112, 115, 238 (Sõpruse puiestee); 12 (Tammsaare tee); 9, 26, 26A (Mustamäe tee). Trollibussid : 1 ja 5 (Mustamäe tee) ning 3 ja 4 (Sõpruse puiestee). Asumisse jäävad peatused Siili, Sipelga ja Sääse.
Annie Besant
thumb|Annie Besant Annie Wood Besant (1. oktoober 1847 Clapham, London – 20. september 1933 India) oli inglise teosoof, feminist, kirjanik ja ühiskonnategelane.
Elulugu
Annie sündis keskklassi kuuluvas iiri perekonnas.
1867. aastal abiellus ta 26-aastase vaimuliku Frank Besantiga. Neil sündis kaks last. Abielu oli aga õnnetu, kuna Annie iseseisvus ei meeldinud Frankile; Annie polnud aga rahul, et kogu raha, mis ta teenis kirjutistest, läks Franki kätte (tollal ei olnud abielus naisel oma varale legaalset õigust). Peamiselt kirjutas Annie sellal lühijutte, lasteraamatuid ja artikleid. Kui abielu lõhenes, ütles Annie kristlusest lahti ning hakkas toetama farmitöölisi, kelle töötamistingimused olid halvad.
Hiljem siirdus Annie Besant Londonisse, kus sõbrunes Charles Braudlaughiga, kes andis talle tööd ajalehes National Reformer. Seal kirjutas Besant peamiselt abieluprobleemidest ja naisõigustest.
1890. aastatel hakkas Besant toetama teosooflikku liikumist, mida juhtis Madame Blavatsky. Innustatuna teosooflikest ideedest hakkas ta külastama Indiat, kus võitles domineeriva Suurbritannia mõjuvõimu vastu.
Esimese maailmasõja ajal, juunist septembrini 1917, oli Annie Besant interneeritud Briti võimude poolt.
Sviby
Küla nimi
Küla kohta kasutati aastal 1540 nime Zwybů, aastal 1565 Swyby, aastal 1590 Suieby ja aastal 1637 Swiby. Aastail 1977–1997 kandis küla ametlikult nime Sviibi. Rootsi kohanimedes tähendab liigisõna by küla. Nime algusosa seletatatakse mitut moodi. Carl Russwurm tuletab nime rootsi tegusõnast svidja ehk alet tegema, mis eestirootsi murretes esineb kujul svīa. Selle vastu kõneleb siiski asjaolu, et sel juhul oleks Vormsi Sviby ainus by-lõpuline külanimi, mille algusosa pärineb tegusõnast. Usutavam lähtekoht on rootsi nimisõna svidja ehk alemaa, samalaadilise päritoluga on Lõuna-Soomes aastal 1437 mainitud Swidhiaby ja aastal 1549 mainitud Suidiaby maa põhjaosas. Teise tõlgenduse kohaselt on nimes ühendatud svia-by ehk siis tegemist oleks svealaste külaga. Nimi viitaks sel juhul elanike tulekule Rootsist, erinevalt saare läänepoolsetest küladest, kuhu on ümber asutud Soomest. Samasuguse päritoluga on ka mõned külanimed Ahvenamaal: seal esinevad Svealandile viitav Sviby (1486 Swiaby) ja Dalarna päritolu näitav Dalkarby.
Ajalugu
Sviby küla seisis algselt merekaldal, kuid maapinna kerkimise tõttu on rannajoon külast eemaldunud ning endine merepõhi on nüüd küla ja sadama vahel asuv heinamaa.
Külas asus 19. sajandi lõpul üks saare kolmest koolist. 1924. aastal oli Svibys ka raamatukogu, mis 1950. aastatel koliti Suuremõisa.
Enamus Vormsi elanikkonnast 1930. aastatel pärines Rootsist (1934. aastal 2547 elanikku, nendest 2425 rootslast), eestlasi oli nende seas vähe (4,5%) ja suurem osa neist eestlastest elas Svibys. Rootslastega olevat läbi käidud vaid asja pärast.
Juunis 1932 oli külas suur tulekahju (Sviby tulekahju), mis on Eesti lähiajaloo üks suuremaid põlenguid: tulekahjus hävis küla 36 hoonest 21, mistõttu on kohalikus külapildis vähe säilinud põlengule eelnenud aegade arhitektuurist.
Külast
Sviby on osaliselt sumbküla, osaliselt hajaküla.
Sviby külas, Pearse talus asub Vormsi talumuuseum, mis taastatud fotode, mälestuste ja kirjalike allikate abil selliseks, nagu olid tüüpilised II maailmasõja eelsed vormsirootslaste talud. Muuseumis on näha hoonestus ja tarbeesemed, samuti rõivamood, mis olid saare eraldatud kultuuris kohati eripärased.
