cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kolmeteistkümneaastane sõda (1454–66)
1455–1460
1459. aastal suri Johannes von Baysen ja tema vend Scibor sai uueks Preisimaa kuberneriks. Saksa ordu rüüstas Poola maid ja saavutas vähest edu, näiteks Konitzi komtuur Kaspar Nostitz vallutas mõneks kuuks Poola linna Põhja-Suur-Poolas. Vahenduskatseid oli teisigi, nagu Baieri ja Austria hertsogid, samuti piiskopid Liivimaalt, kuid Poola keeldus neist kõigist. Tõsisema vahenduse viis läbi paavst Pius II, kes üritas luua koalitsiooni Osmanite riigi vastu. Ta peatas Preisi Liidu kirikuvande ja teatas selgesõnaliselt, et eelmainitud kirikuvanne oli ka Poola vastu. See avaldus solvas Kazimierzi, kes keelas paavsti legaadi Hieronymus Lando saabumise. 3. juunil 1460 taasaktiveeris paavst kirikuvande Preisimaa, Poola ja Poola kuninga vastu. Samal ajal Böömimaa kuningas Jiří Poděbradyst keelas ja vangistas Ulrich Czerwonka ja tema kaaslased, ning nõustus Saksa ordu sõdurite palkamisega oma kuningriigi territooriumilt.
centre|thumb|500px|[[Malborki linnus Kolmeteistkümneaastase sõja ajal (1460)]]
21. märtsil 1460 alustas Poola armee, keda toetasid danziglased ja talupojad, Marienburgi piiramist; Malborki linnus oli juba Poola kontrolli all. Seekord oli armeel palju võimekam juht, Lubieszowski, ja piisavalt suurtükiväge. Lubieszowski suri piiramise ajal ja teda asendas Jan Koscielecki, kelle nõunik oli Johann Meydeburg Danzigist. Marienburg kapituleerus lõpuks 5. juulil. Marienburgi linnapea, bürgermeister Blume poodi reeturina, kuna ta oli vandunud truudust Poola kuningale, kuid hiljem avas Marienburgi väravad Saksa ordule.
Poola olukord muutus meeleheitlikuks. Saksa ordu armee vallutas ükshaaval Preisimaa linnused ja linnad. Sisemine olukord oli pessimistlik paavsti ja kuninga vahelise konflikti tõttu uue Krakówi piiskopi nimetamise üle, kuna nii kuningas kui ka paavst olid veendunud, et teisel puudub õigus uue piiskopi valimiseks.
Poola kuningas korraldas taas mobilisatsiooni, kuid enamus aadlist keeldus osalemast pärast Tęczynski tapmist Krakówis linnakodanike poolt vaidluses tema relvastuse eest maksmisel. Komandörid, nende hulgas Piotr z Szamotuł, olid organiseerimata ja pärast rüüsteretki Erich II Pommeri hertsogkonda tuli armee mõne nädala pärast tagasi koju. Viimase mobilisatsiooni ebaõnnestumine ja Warmia tagasiminek Saksa ordule, vallutades viimased Poola vastupanukolded, veenis Kazimierzi, et sõda tuleks jätta professionaalide hooleks. Aadel nõustus maksma uusi makse regulaarsema armee palkamise ja säilitamise eest. Uus väejuht oli Piotr Dunin, innovaatiline juht Prawkowicest.
Teine etapp
1461. aastal saavutas Poola suurt edu, kui vallutas Schwetzi linnuse. Danzigi palgatud Poola kaaprid olid samuti edukad, isegi kui nad võitlesid mitte ainult Saksa ordu laevade ja kaapritega, vaid ka Lübecki laevadega. Esimene rühm Poola armee regulaarväelasi — esialgu umbes 2000 sõdurit — tuli Dunini juhtimisel Preisimaale 1461. aasta oktoobri paiku. Peaaegu kohe saavutas Dunin kaks edu, vallutades Lesseni and Stuhmi linnused. Saksa ordu vallutas samal ajal mõned linnad ja linnused, nagu Strasburgi (Brodnica) linna, kuigi linnus jäi Poola kätte, ja Stargardi. Sejm Nowy Korczynis Väike-Poolas otsustas Poola regulaararmee kasvatamiseks uusi makse kehtestada. Alles 1462. aasta suvel sai Dunin pärast Strasburgi linnuse kaotust lõpuks tõsisemat tegevust alustada. Tema esimene edu oli Frauenburgi (Frombork) linnuse vallutamine.
Kazimierz ei saanud Poola edust kasu lõigata Leedu murede tõttu. Leedulased lükkasid tagasi mõtte viia Saksa ordu Podooliasse, isegi kui Leedu saaks Preisimaal territooriume. See sundis kuningat avama uued läbirääkimised Saksa orduga, vahendajaks oli Hansa Liit. 3. juulil 1462 algasid Thornis läbirääkimised. Poola läbirääkijad olid Jan Długosz ja Krakówi Akadeemia rektor Jan z Dąbrówki. Preisi esindajad olid Gabriel von Baysen ja Scibor von Baysen, samuti saadikud suurematest linnadest. Poolakad ja preislased väitsid, et "Pommeri kuulus aegade algusest Poolale, tuues välja slaavi nimed Pommeris, elanike slaavi keele", Pommeri makstud "Püha Peetruse maksu" ja et Pommeri kuulus Poola Włocławeki piiskopkonda. Samuti rõhutasid nad tungivalt, et preislased taotlesid omal soovil Preisimaa ühendamist Poolaga. Samuti üritati tõestada, et isegi Ida-Preisimaa oli varasematel aegadel kuidagi Poolaga seotud. Saksa ordu seadis kahtluse alla kõik argumendid ja varasemad paavsti otsused. Selle asemel rõhutasid nad tungivalt, et Poola oli ametlikult loobunud kõigist Pommeri ja Kulmerlandi nõuetest, ning osutasid ka keisri 1453. aasta avaldusele, kui ta keelas Preisimaal igasuguse vastuseisu. Hansa vahendajad pakkusid välja relvarahu 20 aastaks, kuid sellest keelduti. Poolakad tegid taas ettepaneku Saksa ordu Podooliasse viimiseks, mis lükati samuti tagasi. Mitteametlikult tegid poolakad edutult ettepaneku jätta Saksa ordu Sambija poolsaarele kui Poola vasall. Lõpuks nõudsid poolakad vähemalt Pomereeliat, Kulmerlandi, Marienburgi ja Elbingit, ning kui ka see tagasi lükati, katkestasid läbirääkimised.
Świecino (Schwetzi) lahing, kus tapeti suurepärane Saksa ordu väejuht Fritz Raweneck, muutis sõja käiku. Pärast seda lahingut suutsid poolakad, keda toetas Böömimaa vangistusest vabastatud Ulrich Czerwonka, pealetungile asuda. 27. juulil 1463 alustas Dunin Mewe piiramist. Linna ja linnuse suure strateegilise tähtsuse tõttu saatis Saksa ordu kõrgmeister abiväe. Saksa ordu armee, mida juhtisid von Plauen, von Zinnenberg ja kõrgmeister, kogunes Stargardi. 15. septembril 1463 hävitasid 30 Danzigi ja Elbingi laeva Wisła lahe lahingus 44 Saksa ordu laeva. Varsti pärast lahingut sõlmis von Zinnenberg Saksa ordu heakskiidul Poolaga lepingu, astus sõjast välja, kuid jättis enda valdusse mõned Kulmerlandi linnused. Mewe kapituleerus 1. jaanuaril 1464.
thumb|left|Saksa ordu riik, 1466
Saksa ordul tekkisid tõsised rahalised probleemid. Igal aastal said nad Saksa-Rooma riigilt üha vähem raha. Nende palgasõdurid, Saksa ordu armee tuumik, ei saanud palka ja keeldusid igast tõsisemast pealetungist. Samal ajal jätkasid Poola ja Preisi Liidu (peamiselt Danzigi) armeed oma pealetunge.
