cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Krâvanhi mäed
Krâvanhi mägede piirkonnas, peamiselt madalamatel aladel elab ligi 40 000 inimest. Ligi 8% neist on pärismaalased. Olles Kambodžas üks vaesemaid inimgruppe, kannatavad nad sageli toidupuuduse käes.
Loodus
Krâvanhi mäed on inimtegevusest suhteliselt puutumatuks jäänud. Pärast võimu kaotamist 1979. aastal varjasid punased khmeerid end sealsetes mägedes ligi kakskümmend aastat. Hirmust nende ees ja ka selle pärast, et piirkond oli mineeritud, hoidsid inimesed Krâvanhi mägedest eemale. Selle tulemusena jäi piirkonna loodus suhteliselt puutumatuks. Praegu on seal väga liigirikas ökoregioon, mida on kohati väga vähe uuritud, sest paljud piirkonnad on raskesti ligipääsetavad.
1993. aastal andis kuningas Norodom Sihanouk välja Krâvanhi mägede alal kahe looduspargi – Phnom Samkose looduspargi läänes ja Phnom Aurali looduspargi idas – loomise määruse. Parkide territooriumid on suuresti määratletud aerofotode järgi ja need pargid eksisteerivad vaid n-ö paberil: aktiivset tegevust looduse säilitamiseks neis ei toimu.
Krâvanhi mägede piirkond on Kagu-Aasia mandril suurim metsiku loodusega ala, kus elab märkimisväärne hulk liike, mis on mujal maailmas ohus või välja surnud. Korraliku kaitse ja säilitamiseta on see ala ja selle asukad inimtegevusest otseselt sõltuvad.
Loomastik
Krâvanhi mägedest on leitud ligi 450 linnuliiki, seejuures mitu üliohustatud liiki: kambodža künkakana (Arborophila cambodiana) ja tai künkakana (Arborophila diversa).
Ohud
Pikaajalisele puutumatusele vaatamata ähvardavad Krâvanhi mägede piirkonda ohud ebaseadusliku jahipidamise, illegaalse looma- ja taimemüügi, metsa maharaiumise ning põllumajanduse tõttu. Sagedased on metsatulekahjud, mis saavad alguse looduse vastu ükskõiksest põldude loomisest. Elustikule kujutavad ohtu ka arvukad seni aktiivsed maamiinid. Kambodža keskkonnaministeeriumil, kes peaks selle piirkonna kaitse eest vastutama, puuduvad piisavad võimalused ja tehniline jõud.
Krâvanhi mägede kaitsega tegeleb aktiivselt mitu organisatsiooni: Maailma Looduse Fond, mittetulunduslik New Yorgis resideeriv ühing The Cardamom Project, Wildlife Alliance, Conservation International, Fauna & Flora International ja Zoos Victoria.
Turism
Turism on Krâvanhi mägede alal suhteliselt uudne nähtus.
2008. aastal alustas Wildlife Alliance kommuunide-põhise ökoturismi programmiga Chi Phatis. Organisatsioon aitab kommuunil luua loodust mittekahjustavaid turismivõimalusi, kuhu kuuluvad matkamine, mägijalgrattaga sõitmine, loodus- ja linnuvaatlused, samuti abistab piirkonna jugade ning Khmeeri impeeriumi matmispaikade juurde paremate pääsude loomise asjus.
Sellele vaatamata on piirkonnas turiste Ângkôr Wati või Phnom Penhiga võrreldes erakordselt vähe.
Pit
thumb|Piti jõgi enne kanjonisse sisenemist Californias, [[Canby asulast idas.]] Pit on jõgi Põhja-Ameerikas, mis algab kõrge veeseisu korral Hanejärvest, muul ajal Suure nõo mägedest Californias. Suures nõos voolab jõgi valdavalt läände ja edelasse. Alamjooksul murrab Pit läbi Sierra Nevada ja suubub vasakult Sacramentosse.
Jõe pikkus on 507 km.
Džonki
right|thumb| right|thumb| right|thumb| right|thumb| Džonki on lamedapõhjaline, madala keskosaga pukspriidita rannasõidu- ja jõepurjelaev Kagu-Aasias ja Indoneesias. Pikkus on harilikult kuni 60 meetrit, kandevõime umbes 600 tonni. Purjeka sisemus oli juba keskajal jaotatud veetihedate vaheseintega ruumideks. Enamasti 2–3 mastis on nelinurksed horisontaalsete tugevusliistudega pilliroost või niinest punutud rasked purjed. Viimastel aastakümnetel on paljudel džonkidel mootor. Vaikse ilmaga kasutatakse aere. Laeva vööriparrastele olid maalitud silmad.
Tartu Püha Georgi (Jüri) kogudus
pisi|Kogudus kasutab [[Tartu Püha Jüri kirikut (märts, 2015)]] MPEÕK Tartu Püha Georgi (Jüri) kogudus on õigeusu kogudus Tartus. Kogudus kuulub MPEÕK Tallinna piiskopkonda.
1919–1944 oli koguduse esipreester Konstantin Kokla. Praegu on koguduse preestriks Aleksander Aim.
Kauhajoki
Kauhajoki on linn Soomes Lääne-Soome läänis Lõuna-Pohjanmaa maakonnas.
Kauhajoki vald asutati 1868, linnaks nimetati 1. juulil 2001.
Talvesõja ajal 1.12.1939–12.2.1940 kogunes Kauhajoel salaja Soome Eduskund.
Kauhajoel toimub jaanipäeva ajal festival Nummirock.
2008. aastal toimus Kauhajoel Kauhajoki koolitulistamine.
Külad
Aronkylä, Filppula, Harjankylä, Hangaskylä, Hyyppä, Ikkeläjärvi, Järvikylä, Kainasto, Kauhajärvi, Keturinkylä, Kokonkylä, Korpikylä, Koskenkylä, Kuutinkylä, Käyränkylä, Luomankylä, Lustila, Muurahainen, Möykkykylä, Nirvankylä, Nummijärvi, Nummikoski, Piipari, Pukkila, Päntäne, Puskankylä, Sahankylä, Savikylä, Turjankylä, Uuronkylä, Äijönkylä.
Arseni Tsarevski
Ta oli vaimuliku poeg, õppis Kiievis ning töötas Tartu Ülikoolis õigeusu teoloogia professorina aastatel 1892–1917.
Lõiuse
Lõiuse on küla Rapla maakonnas Rapla vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Juuru vallas.
2019. aastal pani Höhle OÜ Lõiuses tööle tehase, kus toodeti valguskaablite paigaldamiseks vajalikke mikrotorusid.
Ernst Rudolph von Trautvetter
Õppis Tartu Ülikoolis 1825–1831 ja lõpetas Kiievi Ülikooli 1839. Oli botaanika eradotsent Tartu Ülikoolis 1833–1835, töötas 1838–1859 Kiievi Ülikoolis professorina.
Arhip Kuindži
thumb|Arhip Kuindži portree. [[Viktor Vasnetsov]] Arhip Kuindži (27. jaanuar 1841 (teistel andmetel 1842) Mariupol – 24. juuli 1910 Peterburi) oli Ukraina päritolu Vene maalikunstnik, peredvižnik, tuntud maastikumaalija. Ta oli autodidakt, kuid läks siiski 1868 õppima Peterburi Kunstide Akadeemiasse. 1872 lahkus akadeemiast ja töötas vabakutselisena.
1874 pälvis ta maailmanäitusel Londonis pronksmedali maaliga "Lumi".
