cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lineaarvõrrandisüsteem
Süsteemi kujuga nimetatakse homogeenseks lineaarvõrrandisüsteemiks. Homogeense süsteemi kõikide lahendite hulk on alati vektorruumi Fn lineaarne alamruum, kus F on koefitsientide korpus.
Samarina
Küla kuulub Saatserinna nulka.
Küla territooriumile jääb Saatse muuseum.
Küla läbib Saatse–Petseri tee.
Lineaarvõrrandisüsteem
Liitmisvõte
Lahendame näiteks võrrandisüsteemi Proovime elimineeride muutujat y. Selleks korrutame kõigepealt esimese võrrandi poolt 2-ga ja seejärel liidame võrrandid. Muutuja y väärtused koonduvad ja saame
Nüüd asendame leitud x väärtuste ükskõik kumba (mõistagi lihtsamasse) võrrandisse ning leiame y väärtuse:
Asendusvõte
Asendusvõtte idee seisneb ühest võrrandist muutuja avaldamises ja selle asendamises teise võrrandisse.
Kõigepealt avaldame teisest võrrandist x=y+1 ning asendame saadud avaldise esimesse võrrandisse: y+1+y=6 2y=5. Leiame, et y=2,5.
Seega saime lahendiks, et
Arnold Habicht
Arnold Viktor August Habicht (29. mai 1878 Tori – 26. märts 1964 Bad Segeberg) oli eesti vaimulik.
Arnold Habicht sündis Tori köstri pojana, gümnaasiumihariduse omandas Pärnus. Aastatel 1901–1902 õppis ta Riia Polütehnilise Instituudis ehitust, kuid katkestas õpingud tervislikel põhjustel. Aastatel 1902–1907 õppis Arnold Habicht usuteadust Tartu Ülikoolis.
1907–1908 oli ta Tartu Maarja koguduse abiõpetaja, 1908–1910 Kihelkonna koguduse õpetaja ning 1910–1933 Tartu Pauluse koguduse õpetaja.
Aastal 1933 siirdus Arnold Habicht perega Saksamaale. 1933–1945 oli ta Stettini Jakobi koguduse õpetaja ning 1945–1960 Bad Segebergi (Schleswig-Holsteini liidumaa) haigla vaimulik.
Arnold Habicht on maetud Bad Segebergi Maarja kiriku surnuaeda.
Isiklikku
Ligi 200 aasta jooksul (1770–1969) andsid Habichtid isalt pojale edasi Tori köstri ametit.
Arnold Habichti äi Eugen Joseph von Blossfeldt oli eesti vaimulik. Tema vennapoeg Alexander Habicht (sünd. 1911, õppis kuni 1939 usuteadust, oli sõjaväes, jäi Venemaal sõjavangilaagris kadunuks.
Arnold Habichti pojapoeg Christian Habicht (1952–2010) oli saksa näitleja ja maletaja.
Riigivolikogu 13. valimisringkond
'''Riigivolikogu 13. valimisringkond''' asus Harjumaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Nõva, Pakri, Padise, Nissi, Kernu ja Varbola vald ning Paldiski linn.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 9098 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Arnold Simson (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat) ja Julius Voolaid, kes said vastavalt 2409 ja 3437 häält, seega valiti 13. valimisringkonnast Riigivolikogusse Julius Voolaid.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Paul Uusmann, vastaskandidaadid Juhan Reigo ja Ervin Randmaa.
Mercedes-Benzi E-klass
Mercedes-Benzi E-klass on Saksa autotootja Mercedes-Benz poolt toodetav suurema keskklassi auto ja tema otsesed konkurendid on tänapäeval Euroopa autode hulgas Audi A6 ja BMW 5. seeria.
Keskklassi Mercedeseid on toodetud läbi aegade erinevate kere- ja mootoritüüpidega. E-klassi nime all on Mercedes kasutanud viie põlvkonna vältel alates 1993. aasta W124 mudeliuuendusest ning enne seda tähistas E-täht Mercedese mudelite nimes kütuse sissepritsesüsteemiga (saksa keeles Einspritzmotor) mootoreid. Kõik E-klassi põlvkonnad on olnud kas tagaveolised või alates W124 platvormist 4Matic nime kandva nelikveoga.
E-klassi ja tema eelkäijate põlvkonnad:
W120/121 (1953–1962)
Mercedes W120, mis on tuntud ka Pontoni nime all, oli 4-silindrilise 1,8 liitrise mootoriga varustatud sedaan, mida Mercedes-Benz 180 nime all toodeti kuni 1962. aastani. W121, mida tutvustati 1956, omas juba 1,9 liitrise töömahuga mootorit ning seda müüdi Mercedes-Benz 190 nime all aastani 1961. Lisaks oli saadaval ka erinevaid diiselmootoriga versioone 180D ja 190D.
Seda autot peetakse ka ametlikult esimeseks tänapäevase E-klassi Mercedese eelkäijaks.
W110 (1961–1968)
W110 oli üks Mercedese "sabauimedega" (fintail inglise keeles, heckflosse saksa keeles) mudelitest. Algselt varustatuna 1,9-liitrise bensiinimootoriga (mudelitähis 190c) ja 2,0-liitrise diiselmootoriga (190 Dc).
W114/W115 (1968–1976)
Rõhutatult kolmeks "kastiks" jagatud disainiga viiele inimesele mõeldud sedaani kõrvale lisandus kerevalikusse ka kupee ning W114 tähistas selle mudeli puhul alati 6-silindrilisi bensiinimootoreid (230 - 280).
W115 tähistas neljasilindrilisi bensiini- ja diiselmootoreid ning ka üks 5-silindriline diisel (240D ja 300D) kandsid sama keretüübi tähist.
W123 (1976–1986)
1976. aasta jaanuaris esitleti esmalt sedaankerega 123-seeria Mercedest. Järgmisel aastal lisandus valikusse ka kupee (Coupé) ning esmakordselt ajaloos ka universaal (Estate).Kokku toodeti 2,7 miljonit 123-seeria Mercedest, sh. pika teljevahega limusiinid ning erimudelid.
W124 (1984–1997)
1984. aasta novembris tutvustati uut keskklassi sedaani mudelitähisega 124. Mudelivalikus oli esialgu 200 D, 250 D, 300 D, 200, 230 E, 260 E ning 300 E.
Keretüüpide valik laienes veelgi: lisaks sedaanile, universaalile (september 1985) ja kupeele (1987) lisandus valikusse neljaistmeline kabriolett (esitlus 1991, tootmine alates 1992) ja 6-ukseline limusiin. W124 juures võeti 1987. a. E-klassil esmakordselt kasutusele neljarattavedu, mis kandis nime 4MATIC ning mida tutvustati juba 1985. aastal. Nelikveolisena müüdi mudeleid 260 E 4MATIC, 300 E 4MATIC, 300 TE 4MATIC, 300 D 4MATIC ja 300 TD Turbo 4MATIC ning nelikveolised versioonid olid ka oluliselt kallimad, makstes tagaveolistest mudelitest 12000 Saksa marka rohkem.
1992. aastaks oli toodetud juba 2 miljonit 124 seeria Mercedes-Benzi.
W124 mudeliuuendus (1993)
Peale mudeliuuendust 1993. aastal võeti kasutusele ametlikult E-klassi nimetus ning seda loetakse 1. põlvkonna E-klassiks.
