cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Klapa s mora
Klapa s Mora oli kuuest lauljast koosnev ansambel, mis esitas Horvaatia Dalmaatsia piirkonna traditsioonilise a cappella laulmise vormi klapa't. Ansambli liikmed valiti välja mitme klapa-ansambli hulgast.
2013. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Malmös esindas ansambel Horvaatiat lauluga "Mižerja". Laul saavutas oma poolfinaalis 38 punktiga 13. koha ega pääsenud finaali.
Kuslapuulised
Kuslapuulised (Caprifoliaceae) on taimesugukond uniohakalaadsete seltsist.
Kuslapuuliste sugukonda kuulub umbes 800 liiki õistaimi, millest enamik on põõsad ja liaanid. Esinevad ka mõned rohttaimed.
Klapa s mora
‎
Kuslapuulised
Levila
Sugukond on levinud üle maailma. Suurima tihedusega on kuslapuuliste sugukonda kuuluvaid liike Põhja-Ameerika ja Aasia idaosas. Kuslapuulisi ei leia vaid troopikast ja Lõuna-Aafrikast.
Iseloomulikud jooned
Lehed on vastakud ja ilma abilehtedeta. Lehed võivad olla nii suvihaljad kui ka igihaljad. Õied on lehterjad või kellukjad ning reeglina lõhnavad. Viljaks on enamasti mari või luuvili. Perekondade takispuu (Diervilla) ja veigela (Weigela) viljadeks on kupar.
Perekonnad
Eestis esindatud perekonnad: lumimari, harakkuljus, kuslapuu. Varem siia sugukonda kuulunud perekonnad leeder ja lodjapuu arvatakse nüüd kuuluvaks muskuslilleliste (Adoxaceae) sugukonda.
Hildesheimi kreis
Hildesheim on kreis (Landkreis) Saksamaal Alam-Saksi liidumaal.
Kreis külgneb (põhjast ja päripäeva) Hannoveri regiooni ning Peine, Wolfenbütteli, Goslari, Northeimi, Holzmindeni ja Hameln-Pyrmonti kreisiga.
Kreisi pindala on 1206 km². 31. detsembril 2017 elas seal 276 640 inimest.
Ajalugu
1885. aastal rajas Preisi valitsus Hannoveri provintsi kreisid. Kreisi praegusel territooriumil oli neli kreisi: Hildesheim, Alfeld, Gronau ja Marienburg. 1932. aastal ühines Gronau Alfeldiga.
Kui 1946. aastal loodi Alam-Saksi liidumaa, korraldati kreisid ümber: Hildesheimist sai linnakreis ning ülejäänud Hildesheimi kreis ja Marienburg liideti uueks Hildesheim-Marienburgi kreisiks. Alfeldi kreis jäi oma endistesse piiridesse.
Māra Zālīte
Māra Zālīte (sündinud 18. veebruaril 1952) on läti luuletaja ja näitekirjanik ning ühiskonnategelane. Ta on olnud alates laulvast revolutsioonist üks Läti kultuurielu suurimaid autoriteete.
Elulugu
Zālīte sündis Krasnojarski krais küüditatute perekonnas. 1975. aastal lõpetas ta Läti Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna. Ta töötas Läti Kirjanike Liidu referendina, Noorte kirjanike stuudio juhatajana, ajakirja Liesma luulekonsultandina (1974–1989) ja kirjastuse Karogs ning ajakirja Karogs peatoimetajana (1989–2000). Alates 2000. aastast on ta Läti Autorite Ühingu president. Ta on Läti Rahvusraamatukogu usaldusnõukogu liige, Kultuuriministeeriumi autoriõiguste konsultatiivnõukogu liige, Kultuuriministeeriumi riikliku kultuurinõukogu liige, Läti Teaduste Akadeemia auliige, alates 1999. aastast Kolme Tähe ordeni nõukogu liige. 2002–2004 oli ta riikliku keelekomisjoni eesistuja. Ta on pälvinud Kolme Tähe Ordeni, Barrikaadil osalenu mälestusmedali ja mitmeid kirjandusautasusid, millest tähtsamad on
Hildesheimi kreis
Geograafia
Kreis paikneb Hannoverist kagus ja põhjapoolsemad osad külgnevad Hannoveri metropolipiirkonnaga. Kreisi põhjapoolne osa on tugevalt linnastunud, samas lõunapoolne osa on kaetud metsaga. Leine jõgi siseneb kreisi territooriumile lõunast, voolab läbi Alfeldi ja Gronau linna ning lahkub loodesse Hannoveri suunas; väike lisajõgi Innerste suubub Leinesse idast pärast läbi Hildesheimi voolamist. Leine ja Innerste vahel on metsane mäeahelik Hildesheimi mets (Hildesheimer Wald) ja Sieben Berge ('seitse mäge', vt Alfeld).
Linnad ja vallad
thumb|Linnad ja vallad Hildesheimi kreisis
Māra Zālīte
Looming
Māra Zālīte luulet avaldati esimest korda 1971. aastal Tukumsi rajooni ajalehes. Ta on kirjutanud laulutekste, oratooriumite tekste ning libretosid selliste läti heliloojate loomingule nagu Raimonds Pauls, Zigmars Liepiņš, Jānis Lūsēns, Pēteris Vasks jt. Tema teoseid on tõlgitud inglise, vene, rootsi, saksa, prantsuse, leedu, eesti, tšehhi, bulgaaria, valgevene, ukraina, gruusia, kasahhi, kirgiisi, moldaavia, türkmeeni ja itaalia keelde.
Hildesheimi kreis
Linnad ja vallad
Samtgemeinde:
Māra Zālīte
Esseekogud
Nora Ikstena on kirjutanud Māra Zālīte biograafia "Zīdtārpiņu musināšana" (2003; "Siidiusside ässitamine").
Hildesheimi kreis
Linnad ja vallad
1Samtgemeinde keskus; ²linn
Arno Mikkor
Arno Mikkor (sündinud 12. juulil 1975 ) on eesti pressifotograaf.
Mikkor on lõpetanud Tallinna Tehnikaülikooli ärikorralduse alal ja õppinud lühikest aega Eesti Kunstiakadeemias. Mikkor on töötanud 2002–2007 kujundajana CV Keskuses, 2007–2008 Äripäevas, 2008–2011 Eesti Päevalehes ja 2012–2013 Forbes Eestis.
Eesti Pressifotograafide Liidu liige.
Surnud 18. septembril
Siin loetletakse 18. septembril surnud tuntud isikuid.
Elulõngjas tobiväät
Elulõngjas tobiväät (Aristolochia clematitis) on tobiväädiliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Djurgården
pisi|Osa Djurgårdenist, esiplaanil vasakul lõbustuspark Gröna Lund Djurgården on saar Stockholmi kesklinnas. Seal on ajaloolised hooned ja mälestusmärgid, muuseumid ja galeriid, lõbustuspark Gröna Lund, Skanseni vabaõhumuuseum, väike elamurajoon Djurgårdsstaden, jahisadamad ja ulatuslikud metsa- ja niidualad. See on populaarne ajaveetmiskoht nii kohalike kui ka turistide seas. Aastas külastab seda üle 10 miljoni inimese.
Koljaadatsaarid
pisi|Pidustusel osalejad Koljaadatsaarid (valgevene keeles Цары Каляды) on traditsiooniline uusaastapidustus Valgevenes, Minski oblasti Kapyli rajoonis Siemiežavas. Üritus on kantud UNESCO inimkonna suulise ja vaimse pärandi meistriteoste nimekirja. Pidustused leiavad aset Juliuse kalendri järgi enne uut aastat, 13. ja 14. jaanuaril.