Dunin jätkas pealetungi, vallutades üha enam linnuseid. Saksa ordu röövretkedest raevunud masoovialased organiserisid mobilisatsiooni ja vallutasid Soldau (Działdowo) linnuse, kuid jälle pidi kuningas Poolast Leetu lahkuma ja rahalised probleemid peatasid edenemise. See põhjustas 1465. aastal järjekordse läbirääkimiste vooru, mis oli taas edutu.
thumb|[[Thorni teine rahu|Teine Thorni rahu (1466) (saksa Zweiter Friede von Thorn; poola Drugi Pokój Toruński) oli rahuleping, mille Poola kuningas Kazimierz IV ja Saksa ordu sõlmisid 19. oktoobril 1466 hansalinnas Thornis (Toruńis).]]
1466. aastal otsustas Warmia vürstlik piiskop Paul von Legensdorf ühineda Poola vägedega ja kuulutas Saksa ordule sõja. Poola väed vallutasid 28. septembril 1466 Dunini juhtimisel lõpuks Konitzi.
Poola edu pani kurnatud Saksa ordu otsima uusi läbirääkimisi, mille kroonik Jan Długosz hästi dokumenteeris. Uus vahendaja oli paavst Paulus II. Paavsti legaadi Rudolf von Rüdesheimi abil sõlmiti 10. oktoobril 1466 Teine Thorni rahu. Lääne-Preisimaast sai autonoomne Poola provints, hiljem tuntud kui Kuninglik Preisimaa; Warmia piiskopkond läks samuti Poola krooni alla. Ida-Preisimaa jäi Saksa ordu kontrolli alla, kuigi sellest sai Poola kuninga vasall. Kõrgmeister sai Poola kuningriigi senaatori tiitli. Lepingu allkirjastas paavsti legaat. "Mõlemad pooled nõustusid, et kuigi paavsti heakskiit ei olnud vajalik, paluvad nad tal selle tagamiseks lepingut kinnitada". Lepingu vaidlustasid hiljem paavst Paulus II ja keiser Friedrich III.
Beauharnois
Beauharnois on linn Kanadas Québeci provintsis Montérégie halduspiirkonnas.
Pärnu tuviõun
'Pärnu tuviõun ' (Treboux Sämling; Trebuu; Lambanina) on õunapuu sügissort, mis on aretatud Eestis.
Selle õunasordi aretas 1880. aastate paiku Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi prantsuse keele õpetaja Jules Treboux. Algpuu kasvas Pärnus Aia tänav 21, mis hävis 1939/40 aasta karmil talvel.
Õunad valmivad septembris ja säilivad detsembrini. Õun on otsast teravnev, läikiv (tundub katsudes rasvane), valkjaskollane. Kui õun saab rohkelt päikest, siis õunale tekib õrna roosakas jume. Õun on keskmise suurusega 80...100 g. Viljaliha on tihe, kollakasvalge, hõrgu maitsega ja mahlane. Ilusa välimuse ja suurepärase maitse tõttu on see hinnatud lauaõun. Tuntud ka 'Lambanina' ja 'Trebuu' nime all. Kasvukoha suhtes taim ei ole väga nõudlik. Puu on tugevakasvuline ja laiuva võraga. Vilja hakkab kandma varakult, kuid on talveõrn ja vastuvõtlik viljapuu-tüvepõletikule ning viljapuu-tüvevähile. Viljad on vastuvõtlikud ka kärntõvele.
Tõnisson (Luts)
Sarja esikromaanis "Kevade" kujutab Luts Tõnissoni paksu, tõsise, veidi aeglasevõitu mõtlemisega, kuid tahtekindla ja õiglust nõudva poisina. Tema kombe üle alatasa süüa viskab Luts korduvalt leebet nalja. Üks võtmeteemasid, mis Tõnissoni sügavuti avab, on konflikt kirikumõisa poistega, mille käigus Tõnisson salaja nende parve põhja laseb. Tõnissoni kaudu vihjab autor eestlaste üldisemale vaoshoitud saksavaenulikkusele, kuid näitab ka eri tegelaste suhtumist eetilisse konflikti, mis tekib, kui Tõnissoni teo tõttu vallandatakse alusetult süüdlaseks peetud kellamees Lible, Tõnisson aga nõuab peategelaselt Arno Talilt vaikimist.
"Kevadele" järgnenud "Suves" on Tõnisson tõsine, jõukal järjel põllumees, kelle käest peategelane Joosep Toots läheb talu kordategemiseks laenu või käendust küsima.
Tootsi-lugude põhjal tehtud Arvo Kruusemendi filmides mängib Tõnissoni Ain Lutsepp.
Hans Fleig
Hans August Fleig (4. november 1916 Basel – 19. veebruar 1988) oli Šveitsi ajakirjanik.
Nühkimiskahjustus
pisi|Kõrval kasvava kuuse oksa tekitatud nühkimiskahjustus lepale Nühkimiskahjustus tekib puude või teiste objektide hõõrdumisel vastu kahjustatavat puud.
Hans Fleig
Ta õppis Baseli, Fribourgi ja Londoni ülikoolides. Ta kaitses 1942. aastal Baseli Ülikooli filosoofia-ajalooteaduskonnas doktorikraadi.
Aastatel 1948–1950 oli ta Zürichi päevalehe Tat korrespondent Londonis, alates 1951. aastast oli ta sama ajalehe välistoimetaja. Ta oli alates 1961. aastast nädalalehe Zürcher Woche välistoimetaja. Ta kirjutas ka teistele väljaannetele ning oli tegev Šveitsi ja Lääne-Saksamaa raadios ja televisioonis.
Ta oli aastatel 1954–1961 tuntud kui Šveitsi ringhäälingu ekspert Nõukogude Liidu alal (saksa keeles Russland-Kommentator). Ta oli esimesi ajakirjanikke, kes hakkas tutvustama Eesti ajalugu ja tollast hetkeolukorda televisioonis ja raadios nii Šveitsis kui ka Lääne-Saksamaal.
Isiklikku
Tema abikaasa oli alates 1948. aastast väliseesti tegelane Šveitsis Õie Fleig-Tamm.
Hans on koos abikaasa Õiega maetud Luganosse Šveitsis.
Laugur
Laugur on vesilennukiga sarnanev veesõiduk, mis oma põhiliikumisviisil lendab pinnaefekti abil mõne meetri kõrgusel vee- või jääpinna kohal. pisi|Väike laugur Laugurit on nimetatud mitmes muus keeles kasutatava nimetuse põhjal ka ekranoplaaniks.
Kirjeldus
Lauguri liikumiskiirus merepinna kohal on ligikaudu 200–550 km/h. Lauguri liikumispõhimõte erineb hõljuki omast. Neid on seni ehitatud pigem militaarotstarbel. Laugurite kasutuselevõttu tsiviilotstarbel pärsib nii õigusaktide puudumine kui ka nende lennuvahendite tehno- ja mehitamisnõuded. Lauguritega liigeldakse laevakerede kõrgusel, kuid laugurite ja laevade liikumiskiirus ning manööverdusvõime on väga erinevad. Lisaks on väikesed laugurid lainetuse suhtes üpris tundlikud.
Ahmed Best
pisi|Ahmed Best (2010) Ahmed Best (sündinud 19. augustil 1973 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide dublaažinäitleja.