Külas on Sviby bussipeatus.
Svibys asub looduskaitsealune rahn Skärestain. Külla jääb ka osa Vormsi maastikukaitsealast.
Maastik ja loodus
Vormsit läbistavad loode-kagu suunal kolm oosi, millest keskmine on Svibys nähtav mitme kühmuna. Küla ümbritsevad heinamaad ja metsad, läheduses on sood. Saare aluspõhja lubjakive katavad erinevad setted: põhimoreen, jäävee-, mere- ja rannasetted ning see pinnakate on eriti paks Sviby ümbruses (10 m). Küla piirkonnas paljandub ka moreen. Sadama lähedalt läheb Rumposse ligi 3 km pikkune matkarada.
Sviby sadam
Külast ligi kilomeetri kaugusel asuv Sviby sadam oli algselt küla kalasadam, ühendus mandriga toimus teiste sadamate kaudu ning alles 1933. aastal alustati Sviby sadamast sõite mandrile: esmalt Haapsallu, hiljem Rohukülla. Kuna laevatee sügavus oli siiski väike, ei tehtud regulaarseid sõite. Laevateed süvendati 1960. aastatel ja 1980. aastatel ehitati uus sadamakai ning parvlaevaühendus sai võimalikuks.
Fanny Kaplan
pisi|Fanny Kaplan (1907) Fanny Kaplan ehk Feiga Roitblat (õieti Faina Jefimovna Kaplan, vene Фаина Ефимовна Каплан; 10. veebruar 1890 Volõõnia kubermang, Ukraina – 3. september 1918 Moskva) oli Vene revolutsionäär, kes 30. augustil 1918 tulistas Leninit.
Ta oli Sotsialistide-Revolutsionääride Partei liige.
Elukäik
Kaplan sündis seitsmelapselises juudi perekonnas. Tema vanemad olid pedagoogid. 1911. aastal siirdusid vanemad Ameerikasse, jättes ulaka tütre üksinda. Juba 16-aastaselt astus ta esseeride (sotsialistlike-revolutsionääride) parteisse. Ta oli mõistetud juba 1906. aastal eluaegsele sunnitööle, kuna ta üritas pommiga (väidetavalt oma tehtud) tappa Kiievi kuberneri. Ta vabanes sunnitöölt pärast Veebruarirevolutsiooni, ent vangistus oli avaldanud ta tervisele mõju – naisel olid pidevad peavalud ja nägemishäired.
Atentaat Leninile
Kui esseeride ja bolševike partei vahel tekkisid konfliktid, otsustas ta Lenini tappa, kuna ta nägi meest „revolutsiooni reeturina“. 30. augustil 1918 pidas Lenin kõnet Moskva Michelsoni relvatehases. Pärast seda, kui Lenin väljus tehasest, et minna oma autosse, hüüdis teda Kaplan. Kui Lenin tema poole pööras, lasi Kaplan 3 lasku. Üks kuul läbis Lenini mantli, teised kaks tungisid vasakusse õlga ja vasakusse kopsu.
Lenin toimetati kiiresti Moskva Kremlis asuvasse korterisse. Kuna Lenin kartis, et talle soovitakse jätkuvalt teha atentaati ning keeldus haiglasse minemast. Arstid, kes teda ravima tulid, ei suutnud väljaspool raviasutust Lenini kehast kuule eemaldada. Vaatamata tõsistele vigastustele jäi ta elama. Lenin ei paranenud vigastustest täielikult kunagi – arvatakse, et hilisemad rabandused ja osaline halvatus oli otseselt põhjustatud just atentaadist saadud tüsistustest.
Kaplan vahistati ja kuulati üle. Naine kinnitas, et oli juba pikemat aega plaaninud Leninit tulistada. Oma kaasosaliste kohta ta informatsiooni ei jaganud, mistõttu ta lasti Tšekaa poolt ilma kohtuotsuseta maha. Kaplani laskis isiklikult maha Kremli komandant Pavel Malkov, endine madrus ja mereväelaste kõrgema valitava kollektiivi – Balti laevastiku keskkomitee (Tsentrobalti) liige. Pärast hukkamist valas Malkov proletaarluuletaja Demjan Bednõi juuresolekul Kaplani surnukeha bensiiniga üle ja põletas selle Aleksandri aia raudtünnis, kuhu hiljem jäänused maeti.
Nykteus
Nykteus oli vanakreeka mütoloogias Teeba kuningas ja Antiope isa.
