cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leigo turismitalu
pisi|Vaade Leigo turismitalule. Esiplaanil üks [[Leigo järvedest (juuni, 2008)]] Leigo turismitalu on Valga maakonnas Otepää vallas Lutike külas asuv turismitalu. Talu on tuntud eeskätt kohana, kus igal aastal toimub Leigo järvemuusika festival. Talu omanik on Tõnu Tamm.
Talu territooriumil asuvad Leigo järved.
Rakovica (Belgrad)
pisi|Linnaosa Belgradi kaardil Rakovica (serbia kirillitsas Палилула) on Serbia pealinna Belgradi linnaosa.
Čevljarski most
Čevljarski most (tuntud ka kui Šuštarski most) on sild Sloveenia pealinnas Ljubljanas üle Ljubljanica jõe.
Sild on sellel kohal olnud juba 13. sajandil. Praegune sild avati 1932. aastal ning selle arhitekt on Jože Plečnik.
Nienhagen (Celle kreis)
Nienhagen on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Celle kreisis.
Valla pindala on 17,57 km². 31. detsembril 2015 elas seal 6793 inimest.
Kuulub Wathlingeni ühisvalda.
Luoba
pisi|Luoba vanausuliste kalmistu Luoba (žemaidi Louba) on küla Leedus Skuodase rajoonis Ylakiai vallas. Luoba jääb Luoba jõe äärde.
Luobat esmamainiti aastal 1253 (Lobe). Toona kuulus see kuralaste Ceklise muinasmaakonda. Hiljem asusid külla elama vanausulised. Külas on vanausuliste kirik. Sinna jäävad kaks Luoba küla kalmistut ja Luoba vanausuliste kalmistu.
Külas asu varem Verksmų või Versmių küngas, millel asus allikas. Varem asunud seal rahvajuttude kohaselt kõrts, mida pidasid juudid. Need ei hoolinud kristlikest pühadest, vaid jootsid rahvast ka nende ajal. Sel põhjusel hävitanud taevased jõud kõrtsi, see kas vajunud maa alla ja selle kohale tekkinud allikas, või siis langes mägi kõrtsi peale ja alles jäi vaid allikas. Hiljem kadusid maaparandustööde käigus nii küngas kui allikas.
Ando Martin Kass
Ando Martin Kass (sündinud 26. aprillil 1961 Torontos Kanadas) on eesti vaimulik Ameerikas.
Alg- ja keskhariduse omandas Kanadas Torontos, seejärel lõpetas North Yorki Georg S. Henry keskkooli (Ontario Secondary School) Honours Graduationi diplomiga juunis 1979 ja Toronto Yorki ülikooli geograafia erialal bakalaureusekraadiga. Usuteadust on ta õppinud Waterloo Lutheran Seminarys ja Toronto ülikooli Wycliffe College'is, lõpetades viimase Master of Divinity kraadiga aastal 1988. Lisaks sai ta sama Faculty of Educationis BEd kraadi 1989. aastal. Prooviaastal oli Toronto Peetri koguduses õpetaja Andres Tauli juhendamisel. Ordineeriti õpetajaks 19. juunil 1994 peapiiskop Udo Petersoo poolt, teda assisteerisid praost Edgar Heinsoo ja abipraost Tõnis Nõmmik.
Libertango
"Libertango" on Argentina helilooja Ástor Piazzolla instrumentaaltango. Esmakordselt 1974. aasta mais Milano plaadifirmas Carosello salvestatud ja plaadistatud pala on üks maailma tuntumaid tangosid. Pealkiri "Libertango" on uudissõna, mis ühendab hispaaniakeelsed sõnad libertad ('vabadus') ja tango, sümboliseerides Piazzolla siirdumist klassikalise tango juurest nn tango nuevo juurde.
Ando Martin Kass
Määrati teenima (ja veel 1996. aastal teenis) E.E.L.K. Cleveland-Ohio kogudust Ameerika Ühendriikides.
Libertango
"Libertango" esmasalvestus
"Libertango" esimene versioon kestis 2 minutit 48 sekundit ja ilmus Ástor Piazzolla samanimelisel plaadil, mis sisaldas ka teisi tango nuevo stiilis muusikapalasid, millest enamik kannab sarnaseid liitnimesid. Piazzolla on nende loomist meenutades naljatamisi öelnud, et nimede leiutamine nõudis rohkem vaeva kui muusika kirjutamine.
Ando Martin Kass
Isiklikku
Tema emapoolne vanaisa oli Tallinna Jaani koguduse õpetaja Aleksander Täheväli, tädimees peapiiskop Konrad Veem, isa diakon Tarvo Kass.
Harilik kiilassilm
Harilik kiilassilm (Chrysoperla carnea) on võrktiivaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Libertango
Tunnustus
2004. aastal nomineeriti Grammyle parima instrumentaalarranžeeringu kategoorias Jorge Calandrelli seade "Libertangost".
Harilik kiilassilm
Putukat on ka Eestis.
Libertango
Taasesitusi
2000. aastal salvestas kitarrist Al Di Meola selle oma plaadil "The Grande Passion".
2002 esitas "Libertango" Austraalia-Briti keelpillikvartett Bond oma teisel plaadil "Shine".
"Libertangot" on salvestanud ka Norra trompetist Tine Thing Helseth, Jaapani pianist Hiromi ja Colombia harfimängija Edmar Castaneda.
ETV saatesarjas "Klassikatähed" esitas "Libertango" 2013. aastal tšellist Marcel Johannes Kits, hiljem on ta seda esitanud saates "Terevisioon" koos ansambliga C-Jam. 2018. aastal esitas samal konkursil "Libertango" viiuldaja Johannes Põlda koostöös võistlustantsija Liina Kasega.
Eesti muusikuist on "Libertango" salvestanud näiteks trio koosseisus Arvo Leibur, Heiki Mätlik ja Terje Terasmaa (2000, plaat "Tango king Astor Piazzolla"), Villu Veski ja Tiit Kalluste tangosekstett koos Daniel "Pipi" Piazzollaga (2003, plaat "Mi tango en Buenos Aires"), ansambel Xilofono (2011, plaat "Mosaiik"), Jaak Lutsoja Quintet (2013, plaat "Adiós nonino"), Trio Kolm Krooni (Jaan Arder, Henn Rebane, Vambo Pikknurm, 2014, plaadil "Kontsert "Estonia" Talveaias"), Akordioniklubi (2015, plaat "Mentionere") ning orkester Sotto Voce (2016, plaat "Sosinad").
Töötlused
Algselt instrumentaalpalana kirjutatud "Libertangole" lõi Argentina luuletaja Horacio Ferrer 1990. aastal hispaaniakeelse lauluteksti vabaduse teemal.
Hispaaniakeelsed sõnad on "Libertangole" loonud ka Kuuba-Ameerika laulja Luisa Maria Güell oma 2007. aasta plaadil "Una" ning Argentina laulja ja helilooja Lilí Gardés lavastusele "Zombitango".
"Libertango" instrumentaaltöötlusena sai alguse Alexej Gerassimez' "Piazonore", mida Eestis esitas "Klassikatähtede" telekonkursi finaalis 2018. aastal Tanel-Eiko Novikov.
Filmis
"Libertangot" kasutati Poola lavastaja Roman Polanski filmis "Frantic" (1988), samuti Prantsuse lavastaja Jacques Rivette'i filmis "Le Pont du Nord" (1981) ja Jacques Maillot' filmis "Les Liens du sang" (1988).
