cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kurtzgefaszte Anweisung zur Ehstnischen Sprache
Raamat sisaldab eesti keele grammatikat, sõnastikku 7000 sõna ja näitelausega, tähtpäevade kombeid saksa-eesti rööptekstiga, 595 vanasõna ja kõnekäändu, 135 mõistatust, rahvapäraseid taimenimetusi saksa-ladina rööptekstiga ja Tallinna tänavate, hoonete ja muude objektide ning Eestimaa mõisate nimestikku eesti ja saksa keeles lk. 307–321) (Tekst lk 371-391) ([http://www.murre.ut.ee/vakkur/Korpused/Tekstid/Tekstid/1732-Helle_b.xml Tekst lk. 391-419]). Raamatus on 419 lk.
Cheetah
Cheetah tähendab inglise keeles gepardit (Acinonyx jubatus), kes on kiireim maismaal liikuv loom.
Muid tähendusi:
Oma Sõna
Oma Sõna on Viljandi Kesklinna Kooli koolileht, mis ilmub aastast 1988. Ajaleht ilmub 2-4 korda aastas.
Signe Lomp
Ta lõpetas juunis 1995 Eesti Kunstiakadeemia stsenograafia erialal.
Igor Penkov
Elulugu
Igor Penkov on venelane ja tisleri poeg.
Lõpetas 1987 Tallinna 10. Keskkooli, 1994 mehaanikainsenerina TTÜ, tehnikamagister (1997, TTÜ); tehnikadoktor (2001, TTÜ), väitekiri "Strength investigations of threaded joints under static and dynamic loading" (Tallinn, 2001). Oli 1994–95 TTÜ masinaõpetuse instituudi teadur, 1995–2000 assistent, 2000–03 mehhatroonikainstituudi lektor, 2003– dotsent, 2002–03 ka mehaanikateaduskonna prodekaan.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: mehhatroonikasüsteemide modelleerimine ja optimeerimine; masinate ja mehhanismide töökindlus. Esinenud ettekannetega teadusüritustel kodu- ja välismaal. Üle 30 teadustrükise.
Tartu Hansapäevad 2014
Tartu Hansapäevad 2014 (alapealkirjaga Ajastumürgel) oli 11.–13. juulil 2014 Tartus toimunud festival. Need olid 19. Tartu hansapäevad.
2014. aasta Tartu Hansapäevadel oli Tartu linn jagatud eri aladeks. Jaanilinnas asuval Antoniuse õue laval esinevad muusikud ja tantsijad, Jaani kiriku ümbruses olid käsitöö ja töökojad. Toomemäel Tartu Tähetorni ja Tartu Ülikooli Ajaloo Muuseumi läheduses oli Teaduslinn, kus korraldati katseid ja tutvustati leiutisi. Lastelinnas toimusid lasteüritused: muinasjutuvestmine, mängud, õpikojad jms. Tasku keskuse ümbruses asus Raualinn, kus toimusid spordi- ja tehnikaüritused. Esmakordselt toimus turniir keskaegsete Eesti linnade vahel, kes võistlesid teatevõistluses, pillimängus ja papagoilaskmises.
Hansapäevadega samal ajal toimus kolmandat aastat ka Eesti suurim linnatriatloni võistlus Tartu Mill Triathlon 2014 12.-13. juulil, samuti muusikafestival Klaaspärlimäng 10.-16. juulil.
Tartu 2014. aasta hansapäevade korraldustoimkonda juhtis Jaanus Tepomees.
Kovrovi rajoon
Kovrovi rajoon (vene keeles Ковровский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Vladimiri oblasti kirdeosas. Rajooni keskus on Kovrovi linn (ei kuulu Kovrovi rajooni koosseisu).
Rajoon piirneb põhjas Ivanovo oblastiga, idas Vjazniki rajooniga, kagus Selivanovo rajooniga, edelas Sudogda rajooniga ja läänes Kameškovo rajooniga.
Rajooni pindala on 1817 km². Elanike arv oli 2012. aastal 31 525, 2009. aastal 29 797 ja 2002. aastal 31 148.
Rajooni tähtsamad jõed on Kljazma, Nerehta ja Uvod.
Leon Festinger
Leon Festinger (8. mai 1919 – 11. veebruar 1989) oli Ameerika sotsiaalpsühholoog, kes on tuntud eeskätt kognitiivse dissonantsi teooria väljatöötajana.
Festinger on loonud ka sotsiaalse võrdluse teooria, avastanud ajalise läheduse rolli sotsiaalsete sidemete loomisel ning andnud olulise panuse sotsiaalsete võrgustike uurimisse.
Elulugu
Festinger sai 1939. aastal New Yorgi City College'ist bakalaureusekraadi. Magistrikraadi sai ta 1942. aastal Iowa Ülikoolist, kus ta õppis koos Kurt Lewiniga.
Ta töötas Iowa Ülikoolis, Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis, Minnesota Ülikoolis (professor), Michigani Ülikoolis (abiprofessor), Stanfordi Ülikoolis ja ülikoolis The New School for Social Research (professor).
Kognitiivne dissonants
Kognitiivne dissonants on üks mõjukamaid ja laialdasemalt uuritumaid teooriaid sotsiaalpsühholoogias. Kognitiivne dissonants kujutab endast pinget, mis tekib, kui inimene on silmitsi (vähemalt) kahe teineteisele vastukäiva mõtte või arvamusega. Vastava teooria kohaselt on inimestel motivatsiooniline tung vähendada dissonantsi. Seda tehakse muutes oma suhtumist, uskumusi ja tegevust. Jean Piaget formuleeris sarnase mõiste "kognitiivne disekviliibrium", mis viitas vastuolule uue info ja vanade uskumuste vahel. Kogemus võib olla vastuolus ootustega, näiteks ostja kahetsus pärast kallist ostu. Dissonantsi seisundis võivad inimesed tunda üllatust, hirmu, süütunnet, viha või häbi. Inimesed kalduvad mõtlema, et nende otsused on õiged vaatamata vastupidistele tõenditele. See kalduvus annab kognitiivse dissonantsi teooriale ennustava jõu valgustades irratsionaalset ja destruktiivset käitumist.
Kõige kuulsam varajane kognitiivse dissonantsi uuringut on kirjeldatud raamatus "When Prophecy Fails". Autorid sisenesid gruppi, kes ootas peatselt saabuvat maailmalõppu, mis pidi saabuma kindlal kuupäeval. Kui see ennustus ei läinud täide, siis grupp ei lagunenud, vaid hoopis kasvas. Liikmed kogesid kognitiivset dissonantsi. Enamus otsustas uskuda midagi vähem dissonantset: tulnukad andsid Maale teise võimaluse ja grupp pidi hakkama levitama sõnumit: Maa rikkumine peab lõppema.
Klassikaline näide kognitiivse dissonantsi ideest ja ühtlasi ka väljendist "hapud viinamarjad" tuleneb Aisopose (ca 620–564 eKr) valmist "Rebane ja viinamarjad". Selles loos näeb rebane kõrgel rippuvaid viinamarju ja soovib neid süüa. Kui rebane ei leia viisi, kuidas nendeni jõuda, siis kahtlustab ta, et viinamarjad ei ole söömist väärt, kuna nad on toored või hapud. See näide järgib käitumismustrit: keegi ihaldab midagi, aga leiab, et see miski on kättesaamatu ja vähendab oma dissonantsi seda miskit kritiseerides.
