cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Taimemorfoloogia
Morfoloogiline plastilisus
Taimede morfoloogiline plastilisus on taime võime muuta oma morfoloogiat ehk väliskuju vastavalt keskkonnatingimustele. Morfoloogiline plastilisus on üks fenotüübilise plastilisuse alamvorme. Plastilisus on evolutsioonis välja kujunenud taimeindiviidi kohasuse tõstmiseks. Kõrge morfoloogiline plastilisus suurendab taimeindiviidi ellujäämist kommuunis, luues tihedama ja mitmekesisema elustiku. Esiteks aitab plastilisus vähendada tihedas kasvukeskkonnas konkurentsist tulenevat asümmeetriat. Teiseks suurendab plastilisus taime vastupanuvõimet muutuvatele keskkonnatingimustele ja seega vähendab ebastabiilsetest keskkonnaoludest tulenevat suremust. Lisaks on heterogeensemates keskkondades kasvavad liigid plastilisemad.
USA postiteenistuse kood
550px|centre USA postiteenistus kasutab järgmisi osariigitähised:
Daftar singkatan negara bagian Amerika Serikat Llista d'abreviatures dels estats d'Estats Units Seznam zkratek států USA List of U.S. state abbreviations Abreviacións postais dos EUA Zoznam skratiek štátov USA Poštne kratice ZDA
Fredrik I
thumb|Fredrik I Fredrik I oli Rootsi kuningas.
Fredrik I sündis 1676. aastal Hessen-Kasseli markkrahvi ja Kuramaa hertsogi Jakob Kettleri tütre Maria Amalia pojana. Ta paistis vaprusega silma Hispaania pärilussõjas (1701–1714), Inglise vägede koosseisus sõdides ja Karl XII Norra sõjaretkel.
Abielludes Karl XII noorema õe Ulrika Eleonoraga 1715. aastal oli ta lesk. Tema esimene abielu Preisimaa printsessi Louise'ga kestis viis aastat (1700–1705).
Karl XII surma järel (1718) loobus kuningannaks valitud Ulrika Eleonora pärast lühiajalist valitsusaega 1720. aasta jaanuaris tema kasuks Rootsi troonist. Fredrik valiti Rootsi kuningaks absolutismivastaste jõudude toel, kes pidasid Põhjasõja ja Rootsi suurriigi staatuse kaotuse peamiseks põhjustajaks absolutistliku valitsejana talitanud Karli. Tegelikku võimu polnud Fredrik I-l kunagi, kuna juba Ulrika Eleonora valitsusaja alguses kuulutati välja niinimetatud Vabadusajastu, mis tähendas tegelikult parlamentaarse riigikorralduse kehtestamist Rootsis. Omamata muud tegevust, andus Fredrik jahipidamisele ja armuafääridele. Kuninga ametlikuks armukeseks sai Hedvig Taube, kes sünnitas talle kaks poega ja kaks tütart. Et abielust Ulrika Eleonoraga lapsi polnud, lõppes pärast Fredriki surma ka Pfalzi dünastia.
Lülle
Lülle on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Torgu valda.
Külas asuvad Lülle laevkalmed.
Pamjat Azova
Pamjat Azova (vene keeles "Память Азова") oli Venemaa Keisririigi mereväkke kuulunud sõjalaev.
Tehnilised andmed
Veeväljasurve — 6734 tonni, relvastus — 2 203-mm, 13 152-mm ja 15 väiksemat kahurit, meeskond 570 mereväelast.
Ajalugu
See oli kolmas seda nime kandev laev Vene laevastikus.
Laeva ehitamist alustati 1886. aastal ja see valmis 1890. aastal.
1906. aastal 20. juulil (vkj), kui laev seisis koos kahe teise sõjalaevaga Hara lahes ankrus, õnnestus sotsiaaldemokraatide (VSDTP Tallinna komitee) agitaatoril pardale pääseda ja organiseerida mäss, mille käigus tapeti osa ohvitsere ja mõned jõudsid aurupaadiga põgeneda. Seejärel valiti komitee, hiivati ankur ja sõideti Tallinna reidile. Meeskonna meeleolu hakkas aga langema ja lõpuks võeti seaduslik võim laeval taas üle. 18 mässu organisaatorit hukati hiljem Tallinnas. Mitmed meeskonnaliikmed said lisaks karme karistusi.
1907 – pärast lippude ja relvastuse mahavõtmist degradeeriti laev õppelaevaks ja nimetati ümber Dvinaks.
1917 – pärast Veebruarirevolutsiooni nimetati tagasi Pamjat Azovaks
18. augustil 1919 – uputas Briti torpeedokaater laeva Kroonlinna
1923 – tõsteti üles;
1925 – võeti kasutusele laolaevana, kuid siis võeti üldse arvelt maha;
1927–1929 – lammutati vanarauaks.
Piinamine
pisi|Piinamisriistu pisi|[[Désiré François Laugée, "Küsimus" (1881)]]
Piinamine on tegevus, mille eesmärk on kellelegi tugevate kannatuste tekitamine.
ÜRO piinamise vastane konventsioon
ÜRO piinamise vastase konventsiooni artikli 1 lõike 1 kohaselt on piinamine iga tahtlik tegu, millega põhjustatakse isikule tugev füüsiline või vaimne valu või kannatus eesmärgiga saada temalt või kolmandalt isikult informatsiooni või ülestunnistust, karistada teda või kolmandat isikut teo eest, mida ta on toime pannud või milles teda kahtlustatakse või et teda või kolmandat isikut ähvardada või alandada.
Tildri tänav
Tildri tänav on tänav Tallinnas Lilleküla (Kristiine linnaosa) ja Sääse (Mustamäe linnaosa) asumi piiril.
Piinamine
Euroopa inimõiguste konventsioon
Euroopa Inimõiguste ja Põhivabaduste Konventsiooni artikkel 3 sätestab, et
Tildri tänav
Tildri tänav algab Sõpruse puiesteelt ning ristub Nirgi tänavaga, Tildri põiguga (vasakult), Mooni tänavaga, Kiili tänavaga (vasakult), Algi ja Kuklase tänavaga (vasakult). Tänav lõpeb Mustamäe teel. Tänava pikkus on umbes 940 meetrit. Tänavat hakati hoonestama vana Sääse tänava osana.
Rohkeõieline hõbepuu
Rohkeõieline hõbepuu (Elaeagnus multiflora) on hõbepuu perekonda kuuluv põõsaliik.
Tildri tänav
Aastal 2006 rajati Tildri tänava äärsele haljasalale (Mustamäe tee endise trollidepoo vastas üle tee) koerte jalutusväljak.
Rohkeõieline hõbepuu
Levik
Arvatakse, et rohkeõieline hõbepuu pärineb algselt Kesk-Hiinast ning on sealt levinud edasi Koreasse ja Jaapanisse. Liik on sisse viidud Lõuna-Sahhalinile.
Tildri tänav
Tänav nimetati 1958 punajalg-tildri järgi ja kuulub piirkonna linnunimetuslike sarjanimede hulka.
Piinamine
Põhiseadus
Eesti Vabariigi põhiseaduse § 18 sätestab, et
Sellest keelust ei tohi vastavalt § 130-le kõrvale kalduda ka erakorralise või sõjaseisukorra ajal.