Kokku toodeti enam kui 11 aasta jooksul 2 213 167 sedaani, 340 503 universaali, 141 498 kupeed, 33 952 kabrioletti, 2 342 pika teljevahega sedaani ning 6 398 osalise kerega autot erisõidukite tootmise tarbeks, mis teeb kokku 2 737 860 sõidukit.
W210 (1995–2003)
Tegu oli teise põlvkonnaga, mis kandis ametlikult E-klassi nimetust. W210 erines varasematest mudelitest oma ovaalsete esitulede poolest, millega sooviti püüda nooremate ja naissoost autoostjate tähelepanu. Keretüüpidest olid saadaval sedaan (saloon) ja universaal (estate).
Esmakordselt ajaloos sai Mercedes-Benzi seeriamudel ksenoonesituled ning saadaval oli ka uue 4Matic nelikveosüsteemiga E-klassi mudelid.
AMG mudelid
W210 pakuti nelja erinevate AMG mootoritega: E 36 AMG (1996–1997), E 50 AMG (4973 cm3, 255 kW, 1996–1997) ja E 55 AMG.
W211 (2003–2009)
2002. aasta sügisel tutvustas Mercedes-Benz läbi aegade võimsaimat E-klassi - E 55 AMG. Sarnaselt 210-seerial baseeruva eelkäijaga, oli see varustatud M 113 5,5-liitrise V8 mootoriga. Sellele oli lisatud mahtkompressor, mis tõstis võimsuse 260 kW (354 hj) @5 500 p/min juurest 350 kW (476 hj) @5,600 p/min juurde. 0-100 km/h kiirendusajaks oli nüüd 4,7 sekundit, mis oli umbes sekundijagu kiirem kui eelkäija.
2003. aastal lisandus valikusse ka universaalkerega mudel (S211) ning nelikveolised 4MATIC mudelid.
W211 tehnikal baseerus ka esimese põlvkonna Mercedes-Benz CLS, mida tutvustati 2005.
W212 (2010–2016)
Kupee- ja kabriolettmudelid C209/A209 loodi CLK-klassi asenduseks ning tegu oli W204 C-klassi platvormile ehitatud autodega.
W213 (2017–2023)
Viienda põlvkonna E-klassi esitleti 2016. aasta kevadel kui 2017. mudeliaasta autot. Valikus oli endiselt sedaan (W213) ja universaal (S213) ning erinevalt eelmisest, on selle põlvkonna kabriolett ja kupee on ehitatud sedaaniga samale põhjale. Ka kõige võimsamad Mercedes-AMG mudelite E 63 ja E 63 S esimeseks mudeliaastaks sai 2017.
Valikusse lisandus ka linnadžiibilikuma välimusega Estate All-Terrain, mis oli nelikveoline ja tänu õhkvedrustusele ning suurematele ratastele ka kõrgema kliirensiga.
W214 (2023–tänapäev)
Kuuenda põlvkonna E-klassi esiletakse esmakordselt 25. aprillil 2023. Valikusse hakkavad kuuluma ainult sedaan ja universaal, kupee ja kabriolett hakkavad nüüd kandma mudelitähist CLE.
Raney nikkel
Raney nikkel on tahke mikrokristalliline poorne katalüsaator, mis koosneb niklist ja alumiiniumist. Katalüsaatori avastas 1926. aastal USA insener Murray Raney.
Raney niklit kasutatakse laialdaselt orgaaniliste ühendite sünteesis, peamiselt hüdrogeenimise katalüüsil.
Digoksiin
pisi|Digoksiini struktuur Digoksiin (Digoxinum) on looduslikult villase sõrmkübara lehtedes leiduv aine, millest valmistatakse ka ravimit. Digoksiin liigitatakse digitaalise glükosiidide hulka ja selle ATC-kood on C01AA05.
Digoksiini kasutatakse inimeste ja teiste loomade, näiteks koerte ja kasside südamepuudulikkuse ja teatud südame rütmihäirete ravis, sest see on südame energeetilisi varusid taastava ja südamelihase kokkutõmbeid soodustava toimega.
Digoksiini ekstraheeritakse villasest sõrmkübarast.
Anatoomilis-terapeutiline keemiline kood
Anatoomilis-terapeutiline keemiline kood ehk humaan-ATC süsteem ehk ATC-kood (Anatomical Therapeutic Chemical) on inimestel kasutatavate raviainete põhine klassifikatsioonisüsteem ja statistiline identifikaator.
ATC-kood määratakse ravimile Anatoomilis-terapeutilise keemilise klassifikatsiooni süsteemi põhimõtetest lähtuvalt.
ATC-koodide 2. tasand
ATC A – Seedetrakt ja ainevahetus
Granitoid
600px|thumb|[[QAPF-diagrammil hõlmavad granitoidid ülemisest kolmnurgast ala, mis jääb 20% ja 60% kvartsisisalduse (Q) vahele]] Granitoid on põhiliselt kvartsist ja päevakivist koosnev faneriitse struktuuriga tardkivim.
Granitoid ei ole rangelt võttes mitte korrektne kivimi määratlus, vaid pigem esialgne makroskoopilisel vaatlusel põhinev hinnang. Granitoidseteks nimetatakse kivimeid, kus domineerivad kvarts ja päevakivi. Lühidalt öelduna on granitoid graniidisarnane kivim. Granitoidiks võivad olla graniit, süenograniit, montsograniit, leelispäevakivi-graniit, granodioriit ja tonaliit.
Vastavalt päritolule jagatakse granitoidid nelja rühma:
Kommertsgraniit
Kommertsgraniit on kristalne dekoratiivkivi.
Terminit "kommertsgraniit" üldiselt ei kasutata, selle asemel öeldakse lihtsalt "graniit". See nimetus tuleb ilmselt sellest, et graniit on üks tuntumaid kristalseid kivimeid. Et kivimite tundmine on valdavalt väga halb, on nii hakatud nimetama kõiki kivimeid, mis pisutki graniidiga sarnanevad, ehkki geoloogiliselt on näiteks amfiboliidi või gabro nimetamine graniidiks täiesti vale. Kristalseist kivimeist pääseb graniidiks nimetamisest enamasti vaid marmor, mis on samuti veidi laiemalt tuntud.
Laadoga
Laadogast voolab välja Neeva, mille kaudu järvel on ühendus Läänemere Soome lahega. Laadogasse sisse voolavaist jõgedest on suuremad Volhovi, Sviri, Sjassi, Paša ja Vuoksi jõgi. Järve valgla pindala on 70 120 km².
Laadoga rannajoon on sopiline. Loodeosas on palju kitsaid poolsaari ja skääre. Järve kaguosas on Volhovi laht, kuhu suubuvad Volhovi ja Sjassi jõgi. Suurimad saared järves on Valamo ja Konevets. Kagurannikul Sviri suudmes asub Voltši Nossi neem ja lõunarannikul Voronovi neem.
Laadoga ümbrus on üsna tihedalt asustatud. Järve kaldal olevatest asulatest on üle 10 000 elaniku Schlüsselburgis, Käkisalmis, Sortavalas, Pitkärantas, Sjasstrois ja imeni Morozovas. Ümber järve, tavaliselt mitte kaugel järvest kulgevad maantee ja raudtee
Anna Abreu
thumb|Anna Abreu (2014) pisi|Anna Abreu thumb|Anna Abreu (2008) Anna Eira Margarida Mourão de Melo e Abreu (sündinud 7. veebruaril 1990 Vantaas) on Soome laulja.