Ühe oletuse kohaselt said pidustused alguse XVIII sajandil, mil Siemiežava lähedal peatus tsaariarmee väeosa. Kohaliku loo põhjal käisid sõdurid ja ohvitserid uusaasta eel lõbusat etendust andes majast majja, kogudes koljaadatavade kohaselt ande. Peale väeosa lahkumist jätkasid seda kohalikud noored, kellele pakkus lõbu end sõjaväevormiga ehtida. See versioon ei ole aga kinnitust leidnud, on andmeid, mis kinnitavad, et traditsioon pärineb ajast enne tsaarivägede tulekut.
Pidustusel osalevad valges mundris noormehed ("tsaarid") kelle rinnal on punase Siemiežava tikandiga vööd ja kel on peas lintidega mütsid. Tsaare saadavad sõdurid ja koomilised tegelased Baba (eit, kehastab mees) ning Dzed (taat, kehastab naine). Rongkäik külastab Siemiežava maju, etendades näidendit "Tsaar Maximilian". Rongkäik toimub tõrvikute valgusel.
Traditsioon kestis XX sajandi kuuekümnendate aastateni, seejärel see katkes. Aastal 1996 taastati see kohalike elanike initsiatiivil. Aastal 2009 lisas UNESCO selle inimkonna suulise ja vaimse pärandi meistriteoste nimekirja.
558 eKr
Aasta 558 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CXCVI (196.) aasta ab urbe condita.
Eesti NSV teeneline sotsiaalhooldustöötaja
Eesti NSV teeneline sotsiaalhooldustöötaja on Eesti NSVs välja antud aunimetus.
Eesti NSV teenelise sotsiaalhooldustöötaja aunimetust anti välja 1978. aastast. 1987. aasta alguseks oli selle aunimetuse saanud 26 inimest.
Mort Sahl
Mort Sahl (õieti Morton Lyon Sahl; 11. mai 1927 Montreal, Quebec – 26. oktoober 2021 Mill Valley, California) oli Ameerika Ühendriikide koomik.
559 eKr
Aasta 559 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CXCV (195.) aasta ab urbe condita.
Arsenjev
Arsenjev on linn Venemaal Primorje krais.
Linn asub Vladivostokist 160 km kirde pool Arsenjevka jõe paremal kaldal.
Arsenjev rajati 1902. aastal Semjonovka külana. Linnaõigused ja praeguse nime sai 1952. Linn on saanud nime Kaug-Ida uurija ja kirjaniku Vladimir Arsenjevi (1872–1930) järgi.
Aļļi
Aļļi on küla (mazciems) Lätis Gulbene piirkonnas Lejasciemsi vallas.
Küla asub valla keskosas Koiva jõe kaldal. Seal asuvad Aļļi muinaskalmed ehk Kalmemägi on muinsusmälestisena riikliku kaitse all.
Colin McRae
Colin Steele McRae (5. august 1968 Lanark, Šotimaa – 15. september 2007) oli šoti rallisõitja. Ta tuli 1995. aastal maailmameistriks, olles autorallis läbi aegade esimene britt ja ka noorimana sellel alal maailmameistriks kroonitud sportlane. See rekord löödi 2022 aastal Kalle Rovanperä poolt. McRae hea sõit aitas Subaru World Rally Teamil tulla kolmel aastal järjest (1995, 1996 ja 1997) konstruktorite maailmameistriks. Kokku osales ta autoralli MM-sarjas aastail 1987–2006 kokku 146 rallil, võitis neist 25 ja lõpetas 42 korda esikolmikus.
McRae moto oli: If in doubt, flat out (Kui sa ei ole kindel, sõida kiiresti).
Erilehine linnurohi
Erilehine linnurohi (Polygonum aviculare) on tatraliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Colin McRae
McRae tuntakste ka oma mängudest esiteks:  Colin McRae Rally  ja  Colin McRae: DiRT  mängust.
Ta hukkus 2007. aastal helikopteriõnnetuses, kus said surma ka ta poeg ja kaks peresõpra. Ta juhtis ise kopterit Eurocopter AS350. Õnnetus juhtus vähem kui miili kaugusel ta kodumajast Lanarkis. pisi|Colin McRae võiduauto. Ka ta isa Jimmy ja vend Alister on tuntud rallisõitjad.
Krupniki
Krupniki on küla Poolas Podlaasia vojevoodkonnas Białystoki maakonnas Choroszczi vallas. Krupniki asub Choroszczist umbes neli ja pool kilomeetrit idas ja Białystoki kesklinnast ligikaudu 7 km läänes.
Priit Biene
alt=Priit Biene|pisi|Enduurosportlane Priit Biene Priit Biene (sündinud 19. märtsil 1997 Tallinnas) on Eesti mootorrattasportlane, kes lisaks enduurole on tegelenud ka motokrossi, kestvuskrossi, jäärajasõidu ja talikrossiga.
Priit Biene võistles aastatel 2008–2020 Eesti suurima liikmeskonnaga motoklubi RedMoto Racingi värvides. Aastast 2021 liitus Kalev AMK ridadesse. 2018. aastast kuulub ta maailmameistrivõistlustel osaledes Rootsi enduuromeeskonna Johansson MPE koosseisu.
Ta lõpetas 2016. aastal Pirita Majandusgümnaasiumi. Samal aastal asus ta Estonian Business Schoolis õppima ettevõtlust ja ärijuhtimist. 2019. aastal läbis ta Eesti kaitseväeteenistuse.
Sportlaskarjäär
Mootorrattaspordiga hakkas Priit Biene tegelema isa Veiko Biene juhendamisel 2002. aastal, samast aastast pärineb ka esimene motokrossivõistlusel saadud karikas. 2011. aastal tuli ta Eesti meistriks kestvuskrossis klassis 85 cm3. Enduurole keskendus Biene 2013. aastal, kui ta tuli juunioride klassis Eesti karikavõitjaks. 2013. aasta Rumeenia ekstreemenduuro võistlusel Red Bull Romaniacs saavutas Biene esimese koha klassis Rookie. Samal aastal tegi Priit Biene ka debüüdi vanimal mootorrattaspordivõistlusel maailmas, Sardiinias toimunud Rahvusvahelisel enduuro kuuepäevasõidul (ISDE), kui tuli klubide arvestuses koos Egon Üprausi ja Mart Meeruga 45. kohale.
2014. aastal tegi ta Soomes toimunud enduuro maailmameistrivõistluste etapil EY (Youth Cup 125cc) klassis oma MM-debüüdi. Esimese võistluspäeva lõpetas ta 16. kohal, kuid teisel päeval juba 11. kohal ning teenis oma esimesed 5 MM-punkti.
2015. aastal saavutas Priit Biene enduuro Euroopa meistrivõistlustel E1 Junior klassis 14. koha ja suutis esimese eestlasena saavutada Soome meistrivõistlustel poodiumikoha (olles viimasel etapil A1 klassis teine). Samal aastal kirjutas Priit Biene oma kontole ka esimese koha Lõuna-Aafrika Vabariigis toimunud hard-enduro võistlusel “Roof of Africa” klassis Bronze. Sel aastal osales Biene ISDE-l juba Eesti rahvuskoondise koosseisus (koos Martin Leoki, Veiko Räätsa, Elary Talu, Toomas Triisa ja Priit Palatuga) ning tuli Slovakkias toimunud võistlusel 15-ndaks.