Rohkeõieline hõbepuu
Kirjeldus
Liik kasvab 1,5 m kõrguseks, mis moodustab tüve ümber juurevõsa. Võrsed on pruunid ning nendel asuvad paarisentimeetrised, jäigad ogad. Taimel on elliptilised või piklikovaalsed lehed, mis on pikalt väljaveninud alusega. Need on paksud, sileda pealispinnaga, lehe alumist pinda katavad hõbehallid karvakesed. vasakul|pisi|Rohkeõielise hõbepuu viljadÕied on torujad, mõlemasoolised, healõhnalised. Õitsemise aeg saabub mai teisel poolel. Õies on neli kroonlehte ja tolmukat ning üks emakas. Vili kuulub luuviljade klassi. Viljad on söödadavad. Vili on enne küpsuse saavutamist kollane ning küpsedes punane. Keskmine vilja mass 1 g. Seeme moodustab vilja massist 20%. Liik viljub ka üksikpõõsana. Viljade valmimise algus on juuli teisel poolel kuni augustis. Viljad on magushapu, veidi parkiva maitsega, viljaliha on sültjas.
Kasvatamine Eestis
Rohkeõieline hõbepuu võib mõnel aastal lumepinnani külmuda, kuid see sõltub talvest ja kasvukohast. Taim taastub hästi pärast külmumist. Enamasti on liik talvekindel, taludes ilma katmata temperatuure –25 ... –27 °C. Õitseb ja viljub rahuldavalt. Perspektiivi puuviljanduslikuks kasvatamiseks võiks olla Kagu-Eestis.
Nymphalis
Nymphalis on perekond liblikalisi, mida on mõnede süstemaatikute poolt kasutatud.
Torgu-Mõisaküla
Torgu-Mõisaküla on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Nymphalis
See perekond liidab tavaliselt eraldi käsitletavaid perekondi Aglais, Inachis, Polygonia ja Kaniska.
Nii on sel puhul koerliblika ladinakeelseks nimeks mitte Aglais urticae, vaid Nymphalis urticae.
Torgu-Mõisaküla
1. jaanuaril 2006 elas külas 14 inimest.
Astrophysical Journal
The Astrophysical Journal on üks juhtivaid rahvusvahelisi astronoomiaajakirju. Ajakiri hakkas ilmuma 1895. aastal.
Jäärja mõis
Jäärja mõis (saksa keeles Saarahof) oli rüütlimõis Saarde kihelkonnas Pärnumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Saarde valda Pärnu maakonnas.
Ajalugu
Jäärja mõis on kuulunud näiteks Mengdenite, Bussenite, Ditmarite, Engelhardtide ja Grünewaldtide suguvõsale.
Viimane võõrandamiseelne omanik oli Johannes von Ungern-Sternberg.
Mõisakompleks
Ühekorruseline puust härrastemaja rajati 19. sajandi alguses. Hoone on säilinud ümberehitatud kujul ning algsest mõnevõrra lühemana. Kunagises mõisa peahoones paikneb praegu Jäärja metskonna keskus.
Säilinud on mitu kõrvalhoonet. Huvitavamad neist on kaaravadega ait ja tall-tõllakuur.
Peräjärv
Peräjärv on mitme Eesti järve nimi:
Perajärv
Perajärv on mitme Eesti järve nimevariant:
Riigivolikogu 31. valimisringkond
'''Riigivolikogu 31. valimisringkond''' asus Petserimaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Meremäe ja Vilo vald ning Petseri linn.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 9860 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Mihail Tang (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat) ja Aleksis Tsänk, kes said vastavalt 2148 ja 4234 häält, seega valiti 31. valimisringkonnast Riigivolikogusse Aleksis Tsänk.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Georg Roovik, vastaskandidaat Aleksis Tsänk.
Maantee küla
Maantee küla (Maanteeküla) on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Torgu valda.
Järeldus
Järeldus on propositsioon, milleni arutlus viib.
Voldemar Kõiv
Voldemar Kõiv (19. märts/1. aprill 1904 Kasaritsa vald, Võrumaa – 8. juuli 1988 Teaneck, USA) oli eesti teadusloolane, ajakirjanik ja filatelist.
Henry VIII
Henry VIII (28. juuni 1491 – 28. jaanuar 1547) oli Tudorite dünastiast Inglismaa ja Iirimaa kuningas 1509–1547.
Henry sai põhiliselt tuntuks oma abielude ja usupoliitikaga, mis olid omavahel väga tihedalt seotud. Samas oli ta ka riigijuhtimise teistes valdkondades suhteliselt edukas, pidas tihti sõdu ning püüdis oma varandust pidevalt kasvatada. Samuti oli ta kõrgelt haritud, oskas paljusid keeli, tegeles musitseerimise ning filosofeerimisega.
Rahvusvahelistes suhetes oli Henry tihti kaalukeeleks Prantsusmaa kuninga François I ja Saksa-Rooma riigi valitseja Karl V vahel, kes kumbki Mandri-Euroopas püüdsid oma mõjuvõimu kehtestada. Algul toetas Henry Karli, siis läks François poole üle (Prantsuse kuningas aitas tal üle saada ka reformatsiooniga tekkinud probleemidest), lõpuks aga sidus ta end taas Karliga, püüdes võita juurde valdusi Prantsusmaal (tema ajaks oli inglaste kätte jäänud vaid Calais).
Noorus
thumb|Noor Henry troonile saades ([[1509. aastal)]]
Henry VIII oli Henry VII ja ta naise Yorki Elizabethi teine poeg. 1494. aastal sai ta esimese kõrge tiitli: prints nimetati Yorki hertsogiks. Et ta oli Henry VII teine poeg, siis nähti talle ette vaimulikukarjääri. Kuid tema vanem vend Walesi prints Arthur suri ootamatult 1502. aastal ja nii sai Henryst troonipärija. Tõenäoliselt armastas ta Arthuri leske Aragóni Katariinat, ent nendevaheline abielu osutus siiski problemaatiliseks, sest toona vaadati venna lesega abiellumisele kui verepilastusele. Siiski õnnestus Henry VII-l hankida paavsti tõend, et Arthur ja Katariina polnud abielus olles seksuaalvahekorras ja nii osutus Katariina ja Henry abielu võimalikuks. 1505. aasta järel ei pidanud Henry VII aga noorte abielu enam poliitiliselt mõttekaks ning hoidis Katariinat sisuliselt pantvangis. Noor Henry ei saanud kuni isa surmani midagi oma kihlatu heaks teha ja nõnda sõlmiti abielu alles 1509. aastal, kui Henry oli isa surma järel troonile tõusnud. See toimus veel enne seda, kui Henry ametlikult kuningaks krooniti. Henry põhjendas abiellumisega kiirustamist sellega, et isa oli tal seda surivoodil teha käskinud, kuid see pole päris kindel. Nõnda krooniti Henry ja Katariina üheaegselt kuningaks ja kuningannaks.