Sotsiaalse võrdluse teooria
Sotsiaalses keskkonnas viibides võrdleb inimene oma omadusi, võimeid ja hoiakuid teiste inimeste omadega. 1954. aastal ilmus ajakirjas Human Relations Leon Festingeri publikatsioon, milles ta tutvustas sotsiaalse võrdluse teooriat (inglise k social comparison theory). Sotsiaalse võrdluse teooria uurib seda, kellega ja milliste tunnuste osas inimesed ennast võrdlevad, samuti käsitletakse nende võrdluste mõju võrdleja enesemääratlusele, hoiakutele ja käitumisele.
Festingeri 1954. aasta artikli põhilised hüpoteesid saab kokku võtta järgnevalt: Lisaks on samas publikatsioonis esitatud hüpoteesidest tuletatud mõningad võimalikud mõjud interpersonaalsetele protsessidele. Näiteks sotsiaalne võrdlus võib tekitada kuuluvustunnet, võrdluse tulemusena võib indiviid püüda võrdlusgrupiga rohkem sarnaneda või seda endaga sarnasemaks muuta, mis viib grupisisese ühetaolisuse tekkele. Indiviid kaldub liikuma gruppidesse, mille enamuse arvamused ja võimed on tema omade lähedased. Festingeri teooria on üles ehitatud hüpoteeside, neist tuletatud väidete ja järelduste järjestatud ja korrastatud kogumina. Hüpoteeside kinnituseks on toodud empiiriliste uuringute tulemusi. Vaatamata oma vormile, ei ole sotsiaalse võrdluse teooria siiski matemaatiliselt range aksiomaatiline teooria, vaid jätab üpris palju ruumi teooria hüpoteeside ja konstruktide tõlgendamiseks ning seostamiseks mõõdetava reaalsusega.
Isiklikku
Aastal 1942 abiellus ta pianist Mary Oliver Ballouga. Neil sündis kolm last.
Jumalaema Uinumise koobaskirik
Jumalaema Uinumise koobaskirik (vene keeles Успенский пещерный храм) on Petseri kloostri vanim kirik ja peamine pühamu, mis on osaliselt uuristatud liivakivisse ja 1473. aasta 15. augustil pühitsetud Jumalaema uinumisele. Kiriku peale on 18. sajandil ehitatud Jumalaema Kaitsmise kirik.
2015. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused
Võistluste korraldaja valiti välja 3. juunil 2010 Antalyas Türgis. Võistlusi soovisid korralda ka Cortina d'Ampezzo (Itaalia) ja Sankt Moritz (Šveits).
Kiirlaskumine
7. veebruar Osavõtjaid: 46 Maailmameister 2013: Aksel Lund Svindal, Norra Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Jumalaema Uinumise koobaskirik
Ajaloost
Kirikul on ainult esifassaad, selle tagakülg on mäe sees. 1523. aastal kloostriülem Dorotheuse ajal kirikut uuendati ja laiendati ning ehitati külgkabel Kiievi koobaskloostri pühadele Antoniusele ja Theodosiusele. Aastail 1758—1759 ehitati kiriku peale Jumalaema Kaitsmise kirik, millel on koobaskirikuga ühine esifassaad. Sissepääs kirikusse on läbi loodusliku koopa. 19. sajandil püstitati kiriku katusele värvilised ukraina barokkstiilis kiivritega tornid, mis kujult meenutavad Kiievi koobaskloostri Jumalaema Uinumise kiriku kiivreid.
Aleksander Rebane (noorem)
Aleksander Rebane on eesti füüsik.
Jumalaema Uinumise koobaskirik
Ajaloost
Kirikus asuvad
Aleksander Rebane (noorem)
Ta lõpetas 2004. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja 2008. aastal Zürichi Šveitsi Föderaalse Tehnikakõrgkooli bakalaureusekraadiga. Aastail 2010–2012 õppis Rebane Osaka Ülikooli magistrantuuris füüsika erialal.
Mārci
Mārci on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Smiltene piirkonnas Grundzāle vallas. Mārci asub valla põhjaosas. Küla asub valla keskusest Grundzālest 16,9, piirkonna keskusest Smiltenest 33,9 ja Riiast 155,5 kilomeetri kaugusel.
2015. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused
Slaalom
15. veebruar Osavõtjaid: 100 Maailmameister 2013: Marcel Hirscher, Austria Kvalifikatsiooni tulemused <br style="clear:both;" />
Suurslaalom
13. veebruar Osavõtjaid: Maailmameister 2013: Ted Ligety, USA <br style="clear:both;" />
Ülisuurslaalom
5. veebruar Osavõtjaid: 66 Maailmameister 2013: Ted Ligety, USA Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Aleksander Rebane (noorem)
Aleksander Rebane oli Yale'i Ülikooli füüsikaosakonna doktorant alates 2012. aasta augustist, doktorikraadi sai 2018. aastal tööga "Exploring free energy landscapes of SNARE assembly using optical tweezers".
2015. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused
Alpi kahevõistlus
8. veebruar Osavõtjaid: 47 Maailmameister 2013: Ted Ligety, USA Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kiirlaskumine
6. veebruar Osavõtjaid: 39 Maailmameister 2013: Marion Rolland, Prantsusmaa Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Aleksander Rebane (noorem)
Isiklikku
Ta on Montana Osariigi Ülikooli füüsikaprofessori Aleksander Rebase poeg.
2015. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused
Slaalom
14. veebruar Osavõtjaid: 118 Maailmameister 2013: Mikaela Shiffrin, USA Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Suurslaalom
12. veebruar Osavõtjaid: 116 Maailmameister 2013: Tessa Worley, Prantsusmaa Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Ülisuurslaalom
3. veebruar Osavõtjaid: 46 Maailmameister 2013: Tina Maze, Sloveenia Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Alpi kahevõistlus
9. veebruar Osavõtjaid: 32 Maailmameister 2013: Maria Höfl-Riesch, Saksamaa <br style="clear:both;" />
Võistkonnavõistlus
Finaal: 10. veebruar Osavõtjaid: 16 võistkonda Maailmameister 2013: Austria Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Nikolai Matussevitš (insener-viitseadmiral)
Nikolai Nikolajevitš Matussevitš (vene keeles Николай Николаевич Матусевич; 10. aprill 1879 Mõkolajiv, Hersoni kubermang, Venemaa Keisririik) – 27. mai 1950 Leningrad, Vene NFSV, Nõukogude Liit) oli vene mereväelane (insener-viitseadmiral), Arktika uurija, hüdrograaf ja geodeet, professor.
Ta oli viitseadmiral Nikolai Matussevitši poeg. Lõpetas Peterburis Nikolai mereväeakadeemia. Teenis mereväes. Vahepeal lahkus teenistusest ja lõpetas Peterburi ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna. 1909. aastal naasis teenistusse. Teostas hüdrograafilisi mõõdistustöid Valges meres ja juhtis uurimistöid Kara meres ja Muurmani rannikul. 1923. aastal organiseeris ta Severnaja Zemlja saarestikus meteojaama, mille baasil aasta hiljem loodi polaargeofüüsikaline observatoorium.
1931. aastal sai Matussevitš Leningradis asunud Vorošilovi-nimelise mereväeakadeemia professoriks. 1936. aastal anti talle 2. järgu insener-flagmani auaste. Aastatel 1935–1945 oli ta hüdrograafia ja 1943–1945 laevajuhtimise kateedri ülem. 1939. aastal ülendati ta 1. järgu flagmaniks. 1940. aastal, kui flagmani auastmed kaotati, sai ta rannakaitse teenistuse kindralleitnandi auastme. 1944. aastast oli ta insener-viitseadmiral. 1947. aastal läks ta erru. Samal aastal valiti ta NSV Liidu Geograafiaseltsi asepresidendiks.