Tema päritolu on segane. Erinevate legendide kohaselt on tema ja ta vend Lykos kas spard Chthoniuse,, nümf Klonia ja Hyrieuse, Poseidoni ja plejaad Alkyone või siis Poseidoni plejaad Kelaino pojad.
On väidetud, et Labdakose emaks oli Nykteuse tütar Nykteis, kelle Nykteus kuningas Polydorosele naiseks andis.
Nykteus ja Lykos korraldasid varsti paleepöörde; Nykteus sai kuningaks. Laios pagendati. Nykteisi rohkem ei mainita, mis annab alust kahtlustada, et temagi oli selleks ajaks surnud.
Nykteusel poegi ei olnud. Tema tütar Antiope oli nii kaunis, et Zeus temasse armus. Zeus lähenes talle saatüri kujul ja kui Antiope vahekorrast keeldus, siis vägistas ta. Antiope jäi rasedaks. Ta ei julgenud sellest isale rääkida, vaid põgenes oma kallima, Sikyoni kuninga Epopeuse juurde ja tunnistas talle kõik üles. Epopeus abiellus temaga.
Selle abieluga ei olnud nõus Nykteus, kes sõjaväega tungis Sikyoni. Lahingu võitis Teeba, kuid nii Epopeus kui ka Nykteus hukkusid (nad olevat tapnud teineteise). Lykos viis Antiope Teebasse tagasi ja sai ise kuningaks.
Kikwit
Kikwit on linn Kongo DV-s. Linn asub Kwilu jõe ääres.
2006. aastal kavandatud haldusreformi käigus sai Kikwitist 2015. aastal Kwilu provintsi halduskeskus. Enne seda oli Kikwit Bandundu provintsi suurim linn.
Öeldisverb
Öeldisverb on öeldisena esinev verbi pöördeline vorm.
Paistu vald (1937)
Paistu vald oli 1937. aastal asutatud 2. järgu haldusüksus Viljandimaal, mis hõlmas seniste Aidu, Loodi ja Õisu valla territooriumi.
Loodud vallal oli 2298 elanikku, 365 maaüksust ja 11 335,599 hektarit maad. Paistu valla vallavanemaks määrati senine Aidu vallavanem Hans Ulk, kes jätkas ka 1939. aastal asutatud Paistu valla vanemana.
Vald asutati Vabariigi Valitsuse 28. mai 1937. aasta otsusega Aidu (3626,428 hektarit), Loodi (3024,73 hektarit) ja Õisu valla (4477,751 hektarit) ühtekuuluvatest peaosadest 1. juulil 1937.
Likvideeritavate valdade keskustest kaugemal seisvad maad ja nende valdade lahusseisvad osad liideti Holstre (318,17 hektarit Loodi vallast), Tarvastu (506,11 hektarit Loodi vallast), Kärstna (98,13 hektarit Loodi vallast), Tuhalaane (942,399 hektarit Aidu vallast ja 1239,484 hektarit Õisu vallast), Heimtali (1042,01 hektarit Aidu vallast ja 229,752 hektarit Õisu vallast) ja Kaarli (271,70 hektarit Loodi vallast) vallaga. Kaarli vallaga liideti 443,21 hektarit Heimtali vallast.
00-tüüpi sort
00-tüüpi sort on valgurohke rüpsi- või rapsisort, mille puhul on tõestatud, et seemnete glükosinolaatide sisaldus ei ületa 25 imol/g ja seemnete eruukhappe sisaldus ei ületa 2% rasva üldkogusest.
2005. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus
Eurovisiooni lauluvõistlus 2005 oli 50. Eurovisiooni lauluvõistlus ja see toimus Palats Sportu (Палац спорту) hallis Kiievis Ukrainas.
00-tüüpi sort
Esimese 00-sordina registreeriti Kanadas 1974 suviraps Tower ja 1977 suvirüps Candle. Alates 1980. aastatest on Eestis kasvatatud põhiliselt ainult 00-tüüpi suvirapsi- ja -rüpsisorte.
2005. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus
Võitis Kreeka lauluga "My Number One", mille esitas Rootsis sündinud Kreeka laulja Elena Paparizou. Laul kogus 230 punkti. Teise koha saavutas Malta esindaja Chiara ning kolmanda koha Rumeenia Luminiţa Anghel & Sistemiga. Võistluse poolfinaal toimus 19. mail ja finaal 21. mail 2005.
Lauluvõistluse teema oli "Ärkamine" (inglise "Awakening"), mis sümboliseeris riigi ärkamist ja linna, mis on valmis end Euroopale tutvustama. Vaheklipid käsitlesid Ukraina kultuuri läbi aegade.