Henry sai nooruses väga hea hariduse, õppides nii filosoofiat, musitseerimist, maalimist, sõjakunsti ning sai teadmisi ka mitmes teises valdkonnas. Lisaks inglise keelele oskas ta ladina, prantsuse ja itaalia keelt. Juba varajasest noorusest peale huvitus ta sügavalt ka usuasjadest. Lapsepõlves oli tema õpetajaks brutaalne ja vägagi ilmaliku eluviisiga, kuid andekas kirikumees John Skelton, kel oli oma õpilasega sarnaselt ka luuleannet. Noort printsi külastas mitmel korral ka selle aja kuulsaim humanist Rotterdami Erasmus, kes oli vaimustatud Henry vaimuannetest ning rüütellikust kasvatusest ning pühendas talle isegi ühe oma Inglismaast jutustava teose. Pärast Arthuri surma keskenduti temast valitseja kasvatamisele, nõnda ei saa teda troonile tõusmise ajal riigiasjades kogenematuks pidada. Henry peamiseks õpetajaks, hiljem abiliseks valitsusasjades oli kardinal Thomas Wolsey. Suurt mõju avaldas Henryle mõistagi ka tema isa, kuid kes oma elu viimastel aastatel kannatas mitmete tervisehädade käes, mis paraku ka tema vaimujõudu pärssisid. Alates 1507. aastast oli vana Henry pidevalt haige, kuid hoidis valitsusasju kuni surmani siiski kiivalt enda kontrolli all.
Esimesed valitsusaastad
thumb|Henry esimene abikaasa [[Aragoni Katariina]] Esimestel trooniloleku aastatel paistis Henry silma võimeka ja lahke monarhina, kelle õnne tumestasid aga naise pidevad nurisünnitused ja sündinud poeglaste kiire suremine 1511., 1513. ja 1514. aastal. Alles 1516. aastal sündis tütar Mary, kes jäi elama ning nimetati 1525. aastal Walesi printsessiks ehk Inglismaa ajaloo esimeseks naissoost troonipärijaks. Samas kohtles Henry väga hästi ka oma 1519. aastal sündinud ebaseaduslikku poega Henry Fitzroyd, kes sai Richmondi ja Somerseti hertsogiks ning keda kuni oma surmani 1536. aastal nägid paljud teda kõige tõenäolisema troonipärijana.
Henry, kes nägi end õigluse eestvõitlejana, püüdis endale võita ka Prantsusmaa trooni, et korrata oma nimekaimu Henry V kunagist saavutust. Selleks alustas ta 1513. aastal koos keiser Maximilian I ja äia Fernando II-ga Cambrai liiga raames sõda kuningas Louis XII vastu. Puhtsõjalises mõttes oli see Inglismaale edukas, kuningas lõi prantslasi Guinegate'i lahingus ja vallutas paljud Põhja-Prantsusmaa kindlused, sealhulgas vallutamatuks peetud Tournai. Tema maine tõusis tuntavalt. Samas ei olnud sellel erilisi poliitilisi tagajärgi, pigem oli tegu armee ja kuninga sõjameheoskuste eksponeerimisega, mis majanduslikult oli riigile väga kurnav. Tunduvalt kaalukam oli Inglismaale regendiks jäetud kuninganna ja Surrey krahvi Thomas Howardi korraldatud vastulöök prantslaste liitlastele šotlastele, kes 1513. aastal Flodden Fieldi lahingus täielikult purustati, ka nende kuningas James IV langes.
Pärast 1513. aasta sõjaretke Inglismaa ja Prantsusmaa suhted siiski paranesid, seda suuresti tänu kuningas François I trooniletõusule, kes tahtis olla vähemalt sama hiilgavalt rüütellik kui Henry. Nendevahelisi suhteid tihendas ka ühine kirg ratsahobuste vastu. 1520. aastal kohtusid valitsejad Kuldbrokaatlaagris, kus korraldati arvutuid bankette ja turniire ning mis pidi olema nende täieliku üksmeele manifestatsiooniks. Kuningad püüdsid üksteist viisakuses ja rüütellikes oskustes üle trumbata, kerge ülekaal vähemalt viimase osas tundus jäävat inglaste poolele. Hiljem kuningate suhted siiski pingestusid ning Henry asus toetama oma naise õepoega, keiser Karl V-t, kellega ta esmakordselt kohtus juba 1521. aastal, kui too Henryl Londonis külas käis.
Suhted Henry ja Katariina vahel pingestusid just kuninganna suutmatuse tõttu meessoost pärijat sünnitada üha enam ning Henry sai teiste naistega mitmeid vallaslapsi, kõige enam käis ta armukestega läbi 1510. aastate lõpus ja 1520. aastate alguses. 1521. aasta alguses elas Katariina üle viimase nurisünnituse, rohkem ta enam ei rasestunud ning ajapikku hakkas kuningas mõtlema abielu tühistamisele.
1522. aastal läks kuningas taas prantslaste vastu sõtta, olles keiser Karl V ustavaim liitlane. Tema ettevalmistused sõjaks võtsid siiski pikka aega ning 1525. aastal, kui inglased olid valmis suure armeega Prantsusmaale tungima, oli Karl juba François'd Pavia lahingus otsustavalt võitnud. Viimane langes esimese kätte vangi ning keiser dikteeris talle rängad rahutingimused. Henry soovidele oli selline rahu risti vastupidine, üksinda prantslaste vastu jäädes oli ta sunnitud samuti rahu tegema. Seetõttu halvenesid tunduvalt ka Henry ja Karli suhted, mida süvendas veelgi keisri loobumine abielust Henry tütre Maryga, milles oldi enne sõjalise liidu sõlmimist kokku lepitud. Nõnda sai alguse Henry ja François' lähenemine, mis halvendas veelgi ka Henry ja Katariina omavahelisi suhteid.
Reformatsioon
thumb|Anne Boleyn- naine, kelle pärast toimus Inglise reformatsioon
1525. aasta paiku armus Henry sügavalt Anne Boleyni, oma kunagise armukese Mary nooremasse õesse. Sellel ajal küpses temas ka plaan oma senine abielu ükskõik, kuidas tühistada ning Anne'iga lõpuks ometi seaduslik troonipärija saada. Alates 1527. aastast asus ta oma plaani ellu viima, teatades Katariinale avalikult, et peab nende kooselu õigustühiseks. Samas plaanis ta ka Katariinale tagada kuningannale väärilise elustiili jätkumise. Kuid too ei nõustunud vabatahtlikult Henryst lahku minema ning püüdis end näidata parima ja vooruslikema abikaasana, ka tema vagadus süvenes veelgi.