Briti lavastaja Sally Potteri filmis "The Tango Lesson" (1997) mängisid "Libertangot" vene akordionist Pjotr Dranga ja viiuldaja Dmitri Kogan.
Spordis
"Libertangot" on kasutanud saatemuusikaks paljud iluuisutajad, paaridest näiteks Oksana Grištšuk ja Jevgeni Platov, Tatjana Navka ja Roman Kostomarov, Sinead Houston Kerr ja John Kerr, üksikesinejaist aga Shizuka Arakawa, Akiko Suzuki, Christina Gao, Sonia Lafuente Martínez jpt.
Patuoinas (maal)
"Patuoinas" (inglise keeles "Scapegoat" (sõna-sõnalt 'patukits') on inglise kunstniku William Holman Hunti (1827–1910) õlimaal lõuendil.
Ajavahemikus 1854–1856 valminud teosel on kujutatud kolmandas Moosese raamatus kirjeldatud patuoinast. Lunastuspühal mähiti kitse sarvede ümber kogukonna patte sümboliseeriv punane kangas ja aeti kits minema. Sel moel vabanes kogukond pattudest.
Hunt alustas maalimist Surnumere kaldal ja lõpetas teose oma Londoni ateljees. Maalist valmis kaks versiooni. Esimesena valminud väiksem, tumedama karvaga kitse ja vikerkaarega teos asub Manchesteris, teine Liverpooli lähedal Port Sunlightis Leedi Leveri galeriis. Kunstnik maalis neid versioone vaheldumisi, aga väiksemat, Manchesteri versiooni peetakse eeltööks suuremale, Liverpooli versioonile, sest just selle saatis kunstnik Kuningliku Kunstiakadeemia näitusele.
Kolmandas Moosese raamatus on kirjeldatud patuoinast, kes tuleb israeliitide hõimude karjadest rituaalselt välja heita osana pattude andekssaamise protsessist. Kooskõlas traditsioonilise kristliku teoloogiaga uskus William Hunt, et patuoinas oli Jeesuse lunastusohvri eelkäija ja sümboliseeris Jeesuse seda külge, mida Jesaja on kirjeldanud kui Jumala kannatavat teenrit. Hunt laskis pildiraamile kirjutada kaks piiblitsitaati: «Tõepoolest võttis ta enese peale meie haigused ja kandis meie valusid! Meie aga pidasime teda vigaseks, Jumalast peksetuks ja vaevatuks!» (Jesaja 53:4) ja «Sikk kannab enesega kõik nende patud tühjale maale, sikk lastagu kõrves lahti.» (Kolmas Moosese raamat 16:22).
Hunt valis maali teema toorast ja see oli osa juutide kristlusse ümberpööramise programmist. Tema meelest sobis judaismi seisukoht patuoina tähendusest kokku kristluse õpetusega Messiast kui kannatavast kujust. Ta kirjutas maalikunstnikust sõbrale John Everett Millais'le: «Ma olen rõõmus, et ["Patuoinas"] võib olla vahend, mis juhatab iga vastuvõtliku juudi nägema vihjet Messiale sellisena, nagu ta oli, mitte niisugusena, nagu teda mõistavad nemad, ajutise kuningana.»
.aero
.aero on lennunduse tippdomeen, mille rahastajaks ja toimetajaks on SITA.
See 2002. aastal loodud domeen on esimene valdkonnaspetsiifiline tippdomeen ja see on ette nähtud aeronautika vallas tegutsejatele. Domeen sai heakskiidu 2001. aastal (kuni 17. detsembrini 2006) ning oktoobris 2006 pikendati selle kehtivust poole aasta võrra. Pikendamist jätkati pooleaastaste tsüklitena kuni 17. juunini 2009. Siis allkirjastas SITA 10-aastase sponsorluslepingu ICANN-iga tagamaks domeeni toimimise vähemalt kuni 2019. aastani.
Viited
Toppdomän
Dolní Věstonice Venus
pisi|200px|Dolní Věstonice Venus Dolní Věstonice Venus (tšehhi keeles Věstonická venuše) on alasti naisfiguuri kujutav keraamiline Venuse-kujuke, mis on dateeritud vahemikku 29 000 kuni 25 000 eKr (Gravette'i kultuur). Kuju leiti Brno linnast lõunas asuvast Dolní Věstonice paleoliitikumiaegsest leiukohast. Leiukoht asub Tšehhis Morava piirkonnas asuva 549 meetri kõrguse Děvíni mäe jalamil. See kujuke koos mõne teise lähedalasuvatest leiukohtadest leitud kujukesega on vanimad teadaolevad keraamikatooted maailmas. Kohalikust lössist valmistatud kujukesel on ka mõningaid jälgi savist. Kujul puuduvad jäljed pinna poleerimisest või pigmendi kasutamisest.
Kirjeldus
Dolní Věstonice Venus on 111 millimeetri kõrgune ja selle laius kõige laiemast kohast mõõdetuna on 43 mm. Kuju on valmistatud suhteliselt madalal temperatuuril (500 °C - 800 °C) põletatud savist. Kuju järgib teiste teadaolevate Venuse-kujukeste üldist morfoloogiat: erakordselt suured rinnad, kõht ja puusad (mis võivad olla sigivuse sümbolid) ning suhteliselt väike pea ja vähesel määral detaile ülejäänud kehal.
Morava piirkonnas asuvat Dolní Věstonice paleoliitikumiaegset leiukohta on süstemaatiliselt arheoloogiliselt uuritud alates 1924. aastast. Tööde algataja oli Tšehhi arheoloog ja geograaf Karel Absolon. Lisaks Venuse-kujukesele on Dolní Věstonicest leitud 2000 põletatud savist kuuli ja loomade kujukesi (karu, lõvi, mammut, hobune, rebane, ninasarvik ja öökull).
Kaheks osaks murdunud Venuse-kujuke avastati 1925. aasta 13. juulil tuhakihist. Kunagi Brno linnas Morava Muuseumis väljas olnud kuju on tänapäeval samas muuseumis suurema kaitse all ja avalikkusele harva nähtav. Kuju oli näitusel väljas 2006. aasta 11. oktoobrist kuni 2007. aasta 2. septembrini, mil Prahas asuvas Rahvusmuuseumis oli avatud näitus "Mammutikütid" (Lovci mamutů). Seejärel oli kujuke uuesti väljas Brnos asuvas Morava Muuseumis, kus oli avatud Kesk-Euroopa eelajaloolist kunsti käsitlev näitus. 2009. aasta juunis viidi aga kuju tagasi hoidlasse.
Veel aastakümneid hiljem on teadlased kujukest aegajalt uuesti uurinud. Näiteks tehti 2004. aastal kujust tomograafiline kujutis, millelt leiti kujukese pinnale põlenud umbes 7 kuni 15 aasta vanuse lapse sõrmejälg. Králík, Novotný ja Oliva (2002) ei pea tõenäoliseks, et enne põletamist kuju käes hoidnud laps oleks kuju valmistaja.
Eddingtoni medal
pisi|150px|Medal on nimetatud [[Arthur Eddingtoni järgi]]
Eddingtoni medal (inglise keeles Eddington Medal) on Kuningliku Astronoomiaseltsi teadusauhind väljapaistvate uurimuste eest teoreetilise astrofüüsika valdkonnas. Medal on nimetatud Arthur Eddingtoni järgi.