2016. aastal kuulus Priit Biene rahvusvahelisel enduuro kuuepäevasõidul (ISDE) Eesti rahvusmeeskonna (Veiko Rääts (E1, KTM), Priit Biene (E1, Husqvarna), Martin Leok (E2, KTM) ja Rannar Uusna (E3, KTM)) koosseisu, mis saavutas Hispaanias toimunud võistlusel meie läbi aegade parima, viienda koha. Euroopa meistrivõistluste klubide arvestuses sai ta koos Rannar Uusna ja soomlase Eemeli Helanderiga esikoha, E1 Junior klassis oli hooaja kokkuvõttes 17. Kestvuskrossi Eesti karikavõistlustel enduuro klassis oli Biene sel hooajal esimene.
2017. aastal saavutas ta klassis Junior E-2/E-3 Euroopa meistrivõistlustel 17. koha. Samal aastal osales ta ka Soomes toimunud maailmameistrivõistluste avaetapil. Kohati talvistes oludes sõidetud etapp toimus legendaarsel Helsinki-Päijänne rajal ning Priit Biene oli klassis Junior laupäeval 21. ja pühapäeval 19. Hooaja kokkuvõttes oli Biene 56. alt=Priit Biene|pisi|Priit Biene meeskonna Johansson MPE värvides 2018. aastal sõitis ainsa eestlasena terve enduuro maailmameistrivõistluste hooaja kaasa Priit Biene ja lõpetas oma debüüthooaja Junior 2 klassis kaheksanda kohaga.
2019. hooaja lõpetas Biene enduuro maailmameistrivõistlustel Junior 2 klassis 12. kohal. Johansson Mpe meeskonnas ISDE-l tuli ta klubimeeskonnas koos Elary Talu ja lätlase Edgars Silinšiga kuuendaks. Euroopa meistrivõistlustel saavutati klubimeeskondade arvestuses koos Talu ja itaallase Maurizio Micheluziga esikoht. Enduuro Eesti meistrivõistlustel sai ta klassis E-2 esikoha, samuti klubide arvestuses meeskonnas RedMoto RC I (koos Toomas Triisa, Rene Jerbachi ja Samuli Puhakaineniga).
2020. hooajal tuli ta enduuro maailmameistrivõistlustel Junior 2 klassis 11 kohale (Johansson Mpe meeskonnas). Enduuro Eesti meistrivõistlustel E-2 klassis saavutas esikoha, samuti klubide arvestuses Redmoto koosseisus.
2021. aastal võitis Maailma Karikavõistluste tiitli Open 4S klassis. Ühtlasi tuli Eesti meistriks E2 klassis ning EGP klassis.
Rene Suurkaev
Rene Suurkaev (sündinud 17. veebruaril 1984 ) on eesti pressifotograaf.
Harrastusfotograafina alustas ta pildistamist 35 mm filmikaameraga 1999/2000. aastal, pärast ajateenistust sidepataljonis 2005. aastal võttis ta kasutusele digikaamera.
Suurkaev on töötanud Eesti Rahvusringhäälingus fotograafi ja operaatorina 2016–2018, Eesti Päevalehes 2007–2012, Weekend.ee-s 2005–2007.
2018. aastast on ta vabakutseline fotograaf ning teeb oma projekte fotokunsti ja fotodokumentalistika vallas.
Rene Suurkaevu mahukamaid fotoprojekte on seni Eesti Kunstiakadeemia poolt välja antud raamat Eesti seppadest "Rauast", mida tunnustati ühe kaunima 2013. aastal avaldatud raamatuna.
2015. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlused
pisi|Pekingi Rahvusstaadion XV kergejõustiku maailmameistrivõistlused toimusid 2015. aasta 22.–30. augustini Pekingis Hiinas. Võistlused toimusid Pekingi Rahvusstaadionil. Samal staadionil oli toimunud 2008. aasta suveolümpiamängude kergejõustikuvõistlused.
2010. aasta märtsis teatas IAAF, et kolm linna – Peking, London ja Chorzów – on kinnitanud soovi saada 2015. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistluste korraldajaks. 2010. aasta juunis võttis oma taotluse tagasi Chorzów ja sama aasta novembris London. 20. novembril 2010 kinnitati Monacos IAAF-i kongressil võistluste korraldajaks Peking.
Kergejõustiku maailmameistrivõistlused toimusid esimest korda Hiinas ja neljandat korda Aasias.
Võistlustel osales 1933 sportlast 206 riigist.
Eestlaste osalemine
2015. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel esindas Eestit 15 sportlast, kellest maailmameistrivõistluste normi täitmisega olid võistlustele pääsenud 12 ja 2015. aasta maailma hooaja edetabeli põhjal kolm sportlast. Ksenija Baltal ja Mikk Pahapillil oli võistlustel osalemiseks koht olemas, kuid nad loobusid sellest.
100 meetrit
pisi|100 meetri jooksu finaal Finaal: 23. august Osavõtjaid: 71 Maailmarekord: 9,58 (2009) Usain Bolt, Jamaica Maailmameistrivõistluste rekord: 9,58 (2009) Usain Bolt, Jamaica Maailmameister 2013: 9,77 Usain Bolt, Jamaica Ametlikud tulemused: Finaal – Poolfinaalid – Eeljooksud – Eelring <br style="clear:both" />
200 meetrit
Finaal: 27. august Osavõtjaid: 60 Maailmarekord: 19,19 (2009) Usain Bolt, Jamaica Maailmameistrivõistluste rekord: 19,19 (2009) Usain Bolt, Jamaica Maailmameister 2013: 19,66 Usain Bolt, Jamaica Ametlikud tulemused: Finaal – Poolfinaalid – Eeljooksud <br style="clear:both" />
400 meetrit
Finaal: 26. august Osavõtjaid: 45 Maailmarekord: 43,08 (1999) Michael Johnson, USA Maailmameistrivõistluste rekord: 43,18 (1999) Michael Johnson, USA Maailmameister 2013: 43,47 LaShawn Merritt, USA Ametlikud tulemused: Finaal – Poolfinaalid – Eeljooksud <br style="clear:both" />
800 meetrit
Finaal: 25. august Osavõtjaid: 45 Maailmarekord: 1.40,91 (2012) David Rudisha, Keenia Maailmameistrivõistluste rekord: 1.43,06 (1987) Billy Konchellah, Keenia Maailmameister 2013: 1.43,31 Mohammed Aman, Etioopia Ametlikud tulemused: Finaal – Poolfinaalid – Eeljooksud <br style="clear:both" />
1500 meetrit
Finaal: 30. august Osavõtjaid: 41 Maailmarekord: 3.26,00 (1998) Hicham El Guerrouj, Maroko Maailmameistrivõistluste rekord: 3.27,65 (1999) Hicham El Guerrouj, Maroko Maailmameister 2013: 3.36,28 Asbel Kiprop, Keenia Ametlikud tulemused: Finaal – Poolfinaalid – Eeljooksud <br style="clear:both" />
5000 meetrit
Finaal: 29. august Osavõtjaid: 41 Maailmarekord: 12.37,35 (2004) Kenenisa Bekele, Etioopia Maailmameistrivõistluste rekord: 12.52,79 (2003) Eliud Kipchoge, Keenia Maailmameister 2013: 13.26,98 Mo Farah, Suurbritannia Ametlikud tulemused: Finaal – Eeljooksud <br style="clear:both" />
10 000 meetrit
pisi|Finiš Finaal: 22. august Osavõtjaid: 27 Maailmarekord: 26.17,53 (2005) Kenenisa Bekele, Etioopia Maailmameistrivõistluste rekord: 26.46,31 (2009) Kenenisa Bekele, Etioopia Maailmameister 2013: 27.21,71 Mo Farah, Suurbritannia Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both" />
110 meetri tõkkejooks
pisi|110 meetri tõkkejooksu esikolmik Finaal: 28. august Osavõtjaid: 42 Maailmarekord: 12,80 (2012) Aries Merritt, USA Maailmameistrivõistluste rekord: 12,91 (1993) Colin Jackson, Suurbritannia Maailmameister 2013: 13,00 David Oliver, USA Ametlikud tulemused: Finaal – Poolfinaalid – Eeljooksud <br style="clear:both" />