Esialgu püüdis Henry saavutada paavstipoolset otsust abielu tühistamiseks. 1521. aastal oli ta paavstilt saanud 'usu kaitsja' (Fidei defensor) tiitli Martin Lutheri vastase pamfleti Assertio Sptem Sacramentum eest, juba varem oli katoliku kiriku pea omistanud talle ka tavaliselt Prantsuse kuningale kuuluva kõige kristlikuma kuninga nimetuse. Seetõttu võis ta loota paavsti heatahtlikule suhtumisele. Usuasjades ning õigusteaduses end koduselt tundev kuningas kirjutas pikki traktaate paavstile ja tema kardinalidest õigusekspertidele, kus põhjendas väga detailselt oma seisukohti. Paraku oli paavst Clemens VII just 1527. aastal, pärast Rooma linna rüüstamist langenud keiser Karl V mõjuvõimu alla ega saanud teha midagi tema poliitikaga vastuollu minevat. Seetõttu ei tulnud Karli tädi ja Henry abielu tühistamine kõne allagi, kuid paavst püüdis ka kuningat mitte pahandada ning andis petlikke lubadusi, hakates tühistamisprotsessi venitama. Henry püüdis asjade kulgu igati kiirendada, esitades ettepanekuid koguni tema puhul kahenaisepidamise lubamiseks. Protsessis olulisel kohal seisnud Henry peamise ametnik kardinal Wolsey vaikis fantastilisimad ettepanekud paavstile siiski maha ning suutis viimaks, 1529. aastaks, saavutada kohtuprotsessi käimalükkamise Londonis. Tema ja paavsti legaat Lorenzo Campeggio asusid seda juhtima, samas kui Henry esines ise tühistamist pooldava juristina ning Katariina selle vastasena. Protsessi lõpptulemusel ei tohtinuks olla kahtlust, sest kuninga ja Wolsey mõjutamis- ja survepoliitika tulemusena oli Katariinat jäänud avalikult pooldama vähesed. Kuid katoliku kiriku ladvik ei saanud endiselt lubada asjale kiiret lahendust ning aasta lõpus saabus Londonisse paavsti otsus, millega oldaks protsessi edasi peetud Roomas. Maruvihane Henry kaotas kannatuse, otsustades asja ise lahendada, valides katoliku kirikust lahkulöömise tee. Oma koha kaotas ka kuninga senine suurim usaldusalune Wolsey, kelle asemele ajapikku tõusis mõõdukat luterlust pooldav Thomas Cromwell.
Henry VIII pidas katoliku kiriku rüpest lahkumist siiski küllaltki problemaatiliseks, sest enamik Euroopa riike olid toona veel katoliiklikud ning järsk eemaldumine Roomast oleks võinud kaasa tuua diplomaatilise isolatsiooni. Seetõttu võttis sidemete lõplik katkestamine pikka aega ning inglise kiriku ametlik liturgia jäi endiselt katoliiklusele lähedaseks, mis näitas seda, et Henryle polnud paavsti vaimuliku võimu alt lahkumisel olulised mitte usu sisulised küsimused, vaid poliitilised põhjused. 1530. aastal saatis Henry Katariina õukonnast minema ning järgmisel aastal teadustas, et nad pole mees ja naine. 1532. aastal lasi Henry parlamendil Inglismaa paavstikuuriast sõltumatuks kuulutada ning 1533. aasta jaanuaris Henry ja Anne laulatati. Samal aastal kuulutati ametlikult välja ka uue anglikaani kiriku loomine. Paavst vastas Henry ekskommuneerimisega, andes talle siiski võimaluse oma patud Katariina tagasivõtmise teel lunastada. Kuid Henry oli otsuse juba langetanud. Tema ja Katariina abielu tühistati lõplikult ning Anne krooniti Inglismaa kuningannaks. Peagi sündis Henryle järjekordne tütar, kes sai nimeks Elizabeth. Poegi ei sünnitanud Henryle ka Anne. Lõplikult vormistati anglikaani kiriku sünd 1534. aastal supremaadiaktiga: riigipea kuulutati kirikupeaks ning kõik sidemed Roomaga olid ka Inglismaa poolt läbi lõigatud.
Valitsusaja teine pool
thumb|Henry VIII [[1537. aasta paiku]]
1535. aastal korraldati Inglismaal esimene prominentsete kuningavastaste hukkamine, kelle hulgas olid ka Thomas More ning kuninganna Katariina ustav toetaja kardinal John Fisher. Esialgu katoliiklusele truuks jäänute, hiljem ka teiste inimeste seas hakkasid levima sünged kuulujutud kuningas Henryst, keda üha enam kujutati koletisliku despoodina. Tema noorusaegne populaarsus oli aga juba ammu kadunud. Samaaegselt muutus Henry üha enesekesksemaks ja kuulas üha vähem oma nõunikke, uskudes, et suudab oma pika valitsusaja jooksul kogutud kogemustega ise kõik probleemid kõige paremini lahendada.
Ajapikku halvenesid Henry ja Anne suhted üha, sest ka viimane elas üle mitmeid nurisünnitusi. Henry lootis aga veel meessoost pärijat saada ning hakkas seetõttu otsima endale uut sobivamat abikaasat. Anne püüdis oma positsiooni muidugi iga hinna eest säilitada, kuid tõmbas oma intriigitsemisega Henry viha üha enam enda peale. Lisaks sellele oli Henryl probleeme ka oma vanema tütre Maryga, kes keeldus Walesi printsessi tiitlist ning katoliku usust loobumast. 1536. aastal, kui suri Henry esimene naine Katariina, langes lõplikult ebasoosingusse ka Anne, kui sünnitas veidi hiljem surnud poisslapse. Oma esimese naise surma tähistas Henry pidutsemisega, kus figureeris juba tema uus soosik Jane Seymour. Samal aastal fabritseeriti Anne'i-vastane protsess, teda süüdistati kuninga petmises mitme poliitiliselt mõjuka mehe, sealhulgas omaenese vennaga. 19. mail ta hukati. Anne'i saatusest hirmunud Mary loobus Walesi printsessi tiitlist ning seega ka oma õigustest troonile, seda oli viimasele soovitanud ka keiser Karl V.
1536. aasta 30. mail abiellus Henry Jane Seymour'iga. Temaga õnnestus tal viimaks ka kauaigatsetud meessoost järglane saada: 1537. aastal sündis Walesi prints Edward. Kuid juba paari päeva pärast suri Jane ning murest murtud Henry oli taas naiseta. Vahepeal oli Henry Mary Londonisse kutsunud ning kohtles teda küllaltki hästi, temast sai koguni Edwardi ristiema. Hästi hoolitses Henry ka oma teise tütre Elizabethi eest.
Peale mõningast kaalumist otsustas Henry ka neljandat korda abielluda, sedakorda olid kaalutlused aga poliitilised. Väljavalituks oli protestandist Kleve hertsogi Wilhelmi õde Anna, kellega ta abiellus 1540. aasta alguses. Ent naine oli talle ebasümpaatne ning pealegi muutus sel ajal poliitiline olukord Euroopas tunduvalt: Prantsuse kuningas François I ja keiser Karl V, kes olid vahepeal liiduleppe sõlminud (ja sellega ka Henry abielupoliitikat mõjutanud), eemaldusid taas üksteisest ning nii sai Henry taas loota liidule keisriga. Seetõttu oli keisririigi protestantide hülgamine suisa vajalik ning juba 1540. aasta keskel kuulutati Anna ja Henry abielu tühistatuks. Henry jättis Anna ellu ning maksis talle ka küllaltki suurt pensioni. Küll aga käis halvemini Anna kuningale välja valinud Thomas Cromwelli käsi, kes õige pea pärast Anna-afääri riigireeturiks kuulutati ning hukati.
Juba samal aastal abiellus Henry aga uuesti, sedakorda sai tema abikaasaks tema ühe lähema kaastöölise Thomas Howardi sugulane Catherine Howard. Ent too osutus vananevale kuningale truudusetuks ning hukati seetõttu 1542. aasta alguses. Kuningas oli sellest tugevalt löödud ning langes üha suuremasse depressiooni.