1892. aastal nimetati ta Peterburi Kunstide Akadeemia professoriks ja 1893 akadeemikuks. 1897 ta vallandati üliõpilaste protestide toetamise pärast.
Oma maalidel kujutas ta sageli valgusefekte maastikel.
Tema õpilaste seas olid Vilhelms Purvītis, Nikolai Roerich ja Konstantin Bogajevski. thumb|Vikerkaar
Karhula alev
Ajalugu
Kymi valla kiire areng viis Kotka linna rajamiseni 1878, ent ka mujal Kymi vallas asutati aurusaeveskeid, mille kõrvale tekkis juba 1870. aastatel palju muud tööstust ja väikettevõtteid.
Aastatel 1949–1950 oli päevakorras Kymi valla ja Kotka linna halduslik liitmine, kuid 1951 otsustati lõpuks moodustada Kymi valla tööstusasulatest alev ning jätta Kymi valla koosseisu maa-asulad. Aleviga liideti Kymi valla keskne osa – kirikuküla Helilä ning tööstuspiirkonnad Sunila ja Korkeakoski.
Alev sai nime Karhulanniemi tööstuspiirkonna järgi, mis omakorda oli nime saanud Helilä külla kuulunud paiga Karhula järgi.
Alvar Aalto projekteeritud Sunila elamupiirkond oli algul planeeritud eraldi alana Kymi vallas. Otto-Iivari Meurmanni loodud esimeses Karhula alevi generaalplaanis (1955) püüti koondada külad alevi "eesaleviteks" ning kujundada Heliläst ärikeskus.
Sport
Karhula alevis tegutsesid Peli-Karhut, Karhulan Veikot, Rateko, Sunilan Sisu jt spordiseltsid.
Aleviosad
Karhula alevi osad aastal 1956:
Protsess
Protsess on nähtuste ja asjade teatava tulemuseni viiv muutumine. Muutumise laadi poolest võivad protsessid olla seaduspärased või seaduspäratud (stohhastiline ehk juhuslik protsess).
Protsessid võivad olla nähtavad või nähtamatud, tuntavad või tundmatud. Mõningaid tuntavaid (identifitseeritavaid) protsesse saab jälgida. Mõningaid jälgitavaid protsesse saab mõjutada.
Protsess on emergentne, kui ta pole oma keerukuse või ulatuse tõttu täielikult hõlmatav. Näiteks inimese areng sotsiaalses tähenduses on praeguste teadmiste valguses emergentne protsess.
Ewald Tobien
Ewald Sigismund Tobien (1. aprill (vkj) 1811 Jēkabpils – 26. jaanuar (vkj) 1860 Tartu) oli baltisaksa õigusteadlane.
Päritolu ja haridustee
Ta oli Jēkabpilsi raehärra kaupmees Karl Friedrich Tobieni (1785−1861) ja tema abikaasa Sophia Gerdruta Harderi poeg. Alghariduse omandas Jēkabpilsi kreiskoolis. Aastatel 1826−1833 õppis Riia kubermangugümnaasiumis. 1834. aastal tegutses ta VIII hingerevisjoni korraldamisel maksunduse raamatupidajana. Samal aastal astus Tartu ülikooli, kus tudeeris 1837. aastani õigusteadust, arstiteadust ja kameralistikat. 1838. aastal sai õigusteaduse kandidaadi ja 1840. aastal magistrikraadi. Juba 1839. aastal promoveerus Halle ülikooli õigusteaduse doktoriks, 1844. aastal sai ta sama kraadi ka Peterburi ülikoolist.
Protsess
Protsesse liigitatakse valdkondlikult näiteks keemilisteks, füüsikalisteks, bioloogilisteks, ajaloolisteks, sotsiaalseteks protsessideks. Protsesside täielik taksonoomia puudub.
Füüsikaliselt väga erinevaid protsesse saab sageli kirjeldada sarnaste või ühesuguste diferentsiaalvõrranditega ehk füüsikaliselt erinevatele protsessidele võivad vastata ühesugused matemaatilised mudelid.
Rahumäe kalmistu
pisi|Rahumäe kalmistu väravad pisi|Kaarli koguduse kabel pisi|Püha Vaimu koguduse kabel Rahumäe kalmistu on kalmistu Tallinnas Nõmme linnaosas aadressil Rahumäe tee 8a.
Maa-ala Mustamäe (tollal Siniste mägede) liivikule eraldati Tallinna Linnavolikogu poolt 1899. aastal. Rahumäe kalmistu avati 1903. aastal mitmele kogudusele: Tallinna Kaarli, Jaani, Pauluse, Püha Vaimu, Peeteli, Immaanueli, Karmeli, läti, rootsi, baptisti- ja vennastekogudusele.
Ewald Tobien
Tartu ülikooli õppejõud
1840. aastal oli Tartu ülikooli eradotsent ja seejärel aastatel 1840−1844 dotsent. 1844. aastal valiti ta vene õiguse erakorraliseks ja 1845. aastal korraliseks professoriks, kellena oli ametis surmani. 1851−1854 oli ta ühtlasi õigusteaduskonna dekaan ja 1852−1853 prorektori asetäitja. 1850. aastal anti talle riiginõuniku teenistusaste. 1859−1860 oli ta Õpetatud Eesti Seltsi president.
Kauhava linn
Kauhaval asub Soome Kaitseväe sõjalennukool.
Ewald Tobien
Isiklikku
Ta oli kaks korda abielus. Esimest korda naitus Auguste Reesega (1817−1848), kellega ta sai kaks last. Teist korda abiellus 1849. aastal Tartu raehärra tütre Martha Henriette Wegeneriga (1827−1906). Sellest liidust sündis seitse last, sealhulgas tuntud agraarajaloolane Alexander Johannes von Tobien (1854−1929). Pärast Edwaldi surma tõsteti tema lesk ja lapsed 1863. aastal aadliseisusse ja võeti 1886. aastal Liivimaa kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse.
Kauhava linn
Kauhava on tuntud ka pussnugade valmistamise poolest.
Rahumäe kalmistu
Algsest kalmistust eraldi rajati 1910. aastatel uus juudi kalmistu. 1926. aastal rajati kalmistu põhja poole tuletõrjujate matmispaik.
Kalmistu lähedal tegutseb hauakivitöökoda.
Hooneid on viis: Tallinna uue juudi kalmistu valvurimaja, Kaarli ja Püha Vaimu koguduse kabel ning Kaarli ja Jaani kogudusemaja. Viimasel oli 20. sajandi algul puust kellatorn, mis on nüüdseks lammutatud.
Ajalugu
pisi|Perekond Pedusaare hauamonument. Autor skulptor [[Juhan Raudsepp]] pisi|Sepistara perekond Reimelti matmispaigas Rahumäe kalmistu rajati 19. sajandi lõpus Nõmmega külgneva Mustamäe liivaluidetele (Vana-Pärnu maantee äärde vastu Jälgimäe mõisa piiri (hilisem Nõmme)), kus Sinised mäed (Blaue Gebirge) madalduvad Järve tasandikuks). Tallinna linna volikogu poolt eraldatud maad jagunesid järgmiselt: Jaani kogudusele 17 200, Kaarli kogudusele 12 400 ning Püha Vaimu ja baptistikogudusele kummalegi 2400 ruutsülda maad.
