cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Harduspilt
Mõistest
Panofsky defineerib harduspildi vormiliselt kui lüürilise tundetooniga kujutise, milles jutustav ajaloopilt on kokku sulanud religioosse objekti hieraatilise representatsiooniga nii, et esimene on materiaalse ja olustikulise rõhutamisega toodud vaatajale lähemale ning teine on esitatud inimlikult emotsionaalselt puudutavana. Eesmärgiks on avaldada mõju palvetaja tundmustele ja ergutada teda kontemplatiivselt süüvima kujutatusse, nii et ta saab ise justkui loo osaks. See saavutatakse üksikmotiivi isoleerimisega muust sündmusega seotud narratiivist ning selle representatsiooni inimlikult lähendavate joonte rõhutamisega. Panofsky paigutas harduspiltide alla lisaks eelnimetatutele ka Ristikandmise, põlvitava Lunastaja, Veronika räti, Kristuslapse (vastsündinuna või seisvana), puhkava Kristuse, püha perekonna, Madonna, kes on vahel koos Püha Katariina müstilise kihlusega, Kristuslapse Salvator Mundi'na, Madonna kuusirbil, Madonna roosilehtlas), Neitsi Maarja lapsevoodis.
Ka Kolmainsuse kujutamist Armutroonina on nimetatud harduspildiks.
Solnice
Solnice (saksa keeles Solnitz) on linn Tšehhis Hradec Králové maakonnas Rychnov nad Kněžnou ringkonnas. Solnice asub Poola piirist 17,5 km kaugusel, Rychnov nad Kněžnoust umbes 5 km põhjaloodes ja Hradec Královést ligi 29 km idas.
Solnicet on esmamainitud 1321. aastal, linnaõigused sai 1386. aastal. Vahepeal kaotatud linnaõigused anti Solnicele tagasi 5. juunil 1991.
Kadila külanõukogu
Kadila külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Kadila külanõukogu moodustati 1945 septembris Virumaal Assamalla vallas. Külanõukogu keskus asus Kadila külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Kadila külanõukogu 1950 septembris Väike-Maarja rajooni koosseisu.
Tormilinnulised
Tormilinnulised (Procellariiformes) on lindude selts.
Kadila külanõukogu
1954 juunis Kadila külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium liideti Väike-Maarja külanõukoguga.
Tormilinnulised
Sugukonnad:
Laši
Laši on küla (mazciems) Lätis Augšdaugava piirkonnas Eglaine vallas.
Lašis asus endise Veclaši mõisa (Alt-Lassen) keskus, lisaks on seal Laši linnus ja Laši kirik, mille juures asub mälestusmärk Lašis sündinud Gotthard Friedrich Stenderile. Aastatel 2009–2021 jäi küla Ilūkste piirkonda.
Kultuuriselts
Kultuuriselts on juriidiline isik (nt MTÜ), mille liikmete üks ühine liitev eesmärk on mingi kultuuritegevuse korraldamine, arendamine vms.
Hannes Kiris
Hannes Kiris (sündinud 1965 ) on Eesti jurist, riigikohtunik (kriminaalkolleegiumi liige).
Hannes Kiris lõpetas 1990. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna cum laude. Töötas aastail 1990–1999 Tallinna prokuratuuris: 1990–1992 prokuröri abina, 1992–1993 prokuröri kohusetäitjana ning aastail 1993–1999 juhtis ta Tallinna prokuratuuri.
1999–2002 oli Kiris Tallinna linnakohtu kohtunik ning Vabariigi Valimiskomisjoni aseesimees.
6. juunil 2002 nimetas Riigikogu Kirise Riigikohtu liikmeks. Selle otsuse poolt olid 53 Riigikogu liiget, vastu 2 ja erapooletuks ei jäänud keegi. Ta andis ametivande 20. juunil 2002.
On olnud Riigikohtu kriminaalkolleegiumi esimees.
Isiklikku
Jurist ja õigusteadlane Advig Kiris on tema isa.
Ragainė kihistu
Ragainė kihistu on siluri ajastu Jaani lademe ja Jaagarahu lademete Leedus eristatava ühise Jaani-Jaagarahu lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Juozas Paškevičius aastal 1993.