Lauluvõistlusest võtsid esimest korda osa Bulgaaria ja Moldova. Ungari naasis võistlusse pärast kuueaastast pausi. Ka Liibanon oli algselt uute riikide hulgas, kuid oli sunnitud katkestama, sest reeglite järgi pidanuks Liibanonis näidatama kogu võistlust, kuid riigi seadused keelavad teha Iisraeli puudutavaid ülekandeid. Island, Valgevene ja Holland olid poolfinaali osalejate hulgas favoriidid, kuid ükski neist ei pääsenud finaali. "Suur nelik" (Hispaania, Prantsusmaa, Suurbritannia ja Saksamaa), kes liikusid finaali automaatselt, hõivasid seal neli viimast kohta.
Eestit esindas Ukrainas tüdrukute ansambel Suntribe. Suntribe oli Eesti eelvooru, Eurolaulu võitnud üle 10 000 häälega ning pääsenud sellega Eestit esindama. Kuna aasta varem Eestit esindanud Neiokõsõl ei õnnestunud pääseda finaali, olid tüdrukud sunnitud esinema kõigepealt poolfinaalis. Poolfinaalis pidi Eesti aga leppima 20. kohaga ning finaali ei jõudnud.
Eestlased esindasid ka Šveitsi. Vanilla Ninja pääses finaali ning sai seal 8. koha.
Kaart
600px|center|thumb|{{legend|#22b14c|Osalevad riigid}}{{legend|#d40000|Riigid, mis ei kvalifitseerunud finaali}}{{legend|#ffc20e|Riigid, mis on varem osalenud, kuid ei osalenud see aasta}}
Divergents
Divergents on protsesside lahknemine eri suundadesse või hajumine. Sõna on kasutusel ka mitme teadusharu terminina:
Kéniéba cercle
Kéniéba cercle on cercle Malis Kayesi piirkonnas. Ta kaguneb 12 vallaks:
Territoorium on kullarikas.
Heinrich XIV (Reußi noorema liini vürst)
Heinrich XIV (28. mai 1832 Coburg – 29. märts 1913 Schleiz) oli Reußi noorema liini vürst 1867. aastast kuni surmani. Alates 1908. aastast oli ta oma poja Heinrich XXVII eestkoste all.
Heinrich LXVII
Heinrich LXVII (20. oktoober 1789 Schleiz – 11. juuli 1867 Gera) oli Reußi noorema liini vürst alates 1854. aastast kuni surmani.
V Riigikogu
V Riigikogu volitused kestsid 15. juunist 1932 kuni 31. detsembrini 1937. V Riigikogu valimised toimusid 1932. aasta 21.–23. mail.
V Riigikogu valis 19. juulil 1932 Karl Einbundi esimese valitsuse, 1. novembril 1932 Konstantin Pätsi neljanda valitsuse, 18. mail 1933 Jaan Tõnissoni neljanda valitsuse ja 21. oktoobril 1933 Konstantin Pätsi viienda valitsuse.
Kuna rahvas lükkas tagasi V Riigikogu poolt rahvahääletusele pandud põhiseaduse eelnõu, nõudis rahvusliku keskerakonna Riigikogu rühma esimees Tõnis Kalbus Riigikogu juhatuselt uue Riigikogu valimiste väljakuulutamist, kuna on tulnud ilmsiks vastuolu Riigikogu seisukoha ja rahva enamuse tahte vahel. Ka kohtu- ja siseministeeriumi nõunik Johannes Klesment leidis, et Riigikogu ei ole enam kõrgeima võimu, rahva, tahte esindaja, ja seetõttu tuleks välja kuulutada uue Riigikogu valimised. Siiski jäi Riigikogu edasi ametisse. Põhjenduseks toodi, et rahvahääletusele ei pandud Riigikogu poolt vastuvõetud seadust, vaid seaduseelnõu. 24. juunil 1933 nõudis asunike erakonna kongress, et Riigikogu läheks laiali. Riigikogu juhatuse hinnangul ei näinud põhiseadus, riigikogu valimise seadus ega riigikogu kodukord ette võimalust selleks, et põhiseaduse eelnõu tagasilükkamise järel peaks välja kuulutatama uued riigikogu valimised. Riigikogu juhatuse otsus oli lõplik.
15. märtsil 1934 kinnitas V Riigikogu sama aasta 12. märtsil kogu riigis kehtestatud kaitseseisukorra kehtivuse.