7. septembril 1903 pühitseti uus Kaarli koguduse kalmistu, mis sai nimeks Rahumäe. Rahumäe nimi kandus Tallinna "surnute linnalt" üle kalmistu lähedusse tekkinud Nõmme eeslinnale.
Kalmistu piire on pidevalt laiendatud. 16 aastat pärast kalmistu kasutuselevõttu toimus laienemine lääne suunas (praeguse Ehitajate tee poole). 25. juunil 1928 taotles linnavalitsus siseministrilt kinnitust kavale ehitada uued kalmistud ida poole Rahumäe teed, mis ulatuvad kuni raudteeni. Sündmust on jäänud märkima ka vastav tähistuskivi.
Aja jooksul on matmispaiku ümbritsenud raudtarad kadumas (alates 1978. aastast on sepistähiste omavoliline kõrvaldamine keelatud), suuremat rõhku on hakatud panema haljastusele.
1940. aastaist anti kalmistute juhtimine linnavalitsuse ehitusosakonnale. 1941. aasta veebruarist määras Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu kalmistu Tallinna linna kommunaalmajanduse asutuste alluvusse.
Planeering
Kogu kalmistu jaotus vähemalt 25 tükiks. Kalmistut lõikab Rahumäe tee, millest lääne pool paikneb vana kalmistu ja tuletõrjujate kalmistu ning ida pool uus ja juudi kalmistu.
Vana kalmistut piirab kolmest küljest müür, mujale istutati piirdehekid. Nõukogude korra kehtestamiseni matmispaiku osteti. Hinna järgi kujunesid välja esinduslikumad ja tagasihoidlikumad kalmistuosad, mille kujundusliku külje ja korrashoiu eest on hoolitsenud matuseplatside valdajad.
Juudi kalmistu kabel
Kalmistu puust kabel on valminud 1910. ja 1920. aasta vahel.
Kaarli koguduse kabel
Paekivist historitsistlik kabel valmis 1913 insener Anton Uessoni projekti järgi Voldemar Lenderi ehitusbüroos. Kabel imiteerib oma kahe torniga Tallinna Kaarli kirikut.
Kabelisse telliti Saksamaalt kaks kella, millest üks mõranes. Katkine kell annetati 1937. aastal vanametalli kogumise raames Allveelaevastiku Sihtkapitalile, selle eest saadi mälestusplaat kiriku seinale paigutamiseks. Alates 1970. aastatest kasutatakse kabelit kalmistu üldise panipaigana.
Püha Vaimu koguduse kabel
Kabel valmis arhitekt Elmar Lohu projekti järgi 1932. aastal. 24. juulil 1932 paigaldati vastvalminud kabelile mälestustahvel Vabadussõjas langenud koguduse liikmetele. Plaati olid raiutud 16 mehe nimed. Mälestusmärk on taastamata.
Kabel toimib käesoleval ajal kalmistu üldise (v a juudi kalmistu) matusekabelina.
Mälestusmärgid
Kalmistul on 16. oktoobril 1905 Tallinnas Uuel turul mõrvatute ühishaud (hukkus vähemalt 94 inimest). 1959 toodi kalmule Juhan Raudsepa skulptuur, mis oli valmistatud 1931 ja seisis algselt Estonia teatrimaja juures. 1969. kevadel purustasid Tallinna garnisoni mereväelased kalmude tähistuseks olnud ristid. 1974. kujundati matmispaik ümber.
Kalmistule on maetud kaheksa 1924. aasta kommunistide mässu ohvrit – neist on politseinike ühishauda maetud kordnikud Heinrich Lossmann, Mihkel Nutt, Jaan Holts ja Johannes Kumel, konstaabel Herman Ubin, reamees Jaan Bergson ja piirivalvur Johan Kruusmann. Kadett Arnold Allebras on maetud oma perekonnaplatsile.
Tulevik
Tulevikus kaalutakse kolumbaariumi (urnimüüri) ehitamist.
1905. aasta terroriohvrite matusepaik
Matusepaiga monumendi autor on skulptor Juhan Raudsepp.
Protsess
Definitsioon ja seotud mõisted
Protsessi mõiste on defineeritud ISO 9000:2000 punkti 3.4.1 järgi vastastikku seotud või vastastikust mõju avaldavate tegevuste kogumina, mis muundab sisendid väljunditeks. Protsesside eesmärk on luua lisandväärtust, mistõttu on protsessid organisatsioonides üldiselt planeeritud ja läbi viidud kontrollitavate tingimuste ja keskkonna kaudu. Protsessid ületavad enamikul juhtudel organisatsioonide ja/või allüksuste piire. Protsesside mõiste on keerukas, sest seda kasutatakse erinevatest paradigmadest rääkides.
Protsessid jagunevad kolme põhitüüpi: Samas on väljatoodud tüübid omavahel tihedas seoses, sest projektjuhtimine ise on protsess (projektid määratletakse, kavandatakse, jälgitakse ja ohjatakse ning saavutatakse kokkulepitud tulemus), mis omakorda võib jaguneda paljudeks erinevateks allprotsessideks.
Protsesside juhtimine (management of processes) on metoodika üksikute protsesside juhtimiseks, opereerimiseks ja parendamiseks, mida üldjuhul rakendatakse juba enne protsessipõhisele juhtimisele üleminekut.
Protsessijuhtimine / protsessipõhine juhtimine (process management / management by processes) on organisatsiooni kui seostatud protsesside süsteemi juhtimine, mille eesmärk on äritegevuse tulemuste ja ka protsesside toimivuse parendamine.
Protsessipõhine juhtimine muudab organisatsioonid läbipaistvamaks, võimaldab luua ja rakendada toimiva tulemuslikkuse mõõtmise süsteemi ning parandab kulude ja ressursikasutuse jälgimise võimekust.
Funktsionaalses mõõtmes kujutab projektijuhtimine (äri)protsessi, mis koosneb järgnevatest allprotsessidest: Protsesside ahela käivitab projekti üleandmine ja lõpetab selle heakskiit projektiomaniku poolt.
Ajalugu
Protsesside arengu ajalugu on pika kuluga, sest protsessid on eksisteerinud paralleelselt ühiskonnas kõikides selle perioodides. Esimesed süstematiseeritud protsessijuhtimise põhimõtted hakkasid levima 19. sajandi lõpus, kui kasutusele võeti masstootmine. 1980. ja 1990. aastatel levisid protsessipõhise juhtimise põhimõtted ka avalikku ja teenindussektorisse. Protsessipõhise juhtimisega hakati süstemaatilisemalt tegelema 1990. aastate alguses. Oluliseks tõukeks protsessijuhtimise teooriale peetakse Michael Hammery ja James Champty 1993. aastal ilmunud raamatut “Reengineering the Corporation. A Manifesto for Business Revolution”. Seejärel kujunesid välja terved protsessijuhtimise koolkonnad, mida nimetati küll erinevalt, kuid milline ühine idee seises keskendumist protsessile kui väärtust lisavate tegevuste ahelale. Protsessijuhtimise eesmärk on äriprotsessi parem mõistmine ja selle optimeerimine. Sel ajal kasutati terminit äriprotsesside efektiivsemaks muutmine. Mõiste äriprotsesside juhtimine võeti kasutusele 2000. aastate alguses.