1530. aastate lõpust süvenesid üha Henry VIII tervislikud hädad: ta läks üha tüsedamaks ning ei suutnud kuigivõrd enam omal jalul liikuda, sest need paistetasid üles ja tekkisid kroonilised mädanevad haavandid, mis oleks Henry 1530. aastate lõpul peaaegu tapnud: jalahaavandist lähtuv tromb sattus tema kopsu ning kuningas oleks peaaegu lämbunud. Pärast seda hoidsid arstid haavandeid pidevalt avatuna, et mäda saaks välja voolata. Peale selle vaevasid kuningat ka pidevad peavalud. Lisaks sellele muutus ta üha julmemaks ja hoolimatuks, hukates ka oma kunagisi lähedasi sõpru. Samal ajal jäi Henry suhtumine kirikuasjadesse küllaltki veidraks: ühest küljest oli ta küll end selgelt eraldanud paavstlusest, kuid pidas Lutherit endiselt ketseriks, kirikus jätkusid missad ja ladinakeelsed palvused. Seega oli Henry üleminek katoliiklusest protestantismi tegelikult rohkem vormiline kui tegelik. Ainus, mis reaalselt muutus, oli see, et kaotati kloostrid (aastatel 1538–1539) ning kloostrimaad koos nende suurte varandustega võttis Henry endale. Kuningas hoidis kirikuasjadel väga kindlalt silma peal ning kirjutas ise anglikaani kiriku eeskirju, mis olid väga detailsed ja lihtrahvale raskesti mõistetavas vormis kirjutatud.
Viimased valitsusaastad
thumb|Henry VIII [[1542. aastal]] 1543. aastal abiellus Henry viimast korda, tema kuuendaks naiseks sai Catherine Parr. Temaga ta enam lapsi ei saanud, küll aga sai ta endale hea ja hoolitseva kaasa. Problemaatiliseks osutus aga Catherine'i usutunnistus, sest tegu oli veendunud protestandiga. Ent Lutheri ja mitmete teiste juhtivate protestantide teosed olid riigis endiselt keelu all ning nõnda ähvardas Henry viimast naist samuti vahepeal surm. Siiski otsustas kuningas teda sellest säästa, sest vajas enda kõrvale heasoovlikku ja ustavat inimest.
1544. aastal võttis Henry ette viimase suure sõjakäigu oma vana vastase François I vastu. Sõlminud uuesti liidu Karl V-ga, tungisid Inglise väed Calais'st lõunasse ning asusid Boulogne'i piirama. Ehkki kokku lepitud strateegia kohaselt pidid mõlemad väed võimalikult kiiresti Pariisi alla tungima, otsustas Henry tugeva kindluse kõigepealt alistada, et sellest Inglismaale Põhja-Prantsusmaal hea tugipunkt teha. Linna piiramisega läks siiski kauem aega kui ta oli arvanud ning Karl, kes leidis, et üksinda Pariisi peale marssida pole tal mõtet, sõlmis prantslastega taas eraldi rahu. Sedakorda Henry aga sõda katki ei jätnud, sest soovis Boulogne'i kindlasti enda kätte saada. Aasta lõpuks langeski see tema kätte, kuid edasist edu inglastel polnud. Aastatel 1544–1546 pidid nad kõvasti vaeva nägema, et Boulogne'i enda käes hoida. Viimaks sõlmiti vaherahu, millega linn jäi inglastele. Bõulogne'i sõjakäiku juhtis Henry ise, kelle tervis väljaspool tubaseid tingimusi oluliselt paranes. Ta liikus koguni kaitsekraavides vastase tule all ringi ning jagas eesliinile käske. Kui sõjakäik aga lõppes ning kuningas Inglismaale naasis, halvenes ta tervis uuesti.
Viimastel eluaastatel oli Henry tervis vilets, ta ei suutnud enam ise käia ning lebas suurema osa ärkvelolekuajast voodis. Siiski püsis ta mõistus teravana ning ta jätkas riigi juhtimist. 1546. aastal pani ta paika riigi täpse pärimiskorra, millega tema surma järel pidi troon minema Edwardile, seejärel Maryle ning lõpuks Elizabethile. Juhuks, kui neil järglasi ei ole, pidi Inglismaa troon minema Henry õe Margareti järglastele (Stuartite dünastiale).
1547. aasta alguses halvenes Henry tervis veelgi, ta hakkas nägema hallutsinatsioone ning kaotas puhuti teadvuse. Siiski püüdis ta endiselt riigi juhtimist jätkata ning dikteeris selgematel hetkedel voodist kuninglikke dekreete. Viimaks tabas teda siiski saatuslik haigusehoog ning 28. jaanuaril ta suri. Teooria, et kuningas kannatas süüfilise käes, on enamik ajaloolasi ümber lükanud. Kuningas kannatas podagra ja arvatavasti ka mitmesuguste külmetushaiguste käes.
Isiklikku ja järglased
Henry VIII oli Inglismaa kuninga (1485–1509), Tudori dünastia asutaja Henry VII ja Inglismaa kuninga ning Iirimaa lordi (1461–1483) Edward IV tütre Yorki Elizabethi teine poeg.
Henry VIII oli abielus 6 korda:
Riigivolikogu 35. valimisringkond
'''Riigivolikogu 35. valimisringkond''' asus Pärnumaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Lelle, Kaisma, Vändra ja Tori vald.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 8777 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Juhan Kaarlimäe (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat) ja Villem Tammai, kes said vastavalt 4549 ja 1642 häält, seega valiti 35. valimisringkonnast Riigivolikogusse Juhan Kaarlimäe.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Georg Abels, vastaskandidaat Mihkel Tuisk.
Mihhail Kurtšinski
pisi|Mihhail Kurtšinski
Putian Shi
Putian (hiina keeles 莆田, pinyin: Pútián) on ringkonna õigustega linn Hiina Rahvavabariigis, Fujiani provintsis. Elanike arv on 3 000 000.
Mihhail Kurtšinski
Kurtšinski lõpetas 1899. aastal õigusteaduse erialal Peterburi ülikooli, kus 1904. aastast töötas eradotsendina. Hiljem oli ta Peterburis veel mitme õppeasutuse õppejõud. 1912. aastal kaitses ta Saksamaal doktorikraadi. Aastatel 1915–1918 oli ta Tartu ülikooli finantsõiguse professor ja aastatel 1921–1939 poliitilise ökonoomia ja statistika professor. Vahepealsel kolmel aastal (1918–1921) töötas ta Peterburis. 1922. aastal määrati ta Tartu ülikooli finantsilis-ökonoomilise kabineti juhatajaks. Kurtšinskil oli 1932. aastani õigus pidada Tartu ülikoolis loenguid saksa keeles, seejärel tuli tal jätkata eesti keeles.
Ta oli III Riigikogu ja Rahvuskogu liige. Viimase komisjonides analüüsis ta muu hulgas põhiseaduse ja eriseaduste suhteid ning rahvusvähemuste küsimust. Ta oli ka Vähemusrahvuste Kongressi Täidesaatva Büroo liige ja esindas Eesti vene vähemust 1926. aastal Genfis vähemusrahvuste rahvusvahelisel kongressil.
Surrogaat
Surrogaat on asendusaine. Alkoholi puudumisel pruugitakse suu kaudu mitmesuguseid orgaanilisi ained, mis põhjustavad joovet. Reeglina on nad inimorganismile mürgised. Surrogaadis ei pea ilmtingimata olema sees etanool - näiteks metanool ehk puupiiritus.