10. aprillil 1934 esitasid Põllumeestekogude rühma liikmed Jaan Soots ja Artur Tupits Riigikogu juhatusele ettepaneku, et Riigikogu liikmete arvu vähendataks 24. jaanuaril 1934 jõustunud uue põhiseaduse alusel poole võrra, kuna uues põhiseaduses oli Riigikogu liikmete arvuks ette nähtud 50. Juhatuse arvates ei olnud selleks seaduslikku alust, ka oleks tekkinud vähendamise juhul küsimus, kas pärast 24. jaanuari Riigikogu poolt vanas koosseisus vastu võetud otsused oleksid olnud seaduslikud. Riigikogu oli juba ümbervalimisele määratud ja oli vaevalt oodata, et ta veel kokku astub, kui seda ei nõua Riigivanem. 13. aprillil 1934 lükkas Riigikogu juhatus ettepaneku tagasi.
V Riigikogu asemele pidi 29. ja 30. aprillil 1934 valitama uue põhiseaduse alusel VI Riigikogu, kuid viimase valimiste mittetoimumisel jäi ta edasi ametisse, kuna puudus seaduslik alus tema laialisaatmiseks ilma uue Riigikogu valimisi korraldamata – isegi pärast tema volituste algse 3-aastase tähtaja lõppu 1935. aastal. Pärast 2. oktoobrit 1934 V Riigikogu enam koos ei käinud. Riigikogu koosseisu ja tema kantselei (14 ametnikku ja 20 vabateenijat) palkadeks määrati kuni 1937. aasta lõpuni riigieelarvega sadu tuhandeid kroone.
Riigihoidja Konstantin Päts lõpetas V Riigikogu volitused Rahvuskogu poolt vastuvõetud Üleminekuaja seaduse alusel arvates 1. jaanuarist 1938.
8. detsembri 1935 vapside mässukatse puhul valmistatud lendlehtedes on V Riigikogust vaikides mööda mindud, seal lastakse Artur Sirgu valitsus ametisse nimetada selleks otstarbeks ellu kutsutud "Rahvuskongressil", kuhu teiste hulgas kuulusid Andres Larka, Artur Sirk ja Aleksander Seiman.
V Riigikogu esimeeste loend
V Riigikogusse kuulus 42 saadikut (39,8 %) Ühinenud Põllumeeste Erakonnast, 23 saadikut (22,1 %) Rahvuslikust Keskerakonnast, 22 saadikut (21,0 %) Eesti Sotsialistlikust Tööliste Parteist, 5 saadikut (5,2 %) Pahempoolsee tööliste ja kehvikute valimisliidust, 8 saadikut (7,5 %) Vene Rahvuslikust Liidust Eestis; Vene Pahempoolsete Sotsialistide ja Talupidajate Koondusest, 3 saadikut (3,1 %) Saksa-Rootsi Valimisblokist.
Labdakos
Labdakos oli vanakreeka mütoloogias Teeba kuningas, Polydorose poeg, Kadmose pojapoeg ja Laiose isa.
Labdakos oli kuningaks saades veel alaealine ja tema eest valitses regendina Lykos. Labdakos ei elanud kaua: kui ta suri, oli tema poeg Laios vaid aastane. Lykos sai teist korda regendiks.
Lykos ja tema vend Nykteus korraldasid paleepöörde ja pagendasid Laiose. Nykteus sai kuningaks. Siiski Laiosel vedas: Teeba kuningasugu tabasid suured õnnetused, Nykteuse ja Lykose järglased surid ning Laios sai uuesti Teeba kuningaks. Laiosest sai Oidipuse isa.
Kidali cercle
Kidali cercle on cercle Malis Kidali piirkonnas.
Kidal
Kidal on linn Mali põhjaosas, Kidali piirkonna ja Kidali cercle 'i halduskeskus. Elanikud on valdavalt tuareegid.
Kidali cercle
Halduskeskus on Kidal.
Dumitru Prunariu
pisi|Dumitru Prunariu Dumitru Dorin Prunariu (sündinud 27. septembril 1952 Brașovis) on Rumeenia kosmonaut, insener ja diplomaat, Rumeenia esimene ja seni ainuke kosmonaut.
Dumitru Prunariu lõpetas 1971. aastal Brașovi füüsika- ja matemaatikakallakuga keskkooli ja 1976. aastal Bukaresti Polütehnilise Ülikooli lennundusinsenerina.
Seejärel töötas ta Brașovi lennukitehases Industria Aeronautică Română. Aastal 1977 sai ta Rumeenia õhuväeohvitseride koolist sõjalenduri tunnistuse.