Tunnustus
pisi|[[Hüdrograafialaev Nikolai Matussevitš]]
Mälestuse jäädvustamine
Severnaja Zemlja saarestikus asuva Oktoobrirevolutsiooni saare üks laht (Matussevitši fjord) on saanud nime Nikolai Matussevitši järgi. Tema auks on nimetatud ka kaks laeva, neist tuntum on hüdrograafialaev Nikolai Matussevitš.
Neumark
Neumark, tuntud ka kui Uus mark (poola: Nowa Marchia) või kui Ida-Brandenburg, oli Brandenburgi margi ja selle järglaste piirkond Odra jõest idas territooriumil, mis sai 1945. aastal Poola osaks.
Lubuszi maaks kutsutud keskaegse Poola osa, territoorium, mis sai hiljem tuntuks kui Neumark, sai 13. sajandi keskpaigast järk-järgult saksa Brandenburgi margi osaks. Brandenburg-Küstrinina moodustas Neumark aastatel 1535–1571 Saksa-Rooma riigi sõltumatu osariigi; pärast Brandenburgi kuurvürsti Joachim I noorema poja markkrahv Johanni surma läks see tagasi markkrahvi vennapojale ja Joachim I pojapojale kuurvürst Johann Georgile. Koos ülejäänud Brandenburgi kuurvürstkonnaga sai sellest 1701. aastal Preisi kuningriigi ja 1871. aastal Saksa keisririigi osa, kui kumbki nendest riikidest just loodi. Pärast Esimest maailmasõda jäi täielikult sakslastega asustatud Neumark Preisimaa Vabasse Riiki, mis ise oli Weimari vabariigi (Saksamaa) osa.
Pärast Teist maailmasõda andis Potsdami konverents enamuse Neumarkist Poolale ja 1945. aastast on see Poola osa. Poola ümberasujad asendasid suuresti väljaaetud Saksa rahvastiku. Enamus Poolale läinud territooriumist sai Lubuszi vojevoodkonna osaks, kui põhjapoolsed linnad Choszczno (Arnswalde), Myślibórz (Soldin) ja Chojna (Königsberg in der Neumark) kuuluvad Lääne-Pomorze vojevoodkonda. Väike territoorium Cottbusi lähedal, mis oli pärast 1815. aasta Viini kongressi halduslikult Frankfurdi valitsemispiirkonna osa (kattudes Neumarkiga), sai 1940. aastatel Ida-Saksamaa osaks, saades pärast taasühinemist 1990. aastal Saksamaa osaks.
Asukoht
Odra tähistas Neumarki piire läänes ja lõunas; põhjas piirnes see Pommeriga ja idas Poolaga (pärast Teist Poola jagamist Poseni provintsiga). Piirkonna maastikus domineerisid Warta ja Noteći jõed ning nende üleujutuspiirkonnad. Neumarki suurima territoriaalse ulatuse ajal (17. sajandi lõpul) kuulusid piirkonda järgmised hilisemad Preisimaa kreisid ja linnad:
Esiajalugu
Pronksiajal kuulus ala, millest sai Neumark, lausitzi kultuuri alasse. Rauaajal kuulus see piirkond jastorfi kultuuri alasse, mida seostatakse mõnikord germaani ja mõnikord keldi hõimudega.
Kuna selle asukad liikusid lääne poole, jäi piirkond Suure rahvasterändamise ajal tühjaks. Pärast 500. aastat taasasustasid ala järk-järgult lääneslaavi hõimud, alast sai metsane piirimaa Pommeri ja Suur-Poola vahel. Baieri geograafi kirjelduse järgi asustasid tulevast Neumarki piirkonda miltsenid: neil oli Odra ja Poznańi vahel 47 asulat.
Keskaeg
300px|thumb|[[Lubuszi maa – tulevase Neumarki tuumik – Piastide ajal (kollasega)]]
Piirkond läks esimese Poola riigi suveräniteedi alla 10. sajandil, kui seda valitsesid polaanide hertsogid Mieszko I (suri aastal 992) ja Bolesław I Chrobry (valitses aastatel 992–1025). Poola valitsejad liidendasid tulevase Neumarki territooriumi kui Lubuszi maa ja 13. sajandi alguseks oli vaerem inimtühi piirkond hõredalt poolakatega asustatud.
Alates 1230. aastatest hakkasid alamsaksa keelt kõnelevad kolonistid Saksa-Rooma riigist Warta ja Noteći jõgedest põhja ja lõuna poole asuma, seda Pommeri ja Poola isandate eestvedamisel; vaata Ostsiedlung. Isandad kutsusid Templiordu ja Johanniitide ordu liikmeid rajama kloostreid, mille juurde hakkas kujunema asustus. Piirimaa kindlustamiseks ehitasid Pommeri ja Poola hertsogid põhjas linnuseid, mille ümber tekkis samuti asustus.
Askania soost Brandenburgi markkrahvid, alates Albrecht Karust (valitses aastatel 1157–1170), püüdsid laiendada oma valdust Odra jõest itta. Nad omandasid aastaks 1242 tugipunkti jõest idas ning aastal 1252 ostsid Brandenburgi mark ja Magdeburgi peapiiskopkond Lubuszi maa. 1253. aastal asutasid nad Frankfurt an der Oderi kui jõeületuskoha ja kui peatuspunkti edasiseks laienemiseks ida poole. Maaostude, abielulepingute ja teenustega Poola Piastide dünastiale laiendasid Askanialased oma territooriumi ida pool Drawa jõeni ja põhja pool Parsęta jõeni. Näiteks Poola Santoki kastellaan, tähtis baas ja ületuspunkt Warta jõel Noteći suubumiskoha lähedal, saadi Pommerilt. Et vabastada end hädast säilitada kindlus, andis Suur-Poola hertsog Przemysł I kastellaani markkrahv Konradile oma tütre Konstancja kaasavarana. Piirkonna kaitseks rajas markkrahv Johann I aastal 1257 Landsberg an der Warthe linna (nüüd Gorzów Wielkopolski). Templiordu müüs Soldini aastal 1261 Askanialastele ja linnast hakkas kujunema piirkonna keskus.
Enamus koloniste, kes asusid Brandenburgi uuele idaterritooriumile, tuli Magdeburgist või Altmarkist ("Vana mark"). Erinevalt ülejäänud Brandenburgist (kus Askanialased majutasid rüütleid avatud külades) hakkasid markkrahvid ehitama oma maale Odra jõest idas linnuseid kaitseks Poola vastu. Piirkonna slaavi asukad germaniseeriti järk-järgult. Kuna uus Terra trans Oderam, või "maa üle Odra", moodustas Brandenburgi margi laienduse, sai see pärast 15. sajandi keskpaika tuntuks kui Neumark ("Uus mark").
Askania liini hääbumisega 1320. aastal Brandenburgi huvi Neumarkis vähenes. Ei Wittelsbachi (1323–73) ega Luksemburgi markkrahvid sekkunud enam oma idapoolse territooriumi arengusse. Poliitiline vaakum võimaldas Poolal kinnistada oma mõju piirkonnas, samas terroriseerisid rahvastikku röövelparunid.