Krasnojarsk
thumb|Vana tänav Krasnojarskis thumb|Vaade Krasnojarskile thumb|Krasnojarski raudteejaam
Krasnojarsk (vene Красноярск (fraasist Кызыл-җар (Кызыл яр = красный яр) 'punane järsak') on linn Venemaal, Krasnojarski krai keskus. Linn asub Ida-Siberis Jenissei ülemjooksul Novosibirskist idas.
Elanike arv aastal 2005 oli 917 200, 2009. aastal 951 000, 2010. aastal 973 900 ja 2014. aastal 1 035 528. Krasnojarsk on Siberi suuruselt kolmas linn.
Majandus
Krasnojarsk on suur transpordisõlm Siberi raudteel. Tähtsaim tööstusharu on metallurgiatööstus: alumiiniumi ning haruldaste metallide sulatamine, märkimist väärib kombainide ja külmkappide tootmine. Linna lähedal on üks maailma suurimaid hüdroelektrijaamu Sajaani-Šušenskoje hüdroelektrijaam.
Ajalugu
Tol ajal nimetati uued asulad tavaliselt jõe järgi, mille ääres nad olid. Seetõttu plaaniti esmalt kindlus nimetada Verhnejenisseiskiks (Jenisseisk oli juba olemas) või Katšinskiks. Esialgu nimetati teda dokumentides Novõi Katšinskiks. Sellest on järeldatud, et Katša jõel oli juba varem mingi andami kogumise punkt või talvitumiskoht. Väidetavalt asutasid selle loodes asuvast Keti kindlusest lahkunud.
17. sajandi keskel kindlustus asulale nimi Krasnõi Jar. See on tõlge kohaliku katšinite keelsest väljendist Kõzõl jar, kus "jar" tähendab kõrget jõekallast või küngast ja "kõzõl" punast värvi. Vene keeles tähendas sõna "krasnõi" tol ajal lisaks punasele ka ilusat.
Linna kiire kasv sai alguse 1735, kui sinna saabus Atšinskist maantee. Edaspidi pikendati maanteed ida suunas kuni Irkutskini. Edasi soodustasid linna kasvu kubermangus avastatud kuld ja 1895 linna jõudnud raudtee.
Tsaaririigi ajal oli Krasnojarsk asumisele saatmise koht. Sinna saadeti näiteks 8 dekabristi.
Linnaõigused sai Krasnojarsk 1822.
Raudtee valmimine ja kulla leidmine linna lähedal aitasid kaasa linna kasvule.
Rahvastik
2010. aasta rahvaloenduse andmeil elas Krasnojarskis 979,3 tuhat inimest, 2002. aastal elas 909 tuhat ja 1989. aastal 912 tuhat inimest. 2002. aastal oli rahvuslik koosseis järgmine: venelased 86,3%, ukrainlased 3,3%, sakslased 1,5%, tatarlased 1,5%, valgevenelased 0,9%, tšuvašid 0,8%, mordvalased 0,4%, põhjarahvad 0,4%, ülejäänud 4,9%. Krasnojarskis on esindatud ka eesti kogukond.
2012. aasta 10. aprillil sündis Krasnojarskis miljones elanik.
Transport
Linn on oluline transpordisõlm, tähtis raudteesõlm Siberi raudteel. Krasnojarskis asub rahvusvaheline lennujaam Jemeljanovo, kohalike lendude lennujaam Tšeremšanka, jõesadam.
Ühissõidukiliinidest toimivad Krasnojarskis bussi-, trolli- ja trammiliinid. Lisaks toimivad linnalähirongid. 1995. aastast ehitatakse metrood, mis peaks valmima 2014. aastal.
Vaatamisväärsused
thumb|Paraskeva Pjatnitsa kabel ja Kommunaalsild Venemaa 10-rublasel kupüüril
Üks vaatamisväärsusi on ka Jenissei jõgi, mis on veerikkaim jõgi Venemaal.
Helmerseni kivikülv
pisi|Helmerseni kivikülv
Helmerseni kivikülv on kaitsealune rändrahnude kogum, mis asub Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas, Kärdlast 3 kilomeetrit ida pool, Kärdla lennujaamast 1 kilomeeter edelas. Lennujaama teel on viit 0,2 km kivikülvi poole.
Kivikülvi kõige suurem rahn on 6,6 meetrit pikk, 5,8 meetrit lai ja 2,6 meetrit kõrge.
Rahnu ümbermõõt on 22 meetrit ja ruumala 45 kuupmeetrit.
Kivikülv sai nime baltisaksa geoloogi Gregor von Helmerseni järgi, kes 1882 tõestas, et rändrahnud kajastavad Eesti geoloogilist minevikku, ja Kärdla juures asuvat kivikülvi pidas ta kõige huvitavamaks Baltimaades. Helmersen tõstatas ka rändrahnude kaitse probleemi.
Kunagi on kivikülv moodustanud üheainsa ülisuure rahnu, mis on ajapikku lagunenud. Hoolega vaadates on märgatav hiidrahnu ajalooline terviklikkus.
Riigivolikogu 36. valimisringkond
'''Riigivolikogu 36. valimisringkond''' asus Pärnumaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Halinga, Are, Sauga ja Paikuse vald.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 8924 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Viktor Päts (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat) ja Jaan Tallo, kes said vastavalt 5248 ja 1591 häält, seega valiti 36. valimisringkonnast Riigivolikogusse Viktor Päts.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Lembit Lüüs, vastaskandidaat Jaan Tomson.
Mäebe
Mäebe on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Torgu valda.
Melanhoolik
Melanhoolik on üks neljast temperamenditüübist teadusliku psühholoogia eelses isiksuseteoorias.
Melanhoolsed inimesed on analüütilised, detailidele orienteeritud ning sügava mõtte- ja tundeeluga. Nad on introvertsed ja neile ei meeldi seltskonnast eristuda. Melanhoolne inimene on mõtlik, tagasihoidlik ja tihti ärev. Tihti püüdlevad nad täiuslikkuse poole nii sisemiselt kui ka neid ümbritsevas keskkonnas, mis väljendub ülimas puhtuses ja detailsuses.
Makroergilised ühendid
Makroergilised ühendid on madalmolekulaarsed orgaanilised ühendid, millesse salvestatud keemilist energiat kasutab elusorganism ära biokeemilistes reaktsioonides, eriti biosünteesireaktsioonides.
Makroergilisi ühendeid
Erinev täht terminites ATP, GTP, CTP, UTP ja TTP tähistab erinevat lämmastikalust selles ühendis.
Järeldus (täpsustus)
"Järeldus" võib tähendada mitut asja:
Riigivolikogu 37. valimisringkond
'''Riigivolikogu 37. valimisringkond''' asus Pärnumaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Orajõe, Häädemeeste, Laiksaare, Tali ja Tahkuranna vald.
Kandideeris Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat Jüri Looväli. Kuna teisi kandidaate ei esitatud, loeti Jüri Looväli Riigivolikogu liikmeks.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Aleksander Resev, vastaskandidaat Jüri Looväli.
Kose-Risti
pisi|Kose-Risti. Vaade Tallinna poole Kose-Risti on paikkond Harju maakonnas Kose vallas Kose aleviku kagunurgas.
Kose-Risti juures oli varem postijaam ja kaks kõrtsi ning sinna tekkis Risti alevik. Hiljem minetas alevik oma staatuse ja see liideti Kose alevikuga.
Kose-Risti juures ristub Tallinna-Tartu maantee Kose–Purila maanteega. Kose-Ristil asub Kose-Risti Hundikuristik.