400 meetri tõkkejooks
Finaal: 25. august Osavõtjaid: 44 Maailmarekord: 46,78 (1992) Kevin Young, USA Maailmameistrivõistluste rekord: 47,18 (1993) Kevin Young, USA Maailmameister 2013: 47,69 Jehue Gordon, Trinidad ja Tobago Ametlikud tulemused: Finaal – Poolfinaalid – Eeljooksud <br style="clear:both" />
3000 meetri takistusjooks
pisi|3000 meetri takistusjooksu finaal Finaal: 24. august Osavõtjaid: 42 Maailmarekord: 7.53,63 (2004) Sayf Sa‘īd Shāhīn, Katar Maailmameistrivõistluste rekord: 8.00,43 (2009) Ezekiel Kemboi, Keenia Maailmameister 2013: 8.06,01 Ezekiel Kemboi, Keenia Ametlikud tulemused: Finaal – Eeljooksud <br style="clear:both" />
4×100 meetri teatejooks
Finaal: 29. august Osavõtjaid: 14 võistkonda Maailmarekord: 36,84 (2012) Jamaica Maailmameistrivõistluste rekord: 37,04 (2011) Jamaica Maailmameister 2013: 37,36 Jamaica Ametlikud tulemused: Finaal – Eelvõistlus <br style="clear:both" />
4×400 meetri teatejooks
Finaal: 30. august Osavõtjaid: 16 võistkonda Maailmarekord: 2.54,69 (1993) USA Maailmameistrivõistluste rekord: 2.54,69 (1993) USA Maailmameister 2013: 2.58,71 USA Ametlikud tulemused: Finaal – Eelvõistlus <br style="clear:both" />
Maraton
pisi|[[Ghirmay Ghebreslassie]] Finaal: 22. august Osavõtjaid: 68 Maailmarekord: 2:02.57 (2014) Dennis Kipruto Kimetto, Keenia Maailmameistrivõistluste rekord: 2:06.54 (2009) Abel Kirui, Keenia Maailmameister 2013: 2:06.54 Stephen Kiprotich, Uganda Ametlikud tulemused <br style="clear:both" />
20 km käimine
Finaal: 25. august Osavõtjaid: 61 Maailmarekord: 1:16.31 (2015) Yusuke Suzuki, Jaapan Maailmameistrivõistluste rekord: 1:17.21 (2003) Jefferson Pérez, Ecuador Maailmameister 2013: 1:20.58 Aleksandr Ivanov, Venemaa Ametlikud tulemused <br style="clear:both" />
50 km käimine
Finaal: 29. august Osavõtjaid: 53 Maailmarekord: 3:32.33 (2014) Yohann Diniz, Prantsusmaa Maailmameistrivõistluste rekord: 3:36.03 (2003) Robert Korzeniowski, Poola Maailmameister 2013: 3:37.56 Robert Heffernan, Iirimaa Ametlikud tulemused <br style="clear:both" />
Kaugushüpe
Finaal: 25. august Osavõtjaid: 32 Maailmarekord: 8.95 (1991) Mike Powell, USA Maailmameistrivõistluste rekord: 8.95 (1991) Mike Powell, USA Maailmameister 2013: 8.56 Aleksandr Menkov, Venemaa Ametlikud tulemused: Finaal – Eelvõistlus <br style="clear:both" />
Kolmikhüpe
pisi|[[Christian Taylor]] Finaal: 27. august Osavõtjaid: 28 Maailmarekord: 18.29 (1995) Jonathan Edwards, Suurbritannia Maailmameistrivõistluste rekord: 18.29 (1995) Jonathan Edwards, Suurbritannia Maailmameister 2013: 18.04 Teddy Tamgho, Prantsusmaa Ametlikud tulemused: Finaal – Eelvõistlus <br style="clear:both" />
Kõrgushüpe
Finaal: 30. august Osavõtjaid: 41 Maailmarekord: 2.45 (1993) Javier Sotomayor, Kuuba Maailmameistrivõistluste rekord: 2.41 (2013) Bogdan Bondarenko, Ukraina Maailmameister 2013: 2.41 Bogdan Bondarenko, Ukraina Ametlikud tulemused: Finaal – Eelvõistlus <br style="clear:both" />
Teivashüpe
pisi|Teivashüppe võitja [[Shawnacy Barber]] Finaal: 24. august Osavõtjaid: 34 Maailmarekord: 6.16 (2014) Renaud Lavillenie, Prantsusmaa Maailmameistrivõistluste rekord: 6.05 (2001) Dmitri Markov, Austraalia Maailmameister 2013: 5.89 Raphael Holzdeppe, Saksamaa Ametlikud tulemused: Finaal – Eelvõistlus <br style="clear:both" />
Kuulitõuge
Finaal: 23. august Osavõtjaid: 31 Maailmarekord: 23.12 (1990) Randy Barnes, USA Maailmameistrivõistluste rekord: 22.23 (1987) Werner Günthör, Šveits Maailmameister 2013: 21.73 David Storl, Saksamaa Ametlikud tulemused: Finaal – Eelvõistlus <br style="clear:both" />
Kettaheide
Finaal: 29. august Osavõtjaid: 31 Maailmarekord: 74.08 (1986) Jürgen Schult, Saksa DV Maailmameistrivõistluste rekord: 70.17 (2005) Virgilijus Alekna, Leedu Maailmameister 2013: 69.11 Robert Harting, Saksamaa Ametlikud tulemused: Finaal – Eelvõistlus <br style="clear:both" />
Odavise
Finaal: 26. august Osavõtjaid: 33 Maailmarekord: 98.48 (1996) Jan Železný, Tšehhi Maailmameistrivõistluste rekord: 92.80 (2001) Jan Železný, Tšehhi Maailmameister 2013: 87.17 Vítězslav Veselý, Tšehhi Ametlikud tulemused: Finaal – Eelvõistlus <br style="clear:both" />
Vasaraheide
Finaal: 23. august Osavõtjaid: 30 Maailmarekord: 86.74 (1986) Juri Sedõhh, Nõukogude Liit Maailmameistrivõistluste rekord: 83.63 (2007) Ivan Cichan, Valgevene Maailmameister 2013: 81.97 Paweł Fajdek, Poola Ametlikud tulemused: Finaal – Eelvõistlus <br style="clear:both" />
Kümnevõistlus
Finaal: 28.–29. august Osavõtjaid: 29 Maailmarekord: 9039 (2012) Ashton Eaton, USA Maailmameistrivõistluste rekord: 8902 (2001) Tomáš Dvořák, Tšehhi Maailmameister 2013: 8809 Ashton Eaton, USA Ametlikud tulemused <br style="clear:both" />
100 meetrit
pisi|100 meetri esikolmik ([[Dafne Schippers, Shelly-Ann Fraser-Pryce ja Tori Bowie).]] Finaal: 24. august Osavõtjaid: 54 Maailmarekord: 10,49 (1988) Florence Griffith-Joyner, USA Maailmameistrivõistluste rekord: 10,70 (1999) Marion Jones, USA Maailmameister 2013: 10,71 Shelly-Ann Fraser-Pryce, Jamaica Ametlikud tulemused: Finaal – Poolfinaalid – Eeljooksud <br style="clear:both" />
200 meetrit
Finaal: 28. august Osavõtjaid: 51 Maailmarekord: 21,34 (1988) Florence Griffith-Joyner, USA Maailmameistrivõistluste rekord: 21,74 (1987) Silke Gladisch-Möller, Saksa DV Maailmameister 2013: 22,17 Shelly-Ann Fraser-Pryce, Jamaica Ametlikud tulemused: Finaal – Poolfinaalid – Eeljooksud <br style="clear:both" />
400 meetrit
Finaal: 27. august Osavõtjaid: 42 Maailmarekord: 47,60 (1985) Marita Koch, Saksa DV Maailmameistrivõistluste rekord: 47,99 (1983) Jarmila Kratochvílová, Tšehhoslovakkia Maailmameister 2013: 49,41 Christine Ohuruogu, Suurbritannia Ametlikud tulemused: Finaal – Poolfinaalid – Eeljooksud <br style="clear:both" />
Georges Méliès
pisi|Georges Méliés' käsitsi värvitud tummfilm "Voyage à travers l'impossible" (Uskumatu reis) 1904. aastast Marie-Georges-Jean Méliès (8. detsember 1861 Pariis – 21. jaanuar 1938 Pariis) oli prantsuse mustkunstnik ja filmitegija, kes on tuntud oma paljude tehniliste arenduste tõttu varases filmikunstis. Ta oli viljakas eriefektide uuendaja.