Saksa ordu
Brandenburg pantis Neumarki 1402. aastal Saksa ordule ja see läks 1429. aastal täielikult nende kontrolli alla, kuigi ordu jättis piirkonna unarusse. Pärast Saksa ordu kaotust 1410. aastal Grünwaldi lahingus (Tannenberg) kasutas tulevane suurmeister Michael Küchmeister Neumarki saksa ja ungari palgasõdurite armee kogunemispaigana, mida ta hiljem kasutas Poola kuninga Jogaila vägede vastu. See võimaldas ordul 1411. aasta Esimese Thorni rahuga enamuse oma territooriumist säilitada.
Aastal 1454/1455 viis ordu oskamatu juhtimine neile panditud Neumarki tagasi Brandenburgile, mida siis juhtis kuurvürst Friedrich II Hohenzollernite dünastiast (Cöllni ja Mewe lepingud). Pärast seda, kui Friedrich lõpetas 1463. aastal Neumarki tagasivõtmise 40 000 kuldna eest, kuulus piirkond järgnevatel sajanditel Brandenburgile, välja arvatud aastatel 1535–1571. Friedrich II kirjutas oma järglastele, "et nimetatud maa, Uus mark, peab kuuluma Saksa territooriumile ja Brandenburgi margi väärikale kuurvürstkonnale, millega see liidendati kuurvürstkonna institutsiooniga, ja peab nii jääma, ja ei pea kunagi minema neile, kes ei räägi saksa keelt".
Brandenburg-Küstrin
Pärast kuurvürst Joachim I surma 1535. aastal läks Brandenburgi territoorium Odra jõest läänes (Kurmark) tema vanemale pojale Joachim II-le, samas Neumark läks tema nooremale pojale Johannile, kes hakkas Neumarki valitsema kui sõltumatut markkrahvkonda ja koondas maa. Reformatsiooni innuka pooldajana pööras Johann Neumarki luterlusse ja konfiskeeris kiriku vara. Ta elas kokkuhoidlikult ning kogus rikkust oma varakambrisse liigkasuvõtmise ja palgasõdurite kompaniide rendileandmisega.
1548. aastal kolis Johanni valitsus Soldinist Küstrinisse. Vendade surmaga kümne päeva jooksul aastal 1571 taasühendati Neumark Kurmarkiga Joachim II poja Johann Georgi alla.
Brandenburg-Preisimaa
Aastal 1618 sai Ida-Brandenburgist Brandenburg-Preisimaa osa pärast seda, kui kuurvürst päris Preisimaa hertsogkonna. Kolmekümneaastase sõja (1618–48) ajal röövisid, laastasid ja põletasid maad nii Rootsi kui ka keisri väed, samas tapsid palju rahvast katkuepideemiad aastatel 1626 ja 1631. Rootsi vägede poolt okupeerituna pidi piirkond maksma 60 000 taalrit ja 10 000 Wispelit rukist.
Preisi kuningriik
thumb|Neumarki kreisid aastal 1873
Pärast Preisi kuningriigi väljakuulutamist aastal 1701 hakkas Neumarki olukord paranema. Kuningas Friedrich I algatas uue kolonisatsioonilaine. Asunikeks saabus palju prantsuse hugenotte, kes olid sunnitud usulise tagakiusamise pärast Prantsusmaalt põgenema. Neumarkis hakkas arenema ka tekstiilitööstus. Seitsmeaastane sõda põhjustas piirkonna taandarengu, kui rahvalt nõuti kõrgeid sõjamakse ja Neumarkis toimus ka lahinguid nagu Kunersdorfis. Friedrich II ajal kasvas maaparandus ja majanduse elavnemine, mis tulenes Warta ja Noteći alade kuivendamisest.
Preisimaa ümberkorraldamine pärast territoriaalseid muudatusi – 1815. aasta Viini kongressi tulemusena – muutis Neumarki poliitilist ilmet. Landkreis Dramburg ja Kreis Schivelbein ning Landkreis Arnswalde põhjaosa koos Nörenbergi linnaga said Pommeri provintsi osaks. Neumarki ülejäänud territoorium liidendati äsjaloodud Frankfurdi valitsemispiirkonnaga Brandenburgi provintsis.
Saksamaa
Preisimaa-juhitud Saksa keisririigi loomisega 1871. aastal sai Neumark – koos ülejäänud Brandenburgiga – ühendatud Saksa riigi osaks. Weimari vabariigi Rahvuskogusse 1. novembril 1919 hääletas piirkonna enamus Saksamaa Sotsiaaldemokraatlik Partei (SPD) poolt. Neumarki rahvas hääletas Saksa Riigipäeva valimistel 20. mail 1928 enamuses Saksamaa Rahvuslik Rahvapartei poolt, väike saareke oli SPD valijaid. Riigipäeva valimistel detsembris 1924 sai 570 000 elanikult 1900 häält Poola Rahvapartei. 1925. aastal oli Neumarkis 3500 poola keele kõnelejat. Riigipäeva valimistel 6. novembril 1932 võitis valimised piirkonnas natsipartei.
Kui natsivõimud Poseni-Lääne-Preisimaa provintsi 1938. aastal kaotasid, laiendasid nad Frankfurdi valitsemispiirkonda Landkreis Schwerini ja Landkreis Meseritz lisamisega, kuigi Neumarki Landkreis Arnswalde ja Landkreis Friedeberg Nm. liideti Pommeriga. 1939. aasta rahvaloenduse järgi oli Neumarkis 645 000 elanikku, sealhulgas 3000 mittesakslast.
Infrastruktuur enne 1945. aastat
Neumarki piirkonda iseloomustas pikalt põllumajandus ja metsandus. Keskmise suurusega linnad olid enamasti Ackerbürgerstädte, farmerkodanike linnad. Tekstiilitööstus muutus oluliseka 19. sajandil. Moodsate maanteede, nagu Fernverkehrstraße 1 (põhimaantee Berliinist Königsbergi), ja Preisimaa Idaraudtee ehitamisega hakkas Neumark ka tööstuslikult arenema. Selline areng oli suunatud peamiselt põllumajanduse vajadustele ning koondus Landsbergi ja Küstrini linnade juurde, ja Neumarkist ei saanud peaaegu sama tööstuslikku või tihedalt asustatut, kui muud Saksa alad, nagu Ruhr, Saksimaa või Ülem-Sileesia.
Teine maailmasõda
Teise maailmasõja lõpul jõudis Nõukogude Punaarmee Neumarki 1945. aasta jaanuari lõpus. Kuna Punaarmee edenes nii kiiresti, kannatas piirkonna tsiviilelanikkond suuresti sõjategevuses ja okupatsioonivägede käes, kuna nad ei olnud valmistunud õigeaegselt põgenemiseks. Rohkem kui 40 000 Neumarki elanikku surid kui lahingus langenud sõdurid.
Kuna Neumark jäi Oder-Neisse liinist, mis moodustas liitlaste kontrollitud Saksamaa ja Poola vahele uue piiri, itta, läks piirkond pärast Potsdami konverentsi Poola valdusse ja sai lõpuks Poola osaks; vaata Tagastatud territooriumid. Piirkonda jäänud sakslased saadeti välja ning nende maa ja valdused konfiskeeriti märtsis 1946 vastavalt Poola valitsuse dekreedile. Väike osa Saksa rahvastikust, peamiselt tehnilised töötajad veevarustusfirmades, jäeti ja kasutati sunnitööl; nad võisid 1950. aastatel Saksamaale rännata. Vanemad hinnangud näitavad, et sõjaeelsest rahvastikust (645 000) oli 1950. aastal provintsi jäänud vaid 5000 aastal 1939 seal elanuist. Zentrum gegen Vertreibungen järgi suri 40 000 Neumarki elanikku kui lahingus langenud sõdurid, 395 000 põgenes 1950. aastaks Lääne- või Ida-Saksamaale ja 208 000 suri, kadus või mõrvati põgenemisel või väljaajamisel Poola ja Nõukogude vägede poolt.