Dumitru Prunariu valiti 1. märtsil 1978 Nõukogude Liidu kosmoseprogrammi Interkosmos teise rühma ning ta alustas koos teiste kosmonaudikandidaatidega väljaõpet Tähelinnas Juri Gagarini nimelises kosmonautide koolituskeskuses. Pärast kolm aastat kestnud treeninguid valiti ta koos vene kosmonaudist komandöri Leonid Popoviga kosmoselaeva Sojuz 40 meeskonda. Kosmoselend algas 14. mail 1981 Bajkongõri kosmodroomilt. Sojuz põkkus päev hiljem kosmosejaamaga Saljut 6. Maale tagasi jõuti 22. mail 1981. Kokku viibis Dumitru Prunariu kosmoses 7 päeva 20 tundi ja 41 minutit.
Aastal 1990 sai Dumitru Prunariu transpordiministeeriumis aseministriks ja Rumeenia tsiviillennundusprogrammi direktoriks. Aastatel 1998–2004 oli ta Rumeenia Kosmoseagentuuri (ROSA) juht. Aastatel 2004–2005 oli ta Rumeenia suursaadik Venemaal. Aastal 2007 läks ta õhuvägedest erru kindralmajori auastmes. Aastal 2015 sai ta kindralleitnandi auastme.
Dumitru Prunariu abikaasa on lennundusinsener ja diplomaat. Neil on kaks last.
Alpi kahevõistlus
Alpi kahevõistlus on mäesuusatamise ala, mis koosneb kiirlaskumisest ja slaalomist (kaks laskumist). Kõigi kolme laskumise ajad liidetakse ja sportlane, kes laskub kokkuvõttes kiireima ajaga, on võitja. Alpi kahevõistlusest võtavad osa need, kes osalevad edukalt kõigil mäesuusatamise aladel.
Suures Alpi kahevõistluses laskutakse vaid üks kord slaalomis. Tavalist Alpi kahevõistlust on kritiseeritud sellepärast, et kaks laskumist slaalomis pidavat soosima slalomiste ja kiirlaskujatel polevat seetõttu võiduvõimalust. Suur Alpi kahevõistlus oli esimest korda maailmameistrivõistluste kavas 2007. aasta MM-il Åres.
August Kook (arst)
August Kook VR I/3 (10. oktoober 1890 Rägavere vald, Rakvere kihelkond, Virumaa – 23. juuni 1941 Scheeli villa, Tallinn) oli eesti arst.
Tiiu Maasik
Tiiu Maasik (sündinud 1939) on eesti endine kunsti- ja käsitööõpetaja. .
Teeneline õpetaja, õpetaja-metoodik Tiiu Maasik on töötanud Lähte Keskkoolis ja Otepää Keskkoolis. Tiiu Maasik on leidnud tunnustust ka kui käsitöömeister ja Eesti rahvuslike käsitöötraditsioonide edasikandja, samuti kui koolimuuseumi juhataja Otepää Gümnaasiumis.
Kolokani
Kolokani on linn Malis Koulikoro piirkonnas, Kolokani cercle'i halduskeskus.
Langobardid
pisi|320px|[[Lombardia raudkroon, mida kasutati Itaalia kuningate kroonimisel aastani 1946]]
Langobardide ajaloolane Paulus Diaconus kirjutas oma teoses "Historia Langobardorum", et langobardid pärinesid Lõuna-Skandinaavias (Scadanan) elanud väikesest winnili hõimust, kes rändasid lõunasse uusi maid otsima. 1. sajandil pKr moodustasid nad osa sueebidest Loode-Saksamaal. 5. sajandi lõpuks olid nad liikunud alale, mis jämedalt vastab tänapäeva Austriale põhja pool Doonaud, kus nad allutasid herulid ja hiljem sõdisid sageli gepiididega. Langobardide kuningas Audoin võitis aastal 551 või 552 gepiidide juhti Turisindi; tema järglane Alboin hävitas gepiidid lõplikult aastal 567 Asfeldi lahingus.
Pärast seda võitu otsustas Alboin viia oma rahva Itaaliasse, mis oli pärast pikka Gooti sõda Bütsantsi ja Idagootide kuningriigi vahel saanud tõsiselt alarahvastatuks. Langobardididega ühines arvukalt sakse, heruleid, gepiide, bulgareid, tüüringeid ja idagoote, ja nende sissetung Itaaliasse oli peaaegu vastupanuta. 569. aasta lõpul vallutasid nad kõik peamised linnad Po jõest põhja pool, väljaarvatud Pavia, mis langes aastal 572. Samal ajal okupeerisid nad alasid Kesk- ja Lõuna-Itaalias. Nad asutasid langobardide kuningriigi Itaalias, hiljem Regnum Italicum ("Itaalia kuningriik"), mis saavutas oma suurima ulatuse 8. sajandi valitseja Liutprandi võimu all. Aastal 774 vallutas kuningriigi frankide kuningas Karl Suur ja ühendas selle oma riigiga. Siiski jätkasid langobardide aadlikud Apenniini poolsaare osade valitsemist kuni 11. sajandini, kui nad vallutati normannide poolt ja liideti nende Sitsiilia kuningriigiga. Nende pärand on nähtav kohanimes Lombardia.