Laadoga
Selleks, et parandada laevasõiduvõimalusi Äänisjärvest Soome lahele, on Sviri suudmest Neevani piki Laadoga kallast rajatud Uus-Laadoga kanal. See algab Sviritsast, läbib Sjasstroi, Uusi-Laatokka ja lõpeb Pähkinälinnas.
Anna Abreu
Tema isa Paulo on portugallane, kes elab Portugalis Sintras, ema Liisa on soomlane. Annal on vend Emil, kes on temast 4 aastat vanem. Lapsena elas ta Portugalis. Ta räägib soome ja portugali keelt emakeelena. Lisaks räägib ta inglise, hispaania ja natuke rootsi keelt.
Laadoga
15 tuhat aastat tagasi oli Laadoga maa-ala paksu jääkilbi all nagu Eestigi. Kui jääaeg lõppema hakkas ja jää pikkamööda sulas, moodustus Balti jääpaisjärv, mille veetase oli mitukümmend meetrit kõrgem kui tänapäeva Läänemerel. See ulatus ida poole kuni Laadogani, kuid Oneega sellesse ei kuulunud. 10 tuhat aastat tagasi murdis jääpaisjärv Kesk-Rootsis Vänerni ja Vätterni kohal läbi ning voolas osalt Atlandi ookeani tühjaks. Veepind langes ja Laadoga kaotas ühenduse selle asemele tekkinud Joldiamerega. Maapinna kerkimise tõttu Fennoskandias Joldiamere ühendus maailmamerega sulgus 9 tuhat aastat tagasi ja selle asemele tekkis Antsülusjärv. Laadoga omandas sellega ühenduse, kuid see asus põhja pool Neeva asukohta, nimelt Käkisalmi–Viiburi kandis. Maapinna tõus jätkus ja ka see ühendus sulgus 7 tuhat aastat tagasi. Antsülusjärvele tekkis uus ühendus ookeaniga eelmisest lõuna pool, nimelt Taani väinade kohal, mistõttu veetase taas langes ja järve asemele tekkis Litoriinameri. Samamoodi sai Laadoga endale väljavoolu merre eelmisest kohast lõunas ja tekkis Neeva jõgi.
Anna Abreu
2006. aasta suvel hakkas Abreu, kes oli siis kõigest 16-aastane, osalema telesarjas "Idols", mis on Soome analoog saatele "Eesti otsib superstaari". Konkursil jättis ta hea mulje oma võimsa ja veenva häälega ning ta saavutas teise koha Ari Koivuse järel, kes laulis üksnes heavy metal ' it. 5. aprillil 2007 toimunud finaalis kogus Abreu 43% publiku häältest Koivuse 57% vastu.
Laadoga
12. sajandil kirjutatud Nestori kroonikas mainitakse "suure Nevo järve" (озеро великое Нево). Kahtlemata on see seotud Neeva jõega. Soome keeles tähendab neva teatud tüüpi sood. Skandinaavia saagades ja hansalinnade lepingutes nimetatakse seda järve "Aldoga". See võib olla seotud soome-karjala sõnaga aalto 'laine', aga *aaldokas, aallokas tähendab 'lainetav'. Võimalik on ka seos Laadoga jõe (tänapäeval Ladožka) soomekeelse nimega *Alodejoki, kus alode, aloe tähendab madalat kohta. Sellest pärineb kohalik venekeelne murdesõna алодь, mis tähendab avatud järve, laia veevälja.
Anna Abreu
Pärast sarja lõppemist sõlmis Abreu lepingu plaadistusettevõttega Sony BMG Music Entertainment. Tema debüütsingel "End of Love" ilmus 2007. aasta juulis. Laul debüteeris Soome singlite edetabelis 8. kohal, mis jäi ka kõrgeimaks kohaks. Sellele laulule valmis ka video. 22. augustil ilmus Abreu enesenimeline debüütalbum, mida müüdi juba esimese nädala jooksul 30 tuhat eksemplari. See album debüteeris Soome läbimüügi edetabelis esikohal ja tänapäevani on selle albumi käes Soome albumite debüütnädala müügi rekord. Kokku müüdi seda albumit 86 170 eksemplari ja see sai kahekordseks plaatinaplaadiks. Oktoobris anti välja samalt plaadilt pärit singel "Ivory Tower", mis debüteeris 17. kohal. Selle kõrgeim edetabelikoht, 5., saabus 7. nädalal. Mõlemad singlid jõudsid kuldplaadi staatusse. Samal aastal nimetati Abreu Soome aasta parimaks naislauljaks.
Laadoga
Esimesed skandinaavlased jõudsid Laadogale 8. sajandi keskel. Sama sajandi lõpus jõudsid järvele ka esimesed slaavlased. Sajandi lõpus rajati järvest lõunasse Volhovi kaldale Laatokanlinna. 9. sajandil tekkis kaubatee "varjaagide juurest kreeklaste juurde", mis läbis Laadogat. Mitte hiljem kui 12. sajandil rajati Käkisalmi linn, mis esialgu, umbes 1500. aastani kandis nime Korela.
Anna Abreu
Pärast turneed mööda Soomet hakkas Abreu töötama uue albumi kallal. 31. juulil 2008 ilmus sellelt singel "Vinegar", mis oli märksa tantsulisem tema debüütalbumi lugudest. Lugu tõusis Soome singlite edetabelis esikohale ja oli üks aasta enim müüdud singleid, saades kahekordseks plaatinaplaadiks. Oktoobri alguses ilmus järgmine singel "Silent Despair", mis aga edu ei saavutanud. 22. oktoobril ilmus teine plaat "Now". Seda müüdi 50 695 eksemplari ja see sai Soome aasta müüduimaks plaadiks. Abreu valiti teist aastat järjest Soome aasta naislauljaks ning ta nimetati Soome aasta muusikaauhinna EMMA kandidaadiks veel neljas kategoorias, mida ta aga ei võitnud: parim esineja, parim salvestis ("Vinegar"), parim album ("Now") ja parim popmuusikaalbum.
Laadoga
Kui Soome iseseisvus, läks Soome ja Venemaa vaheline piir umbes Laadoga keskelt. Järve loodepool kuulus Soomele ja kagupool Venemaale. Talvesõja ajal käisid Laadoga edelarannikul Karjala kannasel ägedad lahingud. Sõja tulemusena kaotas Soome juurdepääsu Laadogale ja tänapäeval kuulub kogu järv Venemaale. Järve valgla kirdeosa koos Saimaaga kuulub endiselt Soomele, valgla lõunatipp ulatub Valgevenesse.
Anna Abreu
5. augustil 2009 ilmus Abreu kolmandalt plaadilt singel "Music Everywhere". Müüki jõudis see 10. augustil. See debüteeris Soome singlite edetabelis 4. kohal ja tõusis lõpuks 2. kohale. 21. oktoobril ilmus Abreu kolmas album "Just A Pretty Face?", mis tõusis Soome albumite edetabelis 2. kohale. Seda müüdi 33 278 eksemplari, nii et seegi sai plaatinaplaadiks. See plaat oli eelmisest veel tantsulisem.
Laadoga
Pärast Teist maailmasõda korraldati Heinäsenmaa ja Konevetsi saarel katseid radioaktiivsete ainetega. Konevetsil oli alates sõja lõpust kuni 1996. aastani katsejaam, kus töötati välja uusi relvi ja lõhkeaineid ning korraldati loomkatseid tabuuni, sariini, somaani ja teiste fosfororgaaniliste ühenditega.