Külad tänapäeva Saksamaal Odrast läänes
Pärast Odra jõe õgvendamist 18. sajandil ei kattunud Neumarki läänepiir Odra uue, osaliselt palju idapoolsema sängiga. Seega jäid Neumarki külad Odrast, nüüd Saksa-Poola piirist läänes Teise maailmasõja-järgsele Saksamaale.
Varem asusid Königsbergi kreisis Neumarkis külad Adlig Reetz, Vana- ja Uus-Bleyen, Altglietzen, Altreetz, Altwustrow, Bralitz, Croustillier, Drewitz Ausbau (Bleyeni paikkond), Gabow, Güstebieser Loose, Hohenwutzen, Karlsbiese, Karlshof (Neulewin), Königlich Reetz (Oderaue paikkond), Küstrin-Kietz, Neuenhagen (Bad Freienwalde), Neuküstrinchen (Oderaue paikkond), Neulietzegöricke, Neuranft, Neurüdnitz, Neutornow, Neuwustrow, Schaumburg (Oderbruch) (Bleyeni paikkond), Schiffmühle (Bad Freienwalde), Zäckericker Loose ja Zelliner Loose (Letschini paikkond). Aurith ja Kunitz-Loose (Wiesenau paikkond) külad moodustavad osa Weststernbergi kreisist.
Poola
Saksamaad ja Poolat eraldav Oder-Neisse liin jagas mitmed piirkonna paigad jagatud linnadeks:
Põlise minemaaetud saksa asustuse asendamiseks asustasid uued Poola võimud endisse Neumarki ümber uusi asunikke, kellest umbes 66% olid poolakad Kesk-Poolast ning umbes 33% olid poolakad ja ukrainlased Nõukogude Liidu poolt annekteeritud Poola territooriumitelt. Aastatel 1975–1998 oli endise Neumarki territoorium jaotatud Gorzówi ja Zielona Góra vojevoodkondade vahel, väike osa Chojna ümber kuulus Szczecini vojevoodkonda. Poola vojevoodkondade ümberkorraldamisega 1. jaanuarist 1999 kuulub peaaegu kogu endise Neumarki piirkond Lubuszi vojevoodkonda.
Timuti tänav
Timuti tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Pelgulinna asumis. Tänav algab Heina tänavalt, ristub Õle ja Ristiku tänavaga ning lõpeb Roo tänaval.
Ajalugu
Aastatel 1910–1939 kandis tänav Albert Koba koera järgi Tarabella tänava nime. 1930. aastate esimesel poolel peeti Tarabella (Timuti) 26 asuvas endises tööstushoones Peeteli koguduse jumalateenistusi.
Eesti Vigastatud Sõjameeste Ühing
Eesti Vigastatud Sõjameeste Ühing (ka Eesti Vigastatud Sõjameeste Ühendus) on aastal 1917 asutatud ja 1940. aastal likvideeritud ning 1991. aastal taastatud organisatsioon, mis ühendab sõjainvaliide. Ühingu eesmärk on anda sõjainvaliididele ja nende perekonnaliikmetele majanduslikku ja vaimset abi.
Tallinnas olid ühingul rätsepa- ja kingsepatöökojad (VSÜ rätsepa-õppetöökoda Narva maantee 9, VSÜ kingsepa-õppetöökoda Narva maantee 9, VSÜ päevapildi-õppetöökoda Pikk tänav 49-7, VSÜ ortopeedia-mehaanika õppetöökoda Tatari tänav 3); Narvas – tisleri- ja kingsepatöökojad; Valgas – limonaaditehas.
Kirikute ja koguduste seadus
Kirikute ja koguduste seadus (lühend: KiKoS) on Eestis usutemaatikat reguleeriv seadus.
Praegune KKS hakkas kehtima 2002. aastast ja see selle aluseks on 1993. aasta versioon.
EKP saadikud NLKP kongressidel
EKP saadikud NLKP kongressidel on loetelu Eestimaa Kommunistliku Partei saadikutest NSV Liidu kommunistliku partei kongressidel.
Fekete
Fekete (ungari keeles 'must') on ungari perekonnanimi.
EKP saadikud NLKP kongressidel
1907. aasta VSDTP V kongressil
VSDTP Eestimaa organisatsiooni saadikud 1907. aasta VSDTP V kongressil:
1917. aasta VSDTP VII kongressil
VSDTP Eestimaa organisatsiooni saadikud 1917. aasta VSDTP VII kongressil:
1919. aasta VK(b)P VIII kongressil
VK(b)P Eesti sektsioonide esindajad 1919. aasta VK(b)P VIII kongressil :
1921. aasta VK(b)P X kongressil
VK(b)P Eesti sektsioonide saadikud 1921. aasta VK(b)P X kongressil
Nicholas Hawkins
Nicholas Hawkins, ka Nicholas Hawkyns (umbes 1495 – 1534 ) oli Inglismaa vaimulik ja diplomaat.
1527. aastal sai vaimuliku õiguse alal doktorikraadi omandanud Hawkins Ely kiriku ülemdiakoniks. 1533. aastal, oma vanema sugulase ja ristiisa, piiskop Nicholas Westi surma järel, valiti Hawkins Ely piiskopiks, kuid ta suri enne, kui ta jõudis piiskopiametisse astuda. 1532. aastal oli kuningas Henry VIII saatnud Hawkinsi Mandri-Euroopasse otsima toetust kuninga ja Aragóni Catherine'i abielu tühistamiseks. Hawkins jõudis 1533. aastal Catherine'i õepoja, Saksa-Rooma keisri ja Hispaania kuninga Karl V (Carlos I) õukonda Hispaanias, kus ta püüdis keisrit veenda lahutuse õiguspärasuses ning ka selles, et Katherine'i ja tema tütart Maryt koheldakse hästi. Hawkins tõlkis ladina keelde ka Henry VIII abielulahutust õigustava teksti "The Glass of Truth". Lahutust ja kuninga uut abielu Anne Boleyniga aitas õigustada ka Canterbury peapiiskop Thomas Cranmer, kes saatis 1533. aastal Hawkinsile neid küsimusi puudutava kirja.
Hawkinsi üritus siiski nurjus ning Henry VIII ja keisri suhted halvenesid. Hawkins suri ootamatult 1534. aastal, kui ta oli tagasiteel Hispaaniast Inglismaale, sel puhul kahtlustati ka mürgitamist.
EKP saadikud NLKP kongressidel
1952. aasta NLKP XIX kongressil
EK(b)P saadikud 1952. aasta NLKP XIX kongressil :
1959. aasta NLKP Erakorralisel XXI kongressil
EKP saadikud 1959. aasta NLKP Erakorralisel XXI kongressil :
1986. aasta NLKP XXVII kongressil
EKP saadikud 1986. aasta NLKP XXVII kongressil:
Luunja külanõukogu
Luunja külanõukogu oli külanõukogu Tartu rajoonis. Külanõukogu moodustati 1954. Külanõukogu pindala oli 127 km² (1977).
Jaan Penjam
Jaan Penjam (sündinud 17. oktoobril 1955 Mõisakülas) on eesti arvutiteadlane.
Jaan Penjam on töölise poeg.