Protsesside tüübid
Põhiprotsessid – kulgevad horisontaalselt läbi organisatsiooni, luues väärtust kliendile. Neid nimetatakse ka kliendile suunatud protsessideks (customer-faced processes). Põhiprotsessid lisavad sisendile väärtust ja tavaliselt seonduvad ettevõtte põhitegevusega. Põhiprotsessid tuletatakse organisatsiooni põhikompetentsusest (sellest, milles organisatsioon on kõige tugevam, milles tal on konkurentsieelis). Pikaajalise edukuse seisukohast saab määravaks organisatsiooni pikaajaline võime vastata huvipoolte, eelkõige klientide nõuetele, ootustele ja vajadustele.
Tugiprotsessid – neid on vaja põhiprotsesside toetamiseks. Tugiprotsessid on näiteks töötajate värbamine, koolitus, seadmete hooldamine ja kalibreerimine. Teatud tugiprotsesside eesmärk on jälgida põhiprotsesside tõhusust, näiteks ülevaatus, mida teeb juhtkond, siseauditid, mittevastava toote ohje, korrigeerivad ja vältivad tegevused. Tugiprotsesse nimetatakse sageli ka talitusprotsessideks. Selliste protsesside kaardistamine organisatsioonis on sageli lihtsam, sest üldiselt on need organisatsioonis reguleeritud.
Võtmeprotsesse on vaja organisatsiooni tulemuste saavutamiseks kindlal ajal ja kindlas olukorras. Kriitilistest protsessidest sõltub kõige enam organisatsiooni visiooni, missiooni ja strateegiliste eesmärkide täitmine.
Sageli ei eristata võtme- ja kriitilisi protsesse, vaid määratakse eesmärkide saavutamise seisukohalt olulisimad protsessid kui võtmeprotsessid. Kõik võtmeprotsessid ei pruugi olla samal ajal kriitilised. Kui põhi- ja tugiprotsessid jäävad olemuselt aja jooksul samaks, kuni ei muutu tegevusvaldkond, siis võtme- ja kriitilised protsessid muutuvad ajas. Eesmärkidest ja olukorrast sõltuvalt võivad võtmeprotsessid kuuluda nii põhi- kui ka tugiprotsesside hulka. Võtmeprotsessid määratakse kriitilistest eduteguritest lähtuvalt.
Protsessi tunnused
Ernst & Young Baltic AS järgi on protsessi tunnused järgmised:
Protsesside kirjeldamine tunnustuste järgi on olemuselt protsessi kaardistamine.
Protsessi elutsükkel
Dumas et al (2013) eristavad elutsüklil kuus faasi – protsessi identifitseerimine, avastamine, analüüs, ümberkujundamine, juurutamine, monitooring ja kontrollimine. Protsessi elutsükkel on ringikujuline, kuna protsessid on pidevas muutumises tulenevalt tehnoloogia arenemisest, kliendi nõudmistest ja konkurentsist.
Protsesside kaardistamine
Protsesskaardistus on organisatsiooni töö kirjeldamine, mille käigus tuvastatakse mingi kitsama funktsiooni või eesmärgi saavutamiseks vajalikud erinevad tegevused, osapooled, nende vahelised seosed ja toimimisloogika. Üheks oluliseks eelduseks protsesside kaardistamisel on kokkulepe saavutamine protsessi definitsiooni ja peamiste tunnuste osas. Oluline on enne kaardistamisega alustamist kokku leppida, miks kaardistust tehakse.
Protsesside dokumenteerimine
Protsessid kaardistatakse organisatsiooni tegevusest ülevaate saamiseks (as-is vaade). Sellist ülevaadet saab kasutada näiteks uute töötajate koolitamiseks, välistele osapooltele organisatsiooni kirjeldamiseks või organisatsiooni auditeerimise või sertifitseerimise läbiviimiseks.
Optimeerimine
Protsesside optimeerimiseks tuvastatakse olemasolevatest protsessidest ressursikulukad või põhjendamatult keerukad kohad ning korraldatakse töö ümber viisil, mis muudab protsessi lihtsamaks või vähem ressursikulukaks ilma lõpptulemi kvaliteeti muutmata. Protsesside optimeerimine või parendamine on kõige sagedasem põhjus protsessikaardistuse läbiviimiseks. Soovitatav on kõigepealt kaardistada olemaolev olukord (as-is vaade), seejärel läbi viia protsessianalüüs ning analüüsi tulemuste põhjal luua tulevikuprotsessid (to-be vaade).
Automatiseerimine
Protsesside automatiseerimine on olemasoleva paberdokumendipõhise või paljude manuaalsete tegevustega protsessi üleviimine infosüsteemi või automaatjuhtimissüsteemi. Olemuselt sarnaneb automatiseerimine protsesside optimeerimisega, kus kõigepealt kaardistatakse olemasolev olukord (as-is vaade) ja seejärel soovitud tulevikuolukord (to-be vaade).
Töövahendite valik
Töövahendi valiku üheks olulisemaks kriteeriumiks on selle vastuvõetavus kasutajatele.Tänapäeval on saadaval palju protsesside modelleerimiseks sobivaid tarkvarapakette, mille seast leiab sobiva erinevate eesmärkide täitmiseks. Peamiselt jagunevad tarkvarapaketid joonistus- ja modelleerimisvahenditeks.
Põhiprotsesside dekomponeerimine
Protsessikaardistuse projekti üks esmaseid väljakutseid on ammendava protsessiloendi koostamine. Kui organisatsioonil on defineeritud väärtusahel või põhiprotsess, siis on soovitatav protsesside tuvastamisel kasutada ülalt-alla lähenemist, st põhiprotsess dekomponeerida protsessideks ning need omakorda alamprotsessideks. Selline lähenemine tagab organisatsiooni täieliku kaetuse ning loob protsesside järgnevuse põhimõttelise struktuuri.
Protsessi ulatuse määramine
Pärast protsessiloendi koostamist on oluline etapp iga protsessi ulatuse määratlemine. Protsessi ulatus annab protsessile konkreetsed raamid ning võimaldab kontrollida, kas teineteisele järgnevate protsesside vahele ei jää katmata alasid.
Tegijate tuvastamine
Kui protsessi ulatus on fikseeritud, siis järgmise sammuna tuvastatakse protsessi osapooled. Protsessi osapoolteks on kõik isikud ja huvirühmad, kes vastutavad mõne protsessi lõigu täitmise eest või kes on protsessi kasusaajad.
Tegevuste määratlemine
Protsessi detailne kirjeldamine hõlmab tegevuse kaupa protsessi käigus tehtavate toimingute ja nendevaheliste seoste kirjeldamist. Protsessi kirjeldust võib dokumenteerida visuaalse diagrammina, tekstidokumendina või interaktiivse mudelina.
Protsessi organisatsiooni kokkuleppimine
Kui protsessikaardistuse eesmärk on kokku lepitud on soovitatav läbi mõelda protsessikaardistust läbi viiv ja hiljem kaardistuse tulemusi ajakohastav meeskond. Eelkõige on see oluline organisatsioonides, kus protsesse kaardistatakse esmakordselt ning senine organisatsiooni ülesehitus on olnud pigem funktsioonipõhine.
Protsessi ümberkujundamine
Protsessi ümberkujundamiseks (redesign, reengineering) nimetatakse selle "nagu peab" (as is) seisundist tulevikuseisundisse (to be) viimine. Sisuliselt on tegemist protsessi parendamisega. Protsessimuudatuste läbiviimine on protsesside arendamise loomulik osa, mis peab olema hästi läbi mõeldud ja kaalutletud. Pigem soovitatakse muudatused planeerida väikestena ja need rakendada sagedasti kui teha suuri muudatusi harva. Protsesside arendamisel kasutatakse tavaliselt nn. Demingi tsüklit, mis paneb paika põhilise tegevuste järgnevuse muudatuste sisseviimisel.