Anna Abreu
2009. aasta septembris kuulutati välja, et Abreu ja Antti Tuisku, kes sarja "Idols" esimesel hooajal kolmandaks tuli, korraldavad Soomes ühise turnee "Pop Royalty Tour". See oli mõeldud nende albumite reklaamimiseks. Tuiskul oli see juba 7. album ja ükski teine selles sarjas osalenud laulja pole veel nii palju albumeid välja andnud. Nende turneed saatis tohutu menu. Kontserdid müüdi välja minutitega ja selleks, et publiku soovi rahuldada, tuli lisada uusi kontserte.
Laadoga
Järves elab mageveega kohastunud laadoga hülgeid (Phoca hispida ladogensis). Maailma ainsad mageveehülged ongi laadoga ja saimaa hüljes.
Constans
thumb|Keiser Constansi marmorbüst
Constans (täisnimega Flavius Julius Constans; 320/323 – veebruar 350) oli Vana-Rooma keiser aastatel 337–350. Ta oli Constantinus Suure ja tema teise naise Fausta noorim poeg. Constansi kaasvalitsejateks olid tema vennad Constantinus II ja Constantius II.
Ta sai kristliku kasvatuse ja iseäranis tugeva hariduse retoorika alal. Aastal 333 andis isa talle alamkeisri ehk tseesari tiitli. Aastast 335 elas ta Itaalias. Constans oli kihlatud oma isa soosiku Flavius Ablaviuse tütre Olympiasega, kuid teadmata põhjustel jäi abielu nende vahel sõlmimata.
Kui Constantinus Suur 337. aastal suri, jagasid tema kolm poega impeeriumi omavahel. Constans sai päranduseks Itaalia, Pannoonia ja Põhja-Aafrika alad, välja arvatud Egiptuse. Kuigi tema valdustesse kuulus ka keisririigi vana pealinn Rooma, resideeris ta peamiselt Milanos.
Constansi täpne sünniaeg ei ole teada, kuid igal juhul oli ta troonile asudes väga noor ja kogenematu. Samuti on mainitud, et ta oli kergesti ärrituv ja tema suhted vanemate vendadega olid võrdlemisi pingelised. Mõlemad neist leidsid, et nende valdused peaksid olema märksa suuremad ja nad nägid võimalust nende laiendamiseks oma noorema venna arvelt.
Aastal 340, kolm aastat pärast trooniletõusmist otsustas Constantinus II, kes valitses Galliat, Hispaaniat ja Britanniat, oma noorima venna vastu sõda alustada ja tungis Galliast Itaaliasse. Ta asus piirama Aquileia linna, kuid Constansil õnnestus oma venna väed linna all purustada. Lahingus hukkus ka Constantinus II ise ja Constans liidendas tema valdused enda omadega, saades nüüd kogu impeeriumi lääneosa ainuvalitsejaks.
Aastatel 341–342 korraldas ta eduka sõjakäigu frankide vastu ja viibis 343. aasta talvel teadmata põhjusel Britannias, ilmselt selleks, et tagasi tõrjuda piktide rünnakut.
Constans etendas olulist rolli 4. sajandi kristliku kiriku sisetülides, toetades aktiivselt piiskoppe, kes vastustasid ariaanlikku õpetust. Kuna tema vend Constantius II oli ariaanide poolehoidja, siis leidsid just Constansi juures läänes varjupaiga mitmed piiskopid, kelle Constantius oli keisririigi idaosast pagendanud. Nende hulka kuulusid mõjukad teoloogid Athanasios Aleksandriast ja Markellos Ankyrast, samuti mitmekordne Konstantinoopoli piiskop Paulos I. Usuküsimuste lahendamisel oli tema peamiseks nõustajaks tollane Rooma piiskop Julius I.
342. aastal asus ta aktiivselt toetama nende piiskoppide ideed kutsuda kokku uus kirikukogu Jumal Isa ja Jumal Poja vahekorra täpsemaks määratlemiseks. Piiskopid olid seda üritanud juba alates 340. aastast, kuid nende kolleegid idas olid ettepanekutele vastanud vaenuliku keeldumisega. Constans kirjutas nüüd oma vennale Constantiusele mitu ähvardavas toonis kirja, kus nõudis idapoolsetelt piiskoppidelt koostööd. Sellised ähvardused olid võimalikud tänu tema tugevnenud sõjalis-poliitilisele positsioonile pärast Constantinus II purustamist ja seoses Constantiust sidunud sõjaga pärslaste vastu.
Constantius oli sunnitud oma vennale järeleandmisi tegema ja selle tulemusel kogunes kevadel 343 Sardica kirikukogu, kus osalesid vastumeelselt ka piiskopid idast. Kirikukogu ei viinud siiski mingi leppimiseni ega ühiste seisukohtade väljatöötamiseni. Keiser Constans ise kirikukogul ei osalenud. Aastatel 344–346 õnnestus tal täiendavate ähvardustega saavutada Athanasiose ja Paulose ennistamine vastavalt Aleksandria ja Konstantinoopoli piiskopitoolile.
Mis puudutab teisi religioone, siis oli Constans salliv juutide ja judaismi suhtes, kuid kiusas taga paganlikke kultusi. 341. aastal andis ta välja edikti, millega keelustati paganlikud ohvritalitused.
Vaatamata teenetele "õige usu" kaitsmisel ja sõjalisele edule konfliktis oma venna Constantinusega, jäi Constansi positsioon nii lihtrahva kui ka väejuhtide seas äärmiselt ebakindlaks. Peamiselt on seda peetud tema isikuomaduste süüks – väidetavalt oli ta närviline, kapriisne, vägivaldsete maneeridega, ebausaldusväärne ega näidanud üles erilist võimekust administraatorina. Samuti süüdistati teda mitmetes kristliku valitseja jaoks sobimatutes käitumis- ja toimimisviisides pederastiast kuni altkäemaksude võtmiseni.
349. aastal jõudsid teated Constansi vastu kavandatavatest vandenõudest ka tema venna Constantiuseni. Selle kohta, kas Constantius toetas vandenõulasi, ei ole ajaloos tõendeid säilinud, kuid seda on peetud ajaloolaste poolt tõenäoliseks. Igal juhul kasutas ta venna nõrka positsiooni ära, et taas kord vabaneda kiriklikest võimukandjatest, keda too oli teda mõni aasta varem ametisse ennistama sundinud.
350. aasta alguses alustas Gallia kindral Magnentius Constansi vastu mässu ja lasi ennast sõjaväel 18. jaanuaril Autunis keisriks kuulutada. Constansil ei õnnestunud toetuse puudumise tõttu vastupanu organiseerida ja ta suundus Gallia lõunarannikule, et sealt meritsi põgeneda. Magnentiuse mehed tabasid ta Püreneede jalamil Helena kindluse lähistel ja hukkasid ta kohapeal.
1977. aasta juunioride maailmameistrivõistlused rahvusvahelises kabes
1977. aasta juunioride maailmameistrivõistlused rahvusvahelises kabes olid juunioride maailmameistrivõistlused rahvusvahelises kabes, mis peeti 1977. aastal Amsterdamis ühe osana Suhkruturniirist. Turniir toimus 18.–29. detsembril.
Riigivolikogu 14. valimisringkond
'''Riigivolikogu 14. valimisringkond''' asus Harjumaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Keila, Harku, Saue ja Hageri vald ning Keila linn
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 9266 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Oskar Suursööt (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat) ja Richard-Voldemar Särg, kes said vastavalt 3358 ja 2248 häält, seega valiti 14. valimisringkonnast Riigivolikogusse Oskar Suursööt.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Karl Toming, vastaskandidaat Leho Rentik.