Mõntu
Mõntu on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Torgu valda.
Seal asuvad Mõntu liitsihi alumine tulepaak (57°57’04"N : 22°07’30"E), Mõntu sadam ja Mõntu liitsihi ülemine tulepaak (57°57’07"N : 22°07’19"E).
Küla järgi on nime saanud Nabala lademe Mõntu kihistu.
Koleerik
Koleerik on üks neljast temperamenditüübist teadusliku psühholoogia eelses isiksuseteoorias. Koleerilised inimesed on iseseisvad, otsustavad ning eesmärgile orienteeritud. Nende liidriomadused ja ambitsioonikus toetavad neid teiste juhtimisel. Lisaks on neil loogiline maailmavaade ning otsustes faktidele tuginemine.
STS-81
STS-81 oli NASA Space Shuttle'i programmi missioon, mida teenindas kosmosesüstik Atlantis.
Atlantis naasis Maale 22. jaanuaril.
Riigivolikogu 38. valimisringkond
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 8356 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Oskar Gustavson, Heino Karist, Olev-Märt Piirsalu (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat) ja August-Voldemar Schvartz, kes said vastavalt 2833, 148, 2709 ja 1013 häält, seega valiti 38. valimisringkonnast Riigivolikogusse Oskar Gustavson.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Johannes Semper.
Benedictus II
Benedictus sündis Roomas. Ta oli Johannese poeg. Savelli suguvõsa traditsiooni järgi kuulus ta sellesse suguvõsasse.
Ta asus nooruses kiriku teenistusse ja õppis paavstlikus kirikukoori koolis.
Benedictus sai Agatho ajal Lateraani palee preestriks (kardinalpreester).
Paavstiks saamine
Benedictus II pühitseti paavstiks 26. juunil 684, kui Bütsantsi keiser Konstantinos IV oli teda tunnustanud.
Ta valiti paavstiks arvatavasti juulis 683.
Monoteletismi taunimine
Benedictus II kohustas usklikke järgima monoteletismi tauninud Konstantinoopoli III kirikukogu otsuseid.
Ta nõudis monoteletistlikest vaadetest loobumist Antiookia tagandatud patriarhilt Makarios I-lt, kes ootas Roomas tulutult endise ametikoha tagasisaamist.
Suhted keisriga
Bütsantsi keiser Konstantinus IV saatis paavstile oma poegade Justinianose (hilisem keiser) ja Herakleiose lokid. Paavst adopteeris sümboolselt mõlemad printsid.
Suhted Hispaania piiskoppidega
Enne kinnitamist paavstiks instrueeris Benedictus notar Petrust, kes pidi siirduma Hispaaniasse koos III Konstantinoopoli oikumeenilise kirikukogu otsustega, et neid tutvustada sealsetele vaimulikele. Ta saatis läkitused ka läänegootide kuningale Erwigile, krahv Simpliciusele ja Toledo peapiiskopile.
Toledo peapiiskop Julianus saatis paavstile oma usutunnistuse, kuid kuuldes, et paavst oli seda kritiseerinud, saatis talle teravasõnalise vastuse.
Suhted Inglismaa piiskoppidega
Enne kinnitamist paavstiks nõudis Benedictus Wilfridi ennistamist tagasi Yorki piiskopi ametisse, kes oli aastal 678 sellest ametist tagandatud.
Paavsti valimise reguleerimine
Benedictus II palvel tunnustas Bütsantsi keiser Konstantinos IV paavsti valimise reguleerimist, mille järgi kinnitati valimistulemus edaspidi Bütsantsi eksarhi poolt. Seni kinnitas paavsti valimist keiser.
Vaeste eest hoolitsemine
Benedictus II hoolitses vaeste eest, keda ta lubas 685. aasta ülestõusmispühade ajal viibida vaimulike hulgas missal.
Ordinatsioonid
Benedictus II ordineeris 12 piiskoppi.
Benedictus II kultuuriloos
Benedictus II ajal tehti taastamistöid Rooma Peetri kirikus ja San Lorenzo in Lucina kirikus.
Tema ajal dekoreeriti Rooma San Valentino ja Santa Maria ad Martirio kirikud.
Surm
Benedictus II haigestus ülestõusmispühal 26. märtsil 685, suri 8. mail 685 Roomas ja maeti Rooma Peetri kirikusse.
Surres pärandas ta vaimulikele, kloostritele ja ilmiksakristaanidele 30 naela kulda.
Hinnang
"Liber Pontificalis" kirjeldab Benedictus II malbust ja suuremeelsust.
Mässa
pisi|Mässa bussipeatus Foto: [[Kasutaja:Avjoska|Ave Maria Mõistlik, 5. september 2009 ]] Mässa on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Torgu valda.
Küla asub Saaremaal Sõrve poolsaarel, endises Jämaja kihelkonnas.
Küla territooriumil asus kunagi Koltse mõis
A. H. Tammsaare mälestusmärk
pisi|A. H. Tammsaare mälestusmärk pisi pisi|Mälestusmärgi avamine 1978. aastal A. H. Tammsaare mälestusmärk on eesti kirjaniku A. H. Tammsaare 100. sünniaastapäevaks 1978. aastal valminud monument, mis asub Tallinna kesklinnas Tammsaare pargis.
Mälestusmärgi autorid on skulptor Jaak Soans ja arhitekt Rein Luup. A. H. Tammsaaret on kujutatud mõtlikuna pingil istumas. Kuju asukoha valikul arvestati, et praeguse Tammsaare pargi kohal asunud Uus turg oli A. H. Tammsaare meeliskoht, kus ta armastas inimesi jälgida.
Teatrinäitlejate loend
''Siin on loetletud teatrinäitlejaid.