Kvaliteedijuhtimise protsessid
Protsessikeskne lähenemisviis on läbiv printsiip ka kvaliteedijuhtimises. Kvaliteedijuhtimise üks põhilisi mõisted on protsesside pidev parendus, mille eesmärk on võimalikult täpselt vastata klientide ootustele, kuid samal ka optimeerida ja muuta organisatsioonisiseseid protsesse efektiivsemaks.
Kvaliteedijuhtimise puhul eristatakse kolme suuremat protsessi: Üheks sagedamini kasutatavaks mõisteks kaasaegse organisatsiooni protsesside kvaliteedist rääkides on terviklik kvaliteedijuhtimine (Total Quality Management, TQM). Terviklik kvaliteedijuhtimine on sisult juhtimise käsitlus, mis arendati välja tööstussektori põhjal 1980. aastate alguses Edwars William Demingi poolt ning mille keskmeks on ettevõtte pikaajalise edu saavutamine läbi kliendirahulolu.
Tegan and Sara
pisi Tegan and Sara on Kanada indie rock 'i / indie pop 'i bänd. Bändi liikmed on identsed kaksikõed Tegan Rain Quin ja Sara Kiersten Quin (sündinud 19. septembril 1980).
Ansambel moodustati 1995. aastal.
Fütoplankton
pisi|Fütoplanktoni põhjustatud [[veeõitseng Läänemeres, 3. juuli 2001]] Fütoplankton ehk taimhõljum koosneb vees vabalt hõljuvatest enamasti mikroskoopilistest organismidest, kes elavad veekogude eufootilises kihis. Fütoplankterid on fotosünteesivad organismid ja moodustavad enamuse veekogude primaarproduktsioonist, olles seega veekeskkonna toiduvõrgustike alglüliks. Kuigi fütoplankton moodustab vähem kui 1% Maa fotosünteesivast biomassist, toodavad nad enam kui 45% maakera aastasest netoprimaarproduktsioonist.
Fütoplanktoni mõiste hõlmab kõiki fotoautroofseid ehk süsinikdioksiidi päikeseenergia abil assimileerivaid mikroorganisme veekeskkonna toiduvõrgustikes. Erinevalt maismaa autotroofsete organismide kooslustest, milles esinevad enamasti vaid taimed, moodustab fütoplankton väga mitmekesise rühma. Fütoplanktoni alla loetakse nii eukarüootsed ehk päristuumsed protistid kui ka mõned eeltuumsed pärisbakterid ja arhebakterid.
Evolutsioon
Hapnikku tootvaid ehk oksügeenseid fotoautotroofe esines maailmameres juba 2,7 miljardit aastat tagasi. Varased fotoautotroofid olid prokarüootsed. Eukarüootsete fütoplankterite fossiile leidub juba 1,6–1,8 miljardi aasta vanustes kivimites. Punavetikad tekkisid umbes 1,2 miljardit aastat tagasi ning rohevetikate arengu algusajaks peetakse neoproterosoikumit (aegkonda 0,5–1 miljard aastat tagasi). Arvuliselt koosneb suurem osa fütoplanktonist tsüanobakteritest, kes on ainus säilinud rühm prokarüootseid oksügeenseid fotoautotroofe. Selline fotosünteesi toimumisviis on tekkinud vaid korra evolutsiooni jooksul ning kandunud fotosünteesivõimeliste prokarüootide endosümbioosi kaudu ka eukarüootsetele rakkudele. Endosümbiootilistest fotosünteesivatest bakteritest kujunesid ajapikku välja eukarüootse raku organellid – plastiidid.
Põhilistest fütoplanktoni hõimkondadest, mis tänapäeva ookeanides esinevad, sisaldavad kõik peale ühe punavetikate plastiidide taolisi plastiide. Samas domineerivad maapinna vetikakooslustes pea eranditult rohevetikatele omaste plastiididega organismid (lisaks vetikatele ka maismaataimed).
Süstemaatika
Fütoplanktoni klassifikatsioon on küllalt sarnane vetikate omaga, kuid mõned suured hõimkonnad nagu punavetiktaimed ja pruunvetikad ei kuulu fütoplanktoni koosseisu, kuna on enamasti makrofüüdid ja bentilise eluviisiga. Samuti ei leidu fütoplanktereid väljatoodud hõimkondade kõigis taksonites.
Prokarüoodid
Hõimkond: Cyanobacteria – tsüanobakterid ehk sinivetikad. Tegu on üherakuliste või koloniaalsete bakteritega, millel puuduvad membraaniseoselised plastiidid. Esmaseks fotosünteesil osalevaks pigmendiks on klorofüll a, lisapigmentideks fükobiliinid. Assimilatsiooni saadusteks on glükogeen ja tsüanofütsiin. Tsüanobakterite hõimkonda kuulub neli seltsi, millest kolmel on planktilise eluviisiga esindajaid.
Eukarüoodid
Hõimkond: Euglenozoa
Hõimkond: Cryptophyta – krüptofüüdid. Krüptofüüdid on paljad biflagellaadid, kellel on üks või kaks suurt plastiidi, mis sisaldavad klorofülli a ja klorofülli c2. Kaaspigmendid fükobiliinid ja teised pigmendid põhjustavad rakkude värvumist kas pruuniks, siniseks, sinakasroheliseks või punaseks. Assimileeritavaks aineks on tärklis. Tegu on nii magevees kui ka meres elavate fütoplankteritega.
Hõimkond: Heterokontophyta
Hõimkond: Haptophyta – haptofüüdid. Haptofüüdid on kahe viburiga ainuraksed vetikad, kes on värvuselt kollased või kollakaspruunid. Neil esineb vaid haptofüütidele omane organell – haptoneema, mis paikneb viburite vahel ja täidab väga erinevaid funktsioone (näiteks on kinnitusvahendiks või saagi haaramise vahendiks). Pigmentidest esinevad klorofüll a, klorofüll c1 ja klorofüll c2. Rakuseintel esinevad soomused, mis on kohati lubjastunud.
Hõimkond: Dinoflagellata – dinoflagellaadid. Nad on üherakulised, mõnikord koloniaalsed vetikad, kellel esineb kaks viburit. Fotosünteesi pigmentidest leiduvad dinoflagellaatide rakkudes klorofüllid a, c1 ja c2. Assimileerimissaadusteks on õli ja tärklis. Selle hõimkonna esindajaid leidub nii magevee kui ka mere fütoplanktoni kooslustes.
Hõimkond: Chlorophyta – rohevetiktaimed. Nad on üherakulised, koloniaalsed, niitjad, tallusjad või sifonaalsed (olukord, kus rakkude vaheseinad on kadunud ning tsütoplasmad ühinenud, on moodustunud üks suur paljutuumne rakk) vetikad. Nende rakkudes on üks või enam kloroplasti, mis sisaldavad nii klorofülli a kui klorofülli b. Assimileerivad peamiselt tärklist, harvem lipiide.