Ta on andnud hääle Tähesõdade saaga tegelasele Jar Jar Binksile, seda nii filmides, kuid ka multifilmisarjas "Star Wars: The Clone Wars". Best on võitnud Annie auhinna.
Laugur
Terminist
Rahvusvahelises laevakokkupõrgete vältimise eeskirjas (COLREG) on ekranoplaani tõlkevasteks valitud lendlaev, mis on sisult ebatäpne. Seetõttu on Merekeele nõukoda soovitanud kasutada terminit "laugur" või "laugurlaev".
Tehnikaleksikon defineerib laugurit kui hõljuklennukit, mis ei saa vee-, maa- või jääpinna kohal lennata kõrgemal kui pool selle lennuaparaadi enda tiivaulatust. Selle õhusõiduki tiiva ja ülelennatava pinna vahele moodustub kiirel liikumisel õhkpadi, mis suurendab tiiva tõstejõudu, tõstejõu ja õhu takistusjõu suhe suureneb.
Pavel Dõmov
Pavel Dõmov (sündinud 31. detsembril 1993 Tallinnas) on Eesti jalgpallur (poolkaitsja). Ta mängib Eesti Meistriliiga klubis Tallinna FC Flora.
Koondisekarjäär
A-koondise debüüdi tegi Dõmov 19. novembril 2016 sõpruskohtumises Saint Kittsi ja Nevise vastu. Samas mängus tegi oma debüüdi ka Janar Toomet.
Klubi
''Uuendatud seisuga 19. november 2017''
Koondis
''Uuendatud seisuga 23. november 2016''
Lamevirsik
pisi|275px|Lamevirsikud pisi|275px|Terve ja lahtilõigatud lamevirsik Lamevirsik on lameda virsikupuu (Prunus persica f. compressa või Prunus persica var. platycarpa) vili, botaaniliselt luuvili.
Lame virsikupuu on hariliku virsikupuu vorm ning pärineb Hiinast, kus seda on kasvatatud vähemalt viimased 200 aastat.
Küpsed lamevirsikud on tavaliselt väga mahlased, õrnad, valkja (harvem kollaka) viljalihaga ning magusamad ja vähem happelised kui tavalised virsikud. Lamedama kuju tõttu on neid mugavam süüa. Nad sisaldavad märkimisväärsel hulgal A- ja C-vitamiini.
Vilja kest on õrn, kergelt sametja ning udeja karvkattega, värvuselt tavaliselt kollakaspunane. Vili sisaldab umbes pistaatsiapähkli suurust hõlpsasti eralduvat luuseemet.
Pimen Sofronov
Pimen Maksimovitš Sofronov (9. september 1898 Tiheda – 16. mai 1973 Melville, Suffolki maakond, New Yorgi osariik) oli Peipsi-äärsest vene vanausuliste kogukonnast pärit ikoonimaalija.
12-aastaselt asus ta õppima tuntud ikoonimaalija Gavriil Frolovi juurde Raja külla ning tegutses tema käe all 17 aastat. Pärast seda töötas ta aastast 1928 kolm aastat Riias, seejärel Pariisis ja Belgias ning korraldas ikoonimaali kursusi Prahas. Jugoslaavia kuninga Aleksandar I kutsel töötas ta aastatel 1933–1939 Rakovitsa kloostris ja Belgradis. 1939. aastal sai ta kutse Vatikani, kus maalis kirikuinterjööri ülemaailmse kristliku kunsti näituse jaoks.
Aastast 1947 elas ta Ameerika Ühendriikides Melville'is ning tegutses mitme Ameerika Ühendriikide linna (Brooklyni, Syracuse'i, New Yorgi) õigeusu kirikutes.
On maalinud ikoone ja ikonostaase ning õpetanud ikoonimaalimiskunsti.
Erki Pisuke
Erki Pisuke (sündinud 7. septembril 1988) on Eesti jurist ja ettevõtja.
Haridus
Erki Pisuke on saanud Tartu Ülikoolist õigusteaduse magistrikraadi 2013. aastal. Tema bakalaureusetöö "Euroopa ühistu (SCE)" juhendaja oli Andres Vutt. Magistritöö "Võlakirjaemissiooni tagatisagent" juhendaja oli prof. Paul Varul, kaasjuhendaja Gerd Laub.
Töö ja liikmesus
Tartu Hoiu-laenuühistu juhatuse liige ja peajurist aastatel 2008–2019. Samuti olnud mitme Finantsinspektsiooni järelevalve alla kuuluva finantsasutuse juhatuse liige. Eesti Hoiu-laenuühistute Liidu juhatuse liige perioodil 2011–2019.
Erki Pisuke esindas 2017. aastal Eestit Hoiu-laenuühistute Maailmanõukogu (World Council of Credit Unions – WOCCU) konverentsil Viinis, 2013. aastal Ottawas ja 2012. aastal Gdanskis. Läbinud spetsiaalse praktikaprogrammi ühistute juhtimisest Ameerika Ühendriikide Virginia osariigi hoiu-laenuühistutes. Osalenud ka Euroopa Hoiu-laenuühistute Võrgustiku töös.
Muu
Ta on eesti õigusteadlase Heiki Pisukese poeg. Asutas koos abikaasaga 2014. aastal Belgia vahvlite kohvikuketi Mrs Waffle.
Ebakukeseen
Ebakukeseen (Cantharellopsis) on šampinjonilaadsete seltsi heinikuliste sugukonda kuuluv seente perekond.
Fullereen
pisi|Tuntuim fullereen C60
Fullereenid on ainult süsiniku aatomitest koosnevad kera-, ellipsoidi- või torukujulised molekulid.
Struktuurilt sarnanevad fullereenid grafiidiga, mis koosneb kuuelüliliste tsüklitega grafeenilehtedest, kuid fullereenid võivad moodustada ka viie- (ja harva ka seitsme-)lülilisi tsükleid. Silindri- ehk torukujulisi fullereene nimetatakse süsiniknanotorudeks.
Kasvava puu laasimine
pisi|Kasvava puu laasimine oksasaega Kasvava puu laasimine võetakse selleks ette, et nii surnud kui elusaid oksi eemaldades parandada puidu kvaliteeti – suureneb puidu tihedus, väheneb keerdkasv, koondelisus ja oksakohtade arv. Sellise laasimise võimalikud puudused on vaigupesad, koorearmid, lehtpuudel vesivõsude teke, vastvõtlikkus seenhaigustele, põdrakahjustused ja laasimata okste läbimõõdu suurenemine. Eestis tasub püstilaasimiseks valida peamiselt mänd, kuusk ja kask, kuid otstarbekas võib olla ka väärislehtpuude saare ja tamme laasimine. Eluspuude laasimiseks valitakse isendid, mille rinnasdiameeter on 5–12 sentimeetrit ja vastavalt etapile (ühe- või kaheetapilisel laasimisel) 2–3 meetri kõrgusel ja ligi kuue aasta pärast kuni kuue meetri kõrgusel. Lõigatakse võimalikult tüve lähedalt, et haavad kiiremini kinni kasvaks.
Laasimise aeg on valdavalt hilistalv, aga ka varakevad või sügis, männil kuivanud oksi eemaldades ja noortes puistutes aasta läbi, noortes kuusikutes samuti.
Tööriistadeks on vastavalt vajadusele tavaline kaigas, kiin, harvem ka oksasaag, samuti teleskoopvarrega mootorsaag. Eelistatuimad on oksakäärid või teleskoopvarrega universaallõikur.