Legendaarne päritolu ja nimi
Põhjalikem seletus langobardide päritolust, ajaloost ja tavadest on Paulus Diaconuse "Historia Langobardorum" ("Langobardide ajalugu"), kirjutatud 8. sajandil. Pauluse põhiallikas langobardide päritolu kohta on siiski 7. sajandi "Origo Gentis Langobardorum" ("Langobardide päritolu").
"Origo Gentis Langobardorum" räägib loo väikesest hõimust, kes elas Lõuna-Skandinaavias (Scadanan) ("Codex Gothanus" kirjutab, et winnilid elasid algul Vindilicuse jõe ääres Gallia piiril). Winnilid jagunesid kolme rühma ja üks osa jättis oma kodumaa ja läks võõrsile uut otsima. Väljarände põhjus oli tõenäoliselt ülerahvastus. Lahkuvat rahvast juhtisid vennad Ybor ja Aio ja nende ema Gambara ning nad saabusid Scoringa maadele, võib-olla Läänemere kaldale või Bardengausse Elbe kallastel. Scoringat valitsesid vandaalid, ning nende pealikud, vennad Ambri ja Assi, andsid winnilitele valida kas tribuut või sõda.
Winnilid olid noored ja vaprad ning keeldusid maksmast, öeldes: "On parem säilitada vabadus relva jõul, kui määrida seda tribuudi maksmisega". Vandaalid valmistusid sõjaks ja konsulteerisid Godaniga (jumal Odin), kes vastas, et ta võiks anda võidu nendele, keda ta näeb esimesena päikesetõusul. Winnilid olid vähemuses ja Gambara otsis abi Frealt (jumalanna Frigg), kes soovitas, et kõik winnili naised peavad siduma oma juuksed nägude ette nagu habemed ja marssima reas koos oma meestega. Nii juhtus, et Godan märkas winnileid enne ja küsis: "Kes on need pikkhabemed?" ja Frea vastas: "Mu isand, sa oled andnud neile nime, nüüd anna neile ka võit". Siit alates tunti winnileid kui langobarde (latiniseeritult ja italiseeritult lombardid).
Kui Paulus Diaconus kirjutas aastatel 787–796 "Historia", oli ta katoliku munk ja andunud kristlane. Ta pidas oma rahva paganlikke lugusid "rumalaiks" ja "naeruväärseiks". Paulus selgitas, et nimetus "langobard" tuli nende habeme pikkusest. Tänapäevane teooria viitab, et nimetus "langobard" tuli Odini nimest Langbarðr.
Arheoloogia ja ränded
Straboni (20 pKr) ja Tacituse (117 pKr) kombineeritud tunnistuse kohaselt elasid langobardid varsti pärast kristliku ajastu algust Elbe suudme lähistel, haukide kõrval. Strabon viitab, et langobardid elasid Elbe mõlemal kaldal. Saksa arheoloog Willi Wegewitz kirjeldas mitut rauaaegset matmispaika Elbe alamjooksul kui langobardilikku. Matusepaigad on põletusmatused ja on tavaliselt pärit 6. sajandist eKr kuni 3. sajandini pKr, nii et asustuse katkemine näib ebatõenäoline. Elbe alamjooksu maad jäid Jastorfi kultuuri piirkonda ja kuulusid hermionidele, erinedes maadest Reini, Weseri ja Põhjamere vahel. Arheoloogilised leiud näitavad, et langobardid olid põllupidaja rahvas.