2015. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlused
800 meetrit
Finaal: 29. august Osavõtjaid: 45 Maailmarekord: 1.53,28 (1983) Jarmila Kratochvílová, Tšehhoslovakkia Maailmameistrivõistluste rekord: 1.54,68 (1983) Jarmila Kratochvílová, Tšehhoslovakkia Maailmameister 2013: 1.57,38 Eunice Jepkoech Sum, Keenia Ametlikud tulemused: Finaal – Poolfinaalid – Eeljooksud <br style="clear:both" />
Georges Méliès
Tema tuntud filmide hulka kuulub "Reis Kuule" (1902).
2015. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlused
1500 meetrit
pisi|Naiste 1500 meetri esikolmik Finaal: 25. august Osavõtjaid: 35 Maailmarekord: 3.50,07 (2015) Genzebe Dibaba, Etioopia Maailmameistrivõistluste rekord: 3.58,82 (2003) Tatjana Tomašova, Venemaa Maailmameister 2013: 4.02,67 Abeba Aregawi, Rootsi Ametlikud tulemused: Finaal – Poolfinaalid – Eeljooksud <br style="clear:both" />
5000 meetrit
Finaal: 30. august Osavõtjaid: 26 Maailmarekord: 14.11,15 (2008) Tirunesh Dibaba, Etioopia Maailmameistrivõistluste rekord: 14.38,59 (2005) Tirunesh Dibaba, Etioopia Maailmameister 2013: 14.50,19 Meseret Defar, Etioopia Ametlikud tulemused: Finaal – Eeljooksud <br style="clear:both" />
10 000 meetrit
pisi|10 000 meetri finiš Finaal: 24. august Osavõtjaid: 25 Maailmarekord: 29.31,78 (1993) Wang Junxia, Hiina Maailmameistrivõistluste rekord: 30.04,18 (2003) Berhane Adere, Etioopia Maailmameister 2013: 30.43,35 Tirunesh Dibaba, Etioopia Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both" />
100 meetri tõkkejooks
Finaal: 28. august Osavõtjaid: 37 Maailmarekord: 12,16 (1988) Jordanka Donkova, Bulgaaria Maailmameistrivõistluste rekord: 12,28 (2011) Sally Pearson, Austraalia Maailmameister 2013: 12,44 Brianna Rollins, USA Ametlikud tulemused: Finaal – Poolfinaalid – Eeljooksud <br style="clear:both" />
400 meetri tõkkejooks
Finaal: 26. august Osavõtjaid: 37 Maailmarekord: 52,34 (2003) Julija Petšonkina, Venemaa Maailmameistrivõistluste rekord: 52,42 (2009) Melaine Walker, Jamaica Maailmameister 2013: 52,83 Zuzana Hejnová, Tšehhi Ametlikud tulemused: Finaal – Poolfinaalid – Eeljooksud <br style="clear:both" />
3000 meetri takistusjooks
Finaal: 26. august Osavõtjaid: 45 Maailmarekord: 8.58,81 (2008) Gulnara Samitova-Galkina, Venemaa Maailmameistrivõistluste rekord: 9.06,57 (2007) Jekaterina Volkova, Venemaa Maailmameister 2013: 9.11,65 Milcah Chemos Cheywa, Keenia Ametlikud tulemused: Finaal – Eeljooksud <br style="clear:both" />
4×100 meetri teatejooks
Finaal: 29. august Osavõtjaid: 16 võistkonda Maailmarekord: 40,82 (2012) USA Maailmameistrivõistluste rekord: 41,29 (2013) Jamaica Maailmameister 2013: 41,29 Jamaica Ametlikud tulemused: Finaal – Eelvõistlus <br style="clear:both" />
4×400 meetri teatejooks
Finaal: 30. august Osavõtjaid: 16 võistkonda Maailmarekord: 3.15,17 (1988) Nõukogude Liit Maailmameistrivõistluste rekord: 3.16,71 (1993) USA Maailmameister 2013: 3.20,19 Venemaa Ametlikud tulemused: Finaal – Eelvõistlus <br style="clear:both" />
Maraton
Finaal: 30. august Osavõtjaid: Maailmarekord: 2:15.25 (2003) Paula Radcliffe, Suurbritannia Maailmameistrivõistluste rekord: 2:20.57 (2005) Paula Radcliffe, Suurbritannia Maailmameister 2013: 2:25.44 Edna Kiplagat, Keenia Ametlikud tulemused <br style="clear:both" />
20 km käimine
Finaal: 28. august Osavõtjaid: 50 Maailmarekord: 1:24.38 (2015) Liu Hong, Hiina Maailmameistrivõistluste rekord: 1:25.41 (2005) Olimpiada Ivanova, Venemaa Maailmameister 2013: 1:27.08 Jelena Lašmanova, Venemaa Ametlikud tulemused <br style="clear:both" />
Kaugushüpe
Finaal: 28. august Osavõtjaid: 34 Maailmarekord: 7.52 (1988) Galina Tšistjakova, Nõukogude Liit Maailmameistrivõistluste rekord: 7.36 (1987) Jackie Joyner-Kersee, USA Maailmameister 2013: 7.01 Brittney Reese, USA Ametlikud tulemused: Finaal – Eelvõistlus <br style="clear:both" />
Kolmikhüpe
Finaal: 24. august Osavõtjaid: 28 Maailmarekord: 15.50 (1995) Inessa Kravets, Ukraina Maailmameistrivõistluste rekord: 15.50 (1995) Inessa Kravets, Ukraina Maailmameister 2013: 14.85 Caterine Ibargüen, Colombia Ametlikud tulemused: Finaal – Eelvõistlus <br style="clear:both" />
Kõrgushüpe
Finaal: 29. august Osavõtjaid: 30 Maailmarekord: 2.09 (1987) Stefka Kostadinova, Bulgaaria Maailmameistrivõistluste rekord: 2.09 (1987) Stefka Kostadinova, Bulgaaria Maailmameister 2013: 2.03 Svetlana Školina, Venemaa Ametlikud tulemused: Finaal – Eelvõistlus <br style="clear:both" />
Teivashüpe
Finaal: 26. august Osavõtjaid: 28 Maailmarekord: 5.06 (2009) Jelena Issinbajeva, Venemaa Maailmameistrivõistluste rekord: 5.01 (2005) Jelena Issinbajeva, Venemaa Maailmameister 2013: 4.89 Jelena Issinbajeva, Venemaa Ametlikud tulemused: Finaal – Eelvõistlus <br style="clear:both" />
Kuulitõuge