Medalit antakse välja alates 1953. aastast. Kuni 2013. aastani anti seda välja iga kahe aasta tagant, 2013. aastast igal aastal.
JoJo's Bizarre Adventure
"JoJo's Bizarre Adventure" (jaapani keeles ジョジョの奇妙な冒険, hepburni transkriptsioon JoJo no Kimyō na Bōken; lühendatuna "JoJo" või "JJBA") on Jaapani koomiksisari ehk manga, mille autor on Hirohiko Araki. See hakkas ilmuma 1987. aastal ning ilmub tänaseni. Sari koosneb üheksast osast, igaüks neist käsitleb ühe suguvõsa eri järeltulijate seiklusi. Sarja esimesed kuus osa on ka animeeritud ning tõlgitud inglise keelde, tänu millele see hakkas see Läänes suurt populaarsust koguma. Animeeritud sarja esimene hooaeg esilinastus 2012. aastal.
4. aprillil 2021 kuulutati välja ka sarja kuuenda osa animeeritud hooaeg. Hooaja esimesed 12 jagu esilinastusid Netflixis ülemaailmselt 1. detsembril 2021.
Loomine
"JoJo's Bizarre Adventure" on tuntud oma unikaalse kunstistiili ning tegelaste kirevate kujunduste poolest. Autor Hirohiko Araki sai inspiratsiooni klassikalisest kunstist, Michelangelo skulptuuridest, Lääne muusikast ning kulturismi- ja märuliikoonidest (nt Arnold Schwarzenegger ja Sylvester Stallone). Tema loomingus pidevalt rõhutatakse atleetlikku maskuliinset vormi. Ühtlasi on sarja lahutamatuks tunnusjooneks tegelaste sage kujutamine modelli-laadsetes liialdatud poosides (tuntud kui JoJo pose).
Aastal 2009 esitleti sarja "JoJo's Bizarre Adventure" Louvre'i kunstimuuseumis koomiksikunsti näituse raames. Järgmisel aastal hakati sarja Prantsusmaal avaldama ja 2012. aastal jõudis see ka Põhja-Ameerikasse.
Araki on teinud koostööd ka moeettevõtetega, näiteks Gucci, luues neile riidekujundust ja sama projekti raames ka lühikoomiksi, kaasates seal koomiksiseeriast tuntud tegelasi.
Sisu
Sarja keskmeks on Joestaride suguvõsa pidev konflikt kurjusega mitmete põlvkondade vältel. Iga osa peategelaseks on mõni Joestar, kelle ees- ja perekonnanime sulandsõna on "JoJo". Seeria muutus populaarseks, kui kolmandas osas toodi loo sisse "Standid". Stand on inimese hinge füüsiline kujutis, mida ta ise kontrollib. Ainult Standidega inimesed näevad teiste Stande. Kõik osad alates kolmandast ja edasi käsitlevad mahukalt Standidevahelisi võitlusi. Kahe esimese osa ühiseks motiiviks on võitluskunst Hamon, mis võimaldab hingamise läbi kontsentreerida keha energiat soovitud otstarbeks.
Välislingid
JoJo mangade kaanekujundused
Wathlingen
Wathlingen on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Celle kreisis.
Vald asub umbes 10 km Cellest kagus ja selle pindala on 17,68 km². 31. detsembril 2015 elas seal 6153 inimest.
Wathlingen on ka Wathlingeni ühisvalla keskus.
Atmosfäärikiht
Atmosfäärikihid on Maa atmosfääri ligikaudu kontsentriliste sfääridega piiratud osad, mis erinevad omavahel õhu koostise poolest.
Ebenhaeser
Ebenhaeser (ka Ebenhaezer) on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis West Coasti ringkonnas Matzikama vallas.
Ebenhaeser on rajatud 1831. aastal misjonijaamana.
Nienhagen
Nienhagen on mitme asula nimi:
Võnnusvere
Võnnusvere (kohalikus pruugis Võnusvere) oli küla Virumaal. Küla jääb tänapäeval Avispea küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Väike-Maarja kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Avispea külaga.
Asulat on mainitud 1469 (Vevestever), 1796 (Woñusfer), 1871 (Woeñaswerre).
Surčin
pisi|Linnaosa Belgradi kaardil Surčin (serbia kirillitsas Сурчин) on Serbia pealinna Belgradi linnaosa.
Warwick Davis
pisi|Warwick Davis (2007) pisi|Warwick Davis (vasakul, 2010) Warwick Ashley Davis (sündinud 3. veebruaril 1970 Epsomis Surreys) on inglise filmi- ja seriaalinäitleja.
Dimitri K. Simes
Elukäik ja tegevus
Dmitri Konstantinovitš Simis sündis 29. oktoobril 1947 Moskvas. Ta lapsendasid juudi rahvusest Nõukogude tippjuristid ja inimõiguste kaitsjad Konstantin Simis (1919–2006) ja Dina Kaminskaja (1919–2006), kes olid edukad juristid, kuulumata komparteisse. Ta kasvas üles Nõukogude Liidu kohta väga heades oludes. Newsweeki ajakirjanik Alfred Friendly Jr. on nimetanud tema vanematekodu kirjanike, kunstnike, intellektuaalide ja väliskülaliste salongiks. "Minu maja oli tuntud kui üks külalislahkeimaid kogu Moskvas, ja mul on alati hea meel kaunilt sätitud laua, maitsva toidu ja lähedaste sõprade seltskonna üle" ütles tema ema Dina Kaminskaja. Tema vanemad kaitsesid juristidena Nõukogude võimu eest kohtus muuhulgas tolleaegseid tippdissidente nagu Vladimir Bukovski, Anatoli Martšenko, Aleksandr Ginzburg, Ilja Gabai, Mustafa Džemiljev, Juri Galanskov, Pavel Litvinov jt. "Minu vanemad olid vabad inimesed mittevabal maal," kirjutas Dmitri Simis.
Pärast keskkooli lõpetamist Moskvas 1964. aastal töötas Dmitri ühe aasta teaduslik-tehnilise töötajana Riiklikus Ajaloomuuseumis Punasel väljakul. Seejärel asus ta õppima Moskva Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna päevases osakonnas, kust teisel kursusel tuli siirduda kaugõppesse, kuna ta astus NLKP ajaloo õppejõuga ohtlikku dialoogi Lenini teoste üle. Jätkates kaugõppes ajalooõpinguid, astus ta 1966. aastal Moskva Riikliku Ülikooli bioloogiateaduskonna päevasesse osakonda. Enda sõnul visati ta poliitilistel põhjustel ülikoolist kaks korda välja ja veetis kaks nädalat Matrosskaja Tišina eeluurimisisolaatoris, kuna osales demonstratsioonil. Ise ta ennast dissidendiks ei pea ja kunagi selleks saada ei kavatsenud, vaid üritas tegelda oma erialaga Nõukogude süsteemi raamides.