Haridus
Ta on õppinud Mõisaküla Keskkoolis 1963–1971, lõpetanud Nõo Keskkooli 1974 ja Tartu Riikliku Ülikooli rakendusmatemaatika erialal 1979 (cum laude); Eesti TA Küberneetika Instituudi aspirant 1981–1984, väitekiri "Автоматическая реализация семантики проблемно-ориентированных языков". Tehnikateaduste kandidaat 1984 (kinnitus 1985); dotsent 1990.
Täiendanud end 1990 Saksamaal Saarimaa Ülikoolis, 1991 Taanis Århusi Ülikoolis, 1994 Prantsusmaal Nice'i Ülikoolis ja 1996 Londoni Linnaülikoolis.
Töökäik
Eesti NSV / Eesti TA Küberneetika Instituudi tarkvarasektori insener 1979–1980, vaneminsener 1980–1984, vanemteadur 1984–1985; sektorijuhataja / uurimisrühma juht 1988–1991, tarkvaraosakonna juhataja 1992–1997; NSV Liidu viienda põlvkonna arvutisüsteemide projekti Start programmeerimiskeelte ja -süsteemide töörühma juht 1985–1988; Tallinna 2. Keskkooli (Reaalkool) informaatikaõpetaja 1986–1988; Tallinna Pedagoogikaülikooli vanemõpetaja (kohakaaslus) 1988–1989, dotsent 1990–1992.
Tallinna Polütehnilises Instituudis / Tallinna Tehnikaülikoolis (TTÜ) 1983, 1990–…: infotöötluse kateedri tunnitasuline õppejõud 1983; automaatika ja süsteemitehnika instituudi dotsent 1990–1994; küberneetika baaskateedri vanemõpetaja 1991–1992; automaatikainstituudi teoreetilise informaatika professor ja õppetooli juhataja 1994–2002; infotehnoloogia keskuse juhataja 1997–2001; TTÜ Küberneetika Instituudi direktor 1997–2009; arvutiteaduse instituudi teoreetilise informaatika professor ja õppetooli juhataja 2002–2013; infotehnoloogia teaduskonna arvutiteaduse instituudi 2013–2016 projektijuht; tarkvarateaduse instituudi direktor 2017–2021; emeriitprofessor aastast 2020.
Teadustöö põhisuunad
Programmeerimiskeelte süntaks ja semantika, tehisintellekti probleemid, objektorienteeritud programmeerimine ning programmide konstrueerimise loogilised alused, programmide semantika ja kompuuterloogika, programmeerimissüsteemi NUT väljatöötamine (kasutatakse mitmes Lääne-Euroopa kõrgkoolis). Koos professorite E. Tõugu, T. Tammeti ja teistega töötas välja informaatikaõpetuse arengukontseptsiooni (1991), mida on edasi arendatud mitme TEMPUS-projekti raames. Programmide semantika, arvutiprogrammide koostamise formaalsed meetodid ja teadmuslik programmeerimine, evolutsiooniline programmeerimine. Loonud dünaamilised ja staatilised meetodid programmeerimiskeelte semantika realiseerimiseks, välja töötanud atribuutautomaadi kui arvutusmudeli ning atribuutautomaatide komponeerimise algebralise teooria (koos Uno Kaljulaiuga). Osalenud teadmiste kirjeldamise keele MIS projekteerimisel ja realiseerimisel.
Teaduskorralduslik tegevus
Eesti Infotehnoloogia Seltsi liige; Eesti Matemaatika Seltsi ja arvutiteaduse sektsiooni juhatuse liige 1985–1990; Eesti Haridusministeeriumi arvutiõpetuse ainekomisjoni liige 1986–1989; ELi TEMPUS-projektide koordinaator 1993–1998, TEMPUS-programmi ekspert 1995–1997; ELi 5. ja 6. raamprogrammi infoühiskonna tehnoloogiate programmikomitee Eesti esindaja ja ekspert 1998–2006, ELi 7. raamprogrammi info- ja kommunikatsioonitehnoloogiate programmikomitee Eesti delegatsiooni koosseisuline ekspert 2006–…; Eesti Teadusfondi täppisteaduste ekspertkomisjoni liige 1993–1997; Eesti Innovatsioonifondi ekspert informatsioonitehnika alal 1998; Eesti teaduse tippkeskuse “Töökindlate Arvutisüsteemide Uurimise Keskus” juhataja 2002–2007 ja uurimisrühma “Formaalmeetodid süsteemiarenduses” juht 2002–…; infotehnoloogia virtuaalse tippkeskuse “eVikings II” (ELi 5. raamprogrammi infoühiskonna süsteemide programmi tippkeskuste projekt) juht 2002–2005. Olnud mitme rahvusvahelise teaduskonverentsi ja suvekooli korraldustoimkonna ja programmikomitee liige ning toimetanud ettekannete kogumikke. TTÜ nõukogu ja valitsuse liige 1998–…, TTÜ nõukogu teaduskomisjoni esimees 2005–…
Harrastused
Koorilaul, laulnud Tartu Akadeemilises Meeskooris ja Eesti Teaduste Akadeemia Meeskooris, laulab Tallinna Kammerkooris ja segakoori Meriko bassirühmas.
16. sajand Eestis
Alade poliitiline jaotus
Eesti ala kuulus kuni 16. sajandini koos Lätiga Vana-Liivimaa koosseisu. Vana-Liivimaal olid tihedad seosed ka Saksa-Rooma riigiga: 1521. aastal said riigivürstideks (keisri vasalli tiitel) ka Tallinna ja Kuramaa piiskop ning 1526. aastal ka Liivi ordu maameister, mille järel võis kogu Liivimaad Saksa-Rooma riiki või vähemalt keisri ilmaliku ülemvõimu alla kuuluvaks lugeda. Riigivürstideks olid juba 13. sajandist, 1225. aastast Riia ja Tartu piiskop, 1228. aastast Saare-Lääne piiskop.
Lõplikult omandas Liivi ordu Põhja-Eesti 1525. aastal, kuid ka kuni selle ajani teostas reaalset valitsusvõimu seal Liivi ordumeister.
Alates 1420. aastatest olid kohalikud riigid koondunud veidi tihedamalt tänu maapäevadele; seetõttu on keskaja lõpu Liivimaad alates 19. sajandist nimetatud ka Liivimaa konföderatsiooniks, ehkki viimased uurimused on näidanud selle anakronistlikkust, sest Liivimaa territooriumid olid omavahel liialt lõdvalt seotud, et seda saaks pidada poliitiliste üksuste (riikide) liiduks.
pisi|Tartu aastal 1553 Liivi ordu valdused jagunesid komtuur- ja foogtkondadeks. Esialgu olid esimesed tähtsamad, kuid hiljem kadus nende vahel põhimõtteline vahe. Liivi ordu oli korporatiivne organisatsioon ja lisaks ordumeistrile oli valitsemises suur roll ka käsknikel ehk komtuuridel ja foogtidel. Olulisimad Liivi ordu käsknikud Eesti alal olid Viljandi komtuur, Tallinna komtuur, Järva foogt, Pärnu komtuur ja Narva foogt. 16. sajandil oli osa Eesti aladest, endine Karksi foogtkond, ka ordumeistri otsealluvuses.
Piiskopkondi juhtisid piiskopid koos toomkapiitli ja alates 15. sajandi teisest poolest ka rüütelkondadega (vasallide korporatsioonidega). Olulisimad vaimulikud võimumehed olid toompraost ja toomdekaan, kes aitasid piiskoppi enamasti kiriklikes asjades, ja stiftifoogt, kes administreeris piiskopi ilmalikku valdust. Tavaliselt oli piiskopkondades vaid üks stiftifoogt, Saare-Lääne piiskopkond jagunes aga Saare- ja Läänemaa stiftiks ning seega oli seal ka kaks stiftifoogti (samuti oli kaks stiftifoogti Läti alal olevas Riia peapiiskopkonnas). Selline haldusjaotus kehtis kuni Liivi sõjani (1558–1583).