Miass
270px|thumb|Vaade linnale
Miass (vene keeles Миасс) on linn Venemaa Tšeljabinski oblastis, Lõuna-Uuralites Miassi jõe ääres. Geograafilised koordinaadid on 55°00'N, 60°06'E.
Majandus
Autotehas toodab veoautosid Ural.
Miassis asub suurettevõte Akadeemik Makejevi Riiklik Raketikeskus.
Ajalugu
Linn on asutatud 1773. aastal vasekaevanduste juurde. 1820. aastal avastati linna lähedal suured kullamaardlad. Linnaõigused sai 1926. aastal. Elanike arv 155 700 (2005).
Riigivolikogu 15. valimisringkond
'''Riigivolikogu 15. valimisringkond''' asus Harjumaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Rapla, Raikküla, Järvakandi, Kehtna ja Juuru vald.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 10 037 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Valter-Gerhard Kadarik (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat), Helmut Maandi ja Jaan Uudelt, kes said vastavalt 3826, 2013 ja 1255 häält, seega valiti 15. valimisringkonnast Riigivolikogusse Valter-Gerhard Kadarik.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Olga Lauristin, vastaskandidaat Martin Pärdi.
Sesniki
Sesniki (kasutatakse ka nimesid Sestniki, Sesniku, Šesnikovo, Piusa ja Piisa) on küla Võru maakonnas Setomaa vallas.
Küla kuulub Tsätski nulka.
Küla territooriumi lääne- ja keskosa jäävad Mustoja maastikukaitseala territooriumile. Kaitseala piires küla loodenurgas asub Tapetute mägi ehk Tapõdumägi, kus Saksa okupatsiooni ajal kas 1941. või 1942. aastal tapsid Saksa sõdurid Petserist sinna toodud kommuniste.
Kirdes piirneb küla Venemaaga. Kagunurka jääb Piusa jõgi.
Küla idaosa läbib Värska–Ulitina tee. Selle tee peale ning Sesniki ja Lutepää vahele jääb Saatse saabas.
Moe (slängisõna)
Moe (萌え) on jaapanikeelne slängisõna, millega videomängus, animes või mangas viidatakse armastusele mõne tegelase vastu. Näiteks meganekko-moe (眼鏡っ娘萌え) kirjeldab inimest, kes on kiindunud prillidega tegelastesse.
"Moe!" on animefännide seas kasutusel olev hüüatus tegelase kohta, keda kõneleja arvab olevat moekko. Seda kasutatakse ka üksikutes animedes, nagu näiteks "Ouran High School Host Club", "Kaichou-wa Maid-sama!" ning "The Melancholy of Haruhi Suzumiya".
Liivi laht
pisi|Liivi lahe asukoht kaardil Liivi laht (ka Riia laht, läti keeles Rīgas jūras līcis, liivi keeles Rīgõ lop) on Läänemere osa suurusega 18 100 km².
Avamerega toimub veevahetus Kura kurgu ning Väinamerega Suure väina kaudu, praktiliselt olematul määral ka teetammi alt Väikese väina kaudu. Lahte piiritlevad Muhu ja Saaremaa ning manner Kuramaast Virtsuni. Suuremad saared on Kihnu, Ruhnu, Abruka ja Manilaid.
Aastaajad
Liivi laht on suhteliselt suurte aastaste temperatuurikõikumistega veekogu. Juuni lõpust augusti kl suvedel soojeneb vesi 26-28, lahe keskel 22-23°C-ni. Lahes on igal talvel jääd, väga soojadel talvedel (näiteks 1960/1961, 1988/1989) küll vaid põhjaosas kitsa ribana Sõrve poolsaarest Pärnu laheni. Püsiv jääkate hakkab madalates lahesoppides moodustuma enamasti detsembri keskpaiku, karmidel talvedel kuu aega varem ja pehmetel talvedel samavõrra hiljem. Kõigepealt kaanetub Pärnu laht. Laht on üleni jääkattes olnud umbes 60% talvedest. Erakordselt külmal sõjaaja talvel aastatel 1941/1942 fikseeriti Liivi lahe idaosas Eesti rannikumere suurim jää paksus — 90 cm. Jää sulab keskmistel talvedel aprilli lõpuks, pehmetel talvedel on juba märtsis kogu meri jäävaba. Mõnel talvel on Pärnu lahes jääd olnud 6 kuud.
Veetase
pisi|Liivi lahe kallas [[Jūrmala ja Engure vahel]] on olnud Eesti rannikumere kõige suuremad veetaseme kõikumised. Tugevad pikemaajalised läänetuuled tõstavad ja idatuuled alandavad mere idaosa veetaset. 1967. aasta oktoobris tõusis vesi Pärnu lahes 253 cm üle keskmise ja põhjustas linnas suure üleujutuse. 1959. aasta detsembris aga langes seal veetase 120 cm allapoole keskmist. Paljud madalad lahed kuivasid ja veepiir taganes kohati sadu meetreid.
Hoovused
Liivi lahe hoovused sõltuvad tuule suunast ja kiirusest ja on seetõttu väga muutlikud. Nende kiirus on suurem väinades — keskmise tuulega on veevool väinade keskel 20–25 cm/s, tugevate tormide korral aga isegi enam kui 100 cm/s. Väinade kaudu toimub veevahetus mere erinevate osade vahel. Suurim on see läbi Kura kurgu, kus vooluhulk väga tugevate tuultega on 200 000–300 000 m³/s, erakordsete tormide korral üle 600 000 m³/s.
Tormid
Ühe tugeva läänetormiga võib Liivi lahte tulla 7–10 km³ vett, mis on umbes 2% lahe mahust. Suurest väinast läbi voolava vee hulk on 4–5 korda väiksem. Liivi lahe lainetus on palju nõrgem kui avamerel. Tugevad tuuled tekitavad lahe sügavamas osas 3–4, kestvad tormid 5–6 m kõrgusi laineid.
Soolsus
Jõevee rohke sissevoolu tõttu on lahes vee soolsus 5–6 ‰, mis on väiksem kui avameres. Kevadise suurvee ajal langeb see Pärnu lahe sopis alla 1‰ (lahe suus on see harilikult 4–5 ‰).
Laiud
Valik laide:
Elusloodus
Liivi laht on tähtis rändlindude talvitumisala. Lahe ida- ja ka põhjaosa rannikuveed on Eesti vete arvukaima kala — räime kudukoht.
Wolquin
pisi|Mõõgavendade ordu meister Volkwin von Naumburg Wolquin (Volquin, Folkvin, Volkewin, Wolguinus, Wolgulin, Volkwin; suri 22. septembril 1236) oli Mõõgavendade ordu teine ordumeister (1209–1236), kes juhtis ordut ristisõjas eestlaste ja teiste ümberkaudsete paganarahvastega. Ta oli piiskop Alberti usaldusalune. Langes leedulaste käe läbi Saule lahingus 1236. aastal.
Wolquini on peetud ka Naumburgi krahvisuguvõsasse kuuluvaks (Volkwin von Naumburg), sellisel juhul peetakse tema isaks Naumburgi krahvi Volkwinit ja tema pärutolukohaks Naumburgi Kasseli lähedal Põhja-Hessenis. Tema oletatav sugulane Ludwig von Naumburg oli 13. sajandil Saksa ordu liige ja lõpuks ka Saksa meister. On teada, et Naumburgide suguvõsal olid küllaltki tihedad sidemed teiste Mõõgavendade ordusse astunud Põhja-Saksa suguvõsadega.