Jaanuaris 1967 visati ta välja ülikooli bioloogiteaduskonnast, kuna kaitses väitluses Ameerika Ühendriikide osalust Vietnami sõjas, kuid lõpetas 1969. aastal kaugõppes ülikooli ajalooteaduskonna (diplomitöö Ameerika Ühendriikide lähiajaloost). Septembrist 1967 asus ta tööle NSV Liidu Teaduste Akadeemia Maailmamajanduse ja Rahvusvaheliste Suhete Instituudis (IMEMO) tehnilise töötaja, hiljem nooremteadlasena, kirjutades kandidaadiväitekirja Ameerika Ühendriikide sotsiaalpoliitikast. Sinna tööle saamisel aitas teda tema isa (IMEMO asedirektor ja paar osakonnajuhatajat olid isa endised üliõpilased). Ta liitus instituudi Ameerika Ühendriikide informatsiooni osakonnaga, mida tollal juhatas juhtiv Nõukogude amerikanist Vladimir Šamberg. Oktoobris 1970 viidi ta üle monopolivastase poliitilise võitluse sektorisse. Aasta hiljem kandideeris ta edukalt nooremteaduri kohale, asudes tegelema teemaga "Ameerika Ühendriikide sotsiaalsed ja poliitilised probleemid". Ta töötas koos tulevaste Venemaa välisministrite Igor Ivanovi ja Jevgeni Primakoviga. Oli IMEMO komsomolikomitee sekretäri asetäitja, komsomolikomitee lektorite grupi rahvusvahelise sektsiooni büroo esimees. Komsomolitegelasena osales ta keelatud kunstinäituse likvideerimisel Moskvas.
Avaldas artikleid Ameerika Ühendriikide sotsiaalpoliitika kohta Nõukogude Liidu juhtivates ajalehtedes nagu Komsomolskaja Pravda, Literaturnaja Gazeta jt. Kevadel 1972 oli tal valmimas kandidaadiväitekiri "Uusvasakpoolne liikumine USA monopolivastases võitluses."
Ise meenutab ta aega IMEMO-s heade sõnadega: "Arvan, et IMEMO mängis Nõukogude perioodil üsna konstruktiivset rolli. Ehkki tema mõju praeguste poliitiliste otsuste vastuvõtmisele oli piiratud, andis instituut sellesse protsessi siiski olulise panuse. Esiteks oli sellel oluline mõju välispoliitiliste küsimuste arutamisele, tutvustades realismi elemente ja värskeid arvamusi, ja teiseks, mõnel selle juhtival uurijal oli otsene juurdepääs kõrgemale juhtkonnale ning nad said partei kõnede ja otsuste kirjutamises osalemise kaudu muuta need dokumendid vähem doktriinlikeks."
Edukale karjäärile vaatamata esitas ta 3. juulil 1972 instituudi dekaani asetäitjale (tulevasele Venemaa välisluure juhile ja välisministrile) Jevgeni Primakovile lahkumisavalduse, kes selle rahuldas. Vastavalt korrale oleks tema kui komsomolitegelase emigreerumise küsimus tulnud ettekandmisele kõrgel tasemel, kas ÜLKNÜ Moskva Linnakomitees või koguni ÜLKNÜ Keskkomitees ning ta oleks reeturina organisatsioonist välja visatud. Kuid kõigest sellest puuduvad vähimadki andmed.
Seejärel asus ta juudina taotlema ümberasumist Iisraeli. Ta vahistati 6. septembril 1972 juutide meeleavaldusel Moskva Liibanoni saatkonna ees (protesteeriti, et Müncheni olümpiamängudel Iisraeli sportlased pantvangi võtnud terroristid saabusid Liibanonist), vabastati samal öösel. Uuesti vahistati ta sama aasta novembris, süüdistatuna meeleavalduse korraldamises Nõukogude Liidu siseministeeriumi ruumides (nõuti juutide Nõukogude Liidust väljalaskmist). Nüüd veetis ta kaks nädalat eeluurimisisolaatoris. Jaanuaris 1973 lasti tal Nõukogude Liidust lahkuda, ta siirdus Viini kaudu Rooma ja sealt Ameerika Ühendriikidesse. Lõppkokkuvõttes lahendati tema küsimus edukalt pärast Prantsuse peaministri Jacques Chaban-Delmasi ja Ameerika Ühendriikide endise asepresidendi, senaator Hubert Humphrey sekkumist, kes pöördusid isiklikult Nõukogude Liidu Ministrite Nõukogu esimehe Aleksei Kossõgini poole. Mõlemad tegutsesid rahvusvaheliste juudi organisatsioonide survel, kes võitlesid Nõukogude juutide lahkumisvabaduse eest.
Nõukogude ja Venemaa ajaloolane, Venemaa Teaduste Akadeemia korrespondentliige Pjotr Tšerkassov: "Jaanuaris 1973 lahkus Dmitri Simis lõpuks Moskvast ja suundus Viini kaudu USA-sse. Jõudes Uude Maailma, seadis ta endale väga ambitsioonika eesmärgi – mitte ainult sulanduda Ameerika ühiskonda, vaid pääseda ka Nõukogude Liitu uurivate juhtivate spetsialistide esimesse ritta. Arvestades, kui paljud silmapaistvad Nõukogude eksperdid külma sõja ajal seda viljakat pinnast harisid, oli eesmärk pehmelt öeldes raskesti saavutatav. Aja jooksul see siiski saavutati. Sellele aitasid kaasa mitte ainult Simisi loomulikud võimed ja sihikindlus, kes suutis kiirelt uue keskkonnaga kohaneda ja edukalt ümber kehastuda Nõukogude amerikanistist Ameerika sovetoloogiks, vaid ka õigesti valitud positsioon, millega ta analüüsis olukorda Nõukogude Liidus. Erinevalt paljudest Ameerika Ühendriikide Nõukogude teadlastest (eriti endiste Nõukogude kodanike hulgast), keda toitis banaalne nõukogudevastane propaganda, püüdis Dimitri Simis mõista Nõukogude režiimi arengu tähendust ja suunda ning ennustada selle põhjal kahe suurriigi edasisi suhteid. Muidugi aitasid teda suhted, mis olid loodud vabariiklaste partei mõjukate ringkondadega. Varsti pärast Ameerika Ühendriikidesse saabumist võttis ta ühendust senaator Henry M. Jacksoni tollase assistendi Richard Perle'iga (Jackson oli kuulsa Jackson-Vaniki muudatusettepaneku üks autoritest, mis blokeeris NSV Liidu ja Ameerika Ühendriikide vahelised majandussuhted 1974. aastal). Ta lõi head suhted Brent Scowcroftiga, kellest sai hiljem presidentide Gerald Fordi ja George W. Bushi riikliku julgeoleku nõunik, samuti James Schlesingeriga, kes juhtis korraga Luure Keskagentuuri ja Ameerika Ühendriikide kaitseministeeriumi. Mõjukate sõprade toel juhtis D. Simis Carnegie Nõukogu ja Euroopa Uuringute Sihtkapitali keskust, mida ta juhtis üle kümne aasta. 1980. aastate keskel kohtus ta Ameerika Ühendriikide endise presidendi Richard Nixoniga ja temast sai peagi üks lähedasemaid töötajaid. Dimitri Simis saatis Nixonit viimastel Venemaa visiitidel. Vahetult enne endise vabariikliku presidendi surma 1994. aastal loodi Nixoni fondi põhjal samanimeline teaduskeskus ja selle direktoriks määrati tänapäeva Venemaa poliitiliste küsimuste juhtiv Ameerika ekspert Dimitri Simes."
Saabudes märtsis-aprillis 1972 Ameerika Ühendriikidesse, asus ta Washingtonis teadusliku töötajana tööle Georgetowni Ülikooli Strateegiliste ja Rahvusvaheliste Uuringute Keskuses (Center for Strategic and International Studies) (CSIS). Oma mõjukate Ameerika poliitikutest sõprade toel asus ta juhtima Carnegie Fondi Venemaa ja Euraasia programmide keskust. Ta oli John Hopkinsi, Columbia ülikooli ja California Ülikooli Berkeleys professor, Ameerika Ühendriikide ekspresidendi Richard Nixoni (1913–1994) mitteametlik välispoliitika nõunik tema viimastel eluaastatel.