Fullereen
Fullereene ja süsiniknanotorusid on palju uuritud nende unikaalsete keemiliste omaduste ning tehnoloogiliste rakendusvõimaluste tõttu materjaliteaduses, elektroonikas ja nanotehnoloogias.
Ajalugu ja nimetus
pisi|Ikosaeedriline C540
Kõige esimese fullereeni, C60, sünteesisid Richard Smalley, Robert Curl, James Heath, Sean O'Brien ja Harold Kroto USA-s Rice'i ülikoolis 1985. aastal, kuigi nende ühendite olemasolu oli teada juba varem. Kroto, Curl ja Smalley said selle avastuse eest 1996. aastal ka Nobeli keemiaauhinna. Hiljem on fullereene leitud ka näiteks suitsus ja tahmas. Fullereenid said oma nime austusavaldusena Buckminster Fullerile, arhitektile, kelle kuulsaid geodeetilisi kupleid nad meenutavad. Järelliide -een viitab kaksiksidemete olemasolule molekuli struktuuris.
Fullereenide avastamine laiendas oluliselt teadaolevate süsiniku allotroopide hulka, mis seni oli piirdunud vaid grafiidi, teemandi ja süsiniku amorfsete vormidega.
Fullereenide tüübid
pisi|vasakul|Süsinik-nanotoru C60 (ingl keeles buckyball) on looduses kõige sagedamini esinev fullereen, mis koosneb viisnurksetest ja kuusnurksetest tsüklitest, ning ükski viisnurkne tsükkel ei oma ühist külge teise viisnurgaga, mistõttu on ta küllaltki stabiilne (elektronid ei saa üle kogu molekuli delokaliseeruda). Seda võib leida näiteks tahmas. C60 Van der Waalsi diameeter on 1,1 nm ning kahe tuuma vaheline kaugus on 0,71 nm.
Üsna levinud on ka C70, kuid suurema süsinike arvuga fullereene on saadud vaid laboris, looduses neid ei leidu.
Väikseim fullereen on dodekaeedriline C20. 22 tipuga fullereene ei eksisteeri. Võimalik süsinike arv molekulis on leitav valemi C2n abil, kus n=12, 13, 14, …
Süsiniknanotorud on silindrikujulised fullereenid. Nende laius on tavaliselt mõni nanomeeter, kuid pikkus võib olla lühem kui üks mikromeeter ning ulatuda mitme millimeetrini. Neil võivad olla nii kinnised kui ka avatud otsad. Esineb ka selliseid torusid, mille diameeter väheneb tasapisi enne toru sulgumist. Nanotorude molekulaarne struktuur annab neile erilised omadused: suure tõmbetugevuse, kõrge elektri- ja soojusjuhtivuse, suure plastilisuse ning suhteliselt hea keemilise inertsuse, mis tuleneb silindrilisest ja üsna planaarsest struktuurist, milles C aatomid pole kergesti kättesaadavad ega teiste aatomitega asendatavad.
Fulleriidid on tahked materjalid fullereenidest ja nendega seotud ühenditest. "Ultrakõvadeks fulleriitideks" nimetatakse kõrge rõhu ja temperatuuri (HPHT) all toodetud fulleriite. Selline töötlus muudab fulleriidi teemandi nanokristalliliseks vormiks, millel on märkimisväärsed mehaanilised omadused.
Reaktsioonivõime
Fullereenid on keemiliselt üsna stabiilsed, kuid mitte täiesti passiivsed. sp2-hübridisatsioonis C aatomid on planaarses grafiidis oma minimaalses energeetilises olekus, kuid kera- või torukujulises struktuuris on nad pingestatud olekus. Fullereenide reaktsioonivõimet on suurendatud nende pinnale aktiivsete rühmade sidumisega. Selle tulemusena ei omanda fullereen superaromaatsust, st kaksiksidemete elektronid ei saa delokaliseeruda üle kogu molekuli. Aromaatsuse vähenemisega kaasneb ka suurem reaktsioonivõime.
Reaktsioonid
Fullereenidele on iseloomulik elektrofiilne liitumisreaktsioon 6,6-kaksiksideme juurest, mis vähendab pingestatut olekut (deformatsioonienergia vabanemine) viies sp2-hübridisatsioonis süsiniku sp3-hübridisatsiooni.
Elektrofiilse liitumise käigus on võimalik fullereeni pinnale viia kuni 24 broomi aatomit, fluori aatomeid võib sfääri välispinnale lisada kuni 48. C60F60 puhul paiknevad osad fluori aatomid molekuli pinnal, teised molekuli sees ning struktuur on pigem toru- kui kerakujuline.
Esineb ka nukleofiilset liitumist, kus fullereen käitub elektrofiilina ning nukleofiiliks on Grignardi reaktiiv või liitiumorgaaniline ühend. Tuntud on ka nn Bingeli reaktsioon, mis on fullereeni sünteesimine metanofullereeniks.
Fullereene on võimalik ka hüdrogeenida. Selle reaktsiooni tuntuimad saadused on C60H18 ja C60H36. Hüpoteetiliselt oleks võimalik ka C60H60, kuid suure deformatsioonienergia tõttu ei ole taoline struktuur võimalik. Rohkelt hüdrogeenitud fullereenid ei ole üldiselt väga stabiilsed.
Funktsionaalrühmadega fullereenid jaotatakse kahte rühma: eksoeedrilisteks, milles asendaja paikneb väljaspool fullereeni molekuli, ja endoeedrilisteks, kus asendaja paikneb molekuli sees. Avatud struktuuriga fullereenides on üks või ka rohkem sidemeid keemiliselt eemaldatud, mistõttu on sfääris "auk". Seda meetodit on rakendatud selleks, et fullereeni struktuuri endoeedriliselt lisada väikseid aatomeid või molekule, näiteks vesinik, heelium, liitium. Pärast võõraatomi lisamist on võimalik struktuur uuesti ka "sulgeda".
Metallorgaanilises keemias on fullereene kasutatud ka ligandidena.
Lahustuvus
pisi|C60 lahus Fullereenid lahustuvad mõõdukalt mitmetes lahustites. Peamised lahustid on aromaatsed ühendid, näiteks tolueen, aga ka näiteks CS2. Puhta C60 lahused on sügavroosat värvi, C70 lahused punakaspruunid. Kõrgemate fullereenide (C76 – C84) lahustel on erinevaid värvusi. Fullereen on ainus teadaolev süsiniku allotroop, mida saab toatemperatuuril tavalistes lahustites lahustada. Mõned fullereenid ei ole lahustuvad, kuna neil on keelutsoon põhi- ja ergastatud oleku vahel. Sellised on eriti väiksemad fullereenid, näiteks C28, C36 ja C50, aga ka C72. Keelutsooniga fullereenid on tavaliselt väga reaktiivsed ja seostuvad hästi teiste fullereenide ja tahmaosakestega.
Hüdraatumine
Veega seostunud (hüdraatunud) fullereenid on stabiilsed ja väga hüdrofiilsed kompleksid. C60 molekul võib liita 24 vee molekuli. Hüdraatkate tekib doonor-aktseptormehhanismiga hapniku vabade elektronpaaride ja fullereeni pinna vahel. Samaaegselt on vee molekulid omavahel seotud tiheda vesiniksidemete võrgustikuga. C60HyFn ehk hüdraatunud C60 molekuli suurus on 1,6–1,8 nm.
Süntees
Peamine meetod fullereenide tootmiseks on tugeva elektrivoolu kahe inertses atmosfääris lähestikku paikneva grafiitelektroodi vahele suunamine. Sellest tekkiv süsiniku plasmakaar jahtub tahmaseks saaduseks, millest saab fullereene eraldada. 2002. aastal kirjeldati ka fullereenide orgaanilist sünteesi.