Finaal: 22. august Osavõtjaid: 24 Maailmarekord: 22.63 (1987) Natalja Lissovskaja, Nõukogude Liit Maailmameistrivõistluste rekord: 21.24 (1987) Natalja Lissovskaja, Nõukogude Liit; (2011) Valerie Adams, Uus-Meremaa Maailmameister 2013: 20.88 Valerie Adams, Uus-Meremaa Ametlikud tulemused: Finaal – Eelvõistlus <br style="clear:both" />
Kettaheide
Finaal: 25. august Osavõtjaid: 31 Maailmarekord: 76.80 (1988) Gabriele Reinsch, Saksa DV Maailmameistrivõistluste rekord: 71.62 (1987) Martina Hellmann, Saksa DV Maailmameister 2013: 67.99 Sandra Perković, Horvaatia Ametlikud tulemused: Finaal – Eelvõistlus <br style="clear:both" />
Odavise
Finaal: 30. august Osavõtjaid: 32 Maailmarekord: 72.28 (2008) Barbora Špotáková, Tšehhi Maailmameistrivõistluste rekord: 71.99 (2011) Maria Abakumova, Venemaa Maailmameister 2013: 69.05 Christina Obergföll, Saksamaa Ametlikud tulemused: Finaal – Eelvõistlus <br style="clear:both" />
Vasaraheide
Finaal: 27. august Osavõtjaid: 31 Maailmarekord: 81.08 (2015) Anita Włodarczyk, Poola Maailmameistrivõistluste rekord: 78.80 (2013) Tatjana Lõssenko, Venemaa Maailmameister 2013: 78.80 Tatjana Lõssenko, Venemaa Ametlikud tulemused: Finaal – Eelvõistlus <br style="clear:both" />
Seitsmevõistlus
pisi|Seitsmevõistlejad pärast võistlust Finaal: 22.–23. august Osavõtjaid: 35 Maailmarekord: 7291 (1988) Jackie Joyner-Kersee, USA Maailmameistrivõistluste rekord: 7128 (1987) Jackie Joyner-Kersee, USA Maailmameister 2013: 6586 Hanna Melnitšenko, Ukraina Ametlikud tulemused <br style="clear:both" />
Medalitabel
{{Legend|#ccccff| Korraldajariik* }}
Cristian Ramírez
pisi|Cristian Ramírez (2017) Cristian Leonel Ramírez Zambrano (sündinud 12. augustil 1994 Santo Domingos) on Ecuadori jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Ungari kõrgliigaklubis Ferencvárosi TC ja Ecuadori jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri kodumaal Independiente DV-s, mille põhimeeskonnas debüteeris ta 2011. aastal.
2017. aasta jaanuaris sõlmis ta nelja ja poole aasta pikkuse lepingu Venemaa kõrgliigaklubiga Krasnodar. 2023. aasta juulis naasis ta Ferencvárosi.
Debüüdi Ecuadori jalgpallikoondises tegi Ramírez 20. novembril 2013 sõprusmängus Hondurase vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 6. oktoobril 2016 MM-i valikmängus Tšiili vastu. Ta kuulus Ecuadori jalgpallikoondisse 2016. aasta Copa América Centenariol ja 2019. aasta Copa Américal.
Miloš Forman
Elu
Forman sündis Tšehhoslovakkias Čáslavi linnas. Tema ema Anna Forman (sündinud Švábová) pidas suvehotelli, tema isa Rudolf Forman oli professor. Tema vanemad olid protestandid. Natsiokupatsiooni ajal mainis üks põrandaaluse antifašistliku liikumise liikmeid Gestapos ülekuulamisel Rudolf Formani kui põrandaaluses liikumises osalejat. Ta arreteeriti süüdistatuna keelatud raamatute levitamises ning suri 1944. aastal Buchenwaldis. Formani ema suri 1943. aastal Auschwitzis. Forman on öelnud, et ta ei mõistnud täielikult oma vanematega juhtunut enne kui ta nägi 16-aastaselt filmikaadreid koonduslaagritest. Forman elas Teise maailmasõja ajal oma sugulaste juures. Hiljem sai ta teada, et tema bioloogiline isa oli tegelikult juudi päritolu arhitekt Otto Kohn.
Pärast sõda käis ta koolis Poděbrady kuurortlinnas, kus tema kaasõpilased olid näiteks Václav Havel, vennad Mašínid ning tulevased filmitegijad Ivan Passer ja Jerzy Skolimowski. Hiljem õppis ta stsenaristiks Praha Muusika ja Draamakunsti Akadeemias, mille lõpetas 1956.
Praha kevade ajal 1968. aastal oli ta Pariisis oma esimese USA filmi läbirääkimistel. Tšehhi kinostuudio, kus Forman töötas, vallandas ta süüdistatuna ebaseaduslikus maalt lahkumises. Forman emigreerus samal aastal USAsse ning sai 1977. aastal USA kodakondsuse. Lisaks filmitegemisele õpetas ta alates 1978. aastast Columbia ülikooli filmiteaduskonnas (praegu emeriitprofessor).
Isiklikku
Formani esimene abikaasa oli Tšehhi filminäitleja Jana Brejchová, kellega ta tutvus filmi "Štěňata" (1957) tegemisel. See abielu kestis 1958–1962.
Formani teine abikaasa oli Tšehhi näitleja Věra Křesadlová-Formanová, kellega tal on kaksikud pojad, Petr Forman ja Matěj Forman (sündinud 1964). See abielu kestis 35 aastat (1964–1999).
28. novembril 1999 abiellus Forman Martina Zbořilovága, kellega tal on samuti kaksikud pojad, Jim ja Andy (sündinud 1999, saanud nime Jim Carrey ja Andy Kaufmani järgi).
Vaemla Villavabrik
pisi|Vaemla mõisa villaveski Vaemla Villavabrik on Hiiumaa vallas Vaemla külas asuv villatöötlemise ja turustamisega tegelev vabrik, mida haldab OÜ Hiiu Vill.
Vabrikus saab jälgida vanadel masinatel villatöötlemist.
Emily Davison
pisi|Emily Davison Emily Wilding Davison (11. oktoober 1872 London – 8. juuni 1913 Epsom, Surrey) oli Suurbritannia sufražett.