Morfoloogia
pisi|left|Ränivetikate [[pantserite struktuure]] Kuigi fütoplanktoni puhul ei ole tegemist monofüleetilise rühmaga, on nende morfoloogias näha paljusid sarnaseid jooni, mis on kujunenud välja konvergentsi teel. Näiteks peavad kõik fütoplankterid omama fotosünteesiks vajalikke mehhanisme, et nad saaksid toota piisavalt biomassi nii hingamiskulude kompenseerimiseks kui ka võimalikuks paljunemiseks. Samuti on vajalik tagada rakkude maksimaalselt suur eripind (välispinna suhe ruumalaga), et lihtsustada veekogude küllaltki madala mineraalainete kontsentratsiooniga lahusest vajalike ainete omastamist. Suurt eripinda on võimalik tagada kas väga väikeste mõõtmetega või paari lineaarse mõõtme suurendamisega (näiteks niitja struktuuri moodustamisega). Sageli toimub lineaarne kasv seda intensiivsemalt, mida enam raku ruumala suureneb.
Fotosünteesiks vajalik valguse intensiivsus ja sobiliku lainepikkusega valguse hulk kahanevad veekogudes sügavuse kasvamisel drastiliselt. Fütoplankteritel on tekkinud kohastumused, mis aitavad neil eufootilises kihis püsida. Selleks üritavad fütoplankterid vältida allavajumist ja samas suurendada suspendeerumise võimalusi, kasutades ära vee turbulentsust. Fütoplankteritel võimaldab allavajumist aeglustada näiteks väike suurus ja madal tihedus (vee tihedusele lähedane). Samuti on võimalik vajumist pidurdada hõõrdejõu suurendamisega, näiteks rakuseinast väljaulatuvaid struktuure (ogasid, väljakasve) moodustades.
Ökoloogia
Fütoplankterid on fotosünteesivad organismid, kes elavad kõikide ookeanide ja teiste veekogude ülemises veekihis, kuhu jõuab päikesekiirgust. Fütoplankton sünteesib vees lahustunud süsinikdioksiidist orgaanilisi ühendeid ja selle protsessi käigus peetakse ülal veekeskkonna toiduvõrgustikku. Kuna fütoplankterid omandavad energiat fotosünteesimisel, siis peavad nad elama ookeanide, järvede, merede ja teiste veekogude hästi valgustatud pinnakihis. Fütoplanktoni fotosünteesi aktiivsus moodustab maakera fotosünteesi aktiivsusest ligi poole. Seega on fütoplankton vastutav suure osa Maa atmosfääris asuva hapniku tekke eest. Fütoplanktoni energia fikseerimine süsiniku ühendite kaudu on suure enamuse ookeanide ja ka mageveekogude toiduvõrgustike aluseks.
Fütoplanktoni elutsükkel sõltub väga oluliselt mineraaltoitainete kättesaadavusest. Fütoplanktonile vajalikeks makroelementide allikateks on nitraat, fosfaat ja ränihape. Nende kättesaadavust mõjutab tugevalt nn bioloogilise pumba (inglise biological pump) (bioloogiliste protsesside süsteem, mille abil süsinikuühendeid transporditakse vee eufootilisest tsoonist veekogu sügavamatesse kihtidesse) ja ka veekogu põhjast tulevate mineraaltoitainete lisandumise poolt süvaveekerke tõttu. Mõnede maailmamere alade fütoplanktoni populatsiooni kasv on limiteeritud raua puuduse tõttu. Mõned teadlased koguni peavad ookeaneid rauaühenditega väetamisel (inglise iron fertilization) lahenduseks liigse süsinikdioksiidi sisaldusele atmosfääris. . Rauaga väetamise vähese efektiivsuse ja ookeani ökosüsteemidega manipuleerimisega seostuvad vastuolud aga pidurdavad selliste ettevõtmiste läbiviimist.
Arvuliselt on kõige olulisemad fütoplanktoni rühmad ränivetikad, tsüanobakterid ja dinoflagellaadid. Kokolitoforiidid mängivad olulist rolli pilvede moodustusmisel, kuna nende elutegevuse tagajärjel satub atmosfääri olulisel hulgal dimetüülsulfiidi, mille osakesed käituvad pilvede kondensatsioonituumadena.
Veeõitsengud
pisi|left|Kokolitoforiidide õitseng Prantsusmaa rannikul pisi|Veeõitseng Läänemeres [[Gotlandi saare rannikul]] Veeõitsengud ehk fütoplanktoni ajutised vohamised on muutumas üha olulisemaks keskkonnaprobleemiks. Nende teket oluliselt soodustavaks teguriks on veekogude eutrofeerumine inimtegevuse tagajärjel. Veeõitsengu korral värvub vesi sageli veeõitsengut põhjustanud vetikate eriomaste pigmentide tõttu näiteks rohekaks.
Veeõitsengute sagedus kasvab, kui veekogusse satub rohkelt fütoplankterite kasvuks vajalikke mineraaltoitaineid (nt lämmastiku- või fosforiühendeid), mille madal kontsentratsioon oli varem vohavat kasvu limiteerivaks teguriks.
Eestis esineb veeõitsenguid suve teisel poolel ligi 15% järvedes. Need on enamasti põhjustatud tsüanobakteritest. Vetikate õitsemisega võib kaasneda ulatuslik hapnikusisalduse kõikumine veekogus, mis takistab teiste ökosüsteemi organismide eluliselt olulisi protsesse. Samuti võivad vohavad plankterid eritada vette toksiine. Tsüanobakterite toksiine on kindlaks tehtud ligikaudu 70, need on ohtlikud eelkõige püsisoojadele loomadele.
Piraadirannik
Piraadirannik on Pärsia lahe kaguranniku osa, mis asub Araabia poolsaarel praeguste  Araabia Ühendemiraatide alal.
Ranniku pikkus on umbes 300 km. Rannik oli 19. sajandi keskpaigani piraatide pelgupaik.
Teenistustoimkond
Teenistustoimkond on väeüksuse ülema määratud ja vahetustena ööpäevaringselt tegutsev isikkoosseis turvalisuse, käskude ja korralduste täitmise ning sisekorra tagamiseks väeosas või sõjaväeasutuses.
Toimkonnad jagunevad ööpäevasteks, öisteks ja päevasteks ning ajutisteks. Toimkonnateenistusest võtavad graafiku alusel osa kõik väeüksuse sõjaväelased peale väeüksuse ülema, tema asetäitja ja arsti.
Teenistustoimkonna koosseis
Toimkonna koosseisus võivad olla:
Pääsla toimkond, tehnikapargi toimkond, arestiruumi toimkond ning patrullid võivad kuuluda vahtkonna koosseisu.
Toimkondlaste määramine
Toimkonnad ühtlustab allüksuste vahel väeüksuse staap, võttes arvesse allüksuste suurust ja väeüksuse ülema korraldusi. Kompaniis jaotab toimkonnad rühmade vahel kompaniiveebel, rühmas ühtlustab toimkonnad rühmavanem. Toimkondade arvestust peetakse nimeliselt. Igakuised toimkonnagraafikud koostab kaadrikaitseväelaste kohta pataljoni staap, ajateenijate kohta kompaniiveebel või rühmavanem. Korralisi toimkondi on lubatud omavahel vahetada ainult toimkonda määrava ülema nõusolekul.
Toimkondlaste nimed tehakse ajateenijatele teatavaks üks päev enne toimkonda minekut õhtusel loendusel, kaadrikaitseväelastele – väeüksuse ülema eelmise päeva käskkirjaga.
Karistuseks, väljaspool arvestust määratud sisetoimkonda nimetatakse lisatoimkonnaks.