Talakivka
Talakivka on alev Ukrainas Donetski oblastis Mariupoli haldusalas (Illitšivski rajoon), 18 km kaugusel Mariupoli keskusest kirdes. Talakivka haldusalluvuses on Gnutove ja Lomakõne külad.
16. sajand Eestis
Alade poliitiline jaotus
Maaisandate kõrval oli oluline roll ka suurtel Liivimaa linnadel, mida oli kolm: Tallinn, Tartu ja Riia. Eesti alal oli lisaks kahele esimesele veel seitse väiksemat linna: Viljandi, Paide, Haapsalu, Vana-Pärnu, Uus-Pärnu, Narva ja Rakvere. Omavalitsuslik staatus oli ka Toompeal, mida üldiselt siiski eraldiseisvaks linnaks ei peeta. Kuressaare ja Valga olid samuti linnalised asulad, kuid said linnaõigused alles keskaja järel, vastavalt 1563. ja 1584. aastal. Teised kaubaalevid olid veel Keila, Viru-Nigula, Helme, Otepää, Põltsamaa, Vastseliina, Koluvere, Kirumpää, Pirita, Laiuse, Vana-Kastre ja Uus-Kastre. Eesti ala üheksast keskaegsest linnast seitse kuulusid ka Hansa Liitu, Narva ei saanud selle liikmeks Tallinna vastuseisu tõttu ja Vana-Pärnu ilmselt tänu Uus-Pärnu soodsamale positsioonile kaubateel.
Talakivka
Talakivka asutati 1889. aastal, alevi õigused sai alates 1956. aastast.
16. sajand Eestis
Alade poliitiline jaotus
Oluliseks võimuteguriks olid keskaegses Eestis ka vasallid, seda eriti Põhja-Eestis, kus neile juba 14. sajandil kuulus enamik maast. Eestimaa rüütelkonna eelkäijaks olevat Harju-Viru vasallide korporatsiooni ehk rüütelkonda kui vasallide omavalitsuslikku organit on mainitud juba 1284. aastal, see võib tagasi ulatuda aga ka 1253. aastasse või veelgi kaugemale. Saare-Lääne ja Tartu piiskopkondades muutusid vasallid oluliseks poliitiliseks teguriks 15. sajandi jooksul, väljaspool Põhja-Eestit olevatel ordu aladel ei kujunenud rüütelkonda kui poliitilist tegurit aga kuni keskaja lõpuni välja.
Talakivka
Kalmiuse kallastel asuva asula kõrgus merepinnast on 6 meetrit.
16. sajand Eestis
Alade poliitiline jaotus
Talupojad ei mänginud Liivimaa poliitikas rolli, sest nad ei saanud osaleda poliitiliste seisuste kogunemistel ning suurem osa neist oli allutatud kas vasallile või maaisanda mõisavalitsejale. Samas oli Eestis siiski ka vabatalupoegi, kõige rohkem oli neid Järvamaal. Talupoegade olukord halvenes keskaja lõpu poole, kui kujunes välja sunnismaisus.
Talakivka
2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 4160 inimest, kellest 89,47% emakeeleks oli vene keel, 10,31% emakeeleks ukraina keel ja 0,10% emakeeleks kreeka keel. 1. jaanuaril 2014 elas alevis 4133 inimest.
16. sajand Eestis
Liivimaa-Moskva sõda
pisi|[[Moskva-Leedu sõda (1500–1503)|Moskva-Leedu sõjategevuspiirkonnad]]
Talakivka
Ajalugu
Donbassi sõja ajal, 2014. aasta suvel-sügisel, on asula lähistel toimunud mitmeid ägedaid lahinguid valitsusvägede ja keskvalitsusvastaste relvajõudude vahel. Talakivka asub Novoazovskist Mariupoli liikumise teel ja võimalik, et Krimmi suunas edasi liikuda püüdvate keskvalitsusvastaste relvajõudude teel, mistõttu asulas on raskerelvade tulest suuri purustusi.
16. sajand Eestis
Liivimaa-Moskva sõda
15. ja 16. sajandil pidasid Vana-Liivimaa naaberriigid Moskva suurvürstiriik ja Leedu suurvürstiriik omavahelisi sõdu slaavlastega asustatud alade pärast (tänapäeva Venemaa ja Valgevene territooriumil) (Vt. Moskva-Leedu sõjad)
Talakivka
Ajalugu
15.–16. oktoobril 2014 tulistati asula lähistel asuvaid valitsusvägede positsioone 120 mm kaliibriga miinipildujatest ja mitmelasulistest raketiheitjatest Grad.
16. sajand Eestis
Liivimaa-Moskva sõda
Aastatel 1500–1503 toimunud Moskva-Leedu sõjas sõlmisid ordumeister ja Leedu suurvürst Aleksandras sõjalise liiduleppe, millega nad kavatsesid asutud Moskva vastu ühiselt. 21. juunil 1501 astus Leedu poolel sõtta Vana-Liivimaa. 27. augustil lõid Liivimaa väed Wolter von Plettenbergi juhtimisel Vene vägesid Seritsa lahingus ja 8. septembril võtsid Ostrovi. Siiski pidid nad alanud epideemia tõttu taganema.
1502. aasta sügisel läksid Vene väed pealetungile nii Liivimaal kui ka Leedus, saavutades rea võite. Vürst Daniil Štšenja rüüstas Liivimaa kirdeosa ja märkimisväärset osa Eestist, Vene väed võitsid orduvägesid Helme linnuse juures. Suurhordi vägede rünnak sundis Ivan III paiskama sinna Vene vägesid põhjast. Vene vägede ja Krimmi khaaniriigi liitlasvägede ühendatud jõududega löödi rünnak tagasi.
1502. aasta jooksul proovis Liivimaa rüütlivägi edutult vallutada Pihkvat (kaks korda), Krasnõi Gorodokki, Irboskat. 25. märtsil 1503 sõlmiti Leedu vahendusel Liivimaa ja Moskva vahel kuueks aastaks vaherahu, millega põhimõtteliselt kinnitati asjade sõjaeelset seisu. Rahu pikendati enam-vähem samadel alustel ka 1509., 1521., 1531. ja 1551. aastal.
Kultuur ja usuelu
16. sajandi alguses kerkis Liivimaal üles kohaliku kõrgema kooli idee, mida toetasid eriti Saare-Lääne piiskopid, 1540. aastatel ka Liivi ordu. Finantsvahendite ja huvipuuduse tõttu ei saanud ideest siiski asja ja ka reformatsiooni järel ei osutunud see võimalikuks. Mitmed Liivimaalt pärit vaimulikud, nende seas ka üksikud eesti päritolu inimesed, õppisid aga Lääne-Euroopa ülikoolides, seda juba 13. sajandi teisest poolest. Esimene teadaolev eesti päritolu ülikooliharidusega kõrgem vaimulik oli Saare-Lääne toomhärrra Johann Pulck.