640px|
Aavo Ots
Aavo Ots (25. jaanuar 1951 Vastseliina – 10. juuni 2023) oli eesti trompetist, dirigent ja muusikapedagoog.
Fullereen
Süntees
Skeem kujutab mitmeastmelise sünteesi viimast etappi, kus polütsükliline aromaatne süsivesinik, mis koosneb 13 kuusnurgast ja kolmest viisnurgast, pürolüüsitakse 1100 °C ja 0,1 torri juures. Kolm C-Cl sidet toimivad vabade radikaalide inkubaatoritena ning kerajas struktuur moodustub keeruka radikaalreaktsioonide ahelana. Sellise sünteesi saagis on madal: kõigest 0,1–1%.
Aavo Ots
Haridus
Aavo Ots õppis aastatel 1967–1971 Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis trompetit ja koorijuhtimist. 1976. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi dirigeerimise eriala Gustav Ernesaksa ja Olev Oja klassis ning trompeti erialal Tõnu Tarumi klassis. 1986. aastal lõpetas ta Leningradi konservatooriumis Juri Bolšijanovi klassi. 2005. aastal täiendas ta end Šveitsis Andreas Spörri meistrikursustel.
Fullereen
Süntees
Fullereene tekib kõrvalsaadusena mis tahes süsivesiniku põlemisreaktsioonis, näiteks küünla põlemine. Sel juhul võib saagis olla isegi üle 1%, mistõttu ei saa fullereenide orgaanilist sünteesi eriti tulemuslikuks pidada.
Toksilisus
Fullereenide (eriti C60) toksilisust on palju uuritud. Peamised katsed on läbi viidud hiirtel in vivo, milles leiti, et kogusele 5000 mg/kg (kehakaalu kohta) on hiired tolerantsed. On uuritud ka fullereenide segude (näiteks C60 ja C70) mõju, mis samuti väikeses koguses (2000 mg/kg) hiirtele ohtu ei kujutanud. On isegi leitud, et C60 vesilahus võib piisavalt väikeses koguses avaldada kaitsvat efekti vabade radikaalide kahjustava mõju eest.
Kindlasti on oluline eristada puhaste (ainult süsinikust koosnevate) fullereenide ja nende derivaatide mõju, sest kovalentselt seotud lisarühmad ja fullereenide kompleksid võivad olla hoopis teistsuguste keemiliste ja füüsikaliste omadustega ning sellest tulenevalt avaldada kahjulikku või vähem kahjulikku mõju. Ka struktuurilised erinevused, näiteks nanotorude silindriline kuju ja tunduvalt suurem molekulmass, annavad neile üsna teistsugused omadused.
Ülijuhtivus
Üks fullereenide tähtsamaid füüsikalisi omadusi on nende elektrijuhtivus, mis tuleneb üle kogu molekuli delokaliseerunud elektronidest. Leelismetalli sidumine fullereeni molekuliga suurendab oluliselt nende metallilist käitumist. Näiteks kaaliumiga seotud C60 omandab 18 K juures ülijuhtivuse. See on üks kõrgemaid üleminekutemperatuure taoliste molekulaarsete ülijuhtide puhul. Ülijuhtivuse üleminekutemperatuur suureneb ühikraku ruumala suurenedes, mistõttu üks olulisemaid metalle, mis fullereenide ülijuhtivust põhjustab, on tseesium (suurim leelismetall).
Omadused ja rakendusvõimalused
Fullereenide keemilised ja füüsikalised omadused on viimase kümnendi jooksul olnud teaduses ja tehnoloogias suureks huviobjektiks. Välja on pakutud nende kasutamisvõimalusi näiteks lahinguvarustuses, aga ka meditsiinivaldkonnas, näiteks sidudes antibiootikume teatud resistentsete bakterite ning isegi vähirakkude (näiteks melanoom) külge.
Aavo Ots
Töö
2002. aastal asutas ta MTÜ Aavo Otsa Muusikastuudio. 2013. lõi Aavo Ots koos Priit Sonni ja Kaido Kiviga Eesti Noorte Kontsertorkestri, mille tööd koordineerib dirigentide otsusel MTÜ Aavo Otsa Muusikastuudio.
Fullereen
Omadused ja rakendusvõimalused
Nanotehnoloogias uuritakse peamiselt fullereenide kuumuskindlusest ja ülijuhtivusest tulenevaid rakendusvõimalusi.
Josh Keaton
Josh Keaton (õieti Joshua Luis Wiener; sündinud 8. veebruaril 1979 Hacienda Heightsis Californias) on Ameerika Ühendriikide näitleja, laulja ja muusikaprodutsent.
Helsingi JK
Helsingi JK (Helsingin Jalkapalloklubi ehk HJK) on Soome jalgpalliklubi, mis tegutseb Helsingis. Klubi mängib Soome kõrgliigas Veikkausliiga.
Koduväljak on olnud 10 770-kohalise tribüüniga Bolt Arena, kus nad on mänginud alates 2000. aastast.
Üldiselt Soome suurimaks klubiks peetav HJK on 31 korda Soome meistriks tulnuna olnud kõige edukam Soome klubi. Klubi on võitnud ka neliteist korda Suomen Cupi ja viiel korral Liigacupi. Paljud Soome edukamad mängijad on enne välismaale siirdumist mänginud HJK-s.
Ajalugu
Klubi loodi 1907. aastal kui "Helsingin Jalkapalloklubi – Helsingfors Fotbollsklubb" Fredrik Wathéni poolt. Asutamise kohtumine toimus maikuus Kaisaniemi Pargi keeglisaalis. Esimene mäng peeti Ekenäsis Ekenäs IF-iga, HJK võitis kohtumise 4:2. HJK kogus populaarsust peamiselt soome keelt rääkivate tudengite seas, mis rootsi keelt rääkivad tudengid eelistasid mängida peamiselt Unitase või HIFK eest. 1908. aastal pärast tulist arutelu muudeti ühekeelselt soome keeleks, ning selle tulemusena lahkusid paljud rootsi keelt rääkivad liikmed HIFK-sse või mujale.
thumb|HJK meeskond tuli esimest korda Soome meistriks 1911. aastal
1909 valiti klubi värvideks sinine ja valge, et toetada fennomania liikumist ja jääpallist sai klubi teine ametlik spordiala. Klubi liikus Kaisaniemi väljakult Eläintarha staadionile, aasta lõpus oli Fredrik Wathen sunnitud haiguse tõtti klubi presidendi ametist taanduma ning 1910. aastal sai Lauri Tannerist klubi kõige pikemaajalisem president tänase seisuga. Samal aastal mängiti esimene rahvusvaheline mäng Stockholmi klubiga Eriksdals IF Kaisaniemiis. Esimest korda tuldi meistriks 1911. aastal. 1915. aastal liikus klubi värskelt valminud Töölön Pallokenttäle. 1916. aastal sai tennisest HJK kolmas ametlik spordiala, ning seda mängiti klubis kuni 1920-ndateni. Soome kodusõja ajal 1918 kaotas HJK kaks klubiliiget, kes mõlemad võitlesid valgete poolel.
1921. aastal tuldi esimest korda jääpallimeistriks ning järgmisel viiel aastal jõudis HJK viiel korral finaali, millest võideti veel kolm tiitlit. Keegel lisati klubi spordialade hulka 1925, kuid keeglimängijad asutasid oma klubi Helsingin Keilaajat juba järgmisel aastal. 1928. aastal sai jäähokist ametlik spordiala ja esimest korda tulid meistriks 1929. aastal. Soome jalgpalli hakati mängima liiga formaadis 1930, kuid HJK ei kvalifitseerunud esimesele hooajale. 1931 mängis HJK oma esimese hooaja liigas, kuid hooaja lõpus langesid nad välja.