20. jaanuaril 1994 asutas ekspresident Richard Nixon omanimelise välispoliitika mõttekoja Nixon Center for Peace and Freedom, mille presidendiks ja tegevdirektoriks sai Dimitri Simes. Aastast 1998 kandis keskus nime The Nixon Center ja märtsist 2011 Center for the National Interest. Ta on selle keskuse poolt kaks korda kuus väljaantava konservatiivse välispoliitikaajakirja The National Interest väljaandja ja peategevtoimetaja.
3. septembrist 2018 juhatab ta koos Vjatšeslav Nikonoviga Venemaa Esimeses telekanalis (Pervõi Kanal) ühiskondlik-poliitilist vestlussaadet "Bolšaja igra" ("Большая игра").
Kriitika
2005. aasta detsembri algul kohtus Simes Venemaa presidendi nõuniku Gleb Pavlovski ja Kremlile lähedal seisva oligarhi Oleg Deripaskaga, et arutada Venemaa-sõbraliku mõttekoja loomist Ameerika Ühendriikides. Loodav mõttekoda oleks kriitikute arvates olnud sarnane 2007. aastal Pariisis loodud ja Venemaa rahastatud mõttekojaga Demokraatia ja Koostöö Instituut, mis aastatel 2008–2015 tegutses ka New Yorgis. Simesi juhitav keskus teeb aga antud instituudiga tihedat koostööd.
Tema juhitava mõttekoja nimemuutus aastal 2011 oli seotud Nixoni perekonna ja keskust rahastava Nixoni Fondi juhatuses olnud vabariiklaste soovimatusega siduda Nixoni nime Keskuse tegevusega, mida iseloomustati kui Vladimir Putini apologeetlust. Nixoni Fond andis keskuse programmidele ettenähtud 2 miljonit dollarit üle tingimusel, et Nixoni nimi kaotatakse, ehkki see oli mõne Nixoni austaja jaoks kibe tulemus.
Veebruaris 2015 kohtus ta Moskvas salaja Venemaa presidendi Vladimir Putiniga ja teiste kõrgemate Venemaa ametnikega. Donald Trumpi 2016. aasta Ameerika Ühendriikide presidendi valimiskampaania ajal korraldas ta Washingtonis asuvas Mayfloweri hotellis 27. aprillil 2016 Trumpi kohtumise valijatega, kus osales ka tollane Venemaa suursaadik Ameerika Ühendriikides Sergei Kisljak. Trump tutvustas seal oma välispoliitilist liini ja pidas oluiliseks häid suhteid Venemaaga. Ameerika Ühendriikide justiitsministeeriumi uurmiskomisjon, mis uuris Venemaa sekkumist 2016. aasta valimistesse, pidas seda kohtumist üheks võtmekohaks. Seal tutvustas Simes enne kõnet kahte meest, Trumpi ja Kisljaki. Oma kõnes kasutas Trump esmakordselt loosungit "America first" ja rõhutas seda, et võitluses islamiterrorismiga peab tegema koostööd Venemaaga, samuti nõuet NATO liitlastele maksta ise oma kaitse eest. Neid on peetud Simesi mõteteks, mida ta esitas Trumpile. Pärast Trumpi võitu presidendivalimistel kirjutas Simes oma ajakirjas The National Interest artikli "Kavand Donald Trumpile suhete parandamiseks Venemaaga".
Simes korraldas juulis 2018 Ameerika Ühendriikides Venemaa kasuks spioneerimise eest vahistatud Marija Butina kohtumise tollase Föderaalreservi aseesimehe Stanley Fischeri ja toonase Ameerika Ühendriikide rahandusministeeriumi rahvusvaheliste suhete asekantsleri Nathan Sheetsiga.
Tema väljaantav ajakiri The National Interest on tuntud oma kolumnide poolest, milles leitakse, et Ameerika Ühendriikide huvides on parandada suhteid Venemaaga ja "Vene karu" ei tohi ärritada.
Vene juurtega Ameerika ajaloolane ja politoloog Juri Felštinski: "Ka Simes oli kahtlemata osalenud Venemaa salateenistuse aktiivsetes operatsioonides. Selliseid "aktiivseid operatsioone" ei saa omistada sadadele lehekülgedele tema kirjutatud kremlimeelsele poliitilisele narratiivile. See sarnaneb rohkem "mõjuagendi" tegevusega. [...] Simes on olemasoleva teabe ja tema tegevuse põhjal Kremli agent, kes on põimitud Ameerika poliitilisse eliiti"
Ameerika politoloog Edward Luttwak ütles, et pole kunagi Simesi süüdistanud enamas kui selles, et ta "käis Washingtonis ringi, öeldes midagi, mis oli täiuslikult identne Moskva propagandaga".
Fontenay-le-Comte
Fontenay-le-Comte [font'nee'le'kom(t)] on linn Prantsusmaal Pays de la Loire'i piirkonnas Vendée departemangus. See on departemangu üks alamprefektuure (sous-prefecture) ehk ringkonna halduskeskus. Linn on ühe kantoni keskus.
Linna territoorium asub 2–68 meetri kõrgusel üle merepinna.
pisi|tühi|Fontenay-le-Comte'i plaan ja linna ümbritsevad vallad
Kumari
pisi|paremal|[[Bhaktapuri kumari Sajani Shakya (2007)]] Kumari või Kumari Devi on Nepali "elav jumalanna".
Kumari ' ks valitakse väga noored tütarlapsed, enamasti 4–7 aastased. Nende jumalanna-aeg lõpeb, kui algab menstruatsioon, sest uskumuse kohaselt lahkub siis jumaluse hing tütarlapse kehast ja tuleb valida uus kumari.
Kumari valimisel on ranged nõuded tütarlapse välimusele ja ta peab ka läbi tegema mitmed katsed. Kumari elab eraldatult, ta võib kodust ainult pidustuste ajal väljuda ja ka siis ei tohi ta jalad maad puudutada. Tavaellu tagasipöördumine on keeruline ja iidne traditsioon on ka vastuseisu põhjustanud.
KOI8
KOI-8 (vene keeles КОИ-8, Код Обмена Информацией, 8 бит) on laiendatud märgistik standardi GOST 19768-74 järgi, mis erinevalt KOI-7st võimaldab kasutada kirillitsa tähestikku koos ASCII-standardile vastavate ladina tähestiku tärkidega.
Huzhong
Huzhong (呼中, Hūzhōng) on asula Hiinas Heilongjiangi provintsis Da Hinggan Lingi ringkonnas, Huzhongi allringkonna ja Huzhongi suurvalla keskus.
KOI8
KOI-8st on mitu varianti:
Venuse sünd (Boucher)
„Venuse sünd“ (prantsuse keeles „La Naissance de Vénus“) on prantsuse kunstniku François Boucher' õlimaal lõuendil.
1754. aastal valminud teos asub Wallace’i kollektsioonis Londonis.
II liiga 1998
II liiga 1998 oli Eesti jalgpalli tugevuselt kolmanda liiga II liiga 1998. aasta hooaeg.