Torbjørn Urfjell
thumb|right|Torbjørn Urfjell Torbjørn Urfjell (sündinud 3. novembril 1977) on Norra poliitik Sotsialistlikust Vasakparteist.
Ta oli Norra välisministeeriumis 17. oktoobrist 2005 kuni 10. oktoobrini 2007 Jens Stoltenbergi teise valitsuse ajal arenguministri Erik Solheimi poliitiline nõunik. Et Solheim sai ka keskkonnaministriks, pidi Solheim rahulduma ühe nõunikuga.
Urfjell oli 1994–1998 Vest-Agderi Sotsialistliku Noorsoo juht ning 1999–2003 Vest-Agderi maavolikogu liige. 1996. aastast on ta partei kultuuripoliitika komisjoni liige. Aastatel 1994–1998 oli ta Kristiansandi linnavalitsuse liige. 2005. aastal oli ta partei Stortingi-kandidaat Vest-Agderis, kuid jäi valimata. 2008. aastal valiti ta partei Gjerstadi osakonna juhiks.
Gjerstad on gei. Tema platvorm parlamendivalimistel nägi ette samasooliste abielu seadustamist, kunstliku viljastamise lubamist lesbidele ja lesbide õigust kasvatada lapsi kahe ametliku vanemana.
Algebra
Algebra (araabia sõnast al-džabr) on matemaatika haru, mis uurib tehteid (enamasti algebralisi tehteid) ja nende omadusi.
Heigo Miidla
Heigo Miidla (kuni 1937 Herald Manivald Middenbritt; 29. detsember 1919 Kloostri vald, Harjumaa – 22. mai 1989 Tartu) oli eesti taimefüsioloog.
Ta lõpetas aastal 1940 Nõmme gümnaasiumi ja aastal 1946 Tartu Riikliku Ülikooli põllumajandusteaduskonna.
Tegeles puuvilja- ja marjakasvatuse, eriti viinamarjakasvatuse arendamisega.
Ta on maetud Tartusse Vana-Jaani kalmistule.
Kremnica mäestik
pisi|Kremnica mäestiku asukoht Slovakkias (tähistatud halliga) pisi|Kremnica mäestik Kremnica mäestik (slovaki keeles Kremnické vrchy, ungari keeles Körmöci-hegység, saksa keeles Kremnitzer Berge) on vulkaanilise päritoluga mäestik Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi on see ka osa Slovaki keskmäestikust. Mäestiku pindala on 488 km².
Tiduvere
Tiduvere küla on hajaküla Märjamaa vallas. Küla loodepiiriks on Paeküla – Vana-Vigala tee.
Kremnica mäestik
Asend
Kremnica mäestik piirneb järgmiste geograafiliste piirkondadega:
Pinnavormid
Mäestiku kõrgemad tipud:
Tiduvere
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vigala valda.
Kremnica mäestik
Pinnavormid
Mäestikus on arvukalt sadulaid:
Tiduvere
Läbi küla voolab Vigala jõgi, millesse Tiduveres suubuvad vasakult Tiduvere oja ja Ahjuvare oja.
Kremnica mäestik
Pinnavormid
Mäestikus eristatakse mitmeid piirkondi. Loodes asub Kunešova mägismaa, edelas aga Jastrabá mägismaa. Mäestiku kesk- ja põhjaosas asub Flochová ahelik, lõunas asub Turová eelmäestik, idas aga Malachovi eelmäestik.
Tiduvere
Ajalugu
Vasallidel olid tihti allvasallid, kes andsid teenistustõotuse läänipidajale. Rüütliläänide kõrvale tekkisid lisaläänid. Ka Vigala vasallil Uexküllil oli allvasall, kellele kuulus Tiduvere küla. On arvata, et küla järele hakati allvasalli hüüdma Tiffeter ja Tiffter. Rootsi-aegsete veskite nimistus mainitakse 1696. aastal mõisaveskit Tiduvere (Tidofer) ja möldrit Jaani (Jahan). Tiduvere küla nime sel ajal ametlikes kirjades ei tarvitatud, selle asemel kasutati nime Reoküla (Reoküll). Rootsi-aegse maakaardilehe järgi asetses veski Sikenkose (praeguse Vana-Vigala) - Konuvere jõe põhjapoolsel kaldal. Vene-aegsetel kaartidel on veski märgitud jõe lõunapoolsele kaldale, kus ka veski tõepoolest asetses. 20. sajandi teisel aastakümnel, pärast veski rentnike surma hakkas veski hävinema ning Eesti Vabariigi maareformi järel asus kohale uus maaomanik puht põllumehena ja veski lagunes koos paisuga.
Armeegrupp A
Armeegrupp A (saksa keeles Armee-Abteilung A) oli Teise maailmasõja ajal Saksa vägedes teeninud väeüksus.
Tiduvere
Ajalugu
Endises veskis töötas lühemat aega koorejaam. Uus ajajärk tuuleveskite ehitamisel algas talude päriseks ostmise järel. Tiduvere veski mölder Jaan Iidel ostis enesele Nurtust Tõnu talu ja püstitas 1895. aastal Hollandi tüüpi ja kahe paari kividega tuuleveski. Peale jahvatustööde seati sisse veele kanga uhtumine, sindlilõikus ja latisaagimine. 1928. aastal pandi tööstus naftamootori jõul käima. Teise maailmasõja puhkedes jäi veski mootoriõli puudusel seisma.
19. sajandi lõpul asutati vesiveskite juurde, ühisesse hoonesse jahuveskiga, villakraasimise ja kanga uhtumise ning värvimise vabrikud. Esimesena seati Vana-Vigalas Tiduvere jahuveskisse villakraasimismasinad üles. Sellele järgnesid kangauhtumine ja värvimine. Nende tööde peale kutsuti oskustöölised. Vesiveski üleviimisega mõisa juurde likvideeriti villatööstus.
Kremnica mäestik
Loodus
pisi|Jastrabská skala
Tiduvere
Ajalugu
Esimesi kirjalikke teateid Vigala kõrtsidest on säilinud Rootsi ajastust. 1696. aastal mainitakse Tiduvere ja Tamme kõrtse. Tiduvere kõrtsi asukohaks on maakaardilehel märgitud Vana-Vigala jõe põhjapoolne kallas Tiduvere veski kohal talude läheduses. 1837. aastal täiendati Vigala kõrtside võrku veelgi. Kuna Tiduvere kõrtsi enam ei esine, peab arvama, et see viidi jõekaldalt ja küla keskelt kaugemale heinamaade taha.
Esimesed vaestemajad (seegid) asutati Vigalas 1843. aastal, need asutas parun Boris von Uexküll. Kui 1853–1863 talumaad krunti aeti ja tillukesed kohad ühte liideti, jäi valla peale kümmekond elumaja (rehetuba) vabaks elanikest. Uexküll andis tühjad tasuta vallavalitsusele tarvitada tingimusega, et vald neisse paigutaks oma töövõimetud ja vigased elanikud, kellel puudusid otsesed toitjad ja hoolekandjad. Vallavalitsus avaski vaestemajad Paisuotsa-Tiduvere külas.
19. sajandil oli kõrts ka küla kirdepiiril samale mõisale kuulunud Tollisoo kõrts.