Toimkondlaste ettevalmistus
Ööl enne teenistustoimkonda astumist peavad toimkonda määratud kaitseväelased olema teenistusest vabad. Toimkonda mineku päeval võtavad nad osa kõigist päevastest õppustest. Enne ööpäevasesse teenistustoimkonda minekut peavad nad vähemalt 3 tundi enne toimkonnavaatust olema vabad, et magada, vormiriietust ja rakmeid korrastada ning korrata toimkondlase kohustusi.
Jane Grey
Jane (sünninimi leedi Jane Grey; oktoober 1537 Leicestershire – 12. veebruar 1554 London) oli de facto Inglismaa ja Iirimaa kuninganna 6. juuli (10. juuli) – 19. juuli 1553.
Oma lühikese valitsusaja järgi saanud hüüdnimed "9 päeva kuninganna" või "13 päeva kuninganna".
Teenistustoimkond
Toimkondlaste ettevalmistus
Pool tundi enne toimkonnavaatust kogub kompaniikorrapidaja kõik toimkondlased selleks määratud kohta, kus kompaniiveebel kontrollib, kas kõik toimkonda määratud on terved; samuti kontrollib ta nende teadmisi, relvi ja laskemoona, vormiriietust ja rakmeid, instrueerib toimkondlasi ning käsib ilmsiks tulnud puudused kõrvaldada. Pärast kompaniiveebli ülevaatust täidab vahtkonnaülem vahtkonnalehe ning kompaniiveebel saadab toimkonna toimkonnavaatusele. Toimkonnavaatusel käivad kõik need toimkondlased, kelle toimkond kestab 24 tundi, välja arvatud sööklatoimkond ja laatsareti toimkond, kes käivad toimkonnavaatusel ainult väeüksuse ülema korraldusel.
Jane Grey
Valitsejatiitel: By the Grace of God, Queen of England, France and Ireland, Defender of the Faith, and of the Church of England and also of Ireland in Earth Supreme Head (Dei Gracia Anglie, Francie et Hibernie Regina, Fidei Defensor, et in terra ecclesie Anglicane et Hibernice supremum caput: 'Jumala armust Inglismaa, Prantsusmaa ja Iirimaa kuninganna, usu kaitsja ning Inglismaa ja ühtlasi Iirimaa Kiriku maapealne ülempea').
IV Riigikogu valimised
IV Riigikogu valimised toimusid 11.–13. mail 1929.
Jane Grey
Jane Grey oli Henry Grey ja leedi Frances Brandoni tütar. Tema elu esimesest kümnest aastast kuigi palju teada pole. 1547. aastal sai temast Katherine Parri hoolealune ning selle tulemusel ka veendunud protestant ning seega Edward VI mõttekaaslane. Inglismaa regendiks pürgiv Thomas Seymour plaaniski teda Edwardiga naita, sest oli teada, et Jane'gi võib Henry VIII testamendi kohaselt troonile pretendeerida. Samas oli Seymouril ka teine plaan: nimelt abielluda ise Henry tütre Elizabethiga ning Edward VI kukutada. Ent Seymouri afäärid tulid avalikuks ning ta hukati. Nii jäid Jane'i ja Edwardi pulmaplaanid esialgu katki, kuid 1551. aastal otsustas regendiks saanud Northumberlandi hertsog John Dudley selle idee ellu viia. Jane kutsuti õukonda ning teda esitleti mitmetel avalikel üritustel välismaa saadikutele.
Teenistustoimkond
Toimkondlaste ettevalmistus
Toimkondlased, kes ei käi toimkonnavaatusel, lähevad määratud ajaks oma teenistuskohustuste täitmise kohta, võtavad eelmiselt toimkondlaselt teenistuse üle ja kannavad sellest ettenähtud korras ette.
IV Riigikogu valimised
Tulemused
Hääleõiguslikke 712 670 armeeta Osalus: 508 106 (69,3% armeega) Kehtetud hääled: 3110 armeega; 0,6% Maksvad hääled: 504 996; 99,4%
Jane Grey
Henry VIII valitsemisaja parlamendi aktid soovitasid aga kaaluda teisi kandidaate troonile. Henry oli paika pannud pärimiskorra, mille kohaselt pidi Edwardi surma järel troon minema poolõele Maryle, seejärel aga Elizabethile. Alles seejärel võis troon minna Jane'ile, kes oli Henry õetütar. Ent probleem oli selles, et Mary oli katoliiklane, Elizabeth aga eelmiste võimumeeste Seymouride kaitsealune. Edward VI aegne viimane regent John Dudley soovis aga Jane Grey võimule tõstmisega oma positsioone veelgi tugevdada, samuti tegi see samm tema pojast sama hästi kui kuninga. pisi|vasakul|Maali "Leedi Jane Grey hukkamine" ("Le Supplice de Jeanne Grey") autor prantsuse kunstnik [[Paul Delaroche, 1833]]
Teenistustoimkond
Teenistustoimkondlaste üldkohustused
Kõik väeüksuse toimkonnad alluvad väeüksuse korrapidajale. Laatsareti toimkond allub ka arstile ning sööklatoimkond toitlustusspetsialistile. Toimkondlasel on keelatud tegelda asjadega, mis ei ole otseselt seotud tema teenistuskohustustega toimkonnas. Korrapidajale allutamise hetkest (pärast toimkonnavaatust) ei tohi toimkondlane väeüksuse korrapidaja loata toimkonnast lahkuda ega oma kohustusi kellelegi üle anda. Toimkondlased võtavad osa ainult nendest õppustest, mis ei takista nende kohustuste täitmist.
Jane Grey
Esialgu Jane'i ja ta abikaasa elu säästeti, sest neid loeti pigem Dudley intriigide ohvriks. Kuid kui Mary oli oma võimu kindlustanud ning keisririigi poolse kindla toe saanud, hukati Jane 21. veebruaril 1554.
Teenistustoimkond
Teenistustoimkondlaste üldkohustused
Kõik korrapidajad kannavad ette oma otsestele ülematele ja esitlevad end kõrgema auastmega kaitseväelastele ettenähtud korras. Kui korraga saabub mitu isikut, kellele korrapidaja peab ette kandma või end esitlema, teeb ta seda kõige kõrgemal ametikohal olevale, kui ametikoht ei ole teada, siis kõige kõrgemas auastmes kaitseväelasele. Kui korrapidaja tegevuspiirkonda saabub ülem või kõrgema auastmega kaitseväelane, kellele on ette nähtud ette kanda või end esitleda, läheb korrapidaja talle vastu ja saadab teda pärast ettekannet (esitlemist) kuni korrapidamispiirkonnast lahkumiseni või korralduseni.
Toimkondlased kannavad oma ülemale viivitamatult ette kõikidest vahejuhtumitest ja tähelepanekutest. Kantakse ette ainult nendest vahejuhtumitest, millest veel ei ole ette kantud. Korrapidajad on kohustatud rakendama kõiki abinõusid, et vahejuhtumite korral tagada väeüksuse või kompanii normaalne funktsioneerimine ja kord.
Toimkonna ülemad ja ettekandekohustus Eesti kaitseväes
Eesti kaitseväes on toimkondlaste otsesed ülemad (tuleb esineda saabumisel ettekandega) alates kompanii sisetoimkondlastest järgnevad:
Eesti Piirivalve Ohvitseride Kogu
EPOK asutati 16. veebruaril 1923. Kogu taasasutati 22. juunil 1992 ning registreeriti mittetulundusühinguna ümber 1996. aastal. Kogul oli 2009. aasta algul pisut alla 400 liikme.