Davison tavatses naiste valimisõiguse teemale tähelepanu tõmbamise nimel avalikku korda rikkuda ja pidi seetõttu üheksal korral vanglakaristust kandma. Näljastreikide tõttu rakendati tema peal 49 juhul sundtoitmist.
Davison on kuulus oma surma poolest. 4. juunil 1913 toimunud Epsom Derby hobuste võiduajamisel astus ta kuningas George V hobuse Anmeri ette. Hobune tallas Davisoni kapjade alla ja naine suri saadud vigastuste tõttu neli päeva hiljem. 14. juunil korraldas Naiste Sotsiaalne ja Poliitiline Liit (Women's Social and Political Union, WSPU) talle suurejoonelise matusetseremoonia. Matustel osales tuhandeid sufražette ja tänavatel jälgisid rongkäiku kümned tuhanded londonlased.
Ajaloolased usuvad, et tegu oli õnnetusega. Arvatakse, et Davison ei üritanud mitte enesetappu sooritada, vaid võiduajamist häirides naiste valimisõigusele tähelepanu tõmmata. 2013. aastal uuriti säilinud filmimaterjali ja leiti tõestust hüpoteesile, et Davison võis üritada kuninga hobuse külge WSPU salli, lippu, särpi või muud märgistust kinnitada.
Noorpõlv
Davison sündis Londonis. Pärast Kensingtoni Keskkooli lõpetamist asus ta 1891. aastal õppetoetuse abil Royal Holloway Kolledžis kirjandust ja võõrkeeli õppima. 1892. aastal pidi õpingud isa surma tõttu siiski pooleli jätma, liiga suur õppemaks ei lubanud õpinguid jätkata. Töötas seejärel mõnda aega guvernandi ja õpetajana. Tööga kogus piisavalt raha, et minna Oxfordi Ülikooli St Hugh' Kolledžisse bioloogiat, keemiat, inglise keelt ja kirjandust õppima. Lõpueksami tulemuste järgi oleks ta pidanud lõpetama kiitusega, kuid Oxfordi Ülikoolis toona naistele kraade ei antud. Davison asus pärast õpinguid tööle Northamptonshire'is Moorhouse'ide perekonna tütarde koduõpetajana.
Aktivism
1906. aastal liitus WSPUga. WSPU ühendas naisi, kes leidsid, et naiste valimisõiguse saavutamiseks ei piisa viisakast lobitööst ja kasutada tuleks konfliktsemaid taktikaid. 1908. aastal lõpetas koduõpetajana töötamise ja pühendus täiel määral naiste valimisõiguse eest võitlemisele. Samal aastal sooritas Londoni Ülikooli juures eksternina võõrkeelte eksameid.
Davisoni saatis vägivaldse ja äkilise aktivisti maine. Muuhulgas segas ta avalikke kokkusaamisi, süütas postkaste ja ründas üht meest, keda ekslikult pidas rahandusminister David Lloyd George'iks. Korrarikkumiste eest tuli tal üheksal korral kanda vanglakaristust. Vanglas pidas mitmel korral näljastreiki, mistõttu valvurid kasutasid tema puhul sundtoitmist.
Õhtul enne 1911. aasta rahvaloendust peitis Davison end ööseks Westminsteri palee juures asuvas St Mary Undercrofti kabelis ühte kappi, sest tahtis rahvaloendusel märkida, et tema elukoht on parlamendi alamkoda. Rahvaloenduse dokumentidesse läks kirja, et Emily Wilding Davison leiti end parlamendihoone krüptis varjamas (sõna-sõnalt: "Found Hiding in Crypt of Westminster Hall Westminster"). 1999. aastal asetas parlamendisaadik Tony Benn kabeli seinale sündmust meenutava mälestustahvli.
1912. aasta juunis oli Davison Holloway vanglas ja juba ära kandnud suurema osa talle mõistetud kuuekuulisest karistusest, kui viskus sundtoitmise vastu protesteerimiseks alla 10 meetri kõrguselt raudtrepilt. Hiljem kirjutas ta, et tahtis oma tegutsemisega ära hoida teistele sufražettidele sundtoitmisega tekitatavaid kannatusi. Kukkumise tagajärjel sai ta pea- ja seljavigastusi, mistõttu järgnevad (ja tema jaoks viimaseks jäänud) 12 kuud pidi ta taluma füüsilist ebamugavustunnet.
Epsom Derby hobuste võiduajamine
pisi|vasakul|Davisoni ja kuninga hobuse kokkupõrge 4. juunil 1913 läks Davison Epsom Derby hobuste võiduajamisele. Üritusel oli 500 000 pealtvaatajat, kohal oli ka kuningas. Keset võidukihutamist ronis Davison piirde tagant rajale ja üritas kinni haarata kuninga hobuse ratsmetest. Kokkupõrke tagajärjel kukkusid maha nii Davison kui hobune, Davison sai hobuse kapjade all vigastada. Ka džoki sai õnnetuses vigastada, kuid sai erinevalt Davisonist hiljem terveks.
Spekuleeritakse, et Davison astus võistlusrajale, kuna tahtis kuninga hobuse külge sufražettide lippu või salli kinnitada – hobune oleks siis finišijoont ületades WSPU märgistust kandnud. Teadaolevalt oli tal kaasas kaks lippu. Juhtum jäi ka filmilindile. Filmilt on näha, kuidas Davison astus kohe pärast võistlust juhtinud hobuste möödakihutamist rajale, ja kuidas mahajääjate hulgas olnud Anmer ta pikali jooksis. Eri arvajad pakkusid Davisoni motiividele erinevaid tõlgendusi. Osade pealtnägijate järgi uskus Davison, et kõik hobused olid juba mööda kapanud, ja tahtis lihtsalt üle tee minna. Teiste arvates astus Davison rajale kindla kavatsusega kuninga hobune maha tõmmata. Leidus neid, kes olid paar nädalat varem näinud Davisoni ja teisi sufražette ühes pargis hobustest kinni haaramist harjutamas, ja teadsid rääkida, et sufražetid olid omakeskis liisku heitnud selle osas, keda Epsomisse saata.
Ühe teooria kohaselt kavatses Davison naiste hääleõiguse teemale tähelepanu tõmbamiseks visata kuninga hobuse kaela ümber salli, mis kandis sõnumit "Votes for Women" (Hääled Naistele). 2013. aastal uuriti filmimaterjali ja antud teooria leidis kinnitust. Selgus, et Davison seisis raja käänakukohale varem arvatust palju lähemal ja seega oli tal lähenevatest hobustest parem ülevaade kui varem arvati. Filmilindilt on näha, et Davison hoidis rajapiirde alt läbi pugedes midagi käes. See võis olla kokkuvolditud sall, mida ta tahtis kuninga hobuse külge kinnitada. Järeldati, et ta ei tahtnud meelega hobuse teele ette jääda.
Tannerit filmilõikude analüüs ei veennud ja ta vaidles oma 2013. aasta raamatus "The Suffragette Derby" salli kinnitamise teooriale vastu. Tanner leidis endiselt, et Davison ei saanud hobustel vahet teha, ja et ta sattus juhuslikult kuninga hobuse otsa.
Surm ja matused
pisi|Emily Davisoni mälestuseks välja antud sufražettide ajalehe erinumber (13.06.1913) Davison sai kokkupõrke tagajärjel rängalt vigastada. Õnnetus põhjustas tal koljuluumurru ja sisemisi vigastusi. Neli päeva hiljem Davison suri.