Kremnica mäestik
Loodus
Kremnica mäestik on tekkinud vulkaanilise tegevuse tagajärjel ja selle moodustavad laavakuplid. Algselt katsid mäestikku pöögi ja nulu metsad; tänapäeval on nende asemel paljudes kohtades rohumaad. Lisaks kasvad seal vahtrad ja jalakad, madalamates kohtades ka jugapuud. Taimestik on üldiselt üsna ühesugune, suuremat varieeruvust on vaid mäestiku äärealadel ja kõrgematel tippudel, kus esineb ka alpitaimi. Mäestiku metsades elavad karud, ilvesed ja nugised.
Tiduvere
Ajalugu
1931–1968 läbis küla lõunaosa Rapla–Virtsu kitsarööpmeline raudtee, mille tegevuse algaastail oli Vigala jaama Konuvere peatuste vahel ka Tiduvere peatus (teivasjaam).
Kremnica mäestik
Loodus
Ainus suurem vooluveekogu on Hron, mida toidavad mäestikust algavad arvukad ojakesed.
Tiduvere
Ajalugu
2002. aastal loodi küla arendamiseks mittetulundusühing Põrgupõhja, mille eesmärk on arendada külaelu piirkonnas ning luua kohalike ettevõtjate ja rahvusvahelise raha toel Vigala Roheline Energiakeskus.
Kremnica mäestik
Loodus
Mäestik asub parasvöötmes. Talvised temperatuurid jäävad vahemikku –2 kuni –5 °C, suvised aga vahemikku 16–18 °C. Lumikattega päevi on 60–100, suvepäevi aga 30–50.
Tiduvere
Talud
Liisa, Laasi, Karja-Mihkli, Sunda, Veski, Ahovere, Pärna, Töngi, Alasi, Kärneri, Kaunismaa – Uuetoa.
Kremnica mäestik
Loodus
Kremnica mäestiku mitmekesine loodus on muutnud selle populaarseks turismipiirkonnaks. Peamised vaatamisväärsused asuvad kahel looduskaitsealal: Boky ja Harmanecká tisina looduskaitsealal. Tähtsamad loodusobjektid on Turovský sopúch Turová küla juures, Jastrabská skala ja Čertova skala.
Talisport
Kremnica mäestik on oluline talisportlastele. Sealsed talispordikeskused:
Reuthe
Reuthe on vald Austria Vorarlbergi liidumaal Bregenzi ringkonnas. Selle peamine majandusharu on turism.
Geograafia
Reuthe asub Bregenzerwaldis. 53,4 % piirkonnast on metsa all, 11,6 % on alpimaa.
Kultuur
Kihelkonnakirik '''Hl. Jakobus''' ehitati 1248. aastal. 2002. aastal ehitati uus orel.
thumb|Kihelkonnakirik St. Jakobus
Reuthe on Bregenzerwald Umgangi osa (sõna otseses mõttes "Bregenzerwaldi jalutuskäik"). Jalutuskäik näitab 12 traditsiooniliselt ehitatud küla Bregenzerwaldis. Maastiku, avalike hoonete, elamute ja igapäevaste objektide abil antakse jalutajatele teavet Bregenzerwaldi tüüpilise arhitektuuristiili kohta läbi sajandite.
Lineaarvõrrand
Lineaarvõrrand ehk esimese astme võrrand on elementaaralgebras võrrand, mis saadakse kahe lineaarfunktsiooni võrrutamisel, näiteks
Lineaarvõrrandis on kummalgi poolel polünoomid, milles kõik tundmatud on kas astmes 1 või astmes 0, kusjuures vähemalt üks tundmatu esineb astmes 1. Lineaarvõrrandis ei tohi muuhulgas sisaldada tundmatute astmeid (välja arvatud esimene aste) ja omavahelisi korrutisi, näiteks ei tohi seal sisalduda liiget kujuga x2.
Lihtne lineaarvõrrand on näiteks
Selle võrrandi graafik on sirge. Sellest tulenebki lineaarvõrrandi nimetus.
Mis tahes lineaarvõrrandit tundmatutega (muutujatega) x ja y saab viia kujule
konstantidega a ja b või siis kujule
Viimased kaks kuju vastavad erandjuhtudele, kus funktsiooni graafik on vertikaalne y-teljega paralleelne sirge või hõlmab kogu tasandi.
Muutujaid võib olla ka üle kahe. Kui võrrandeid on korraga mitu (moodustavad võrrandisüsteemi), siis on tegemist lineaarvõrrandite süsteemiga.
Seos lineaarfunktsioonide ja lineaarsete operaatoritega
Ülaltoodud näites (kuid mitte mainitud erandjuhtudel) on muutuja y muutuja x funktsioon ning selle funktsiooni graafik on võrrandi graafik.
Rakendustes esinevad sageli võrrandid kujul
kus funktsioonil f on järgmised omadused:
kus a on skalaar.
Neid omadusi rahuldavat funktsiooni nimetatakse lineaarfunktsiooniks või lineaarseks operaatoriks.
Ülaltoodud omaduste (lineaarsuse) tõttu saab seda laadi lineaarvõrrandi lahendeid üldjuhul esitada sama võrrandi lahendite lineaarfunktsioonina. See teeb lineaarvõrrandite lahendamise ja käsitlemise eriti lihtsaks.
Lineaarvõrrandid esinevad rakendusmatemaatikas väga sageli. Nad võivad tekkida paljude nähtuste modelleerimisel, kuid eriline tähtsus on neil mittelineaarsete võrrandite lahendamisel: neid saab lähendada lineaarvõrranditega.
Paul von Rennenkampff
Paul Georg Edler von Rennenkampff (Venemaal tuntud kui Pavel Karlovitš, vene keeles Павел Карлович Ренненкампф) (7. aprill 1854 Konuvere mõis, Eestimaa – 1. aprill 1918 Taganrog, Venemaa) oli baltisaksa päritolu Venemaa keisririigi sõjaväelane (ratsaväekindral).
Päritolu ja haridus
Ta põlvnes nimekast baltisaksa aadlisuguvõsast. Sündis Läänemaal Konuvere mõisas, mis oli tema suguvõsa käes juba alates 1750. aastast. Tema isa Konuvere mõisaomanik Karl Gustav Edler von Rennenkampff (1813−1871) oli varem teeninud Venemaa sõjaväes ja läinud erru staabikapteni auastmes. Ema vabapreili Anna Gabriele Ingeborg von Stackelberg (1822−1903) oli pärit Mäo mõisaomanike suguvõsast. Aastatel 1866−1870 õppis ta Tallinna Rüütli- ja Toomkoolis.
Sõjaväeteenistus
Pärast koolihariduse omandamist astus Venemaa keisririigi sõjaväeteenistusse ja temast sai 89. Belomorski polgus allohvitser. Astus peagi Helsingi jalaväe junkrukooli, mille lõpetas 1873. aastal. Kornetiks ülendatuna teenis 5. Leedu ulaanipolgus. 1877. aastaks oli ta tõusnud staabirittmeistriks. Selles auastmes asus õppima Nikolai Kindralstaabi Akadeemiasse, mille lõpetas 1882. aastal.
Järgnevatel aastatel teenis Varssavi ja Kaasani sõjaväeringkonna ning Doni kasakaväe staabis. 1891−1895 oli ta 14. ratsaväediviisi staabiülem, seejärel kuni 1899. aastani 36. Ahtõrka tragunipolgu komandör. 1899−1901 oli Taga-Baikali oblasti vägede staabiülem ja ülendati 1900. aastal kindralmajoriks.
Aastatel 1900–1901 osales ta Hiinas toimunud Bokserite ülestõusu mahasurumisel, mille eest teda autasustati kahe Georgi ordeniga. Seejärel nimetati 1. üksik-ratsaväebrigaadi komandöriks, kellena teenis 1904. aastani.