Teise maailmasõja ajal kaotas HJK 22 klubiliiget kes teenisid sõjaväes, üheksa langesid Talvesõjas, kaksteist Jätkusõjas ja üks Lapi sõjas. 1943. aastal sai käsipallist klubi kuues ametlik spordiala. HJK võitis järgmisel kolmel aastal ühe hõbe- ja kaks pronksmedalit, kuid edasist edu ei olnud. Käsipall oli HJK esimene spordiala kus osalesid ka naised, naiskond mängis kokku 22 hooaega kõrgeimal tasemel, kus nende parimaks saavutuseks oli neljas koht.
1963 mängis HJK oma senise ajaloo viimase hooaja teisel liigatasandil, võites 22 mängust 20 ja lüües 127 väravat. 1964 tuli värskelt kõrgliigasse tõusnud klubi kümnendat korda meistriks ning järgmisel hooajal mängiti oma esimene Euroopa karika mäng Manchester Unitedi vastu Helsingi Olümpiastaadionil. Helsingi põhine klubi kaotas kokkuvõttes 2:9 ning nad langesid võistlustelt välja.
1966. aastal võitis klubi oma esimese karika, alistades finaalis 7000 pealtvaataja ees KTP, tulemusega 6:1. Jääpalli osakond lõpetas tegevuse 1960-ndate lõpus. Viimane ametlik spordiala, Iluuisutamine, lisati klubi repertuaari 1966. aastal, kuid ka see lõpetas 1972. aastal tegevuse. Jäähoki osakond lõpetas tegevuse samuti 1972, ning käsipalli viimane hooaeg mängiti 1978. Sellest ajast peale on HJK olnud ainult jalgpalliklubi, pärast 69 aastast perioodi kus nad olid mitmespordiala klubi.
1998. aastal sai HJK-st esimene, ning siiani ainuke Soome klubi, mis on mänginud UEFA Meistrite Liigas, alistades FC Metzi teises kvalifikatsiooniringis. Klubi teenis oma alagrupis soliidsed viis punkti, alistades Benfica kodus ja mängides korra Kaiserslauterniga kodus ja korra võõrsil Benficaga viiki. Nad kaotasid PSV Eindhovenile kaks korda ja korra Kaiserslauternile võõrsil.
Klubi praegune kodustaadion, Sonera staadion, avati 2000. Kahekümnendat korda tuldi meistriks 2002 ning 2008. aastal võideti kümnes karikas. 2009–2014 tuldi meistriks kuuel aastal järjest.
2014. aastal sai HJK-st esimene Soome klubi, mis on mänginud UEFA Euroopa Liiga alagrupiturniiril, alistades Viini Rapidit väljalangemismängude ringis. HJK alistas kodumängudel Torino FC ja FC Kopenhaageni, ning lõpetas alagrupi kuue punktiga kolmandal kohal.
Praegune koosseis
''Seisuga 2. mai 2022''
Puiatu raamatukogu
Puiatu raamatukogu on raamatukogu Viljandi maakonnas Viljandi vallas Puiatu külas. Raamatukogu juhataja on Tiina Torim.
Bedford (Québec)
Bedford on linn Kanadas Québeci provintsis Estrie halduspiirkonnas.
Boston Red Sox
thumb|275px|Fenway Park 2008. aastal Boston Red Sox on pesapalliklubi, mis mängib pesapalliliigas MLB. Oma kodumänge peab klubi Bostonis Fenway Parkis.
Red Sox on võitnud World Seriesi kaheksa korda.
Raphael Veiga
Raphael Cavalcante Veiga (sündinud 19. juunil 1995 São Paulos) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Brasiilia kõrgliiga klubis Palmeiras.
Brasiilia kõrgliigas debüteeris ta 2016. aastal Coritiba meeskonnas. Esimese värava lõi ta Brasiilia kõrgliigas 4. augustil 2016 mängus Vitória vastu.
2016. aasta detsembris sõlmis ta viieaastase lepingu Palmeirasega.
2018. aastal oli ta Palmeirasest laenul Brasiilia kõrgliiga klubis Atlético Paranaense. Samal aastal võitis ta klubiga Copa Sudamericana.
2020. aastal tegi Veiga Palmeiseses oma seni kõige edukama klubihooaja. Brasiilia kõrgliigas lõi ta sel hooajal 11 väravat, millega oli klubi suurim väravakütt. Samal hooajal võitis ta Palmeirasega São Paulo osariigi meistrivõistlused, Lõuna-Ameerika klubide sarja Copa Libertadorese ja Brasiilia karikavõistlused. Veiga valiti 2020. aasta Brasiilia karikavõistluste kõige parimaks mängijaks.
2021. aastal võitis ta Palmeirasega taas Copa Libertadorese. Finaalis alistati 2:1 Flamengo ning Veiga lõi selles mängus esimese värava. Samal hooajal valiti ta Copa Libertadorese hooaja sümboolesse koosseisu. Brasiilia kõrgliigas lõi Veiga 2021. aastal kümme väravat ja valiti ka Brasiilia kõrgliigas hooaja sümboolesse koosseisu.
Roy Krishna
pisi|Roy Krishna (2015) Roy Krishna (sündinud 30. augustil 1987 Labasas) on Fidži jalgpallur, kes mängib ründajana India kõrgliiga klubis ATK ja Fidži jalgpallikoondises. Ta on koondise kapten.
Ta alustas klubikarjääri 2008. aastal Uus-Meremaa kõrgliiga klubis Waitakere United, kellega tuli viiel korral riigi meistriks.
Abies yuanbaoshanensis
Kirjeldus
Puu kasvab kuni 25 m kõrguseks. Tüve läbimõõt on 60–80 cm. Tüve koor on punakaspruun, ebakorrapäraste vagudega. Noored võrsed on kollased või helepruunid, 2–3 aasta pärast muutuvad tumepruuniks. Talvised pungad on pruunikaspunased, koonusekujulised, väga vaigused. Okkad on kinnitunud võrsetele kahes reas, alumised okkad on pikemad kui pealmised, 1–2,7 cm pikkused, tipuosas vaevumärgatava sisselõikega, allküljel kaks heledat õhulõheriba. Käbid on 8–9 cm pikkused ja läbimõõduga 4,5–5 cm, rohelised või kollakasrohelised, valminult helepruunid. Seemned on punakaspruunid, ca 10 mm pikkuse kestaga ja kestast umbes kaks korda pikema tiivakesega.
Roy Krishna
2014. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Wellington Phoenixiga, mis tegutseb küll Uus-Meremaal, kuid mängib Austraalia kõrgliigas A-League. Ta lõi kuue hooaja jooksul klubi meeskonnas liigas 51 väravat, millega on ta klubi suurim väravakütt. 2018–19 põhihooajal lõi ta liigas 18 väravat, millega oli liiga kõige resultatiivsem mängija. Samal hooajal valiti ta liiga hooaja parimaks mängijaks. 2018. aastal valiti ta Wellington Phoenixi aasta mängijaks.
Abies yuanbaoshanensis
Levila ja ökoloogia
Liigi väga väike levila asub Hiina Guangxi autonoomse piirkonna põhjaosas, Yuanpao mäel, kus ta kasvab segametsade koosseisus, 1700–2050 m kõrgusel üle merepinna. Tolmleb mais, seemned valmivad oktoobris. Kasvuala muldade lähtekivimiks on peamiselt graniit ning selle pH on 4,5–5,0 (happelise reaktsiooniga). Külmakraade talub kuni –18...–23 °C.