Davisoni tegutsemine tekitas vastandlikke arvamusi. Ühtede jaoks oli ta vapper märter, teiste jaoks hoolimatu mässaja. Ajal, mil Davison meelemärkusele tulemata haigevoodis lamas, saadeti talle hulgaliselt vihakirju. Näiteks end inglase või ka inglise mehena ("Englishman") identifitseerinud kirjutaja sõnul ei väärinud Davison oma eksistentsi. Kirjutaja soovis Davisonile piinarikast elu ja ütles, et ta oleks pidanud hullumajas olema. Teiselt poolt sufražetid riputasid haiglapalatisse rohelise, valge ja lilla värvikombinatsiooniga lipud ja pidasid Davisoni voodi ümber auvalvet.
14. juunil 1913 korraldati Londonis Davisoni auks matuserongkäik, milles osales üle 5000 valgesse riietatud ja musta käepaela kandnud sufražeti. Rongkäiguks lasti teha lillat värvi lipud, mis kandsid Jeanne d'Arci viimaseks jäänud sõnumit: "Võitle edasi ja jumal annab võidu." Pealtvaatajate seast lendas kirstu poole mitu telliskivi. Londonist saadeti Davisoni põrm rongiga Northumberlandi krahvkonda Morpethisse, kus maeti 15. juunil perekonna hauaplatsile. Tema hauakivile on kirjutatud WSPU moto: "Deeds Not Words" ("Teod, mitte sõnad").
Konrad Freifeldt
Conrad Raimund Freifeldt (13. märts 1847 Tartu – 31. mai 1923 Petrograd) oli luterlik kirikuõpetaja (muuhulgas ka Peterburi eesti koguduses) ja piiskop Venemaal.
Ta lõpetas gümnaasiumi Tartus ja õppis aastatel 1866–1869 Tartu ülikooli usuteaduskonnas, teoloogiakandidaat (1870).
Töötas aastatel 1870–1871 usuõpetajana Peterburis (Sankt-Petri-Schule). Ordineeriti 31. jaanuaril 1871 pastoriks. Oli aastatel 1871–1875 eragümnaasiumi direktor (Dir. d. Wiedemann-Anst.(Privatgymn.). Aastatel 1874–1875 oli ta adjunkt Mihkli kirikus ja 1875–1877 abiõpetaja Tartu Jaani koguduses, ühtlasi ülemõpetaja gümnaasiumis.
Conrad Raimund Freifeldt oli aastatel 1877–1880 Peterburi Jaani koguduse õpetaja (u. estn. Garde-Div-Pred.) ja 1880–1910 Peterburi Püha Anna koguduse pastor, olles 1887–1892 Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Peakonsistooriumi assessor, 1892. aastast kindralsuperintendent ja Peakonsistooriumi abipresident aastail 1892–1917.
Freifeldt oli alates 25. jaanuarist 1896 piiskop ning aastatel 1904–1905 evangeelsete välilaatsarettide komitee viitsepresident ja 1920. aastal Venemaa Piiskopikonverentsi eesistuja. 13. detsembril 1921 pühitses Konrad Freifeldt Oskar Palsa Eesti Luterliku Kiriku piiskopiks Nõukogude Liidus.
Navajelnia
Navajelnia (transkribeerituna Navajelnja) on alev Valgevenes Hrodna oblastis Dziatłava rajoonis. Asula nimi on poola keeles Nowojelnia. Alev asub Lida-Baranavičy raudtee ääres, paigas, kus Moŭčadźi jõkke voolab Jatranka jõgi. left|thumb|Navajelnia raudteejaam
Ajalugu
Alevit mainitakse esimest korda XVI sajandil. Toona kandis see Jelnia (Ельня) küla nime ja asus Navahradaki vojevoodkonnas. XVII sajandil rajati sinna häärber, mis on tänaseks hävinud.
Pärast Esimest maailmasõda kuulus Navajelnia Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu.
Eriline õnnehein
Eriline õnnehein (Erigeron speciosus) on korvõieliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Automaatne väline defibrillaator
Automaatne väline defibrillaator (ingliskeelne lühend AED) on kaasaskantav elektrooniline meditsiiniseade, mis diagnoosib automaatselt eluohtlikud südame rütmihäired, nagu ventrikulaarne fibrillatsioon (VF) ja pulsatsioonita ventrikulaarne tahhükardia, ning suudab neid ravida defibrillatsiooni abil, st elektriga, mis peatab rütmihäire, võimaldades südamel taastada efektiivne rütm.
AED-aparaadid on mõeldud kasutamiseks lihtsate heli- ja visuaalsete käskude abil, et neid oleks lihtne kasutada ka tavainimestel. AED-aparaatide kasutamist õpetatakse paljudel esmaabi-, sertifitseeritud esmaabi ja elustamisoskuste baastaseme (BLS) kardiopulmonaalse elustamise (CPR) kursustel.
Defibrillaatori kaasaskantava versiooni leiutas 1960ndate keskel kardioloog Frank Pantridge Põhja-Iirimaal Belfastis ja esimese automaatse, avalikus kasutuses oleva defibrillaatori tootis 1970ndate lõpus Cardiac Resussitation Company. Seade toodi turule Heart-Aid'i nime all.
Seadmega ravitavad seisundid
Automatiseeritud välist defibrillaatorit kasutatakse eluohtlike südame rütmihäirete korral, mis viivad ootamatu südame seiskumiseni, mis ei ole sama mis südameinfarkt. Rütmihäired, mida seade ravib, on tavaliselt piiratud:
Nende kahest šokeeritava südame rütmihäire tüübist kummagi puhul on süda elektriliselt aktiivne, kuid tal on düsfunktsioon, mis ei võimalda tal verd pumbata ja vereringet juhtida. Vatsakeste tahhükardia korral lööb süda liiga kiiresti, et verd tõhusalt pumbata. Lõpuks viib ventrikulaarne tahhükardia ventrikulaarse fibrillatsiooni tekkeni. Vatsakeste fibrillatsiooni korral muutub südame elektriline aktiivsus kaootiliseks, mis takistab ventriklit tõhusalt verd pumpamast. Südame fibrillatsioon väheneb aja jooksul ja jõuab lõpuks asüstooliani.
AED-d, nagu kõik defibrillaatorid, ei ole mõeldud asüstoolia ("lamejoon") šokeerimiseks, kuna see ei anna positiivset kliinilist tulemust. Asüstoolilisel patsiendil on ellujäämisvõimalus ainult siis, kui elustamiskõlbliku rütmi saavutamine on võimalik elustamiskõlbliku rütmi ja südamestimulantide kombinatsiooni abil, mistõttu on hädavajalik, et enne defibrillaatori saabumist teostatakse elustamiskõlblikuks muutuv elustamiskõlblik.
Viivitatud ravi mõju
Kui neid südamekahjustusi (ventrikulaarne tahhükardia, ventrikulaarne fibrillatsioon, asüstoolia) ei korrigeerita, põhjustavad need südame seiskumise korral kiiresti pöördumatuid ajukahjustusi ja surma. Umbes kolme kuni viie minuti pärast südame seiskumise korral võib hakata tekkima pöördumatu aju/kudede kahjustus. Iga minutiga, mille jooksul südame seiskunud inimene jääb ilma eduka ravita (defibrillatsiooniga), väheneb ellujäämisvõimalus 7 % minutiga esimese 3 minuti jooksul ja 10 % minutiga, kui aeg läheb üle 3 minuti.