Vene-Jaapani sõjas
Vene-Jaapani sõjas oli ta aastatel 1904–1905 Taga-Baikali kasakadiviisi ülem. 1904. aastal ülendati kindralleitnandiks. Augustis-septembris toimunud Liaoyangi lahingus sai ta jalga haavata, kuid naasis peagi teenistusse. Mukdeni lahingust võttis ta osa Vene vägede vasakul tiival. Sõja lõpul oli Kaug-Ida väejuhatuse käsutuses.
Teenistus enne Esimest maailmasõda
Pärast sõda määrati Rennenkampff VIII Siberi armeekorpuse ülemaks, kellena teenis 1905−1906. 1905. aasta revolutsiooni ajal juhtis karistussalka, mis aitas Mandžuuria armeel taastada ühenduse Lääne-Siberiga. 1906 oli ta III Siberi ja 1906−1913 III armeekorpuse komandör. 1910. aastal ülendati täiskindraliks ja 1912. aastal nimetati kindraladjutandiks. 1913–1914 oli Vilno sõjaväeringkonna vägede ülemjuhataja.
1. armee juhataja Esimeses maailmasõjas
Vahetult enne I maailmasõja puhkemist nimetati ta 1914. aasta juulis 1. armee juhatajaks. Selle väekoondise komandörina osales ta koos Aleksei Brussilovi 2. armeega pealetungioperatsioonis Ida-Preisimaal. Brussilovi läbimurre oli algfaasis edukas, kuid Saksa 8. armee purustas Brussilovi väed Tannenbergi lahingus. Rennenkampff pidas seejärel sama aasta augustis Masuuria kõrgustiku ja järvede piirkonnas ning novembris Lodzi piirkonnas kaitselahinguid, kuid tal tekkis konflikt Looderinde vägede juhataja jalaväekindral Nikolai Ruszkiga (1854−1918) ja novembris vabastati ta armeekomandöri ametikohalt. Tema tegevust Lodzi piirkonnas uuris erikomisjon, mida juhtis ratsaväekindral Peter Paul Alexander von Baranoff. Ehkki uurimine temal süüd ei tuvastanud, ei määratud teda enam armee juurde. 1915. aasta oktoobris läks ta erru.
Viimased eluaastad ja surm
Pärast Veebruarirevolutsiooni Rennenkampff arreteeriti ja teda hoiti kinni Peeter-Pauli kindluses. Tema tegevust uuris Ajutise Valitsuse erikomisjon, kuid süüdistust talle siiski ei esitatud. Oktoobripöörde järel vabastati ja ta asus seejärel elama Aasovi mere äärde Taganrogi. Peagi langes linn aga bolševike valdusse ja 1918. aasta märtsis ta arreteeriti Tšekaa poolt. Talle tehti ettepanek astuda Punaarmeesse, kuid ta keeldus sellest. Bolševike juht Vladimir Antonov-Ovsejenko andis käsu ta maha lasta. Kindral viidigi linnast välja ja lasti raudteeliini ääres maha. Tema surnukeha leiti alles poolteist kuud hiljem.
Mäo mõisa pärija
1903. aastal oli ta üks Mäo mõisa pärijatest, mis kuulus tema onule viitseadmiral Olaf von Stackelbergile, kuid juba järgmisel aastal kinkisid pärijad mõisa Olafi kasutütrele, kes oli kontradmiral Voin Rimski-Korsakovi tütar ja helilooja Nikolai Rimski-Korsakovi vennatütar.
Stellarium
Stellarium on vabavaraline planetaariumitarkvara. Programm on saadaval operatsioonisüsteemidele BSD, Linux, Windows ja Mac OS X ning on GNU Üldise Avaliku Litsentsi all. Stellarium kasutab OpenGL'i, et kuvada reaalajas realistlikku taeva kujutist.
Stellariumi lõi prantsuse programmeerija Fabien Chéreau. Ta lansseeris projekti 2001. aasta suvel. Teiste projektis osalenud tarkvaraarendajate hulgas on Robert Spearman, Johannes Gajdosik, Matthew Gates, Nigel Kerr ja John Meuris.
Inger Haldis Løite
pisi|Inger Løite Inger Haldis Løite (sündinud 27. septembril 1958) on Norra naispoliitik Tööparteist.
Stellarium
Stellarium oli 2006. aasta mais internetisaidi SourceForge kuu projekt.
Inger Haldis Løite
Ta on Stortingi liige, kes valiti 2005 Aust-Agderist. Ta on Stortingi valla- ja halduskomotee ja Stortingi valimiskomitee liige.
Inger Haldis Løite on pärit Gjerstadi vallast. Ta kuulus 1999-2003 ja 2003-2007 vallavolikogusse.
Stellarium
Ajalugu
2011. aasta detsembris lisati Stellarium Ubuntu Software Centeris "featured application" kategooriasse.
Inger Haldis Løite
Ta on töötanud põhiliselt Telenoris. Ta on tegutsenud ametiühingus Landsorganisasjonen i Norge.
Tal ei ole kõrgharidust.
Rooside sõda
Rooside sõda (1455–1487) oli sõdade seeria Plantagenetide dünastiasse kuuluva Lancasteri ja Yorki suguvõsa vahel Inglise trooni üle. Mõlemad suguvõsad olid kuninga Edward III (1312–1377) järeltulijad. Kokkupõrget hakati nimetama Rooside sõjaks, kuna Lancasteri suguvõsa embleemil oli kujutatud punast roosi, Yorki omal aga valget.
1485. aastal pääses Inglismaa troonile Henry VII (Tudorite dünastiast), millega sõda põhimõtteliselt ka lõppes, viimane lahing peeti 1487. thumb|[[Inglismaa kuningas 1399–1413 Henry IV]]
Üldine ülevaade
thumb|left|Inglismaa kuningas 1377–1399 [[Richard II]] 1399. aastal rajas Bolingbroke'i Henry (Inglismaa kuningas (1399–1413) Henry IV) Lancasteri dünastia, kui ta kõrvaldas võimult oma nõo Richard II (Inglismaa kuningas 1377–1399), kelle võim ajendas laialdast vastasseisu aadlike seas. Henry IV ja tema poeg Henry V (Inglismaa kuningas 1413–1422) valitsesid riiki tänu sõjalisele vaprusele, aga kui Henry V suri, päris trooni tema poeg Henry VI (Inglismaa kuningas 1422–1461 ja 1470–1471), kes oli siis veel imik. Riiki hakkasid juhtima riiakad abivalitsejad. Henry VI kasvas vaimselt ebastabiilsena.
Samal ajal leidsid Lancasteri dünastia esindajad, et ka neil on õigus troonile, sest nad on Edward III (Inglismaa kuningas 1327–1377) neljanda poja Gaunti Johni järeltulijad. Kuna Henry VI ei olnud võimeline riiki valitsema, siis soovis Yorki hertsog Richard Plantagenet asuda ise Inglismaad juhtima. Ta oli Edward III teise ja neljanda poja järeltulija, kes olid vastavalt siis Anwerpeni Lionel ja Langley Edmund. Ühtlasi tõestas ta end võimeka valitsejana, esindades Inglise krooni huve Prantsusmaal ja Iirimaal. Richard käis pidevalt kohut esileküündivate Lancasteri suguvõsa esindajatega ja ka Henry VI naise Anjou Margaretiga, kes kartis, et Richard võib välja tõrjuda tema ja Henry VI poja Edwardi.