Roy Krishna
2019. aasta juunis sõlmis ta üheaastase lepingu ATK-ga.
Abies yuanbaoshanensis
Levila ja ökoloogia
Populatsioonis kasvab vaid ligi 700 puud, kellest umbes 420 on täiskasvanud. Kasvuala suurus on ligi 20 hektarit.
Piirkonna kliima on jahe ja sademeterohke. Aasta sademete hulk ulatub kuni 2000 mm. Suved on jahedad ja pilvised, lumerohked talved kestavad 4–5 kuud.
Roy Krishna
Fidži jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 2007. aastal Vaikse ookeani mängudel, kus Fidži läks esimeses mängus vastamisi Tuvaluga, keda võideti koguni 16:0 ja Krishna lõi neist kaks väravat.
Ta on kuulunud Fidži koondisse 2008., 2012. ja 2016. aasta Okeaania meistrivõistlustel.
Lisaks kuulus ta Fidži meeskonda 2016. aasta suveolümpiamängudel. Ta lõi teises alagrupimängus Mehhiko vastu Fidži ainsa värava sel turniiril.
Li Lirisman
Li Lirisman (sündinud 19. märtsil 1998 ) on eesti karateka.
2015. aastal tuli ta juunioride maailmameistriks, 2018. aastal U-21 vanuseklassis Euroopa meistriks. Esimese Eesti naiskaratekanana jõudis K1 Premier League'i etapil pjedestaalile, saades teise koha.
Kath Soucie
Kath Soucie (õieti Kathleen Elaine Soucie; sündinud 18. novembril 1953 Ohio osariigis Clevelandis) on Ameerika Ühendriikide dublaažinäitleja.
Kantarellik
Kantarellik (Cantharellula) on šampinjonilaadsete seltsi heinikuliste sugukonda kuuluv seente perekond.
Sengbusch
Sengbusch (vene keeles Зенгбуш, läti keeles Zengbušs) on Mecklenburgist Bartenshagenist pärit baltisaksa käsitöölise- ja aadlisuguvõsa, mis oli immatrikuleeritud Saaremaa rüütelkonda. Tänapäeval elavad suguvõsaliikmed Kanadas ja Saksamaal.
Ajalugu
Suguvõsaliin algab Mecklenburgis elanud Ernst Sengbuschiga (1611−1675). Tema pojapoeg Cord Sengbusch (1700-1763) rändas 1725. aastal Riiga, kus tegutses rätsepana ja valiti Väikegildi oldermanniks; ta rajas suguvõsa Riia liini. Tema poeg Riia linnapea Alexander Gottschalck von Sengbusch (1738−1800) omandas 1796. aastal Püha Rooma keisrilt aadliseisuse. Pealiin jätkus tema vanema poja Riia vabrikant Konrad Heinrich von Sengbuschiga (1768−1849). Viimase järeltulijatest said alguse suguvõsa kolm haru. Pühalepa pastor Alexander Wilhelm von Sengbusch (1796−1882) jätkas pealiini. Tema poeg Johannes von Sengbusch (1828−1907) asus elama Saaremaale ja rajas Kaunispe liini. Ta immatrikuleeriti 1892. aastal Saaremaa rüütelkonna matriklisse; tema vend Kuressaare linnapea Konrad von Sengbusch (1831−1913) immatrikuleeriti juba 1879. aastal. Johannesest alguse saanud liin on alles tänini, tema järeltulijad elavad Kanadas. Konrad Heinrichi teine poeg õuenõunik Karl Johann von Sengbusch (1800−1893) oli Launkalne liini esiisa; see haru võeti 1877. aastal Liivimaa kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse ja see kustus meesliinis 1919. aastal. Tema nooremast vennast Riia kaupmees Wilhelm von Sengbuschist (1802−1880) alguse saanud haru suri meesliinis välja 1996. aastal; selle esindajad võeti Liivimaa kubermangu aadliraamatusse 1895. aastal. Konrad Heinrichi noorem vend staabikapten Johann Alexander von Sengbusch (1777−1838) rajas Venemaa-Poola liini, mis eksisteeris veel XX sajandilgi. Alexander Gottschalck von Sengbuschi noorem vend Cord Jakob Sengbusch (1743−1803) siirdus Riiast Tartusse, kus ta võeti 1768. aastal kodanikuks. Tema järeltulijad elasid Tartus XIX sajandi alguseni, hiljem rändasid Tallinnasse ja XIX sajandi lõpul Riiga. See liin tõusis oma teenistuse kaudu 1882. aastal aadliseisusse ja kustus meesliinis 1945. aastal.
Belvedere (Viin)
pisi|Ülemine Belvedere pisi|Alumine Belvedere Belvedere on ajalooline hoonete kompleks Austria pealinnas Viinis, mis hõlmab kaht barokses arhitektuuristiilis ehitatud paleed (Unteres Belvedere ja Oberes Belvedere), oranžeriid ja talle. Hooned paiknevad Prantsuse stiilis pargimaastikul Viini III ringkonnas.
Ülemises palees asub kunstimuuseum Österreichische Galerie Belvedere.
Belœil
Belœil on linn Kanadas Québeci provintsis Montérégie halduspiirkonnas.
Eesti etnograafia sõnaraamat
"Eesti etnograafia sõnaraamat" (kaanepealkiri "Etnograafiasõnaraamat") on 1995. aastal ilmunud Eesti etnograafia mõisteid seletav sõnaraamat.
Raamatu on koostanud Arvi Ränk, kirjastanud Eesti Keele Instituut ning välja andnud Õie Ränk. Raamatus on 251 lehekülge.
Päri raamatukogu
Päri raamatukogu on raamatukogu Viljandi maakonnas Viljandi vallas Päri külas. Raamatukogu juhataja on Sirje Saard.
T-100
pisi|T-100 T-100, hüüdnimega Sotka, oli kahe torniga rasketanki prototüüp, mis töötati välja Nõukogude Liidus enne Teist maailmasõda. T-100 projektiga konkureerisid tankid SMK ja KV-1. Võrdluskatsetel Kubinka polügoonil ja hiljem lahingkatsetel Talvesõjas osutus parimaks KV-1. T-100 loonud OKMO konstrueerimisbüroo kasutas selle keret liikursuurtüki SU-100Y loomisel, kuid ka see ei läinud tootmisse.
Eellugu
Nõukogude Liidu "vabatahtlike" üksuste koosseisus osalesid Hispaania kodusõjas ka T-26 ja BT-5 tüüpi tankid. Selgus, et nende soomus ei ole võimeline vastu seisma uutele 37 mm tankitõrjekahuritele ja isegi tankitõrjepüssid olid võimelised neid hävitama. Probleemseks osutusid ka tankide bensiinimootorid. Bensiin on väga plahvatusohtlik ja tankid kippusid tabamuse korral kergesti süttima. Sama näitasid ka kokkupõrked Jaapaniga Kaug-Idas (Halhõn goli lahing).
Leiti, et vaja on uutele nõuetele vastavaid tanke. Uute tankide soomus pidi taluma 37 mm kahuri tuld igalt kauguselt ja kaugemalt kui 1000 meetrit olema läbistamatu kuni 76,2 mm mürskudele. Uued tankid pidid olema diiselmootoriga.