Luca Pacioli
pisi|[[Luca Pacioli portree. Luca Pacioli frantsisklase rüüs. Laual avatud on tõenäoliselt Eukleidese "Elementide" XIII raamat ]]
II liiga 1998
II liiga ida/põhi üleminekumängud
Hooaja lõpus osalesid II liiga ida/põhi 4. koht ja III liiga ida ning põhja tsoonide 3. kohad üleminekumängudel, mille võitja mängib järgmisel hooajal II liigas ning kaotajad III liigas. Kõigepealt mängisid omavahel III liiga ida ning põhja tsoonide 2. ning seejärel mängis nende mängude võitja II liiga ida/põhi 4. kohaga.
Hetero
Hetero on 1980. aastal Võrus asutatud Eesti hard rock'i ja heavy metal'i ansambel.
Luca Pacioli
Aastatel 1477–1480 töötas ta professorina Perugia ülikoolis, kus luges algebra ja geomeetriakursust.
II liiga 1998
II liiga lõuna/lääs üleminekumängud
Hooaja lõpus osalesid II liiga lõuna/lääs 4. koht ja III liiga lõuna ning lääne tsoonide 3. kohad üleminekumängudel, mille võitja mängib järgmisel hooajal II liigas ning kaotajad III liigas. Kõigepealt mängisid omavahel III liiga lõuna ning lääne tsoonide 2. ning seejärel mängis nende mängude võitja II liiga lõuna/lääs 4. kohaga.
Hetero
Hetero eelkäija oli ansambel Eleegia, mis tegutses aastatel 1976–1978. Hetero nime all on ansambel tegutsenud aastail 1980–1994 ning alates aastast 1998. 1980. aastatel oli Hetero üks Eesti populaarsemaid rock-bände. 1987. aastal keelati ansambli esinemine, kuid Hetero tegevus jätkus sellest hoolimata.
Luca Pacioli
Luca Paciolit peetakse raamatupidamise isaks, kuigi ta ei olnud ei raamatupidamissüsteemi leiutaja ega selle väljatöötaja. Pacioli kirjeldas lihtsalt süsteemi, mida Veneetsia tolleaegsed kaupmehed kasutasid. Ometi rakendati tema kirjeldatud meetodeid ja nüansse veel sajandite vältel.
II liiga 1998
Mängutulemused
1Warrior ja Kärdla said kirja kaotuse.
Hetero
Koosseisud
Hetero (ja Eleegia) koosseisud:
Luca Pacioli
Üks neid, kes pidas Paciolit kahekordse kirjendamise väljamõtlejaks, oli Oswald Spengler. Oma peateoses "Õhtumaa allakäik" võrdles ta Luca Paciolit tema kaasaegsete Kolumbuse ja Kopernikuga.
Xiaoyangqi
Xiaoyangzi (小扬气, Xiǎoyángqì) on asula Hiinas Sise-Mongoolias Orotšooni autonoomses hošuunis Heilongjiangi provintsi Da Hinggan Lingi ringkonna halduse all, Songlingi allringkonna ja Xiaoyangzi suurvalla keskus.
Luca Pacioli
"Summa de Arithmetica, Geometria, Proportioni, et Proportionalita"
pisi|150px|"Summa de arithmetica…" tiitelleht (1523. aasta) 1494. aastal kirjastas Veneetsia trükkal Paganino Paganini Luca Pacioli matemaatikaalase teose "Summa de Arithmetica, Geometria, Proportioni, et Proportionalita" ('Kõik, mis käsitleb aritmeetikat, geomeetriat ja proportsiooni'). See sisaldab põhjalikku kokkuvõtet renessansiajastu matemaatikast, käsitledes sealhulgas aritmeetika (seitse esimest peatükki), algebra (8. peatükk) ja geomeetria aluseid (10. peatükk).
"Kahekordse kirjendamise traktaat"
Raamatu 9. peatükis "Arvepidamisest ja üleskirjutamisest" (tuntud ka kui "Kahekordse kirjendamise traktaat" ) kirjeldati üksikasjalikult raamatupidamisarvestust Veneetsias. Traktaati peeti nii oluliseks ja seda tõlgiti saksa, böömi, vene, taani ja inglise keelde. Kuni 16. sajandi alguseni oli see ainus raamatupidamisarvestuse õpik maailmas. See raamatupidamissüsteem, mida Pacioli esitas oma töös, sai hiljem nimeks "itaalia meetod".
Raamatust sai esimene trükitöö kahekordse arvepidamise meetodist, kus kirjeldati suuremat osa arvestustsüklist selle protsessi tänapäevases arusaamas. Pacioli traktaat on olnud vundamendiks, millele baseeruvad praktiliselt kõik raamatupidamise kahekordset kirjendamise meetodit puudutavad kirjutised. Pacioli arvestussüsteem kujutas pöördepunkti arvestuse arengus. Selle peamine eesmärk oli hankida informatsiooni omanikule, andes aru ülesannete täitmisest ja olles krediidi andmise aluseks.
Harilik koonlane
Harilik koonlane (Panorpa communis) on koonuliste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
Djibril Sidibé
Djibril Sidibé (sündinud 29. juulil 1992 Troyes's) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Kreeka kõrgliigaklubis Ateena AEK.
Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis Troyes AC. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta hooajal 2009–10	Prantsusmaa tugevuselt kolmandas liigas. Aastatel 2010–2012 mängis ta klubiga Prantsusmaa esiliigas.
Aastatel 2012–2016 mängis ta Prantsusmaa kõrgliigaklubis Lille.
2016. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Prantsusmaa kõrgliigaklubiga Monaco. Hooajal 2016–17 tuli ta Monacoga Prantsusmaa meistriks ja valiti samal hooajal Prantsusmaa kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. Hooajal 2019–20 mängis ta Monacost laenul Inglismaa kõrgliigaklubis Everton.
2022. aasta septembris sõlmis ta kaheaastase lepingu Ateena AEK-ga.
Prantsusmaa jalgpallikoondises tegi Sidibé debüüdi 1. septembril 2016 sõprusmängus Itaalia vastu. Koondisekarjääri esimese ja ainsa värava lõi ta 13. juunil 2017 sõprusmängus Inglismaa vastu. 2018. aastal tuli ta Prantsusmaa koondisega maailmameistriks. Prantsusmaa koondises mängis ta aastatel 2016–2018 kokku 18 korda.
Ta on Mali päritolu ja on moslem.
Rododendron
Kirjeldus
Rododendronid võivad olla igihaljad või heitlehised, lehed on enamasti terveservalised. Õied paiknevad sarikataolistes õiskutes. Õite värvus varieerub valgest lillani. Õitsemine võib toimuda varakevadest suveni.
Kasvunõuded
Muld peab olema ühtlaselt niiske ja õhk niiske. Karbonaatsetel muldadel pole võimalik enamikku liike kasvatada. Taim vajab kaitset kuumuse ja külmade tuulte eest. Sobiv kasvukoht on poolvari. Igihaljaid liike kaitstakse ereda päikese ning madalate temperatuuride eest. Õige istutusaeg on kevadel. Istutamisel jäetakse juurekael mullast välja.
Paljundamine
Paljundatakse kas seemnete, võrsikute, pistokste või pookimisega.
Kasutamine
Kasutatakse iluaianduses nii üksikpõõsaste kui ka rühmadena.
Eesti Rada
Eesti Rada on Saksamaal ilmuv väliseesti ajaleht, mis on praegu ühenduse Eesti Ühiskond Saksa Liitvabariigis (EÜSL) häälekandja.