A
Andreas Aabel - Hauk Aabel - Per Aabel - Andreas Aadel - Argo Aadli - Lydia Aadre - Enoch Aagaard - Ida Aalberg - Agnes Aaliste - Viive Aamisepp - Georg Aan - Ott Aardam - Henn Aare - Inna Aare - Irja Aarma - Jüri Aarma - Reet Aarma - Mart Aas - Marta Aasa - Loore Aaslav-Kaasik - Ants Aasmaa - Irja Aav - Murel Aav - Tõnu Aav - Evald Aavik (1941) - Evald Aavik (1924–2001) - Vaso Abašidze - George Abbott - Aleksandr Abdulov - Ervin Abel - Mari Abel - Hovhannes Abeljan - Maia Adari - Olga Adari - Rudolf Adelmann - Karl Ader - Voldemar Ader - Isabelle Adjani - Kais Adlas - Raivo Adlas - Regimantas Adomaitis - Enn Adusson - Ilse Adusson - Ljubov Agapova - Ksenia Agarkova - Ada Ahi - Dajan Ahmet - Liisa Aibel - Marika Aidla - Lembit Aimre - Linda Ainla - Elmo Ainula - Anti Ainumäe - Riina Airenne - Silvi Ait - Ira Ajango - Eneken Aksel - Alide Alaküla - Ellen Alaküla - Robert Alamaa - Randar Alango - Rudolf Alari - Nata Albring-Kruusmann - Alan Alda - Urmas Alender - Voldemar Alev - Martin Algus - Armin Alla - Illi Allabert - Rudolf Allabert - Ljuba Aller - Elise Allik - Peeter Allik - Alli Alliksoo - Andrus Allikvee - Hanna Allsaar - Otto Aloe - Milli Altermann - Theodor Altermann - Anna Alt-Jakobson - Anna Altleis - Jaan Altleis - Kaarli Aluoja - Hannes Ambos - Romualds Ancāns - Ants Ander - Anu Ander - Lehte Ander - Ago Anderson - Rein Andre - Valve Andre - Karin Andrekson - Paula Andrekson - Ludmilla Andrianova - Ingrīda Andriņa - Ain Anger - Endel Ani - Eva Annast - Helgi Annast - Sergi Annilo -- Maria Annus - Rednar Annus - Rein Anon - Nadežda Antipenko - Maria Antipp - Maimu Anto - André Antoine - Lembit Anton - Eugen Antoni - Ljubov Antoni - Jenny Anvelt - Astrid Arak - Sirje Arbi - Fanny Ardant - Aleksander Arder - Helmi Aren - Rein Aren - Väino Aren - Anu Arendi - Juta Arg - Valentin Arhipenko - Jan Arlazorov - Toivo Arnover - Inge Arro - Aleksander Arry - Ines Aru - Leida Aru - Jaanika Arum - Virve Aruoja - Heino Arus - Tiit Aruvee - Fred Astaire - Raissa Aštemenko - Julia Aug - Erki Aule - Edmund Aumere - Merle Aunpuu - Aleksander Aur - Ajjar Ausma - Märt Avandi - Maria Avdjuško - Gustav Avesson - Anatoli Avilotšev - Valentina Avilotševa - Dan Aykroyd
C
Larry the Cable Guy - Sarah Wayne Callies - Ian Carmichael - Bab Christensen - Halfdan Christensen - Andrei Christiansen - Colin Clive - Herardo Contreras - Benedict Cumberbatch - Constance Cummings - Zbigniew Cybulski
Vanamõisa mõis (Haljala)
thumb|Vanamõisa peahoone thumb|Vanamõisa peahoone thumb|Vanamõisa peahoone Vanamõisa mõis (saksa keeles Altenhof) oli rüütlimõis Haljala kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal asub mõis Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas.
Teatrinäitlejate loend
D
Timothy Dalton - Renata Dancewicz - Dārta Daneviča - Ingeborga Dapkūnaitė - Danielle Darrieux - Aleksandr Demjanenko - Aleksander Dener - Pavel Derevjanko - Karin Devis-Kaasik - Viivi Dikson - Mihhail Djatšihhin - Rita Dolgihh - Margarita Dombrovskaja - Svetlana Dorošenko - Maija Doveika - Lelde Dreimane - Ben Drui - Haim Drui - Medea Džapharidze - Lidia Duplevsky - Eleonora Duse - Andres Dvinjaninov - Natalja Dõmtšenko
E
Ija Eberlein - Toomas Edur - Olev Eek - Aleksander Eelmaa - Taavi Eelmaa - Andrus Eelmäe - Lembit Eelmäe - Ivo Eensalu - Marika Eensalu - Enno Eesmaa - Epp Eespäev - Elle Eha - Valve Ehala - Helmi Einer - Aino Einla - Gösta Ekman seenior - Anna Ekston - Kitty Eller - Kai Elling - Kristel Elling - Rauno Elp - Herta Elviste - Michael Emerson - Eino Ende - Richard Ende - Aili Engelberg - Rudolf Engelberg - Roland Engman - Elvira Ennok - Heino Ennok - Mitrofan Enson - Elita Erkina - Andero Ermel - Theodor Ers - Iivi Ervin - Ants Eskola - Olev Eskola - David Essex - Mihkel Essmann - Ita Ever
Vanamõisa mõis (Haljala)
Ajalugu
1765. aastal päris Karula ja Vanamõisa mõisa Gotthard Wilhelm von Uexküll. 1770. aastal müüs ta mõisa Karl Wilhelm Löschern von Hertzfeldtile. Samal aastal müüs viimase lesk mõisa Woldemar von Uexküllile. 1787. aastal pantis W. von Uexküll Vanamõisa mõisa 70 aastaks Woldemar von Lantinghausenile. 1804. aastal loovutas viimane pandi Ludwig Karl von Brevernile, kes 1812. aastal sai Vanamõisa pärusomanikuks. 1863. aastal liideti Vanamõisaga sellega piirnev Võle mõis.
Teatrinäitlejate loend
F
Manolo Fábregas - Gottfried Falk - Semjon Farada - Viktor Fedortšenko - Sergei Fedossejev - Katarzyna Figura - Albert Filozov - Veera Fjodorova - Dario Fo - Bryn Fôn - Irina Fomina - Henry Fonda - Philip Franks - Jaan Freimann - Dwight Frye - Sergei Furmanjuk
Vanamõisa mõis (Haljala)
Ajalugu
Mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli Ludwig Gregor Johann (Hans) von Brevern.
Teatrinäitlejate loend
G
Tamara Gaenko - Jevgeni Gaitšuk - Janusz Gajos - Michel Galabru - Viktor Galinsky - Vladislav Galkin - Peter Gallagher - Janis Garancis - Stephen Gately - Ira Generalova - Heinrich George - Estelle Getty - Venera Gilmutdinova - Annie Girardot - Hilda Gleser - Aleksandr Goloborodko - Lidia Golovataja - Jekaterina Gradova - Ariana Grande - Richard Griffiths - Liliana Grodnikova - Gustaf Gründgens - Ellen Grünfeldt - Maria Gurjev - Rostislav Gurjev - Viktor Gurjev - Anatoli Gussev - Harry Gustavson - Robert Gutman - Vidrik Gutman
H
Liis Haab - Ahto Haabjärv - Jaan Haabjärv - Alar Haak - Maarja Haamer - Juss Haasma - Aino Haav - Maire Haava - Markus Habakukk - Verner Hagus - Uko Halla - Priit Hallap - Arvi Hallik - Alide-Johanna Halliste - Tšulpan Hamatova - Jasmin Hamid - Mati Hammer - Rene Hammer - Enn Hango - Ravo Hanura - Teet Hanschmidt - Benno Hansen - Kristjan Hansen - Leopold Hansen - Mall Hansen - Johan Hansing - Meelis Hansing - Wilhelmine Hansing - Anatoli Hanson - Liivika Hanstin - Heikki Haravee - Chris Hardwick - Robert Hardy - Alvi Hargel - Jaan Hargel - Leonid Haritonov - Dmitri Hartšenko - Helen Hayes - Terje Heido - Jaak Hein - Valentina Hein - Viive Hein - Uno Heinapuu - Marian Heinat - Kersti Heinloo - Norbert Heinloo - Anu Heinsalu - Helle-Reet Helenurm - Tiit Helimets - Mare Hellam - Hilda Hellas - Ludmilla Hellat-Lemba - Julius Helsblum - Neeme Henk - Gerd Michael Henneberg - Katharine Hepburn - Ago Herkül - Imbi Herm - Evald Hermaküla - Endla Hermann - Agate Hiielo - Siina Hiievälja - Elfriede Hilden - Valdur Himbek - Mercedes Hink - Aavo Hinno - Lea Holst - Emmy Holz - Agnes Holt - Vladislav Horuženko - Ludmilla Hussar - Aado Hõimre - Lembit Härm - Martin Härm - Tiit Härm - Viiu Härm - Edkar Härmson