Ballettmeister
pisi|240px|[[Edgar Degas' maal "La classe de danse" (1875). Keskne kuju maalil prantsuse ballettmeister Jules Perrot]]
16. sajand Eestis
Kultuur ja usuelu
1525. aastal ilmusid Lübeckis esimesed eestikeelsed trükised protestantlike jutlustega, kuid need hävitati katoliikliku Lübecki rae käsul. 1535. aastast on aga osaliselt säilinud samuti protestantlik eestikeelne teos, Wanradti ja Koelli katekismus. Kümmekond aastat hilisemast ajast on teada Hans Susi eestikeelseid jutlusi ja kirjatöid, need pole aga säilinud. pisi|Martin Luther (1483–1546). [[Lucas Cranach vanema maal (1529)]]
Ballettmeister
Ballettmeister (saksa keeles Ballettmeister) on balletilavastaja ja balletikoreograaf, laiemas tähenduses ka balletitrupi juht.
Dahtalija
Dahtalija (ukraina keeles Дахталія) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Krõžopili rajoonis. Elanike arv on 444. Pindala on 1,948 km².
16. sajand Eestis
Reformatsioon
pisi|Liivimaa ja tema naabrid pärast 1525. aastat
Reformatsioon jõudis Liivimaale 1520. aastate alguses. Tallinnas alustasid protestantlikud jutlustajad aktiivsemat tegevust 1524. aastal ja juba järgmisel aastal asus linna raad otsustavalt nende poolele. Sama toimus ka Tartus, kus tekkis konflikt katoliiklust ägedalt toetava piiskopi Johann Blankenfeldiga. Mõlemas linnas toimus pildirüüste, mille käigus said kannatada nii katoliku kirikud kui ka kloostrid. 1525. aastal toimus väiksemaid intsidente Narvas, veidi hiljem ka teistes Eesti linnades. 1520. aastate lõpuks olid enamik Eesti linnadest reformatsiooni omaks võtnud, vaid Viljandi, Haapsalu ja Vana-Pärnu, kus katoliku vaimulike ja maaisandate mõjuvõim olid suuremad, jäid pigem katoliiklust toetavatele positsioonidele, samas on andmed usuliste eelistuste kohta paljudes väikelinnades ebaselged. Liivi sõja alguseks olid aga arvatavasti kõik linnad luterlikud.
Linnadest erinevalt võttis vasallide ja teiste maaelanike, eriti talupoegade protestantluse poole kaldumine tunduvalt rohkem aega. Ka maaisandad jäid esialgu kindlaks katoliiklusele, kuigi alates 1530. aastatest hakkasid ka nende seas protestantlikud meeleolud vaikselt kanda kinnitama. Kuni Vana-Liivimaa lõpuni jäid kõik valitsejad vähemalt ametlikult siiski katoliiklasteks, kuigi mitmed neist (sealhulgas ka viimane Riia peapiiskop ja viimased ordumeistrid) pooldasid uut usku. Vasallide seas levisid protestantlikud meeleolud tunduvalt laiemalt, kuid siiski oli osa neist veel Liivi sõja alguseski katoliiklased.
Eesti talupojad jäid üldiselt usupuhastusest puutumata, kuigi reformaatorid püüdsid ka nendele kohati tähelepanu pöörata. Kuni Vana-Liivimaa lõpuni toimivat protestantlikku maakoguduste võrku ei kujunenud, küll aga sai kannatada senine katoliiklik, mistõttu maa-asulates segunesid kohati katoliiklus ja protestantlus ning levis mõlemast konfessioonist tugevalt erinev rahvalik usk. Linnaeestlased läksid koos teiste linlastega aga õige pea üle uue usu poolele.
Saare-Lääne vaenus
pisi|[[Olaus Magnuse kaart Carta Marina aastast 1539]] , Saare-Lääne piiskopkond 1530. aasta oktoobris suri ootamatult senine Saare-Lääne ja Tallinna piiskop Georg von Tiesenhausen ning Saare-Lääne toomkapiitel ja rüütelkond valisid uueks piiskopiks kohaliku aadelkonna seast pärineva Reinhold von Buxhoevedeni. Kuid juba tema valimise ajal avaldasid mitmed Läänemaa aadlikud eesotsas mõjuvõimsa rüütelkonna liidri Georg von Ungerniga valitud piiskopi ehk elekti vastu meelt.
Mairi Laurik
Mairi Laurik (kodanikunimega Mairi Tempel; sündinud 9. augustil 1979 ) on eesti ulmekirjanik.
16. sajand Eestis
Koadjuutorivaenus
Aastatel 1556–1557 toimus viimane suurem sisekonflikt Vana-Liivimaal, Riia peapiiskopi ja Liivi ordu vahel. Selle põhjusteks olid lisaks sisepingetele aga ka välismaiste valitsejate, eestkätt Preisimaa hertsogi Albrechti, Mecklenburgi hertsogi Johann Albrecht I ja Poola kuninga Zygmunt II Augusti huvid, Christoph von Mecklenburgi Riia peapiiskopi koadjuutoriks määramisel.
Margus Pensa
Margus Pensa (sündinud 19. novembril 1973 Kohtla-Järvel) on eesti bioloog.
16. sajand Eestis
Koadjuutorivaenus
1557. aastal jõuti Poola kuninga Zygmunt II sõjalaagris Posvolis (tänapäeva Pasvalys) nii kaugele, et Saksa-Rooma riigi saadikute vahendusel esitati liivimaalastele kaks rahulepingut: esimene taastas peapiiskopi ja Christophi positsioonid ja varad, kuigi keelas neil maad sekulariseerimast, teisega sõlmiti aga Zygmunt II ja Liivimaa vahel rahuleping, lahendades nende pikaajalise piiritüli ja kaubandusvastuolud. 14. septembril, kui ordumeister Fürstenberg lepinguid kinnitama tuli, sõlmiti kuninga ja tema vahel ka kolmas, salajane leping, liit Venemaa vastu. See ei rakendunud aga enne ellu kui mõlema rahuleping Venemaaga oli lõppenud, seega sai see realiseeruda mitte varem kui alles viie aasta pärast. Seega oli liidu tähendus suhteliselt tühine, ent see aitas Liivimaad tihedamalt siduda Zygmunt II poliitikaga. Hoolimata kõigest ei saanud Liivimaast Posvoli lepingute järel Zygmunt II sõltlast. 7. oktoobril, kui hertsog Christoph pidulikult koadjuutoriks valiti, oli ka koadjuutorivaenus lõplikult läbi.
Kolga sild
Kolga sild on sild Harju maakonnas Kolga–Pudisoo teel üle Kolga jõe.
Mairi Laurik
Ta on sündinud ja kasvanud Mulgimaal ning lõpetanud 1997. aastal Karksi-Nuia Gümnaasiumi.
16. sajand Eestis
Koadjuutorivaenus
Traditsioonilise arusaama järgi näitas koadjuutorivaenus naaberriikidele selgelt, et Vana-Liivimaa sisekorraldus on nõrk ning selle osariigid ei suuda enam kuidagi vastu seista välissurvele. On ka arvatud, et see kiirendas Ivan IV otsust alustada Vene-Liivi sõda.
Mairi Laurik
Alates 2019. aastast töötab ta Tartu Linnaraamatukogus.
2020. aastal lõpetas Laurik Tartu Ülikooli infokorralduse eriala cum laude.
16. sajand Eestis
Liivimaa sõda
pisi|vasakul|Viimane [[Liivi ordu maameister Gotthard Kettler, umbes 1565. aastal]] pisi|[[Ivan Julma kujutis 1672. aastast]]
Mairi Laurik
Looming
Tema raamatuarvustusi saab lugeda tema blogides "tüdrukute raamaturiiul" ja "Fantaasiajuttude muljed".
Kolga sild
Sild on kahe kaarvõlviga ja paekivist. Sild ehitati aastatel 1850–1860 vanema ja väiksema silla ümberehitamisega.