Eesti Rada on vanim järjepidevalt ilmuv väliseesti ajaleht, mis hakkas ilmuma juba 29. septembril 1945 Augsburgi põgenikelaagris, kui laagrisse tuli Ferdinand Kool, kelle ülesandeks oli korraldada laagri informatsioonisüsteemi.
Praegu ilmub Eesti Rada Kölnis, viimased kümme aastat on toimetaja olnud Karin Aanja.
Darnell Furlong
pisi|Darnell Furlong 2017. aastal [[Queens Park Rangersi särgis]] Darnell Anthony Furlong (sündinud 31. oktoobril 1995 Lutonis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib kaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis West Bromwich Albion.
Ta alustas klubikarjääri Queens Park Rangersis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2006. aastal. Esimese profilepingu sõlmis ta klubiga 2014. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 21. veebruaril 2015 Inglismaa kõrgliiga mängus Hull City vastu. Hooajal 2015–16 mängis ta laenul Inglismaa neljanda liiga klubides Northampton Town ja Cambridge United. Hooaja 2016–17 esimeses pooles oli ta laenul Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubis Swindon Town, naastes seejärel Queens Park Rangersi.
2019. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu West Bromwich Albioniga. 12. detsembril 2020 lõi Furlong mängus Newcastle Unitedi vastu oma esimese värava Inglismaa kõrgliigas.
Rootsi pass
Rootsi kodaniku pass on dokument, mis antakse Rootsi kodanikele rahvusvahelise reisimise eesmärgil. Lisaks Rootsi kodakondsuse tõendamisele hõlbustavad need Rootsi konsulaarametnike välismaal või teistes Euroopa Liidu liikmesriikides abi osutamise protsessi, kui Rootsi konsulaat puudub, kui see on vajalik (iga Rootsi kodanik on ka Euroopa Liidu kodanik).
Vračar
pisi|Linnaosa Belgradi kaardil pisi|Vaade üle [[Savski Venaci linnaosa Vračarile]] Vračar (serbia kirillitsas Врачар) on Serbia pealinna Belgradi linnaosa.
Võiduküla (Läänemaa)
Võiduküla oli küla Läänemaal. Küla jääb tänapäeval Ehmja küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Martna kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Ehmja külaga.
1920. aastatel tekkis endise Ehmja mõisa maadele Ehmja asundus, mis umbes 1939 nimetati Võidukülaks.
Põlendmaa kraav
Põlendmaa kraav (ka Põlendmaa peakraav) on kraav Läänemaal Lääne-Nigula vallas Seljaküla külas ning Lääne-Nigula vallas Hindaste ja Variku külas.
Kraavi pikkus on 3,8 km. Kraav suubub Seljaküla külas vasakult Vihterpalu jõkke (24,9 km suudmest). Kraavi valgla on 10,5 km². Lähe on Hindaste külas. Suudmes, Vihterpalu jõe vastaskaldal, on Läänemaa Suursoo maastikukaitseala. Ka lähtest kirdesse (Kõrgeraba) ja loodesse (Järveraba ja Hindaste järv) jääb Läänemaa Suursoo maastikukaitseala. Kraavist edelasse jääb Leidissoo looduskaitseala (Leidissoo).
Põlendmaa kraav on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Põlendmaa kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1102000.
Rodrigo Valdéz
Rodrigo Valdéz (22. detsember 1946 – 14. märts 2017) oli Colombia poksija ja keskkaalu maailmameister.
Valdéz võitis 63 matši (neist 42 nokaudiga) ja kaotas kaheksa matši. Kaks matši jäid viiki.
1976. aastal kaotas ta maailmameistritiitli Carlos Monzónile. Ta oli WBA ja WBC meister.
Valdéz lõpetas poksijakarjääri 1980. aastal.
Juris Hartmanis
Ta sündis aastal 1928 Riias, tema isa oli kindral Mārtiņš Hartmanis ja õde Astrid Ivask. Tema isa arreteeriti aastal 1940, edasiste repressioonide kartuses emigreerusid Hartmanised Saksamaale.
Juris Hartmanis lõpetas seal Marburgi ülikooli, kolides seejärel edasi USA-sse. Aastal 1955 sai ta California Tehnoloogiainstituudi juures doktorikraadi.
Aastal 1993 hinnati tema töid algoritmilise keerukuse teooria loomisel Turingi auhinnaga.
Tunnustus
Ta oli valitud ka Läti Teaduste Akadeemia välisliikmeks.
Eesti Tuleviku-uuringute Instituut
Eesti Tuleviku-uuringute Instituut on aastal 1992 (teistel andmetel 1991 ) asutatud mittetulundusühing, mis 2009. aastast on Tallinna Ülikooli alluvuses (Tallinna Ülikooli Eesti Tuleviku-uuringute Instituut).
Instituudi direktor on olnud Erik Terk.
Chowchilla
Chowchilla on linn Ameerika Ühendriikides California osariigis Madera maakonnas. Asub Maderast 24 km kaugusel loodes 73 m kõrgusel merepinnast.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 18 720 ja 2000. aasta rahvaloenduse järgi 11 127.
Esimene postkontor avati Chowchillas 1912. aastal. 7. veebruaril 1923 sai Chowchilla linnaõigused.
Chowchillas on lähistroopiline vahemereline kliima. Seal on kuivad ja kuumad suved ning jahedad ja vihmased talved. Novembrist märtsini on sageli tihe udu. Jaanuaris on keskmine temperatuur 8 °C. Suvel võib temperatuur tõusta kuni 43 °C-ni. Sajab 312 mm aastas. Kõige sademeterohkem kuu on veebruar, kui sajab 57 mm. Suvekuudel ei saja peaaegu üldse. Lumi on Chowchillas haruldane.
Chowchillas on sündinud stsenarist ja teleprodutsent Ronald D. Moore.
Britt Kõrsmaa
Britt Kõrsmaa (sündinud 11. mail 1988) on eesti koreograaf, tantsija, modell ja laulja.
Spekter (ansambel)
Spekter oli Orava Kultuurimaja vokaal-instrumentaalansambel, mis alustas tegevust 1969. aasta lõpus ja oli aktiivne 1970. ja 1980. aastatel.
Kevadel 1982 toimunud Eesti NSV vokaal-instrumentaalansamblite tarifitseerimisel anti Spektrile kategooria A-2. (NSV Liidus anti tol ajal erinevaid tasemekategooriaid. Madalamast alates: B-3; B-2 ; B-1 ; A-3; A-2 ja A-1. A-1 anti vaid kutselistele ansamblitele.)
Ansambli koosseisu on kuulunud:
Champs-Élysées
Avenue des Champs-Élysées on tänav Pariisis. Tänava nimi tähendab prantsuse keeles Elysioni välju. Tänava pikkus on 1,9 km. See on Pariisi üks tuntumaid tänavaid. Ta ühte otsa jääb Concorde'i väljak Luxori obeliskiga ja teise Charles de Gaulle'i väljak Arc de Triomphe'iga. Champs-Élysées on Pariisi ajalooliseks teljeks.
Tretjakov
Tretjakov (vene keeles Третьяков) on venepärane perekonnanimi. Selle nime naissoost vaste on Tretjakova. Nimi pärineb vene mittereligioossest mehenimest Tretjak.
Islandi pass
pisi|324x324px|Islandi kodaniku pass Islandi kodaniku pass on dokument, mis väljastatakse Islandi kodanikele rahvusvahelise reisimise eesmärgil.