T-35-t asendava uue rasketanki loomise ülesanne anti kahele konkureerivale meeskonnale: üks oli Kirovi tehase meeskond Zožef Kotini juhtimisel, teine tehase nr 185 meeskond OKMO, mõlemad asusid Leningradis. Rasketankile esitati järgmised nõudmised: sellel pidi olema viis torni, soomus pidi taluma 37 mm kahuri tuld igalt kauguselt ja kaugemalt kui 1200 m olema läbistamatu kuni 76,2 mm mürskudele. Insenerid olid viie torni nõudele teravalt vastu ja nõuet vähendati kolmele tornile. Esialgsed kavandid valmisid 1938. aasta mais ja neid esitleti Kaitsenõukogule, kuhu kuulus ka Stalin. T-100 oli OKMO mudel ja sellega konkureeris Kotini meeskonna mudel oli SMK. Kotin kritiseeris kolme torni nõuet ja viitas sellest tulenevatele kaaluprobleemidele. Vaidluse käigus olevat Stalin lõpuks ühelt mudelilt lausa kolmanda torni ära murdnud, öeldes: "Milleks teha tankist komisjonipood?"
Kasutamine
Esimene T-100-a prototüüp valmis 1939. aasta mais. See oli kahe torniga ja sarnanes nii välimuselt kui ka relvastuselt oluliselt konkureeriva SMK-ga. Septembris saadeti see koos SMK ja KV-1 prototüüpidega Kubinkasse võrdluskatsetele. Kõige paremini esines KV-1. Kõik kolm prototüüpi saadeti 20. Rasketanki Brigaadiga 91. Tankipataljoni koosseisus lahingukatseteks Talvesõtta Soome vastu. Kõige paremaid tulemusi saavutas taas KV-1. SMK sõitis Soome positsioonide vahel miinile ja katsed seda T-100 abil minema vedada ebaõnnestusid. Juba enne lahingkatsete lõppu otsustati, et tootma hakatakse KV-1.
Kuna lahingutes selgus, et olemasolevate rasketankide pearelvad jäävad kindlustuste vastu liiga nõrgaks, siis Nõukogude 7. Armee juhataja Talvesõjas Kirill Meretskov soovis, et konstrueeritaks rasketank, mis suudaks punkreid hävitada. OKMO ehitas oma viimase projektina ümber ühe T-100 valmimata prototüübi ja sellest sai 130 mm merekahuriga liikursuurtükk SU-100Y, mis jäigi prototüübiks. Selle asemel võeti relvastusse Kotini projekteeritud 152 mm haubitsaga tank KV-2.
Keele-neelunärv
Keele-neelunärv ehk keeleneelunärv ehk IX peaajunärv ehk üheksas kraniaalnärv (ladina keeles nervus glossopharyngeus [IX]) on paljude kesknärvisüsteemiga loomade kraniaalnärv.
IX peaajunärv väljub enamikul loomadel (seal ja hobusel rebendmulgu kaudu) kägimulgu kaudu koljuõõnest ja jaguneb harudeks. Suuremad harud on trumminärv (nervus tympanicus), neeluharu (ramus pharyngeus) ja keeleharu (ramus lingualis).
Keele-neelunärvi areng, anatoomia, füsioloogia, morfoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.
Maolistel
Keele-neelunärv on tuvastatud madude embrüotel juba üsna varases arengujärgus.
Inimestel
Keeleneelunärv on seganärv, mille tuumad paiknevad piklikajus. Üheksas kraniaalnärv sisaldab motoorseid, sensoorseid ja parasümpaatilisi kiude. Ta innerveerib motoorselt lihaseid, mis osalevad neelamisrefleksis, sensoorselt aga neeluseina, suulaemandleid ja keele tagaosa maitsmispungi.
San Francisco Giants
thumb|275px|AT&T Park 2006. aastal San Francisco Giants on pesapalliklubi, mis mängib pesapalliliigas MLB. Oma kodumänge peab klubi San Franciscos AT&T Parkis.
Giants on võitnud World Seriesi kaheksa korda.
Arstle paljand
Arstle paljand (ka: Helme Liivakivi paljand) on liivakivipaljand Viljandi-Helme-Leebiku teeristil; halduslikult Valga maakonnas Tõrva vallas. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina.
Gdański ülikool
pisi|Ülikooli hoone Gdański ülikool (poola keeles Uniwersytet Gdański) on ülikool Poolas Gdańskis.
Heiki Suurkask
Heiki Suurkask (sündinud 12. aprillil 1972 Tallinnas) on eesti ajakirjanik ja ajaloolane.
Gdański ülikool
Ülikool asutati 1970.
Samern
Samern on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Grafschaft Bentheimi kreisis.
Heiki Suurkask
1990. aastal lõpetas Tallinna 32. Keskkoolis ajaloo süvaõppega klassi, 1996. aastal sai bakalaureusekraadi Tartu Ülikoolist ajaloolasena (diplomitöö juhendaja Kaido Jaanson) ja 1999. aastal kaitses magistritöö Tartu Ülikoolis politoloogia alal (juhendaja Rein Taagepera). Vahepeal õppis 1997. aastal ühe semestri riigiteadusi Oslo Ülikoolis koostööprojekti Project Balticum raames.
Samern
Valla pindala on 25,99 km². 31. detsembril 2015 elas seal 728 inimest.
Samern asub Nordhorni ja Steinfurti vahel, Nordrhein-Westfaleni piiril. Vald kuulub valdade ühendusse Samtgemeinde Schüttorf.
Heiki Suurkask
1987. aasta sügisel osales Tallinna rohelise liikumise tuumikuks kujunenud A-klubi tegevuses, sh roheliste esimesel meeleavaldusel Tallinna hõlmikpuu kaitseks 6. detsembril 1987. Osales Eesti Rohelise Liikumise asutamiskoosolekutel Tallinnas 28. aprillil ja 23. mail 1988, samuti roheliste kolonni maiparaadil Tallinnas 1. mail 1988, rohelisel foorumil Tartus 10. detsembril 1988 ja enamikul Tallinna roheliste ettevõtmistel kuni 1989. aastani.
Gdański ülikool
Ülikoolis õpib üle 27 000 üliõpilase.
Samern
Kultuur ja vaatamisväärsused
Mansbrügge vaatetorn, või kohalikus kõnepruugis Piggetörnken, oli vastavalt kohalikule legendile kunagi 14. sajandil krahvile kuuluv rahapaja. Kuid uuemad leiud näitavad, et seda hoonet kasutati tollipunktina.
Heiki Suurkask
Alates 25. maist 1988 osales ka teisitimõtlejate korraldatud meeleavaldustel Tallinnas ja mujal, 1. juulist 1988 Draamateatri ees toimunud piketil poliitvangide vabastamiseks, ning 20. augustil 1988 Pilistveres astus 16-aastaselt Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei (ERSP) asutajaliikmeks. Kuulus ERSP Tallinna piirkonna juhatusse aastail 1990–1992.
1988. aastal osales ka koolis õpilasrinde loomisel, mida esindas II sõltumatul noortefoorumil Tartus 12. novembril 1988. Osales ka ERSP korraldatud foorumil "Kuidas taastada Eesti iseseisvus" Tartus 21. jaanuaril 1989.
1989. aastal osales algusest peale kodanike komiteede organiseerimisel Tallinnas ja oli Tallinnas Lillekülas loodud Eesti kodanike komitees (EKK) kodanike registreerija, ühtlasi Lilleküla EKK aseesimees, hiljem esimees. Kuulus ka Eesti Vabariigi kodanike Tallinna komitee mõlemasse koosseisu. Eesti Kongressi valimiste ringkonnakomisjoni aseesimees Lillekülas 1990. aasta valimistel. 1991–1992 töötas Eesti Komitee kodakondsusameti isikutunnistuste väljastajana.
Samern
Majandus ja taristu
Autobahn A 31 kulgeb otse läbi Samerni valla.