pisi|300px|Langobardide matmispaikade levik Elbe alamjooksu maadel, W. Wegewitzi järgi
Esimene märge langobardide kohta on teada umbes Augustuse ajal 9. ja 16. aasta vahel pKr Rooma õukonnaajaloolase Velleius Paterculuse tehtuna, kes saatis Rooma ekspeditsiooni ratsaväe prefektina. Paterculus kirjeldas langobarde "rohkem ägedatena kui tavalised germaani metslased". Tacitus pidas langobarde sueebide hõimuks ja markomannide kuninga Marbodi alamateks. Marbod oli roomlastega rahu teinud ja seetõttu ei olnud langobardid osalised Arminiuse juhitava germaani konföderatsiooni Teutoburgi metsa lahingus aastal 9 pKr. Aastal 17 pKr puhkes sõda Arminiuse ja Marbodi vahel. Tacitus kirjutas:
Aastal 47 puhkes heruskide seas võitlus ja nad saatsid oma uue juhi, Arminiuse vennapoja, maalt välja. Langobardid ilmusid pildile piisava jõuga, paistab, et kontrollimaks hõimu saatust, kes 38 aastat varem juhtis iseseisvusvõitlust, taastades kukutatud juhi taas ametisse. 2. sajandi keskel ilmusid langobardid ka Reinimaale. Ptolemaiose järgi asusid sueebi langobardid sugambritest lõuna poole, kuid jäid ka Elbele, haukide ja sueebide vahele, mis näitab langobardide laienemist. "Codex Gothanus" mainib ka Patesprunat (Paderborn) seoses langobardidega. Cassius Dio kaudu me teame, et vahetult enne Markomanni sõdu ületas 6000 langobardi ja ubit Doonau ning tungis Pannooniasse. Need hõimud võideti, misjärel nad loobusid sissetungist ja saatsid selleaegse Pannoonia asevalitseja Aelius Bassuse juurde saadiku, kelleks oli markomannide kuningas Ballomar. Rahu tehti ja kaks hõimu läksid koju tagasi, mis langobardide puhul oli Elbe alamjooksu maad. Umbes samal ajal kirjeldab Tacitus oma töös Germania (98 pKr) langobarde selliselt:
2. sajandist alates hakkavad paljud germaani hõimud ühinema suuremateks hõimuliitudeks, nagu frangid, alemannid, bajuvaarid ja saksid. Põhjuseks, miks langobardid kadusid Rooma ajaloost aastateks 166–489, võib olla see, et nad elasid nii sügaval Germanias, et neid sai tuvastada alles siis, kui nad ilmusid taas Doonau kallastele, või et langobardid olid suurema hõimuliidu, arvatavasti sakside alluvuses. On siiski võimalik, et kui suurem osa langobarde lahkus, jäi märkimisväärne osa maha ja sulandus hiljem piirkonna saksi hõimudesse, seejuures lahkujad säilitasid nimetuse langobardid. Siiski kirjutab "Codex Gothanus", et langobardid sattusid sakside alluvusse 300. aasta paiku, kuid tõusid kuningas Agelmundi juhtimisel sakside vastu üles. 4. sajandi teisel poolel jätsid langobardid oma kodud maha, tõenäoliselt ikalduse tõttu, ja alustasid rännet.
pisi|Langobardide ränne [[Skandinaaviast]]
Langobardide rändetee nende algkodust "Rugilandi" aastal 489 hõlmas mitmeid paiku: Scoringa (usutavasti nende maad Elbe kallastel), Mauringa, Golanda, Anthaib, Banthaib ja Vurgundaib (Burgundaib). Ravenna kosmograafia järgi oli Mauringa maa Elbest idas.
Üleminek Mauringasse oli väga raske. Assipittid (uusipid) keelasid neile pääsu läbi oma maade ja võitlus käis kummagi hõimu kõige tugevama mehe peale. Langobardid olid võidukad, läbipääs lubati ja langobardid jõudsid Mauringasse. Esimene langobardide kuningas Agelmund valitses kolmkümmend aastat.
Langobardid lahkusid Mauringast ja jõudsid Golandasse. Õpetlase Ludwig Schmidti arvates oli see kaugemal idas, võib-olla Oderi paremal kaldal. Schmidt arvab, et nimi on sama mis Gotland ja tähendab lihtsalt "head maad". See teooria on väga usutav, sest Paulus Diaconus on üles tähendanud langobardide jõeületuse episoodi ja langobardid võisid jõuda Rugilandi Oderi ülemjooksu piirkonnast Moraavia värava kaudu.
Golandast lahkudes läbisid langobardid Anthaibi ja Banthaibi, kuni jõudsid Vurgundaibi. Vurgundaib usutakse olevat burgundide vana maa. Vurgundaibis ründasid langobardid "bulgarite" (võib-olla hunnide) laagrit ja said lüüa; kuningas Agelmund tapeti. Pärast seda tõusis kuningaks Laimicho; ta oli noor ja soovis Agelmundi eest kätte maksta. Langobardid tehti pärast kaotust arvatavasti hunnide alamaiks, kuid langobardid tõusid nende vastu üles ja alistasid nad suures veresaunas. Võit andis langobardidele suure saagi ja usalduse, kui nad "... said sõjapidamises julgemaks".