Botrops
Botrops (Bothrops) on maoperekond.
Klassifikatsioon
thumb| [[Harilik žararaka]]
Botropsite perekonda liigitatakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Kirjeldus
Nad on valdavalt öise eluviisiga maapinnal elavad maod. Üksnes mõned liigid ronivad madalamatele põõsastele või puudele ja osad liigid elavad ka puudel.
Kõik botropsid on eluspoegijad. Emasloomad toovad suguküpsuse saavutanuna ilmale 20 kuni 86 (Bothrops asper) maopoega.
Levila
Neid võib kohata Kesk-Ameerikas, Lõuna-Ameerika mandril ja Antillidel.
Kokkupuuted loomadega
Botropsite hammustus on osadele loomadele eluohtlik.
Botropsite perekonda liigitatud maod on inimeste suhtes mürkmadudeks liigitatavad, kuna nende hammustus, olenevalt liigist, võib keskmise kuni raske astmega mürgistusseisundeid esile kutsuda.
Antiseerumi puudumisel võib osadele inimestele surmavaks saada (suremus ligi 7% hammustatuist).
Kaisaka sülje bioaktiivsed tripeptiidid teadusuuringutes
Kaisaka (Bothrops atrox) süljest eraldatud tripeptiid evib Parkinsoni tõve rakumudeli kohaselt neurotroofseid ja närvirakke kaitsvaid toimeid, takistades dopaminergiliste neuronite apoptoosi. ·
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Bothrops seisuga 01.04.2014.
Andrus Rannaääre
pisi|Andrus Rannaääre saatmas Tallinna Merepäevadel [[Tõnis Mägi|Tõnis Mäge Foto: Ave Maria Mõistlik, 17. juuli 2011 ]] Andrus Rannaääre (21. oktoober 1977) on eesti muusik, pianist, ansamblijuht ja helilooja.
Ta on lõpetanud Eesti Muusikaakadeemia klassikalise klaveri erialal. Džässi õppis Rannaääre Olav Ehala juures ja Georg Otsa koolis Aldo Meristo juures.
Zvezdara
pisi|Linnaosa Belgradi kaardil Zvezdara (serbia kirillitsas Звездара) on Serbia pealinna Belgradi linnaosa.
Jõulukaktus
Jõulukaktus (Schlumbergera) ehk lülikaktus on nelgilaadsete seltsi kaktuseliste sugukonda kuuluv taimede perekond, millesse kuulub 6 liiki.
Teaduslikult kirjeldas jõulukaktust esimesena 1858 prantsuse botaanik Charles Antoine Lemaire (1801–1871). Tema andis perekonnale ka ladinakeelse nime, austades sellega oma kaasmaalast, kaktuste ja teiste sukulentide kogujat Frédéric Schlumbergerit (1823–1893).
Kirjeldus
Jõulukaktused kasvavad kas epifüütidena puudel või litofüütidena kaljudel. Jõulukaktuse varred on rikkalikult harunenud ja võivad moodustada üsna suure puhmase, mille kõrgus võib olla kuni 1,2 meetrit. Varred koosnevad lamedatest hambuliste servadega lülidest. Neil puuduvad looduslikud viisid varte kaitsmiseks ülekuumenemise eest. Suure õhuniiskuse tõttu looduslikus keskkonnas pole neil vaja vett kokku hoida nagu kõrbekaktustel. Vartel paiknevad õhujuurekesed on kohastunud õhust niiskuse püüdmiseks. Õied on ebasümmeetrilised, 6–8 cm pikkused, lillakaspunased. Igal õiel on 20–30 õielehte. Jõulukaktused õitsevad hilissügisel ja talvel.
Jõulukaktus kuulub Rhipsalideae triibusesse. Sellesse rühma kuuluvad kaktused kasvavad enamasti puude või kaljude peal. Pikka aega ei suudetud sellesse rühma kuuluvaid liike perekondadesse jagada. Lemaire paigutas perekonda ainult ühe liigi, milleks oli Schlumbergera epiphylloides.
Jõulukaktuse õisi tolmeldavad koolibrilased. Enamik liike vajavad seemnete levikuks risttolmlemist.
Parasiidid ja haigused
Jõulukaktusi on nimetatud haigustest ja parasiitidest märkimisväärsetelt vabadeks. Kaks peamist kahjurputukate rühma jõulukaktustel on lehetäid, kes söövad noori võrseid, pungi ja õisi, ning puudertäid, kes elavad maa all ja söövad juuri. Peale selle võivad juured ja varred hallitama minna. Hallitust põhjustavad seened, munasseened ja muud seesugused organismid. Nii putukate kui ka hallituse vastu võideldakse keemiliste ainete pihustamisega.
Selgrootud kahjurid võivad levitada viirusi. Viirushaiguste sümptomid olenevad neid tekitavast viirusest. Jõulukaktuste viirushaiguste vastu ei tunta ravi. Nakatunud taimed soovitatakse hävitada.
pisi|[[Tüüpliik|Tüüpliigi S. russelliana joonistus Curtis's Botanical Magazine'ist (1839)]]
Liigid
Perekonda kuulub kuus liiki. Lisaks on nimetatud neli hübriidi.
Treiler
Treiler (ing k trailer, coming attraction) on liikuva pildiga videoreklaam tulevase meelelahutusürituse või teose turundamiseks. See lühike eelvaade on ürituse või loomingulise projekti korraldaja jaoks hea võimalus, et meelitada publikut teosest või üritusest osa saama.
Talikoonlane
Putukat on ka Eestis.
Treiler
Filmitreileri ajalugu
Esimene filmitreiler loodi 1913. aastal USAs, kui Nils Granlund tegi lühifilmi Broadway etendusele "Mõnu otsijad" ("Pleasure seekers"). Filmi eesmärk oli vaatajaskonnale demonstreerida, mis toimub proovisaalis etenduse eelsel perioodil. Umbes samal ajal tekkis William Nicholas Seligil, kes oli üks esimesi filmipioneere, mõte, et vaatajatele võiks tutvustada kinolinal toimuvat n-ö seriaali võtmes. 1913. aastal lõi Kolonel William Selig liikuva pildiga seriaali "Kathlyni seiklused". .See oli lühike sarifilm, mille osi näidati mitmel nädalal järjest filmi lõpus. Igal nädalal lõppes osa stseeniga, mis pani vaatajaskonda huvituma järgmisest osast, mistõttu külastati kino ka järgmisel nädalal. Kinod mõistsid seriaalide fenomeni ning hakkasid ise kinos näidatavatele filmidele reklaame looma. Filmistuudiod hakkasi oma filmidele treilereid tootma 1916. aastal. Esimesed filmitreilerid olid lihtsakoelised, filmidest olid erinevad kaadrid kokku lõigatud ning tiitritena lisatud osatäitjate nimed.
Riikliku filmiteenuse (NSS – National Screen Service) kuldaeg
1919. aastal alustas Herman Robbins riiklikku filmiteenuse pakkumisega New Yorgis. Mitmed filmistuudiod esitasid vabatahtlikult oma filmi riiklikku filmiteenusesse ning valminud treiler müüdi kinodele maha. Treilerid koosnesid vaid lühikestest filmilõikudest ja osatäitjate tiitritest.
Ajapikku hakkas NSS kinodega pikaaegsemaid kokkuleppeid sõlmima ning neile iga nädal postreid ja treilereid rentima.