Julien Nkoghe Bekale
Julien Nkoghe Bekale (sündinud 9. jaanuaril 1962) on Gaboni poliitik, alates 12. jaanuarist 2019 kuni 16. juulini 2020 Gaboni peaminister. President Ali Bongo Ondimba nimetas ta ametisse pärast ebaõnnestunud riigipöördekatset.
Poliitiline karjäär
Bekale kuulub Gaboni Demokraatlikku Parteisse. Ta on olnud valitsuskabineti liige nii Ali Bongo kui ka Omar Bongo valitsusaegadel. Näiteks oli ta 2009. aastal nafta-, gaasi- ja süsivesinikeminister ning 2011. aastal transpordi- ja taristuminister.
Peaminister
Peaministriks saades vahetas Bekale välja ainult ühe ministri, Emmanuel Norbert Tony Ondo Mbast sai uus energeetikaminister. Ta nimetas oma valitsuse ametisse 12. jaanuaril 2019 Maroko pealinnas Rabatis.
Harju maavalitsus
Harju maavalitsus oli riigiasutus, mis asus Tallinnas aadressil Roosikrantsi tänav 12. Maavalitsuse eesotsas oli Harju maavanem, kes oli Vabariigi Valitsuse esindaja maakonnas. Viimane Harju maavanem oli Ülle Rajasalu. .
Ajalugu
Autonoomse Eestimaa kubermangu Harju maakonna omavalitsus loodi 30. märtsil 1917. aastal, Venemaa Ajutise Valitsus määruse "Eesti kubermangu administratiivse valitsuse ja kohaliku omavalitsuse ajutise korra kohta" alusel. Harju maakonnanõukogu liikmed olid Harju maakonna valdade volitatud isikud. Harju maakonnanõukogu avamise koosolek toimus 1. juulil 1917 Tallinnas Toompea lossi Valges saalis. Harju maakonnanõukogu esimeheks valiti Johannes Reinthal. Harju maakonnavalitsuse struktuuris on olnud algperioodil üldosakond (organiseeris komisjonide tööd) ja toitlustusosakond (toiduainete tagavarade arvelevõtmine ning elanikkonna ja sõjaväe varustamine). Samuti oli maakonnavalitsuse struktuuris teede osakond (hiljem moodustati ehitus- ja teedeosakond), tervishoiuosakond (ühendati vahepeal majandusosakonnaga ja hiljem moodustati sotsiaalosakond), maakoolivalitsus (hiljem moodustati haridusosakond) ning administratiivosakond.
Maakonna omavalitsustes oli 2 organit - korraldav ja täidesaatev: volikogu ja maavalitsus. Maakonnavalitsus oli Maakonnanõukogu täidesaatev organ, mis koosnes vähemalt kolmest liikmest ja sekretärist.
1. mail 1938. aastal jõustunud Maakonnaseaduse järgi oli maakonnaomavalitsuse juht maavanem, kes oli ka ühtlasi keskvalitsuse esindaja maakonnas. 1938. aastal valiti Harju maavolikogu liikmeiks: Riisipere vald vallavanem, Johannes Ney, Vihterpalu vallavanem Aleksander Söderman ja Paldiski linnavanem Johannes Odres; 14. valimisringkonnast: Keila vallavanem E. Planberg, Harku vallavanem Peeter-Voldemar Kaps ja Hageri vallvanem Kustav Jänes; 15. valimisringkonnast: Rapla vallavanem Oskar Leinsalu, Raiküla vallavanem Jaan Kutser ja Kehtna vallavanem Eduard Saar; 16. valimisringkonnast: Triigi vallavanem Jaan Tärne, Ravila vallavanem Jaan Moor ja Kuivajõe vallavanem Alfred Aassalu; 17. valimisringkonnast: Kõnnu vallavanem Kaarel Heinver, Kiiu vallavanem Josep Muru ja Anija vallavanem Johannes Kallang; 18. valimisringkonnast: Jõelehtme vallavanem Johannes Kuuskmäe, Rae vallavanem Jaan Selks ja Kohila vallavanem Aleksander Starkopf. Kokku 18 maavolikogu liiget. 1940 8. märtsil 1940. aastal valis Harjumaa valla- ja linnavanemate täiskogu koosolek Harju maavolikogu ja maavolinikeks valiti: Keila linnavanem J. Tähe ning vallavanemad J. Hiietamm Padisest, J. Moor Ravilast, J Ney Nissist, P. Kaps Harkust, O. Leinsalu Raplast, J. Võmma Raikkülast, K. Jänes Hagerist, K. Heinveer Kõnnust, A. Kibuvits Raelt, A. Starkopf Kohilast, J. Raspel Juurust, J Vilsoo Kuimetsast, J. Kallang Anijalt, A. Kasera Kõuest, K, Jüssi Irust, ja J. Muru Kuusalust.
1990. aastal taasmoodustati Harju Maakonnavalitsus ja 1993. aastal Harju Maavalitsus. Eestis olid 1989–1993 maakonnad omavalitsusliku staatusega haldusüksused ning igal maakonnal oli maakonnavolikogu ja maakonnavalitsus. Harju Maavalitsus oli maakondlik riigi valitsusasutus, kelle põhiülesanneteks on täidesaatva riigivõimu teostamine maakonnas, riiklike ülesannete lahendamine ning maakonna tervikliku ja tasakaalustatud arengu tagamine. Maavalitsuse koosseisu kuulusid kantselei ja järgmised osakonnad: rahandusosakond, haridusosakond, kultuuri- ja spordiosakond, arenguosakond, sotsiaal- ja tervishoiuosakond, keskkonnaosakond, arhitektuuriosakond, infoosakond, omandireformiosakond, õigusosakond, maakorraldusosakond ja perekonnaseisuosakond. Harju Maavalitsuse halduses on Harjumaa Arhiiv, Harjumaa Muuseum, Harjumaa Päästeamet, Harjumaa Põllumajandusosakond, Vääna Hooldekodu. . Harju maakonna territooriumi moodustasid Aegviidu, Anija, Saue, Saku, Kiili, Kernu, Rae, Raasiku, Kose, Kõue, Kuusalu, Harku, Keila, Nissi, Loksa, Padise, Viimsi, Jõelähtme, Vasalemma vald, Tallinna, Saue, Maardu, Kehra, Loksa ja Keila linn. Alates 1993. aastast on maavalitsus Vabariigi Valitsuse poolt ametisse nimetatavat maavanemat teenindav riigiasutus. Harju maavalitsuse struktuuriüksused olid kantselei, mille eesotsas oli maasekretär, ja kaks osakonda: arengu- ja planeeringuosakond ning haridus- ja sotsiaalosakond. 2016 tegutses maavalitsuse juures ka 23 komisjoni ja nõukogu.
Maidla (Rapla)
Maidla on küla Rapla maakonnas Rapla vallas.
Kurikka linn
Kurikka on linnaks nimetatav omavalitsusüksus Soomes Lääne-Soome läänis Lõuna-Pohjanmaa maakonnas.
Maidla (Rapla)
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Juuru vallas.
Kurikka linn
1868 rajatud Kurikka vald sai alevi õigused 1966 ja nimetati linnaks 1977. 1. jaanuaril 2009 ühines linnaga Jurva vald.
Nižnekolõmski uluss
Nižnekolõmski uluss ehk Allaraa Halõma uluss on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Venemaal Sahha Vabariigi põhjaosas. Asub Kolõma jõe alamjooksul ja piirneb põhjas Ida-Siberi merega.