Kihistut eristatakse Leedu lääneosas, kus see lamab Rasytė kihistul ja sellel lasub Siesartise kihistu. Kihistu stratotüüp on Stoniškiai-1 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 1792–1875 meetril. Kihistu on kuni 110 meetri paksune, selle moodustab argilliit. Kihistik on nime saanud Nemani linna leedukeelse nimekuju järgi.
Särkänniemi (linnaosa)
Särkänniemi on Tampere 8. linnaosa, mis asub Näsijärvi kaldal Amuri ja Finlaysoni linnaosast põhja pool.
Särkänniemi linnaossa kuulub ka Näsijärvi järves asuv Siilinkari laid.
Linnaosas asub Särkänniemi lõbustuspark.
Nikolai Ogarkov
thumb|Ogarkov 9. septembril 1983 andmas pressikonverentsi [[Korean Air Linesi lend 007 allatulistamise teemal]] Nikolai Ogarkov (vene keeles Николай Васильевич Огарков; 30. oktoober /Juliuse kalendri järgi 17. oktoober/ 1917 Molokovo, Tveri kubermang – 23. veebruar 1994 Moskva) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane ja Venemaa Föderatsiooni sõjaline nõunik. 1977. aastal ülendati ta Nõukogude Liidu marssaliks.
Elukäik
Nikolai Ogarkov sündis 30. oktoobril 1917 Venemaa Keisririigis Tveri kubermangus Molokovo külas.
1941. aasta septembrist 1942. aasta veebruarini oli vaneminsener Karjala rindel, siis 289. laskurdiviisis ning brigaadi insener 61. mereväe laskurbrigaadis. Alates 1942. aasta detsembrist 32. armee insenerivägede abi staabis, augustist 1943 insenerivägede abi operatiivasjade ülema juures, 1944. aasta maist 122. laskurdiviisi insener, sama aasta novembrist 2. Ukraine rinde ja hiljem ka 3. Ukraina rinde insener.
Pärast sõda, oktoobrist 1945 kuni jaanuarini 1946 oli Ogarkov Karpaatia sõjaväeringkonna insenerivägede abi kui ka vanemabi. Veebruarist 1947 Primorje sõjaväeringkonna insenerivalitsuse ülema asetäitja, septembrist 1948 määrati Ogarkov vanemohvitseride osakonda, jaanuarist 1949 Kaug-Ida sõjaväeringkonna staabi asjadevalitsuse ülemaks, 1953. aasta maist oli Ogarkov operatiivosakonna ülem, 1955. aasta novembrist operatiivvalitsuse ülem ja Kaug-Ida sõjaväeringkonna staabiülema asetäitja.
1957. aastal sai Ogarkov kindralmajori auastme ning asus õppima K. E. Vorošilovi nimelisse Kõrgemasse Sõjalisse Akadeemiasse (kaasajal Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi Militaarakadeemia).
1959. aastal määrati ta juhtima Ida-Saksamaal asuvasse 20. motolaskurdiviisi. Detsembris 1961 suunati ta ümber tööle Valgevene sõjaväeringkonna staabiülemaks. Aastatel 1965–1968 oli ta Volga sõjaväeringkonna ülem. Seejärel, 1968 kuni 1974 oli Ogarkov NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi ülema 1. asetäitja.
Märtsist 1974 kuni jaanuarini 1977 oli Ogarkov NSV Liidu kaitseministri asetäitja ning NSV Liidu Tehnilise Komisjoni esimees ning aastatel 1977–1984 NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi ülem ja NSV Liidu kaitseministri 1. asetäitja.
Ajal, mil Ogarkov oli NSV Liidu kindralstaabi eesotsas, toimusid NSV Liidu relvajõududes varasemast suuremad sõjalised õppused, neist grandioosseim oli "Zapad-81" ("Lääs 81") 1981. aasta septembriks. Ka pööras Ogarkov suurt tähelepanu strateegilise tuumaarsenali ja raketikaitse väljatöötamisele. Tema algatusel loodi kindralstaabi juurde strateegiliste relvade uurimiskeskus.
9. septembril 1983 esines Ogarkov televisioonis avaldusega seoses Korea reisilennuki alla tulistamise intsidendiga.
1984. aastal nimetati Ogarkov Lääne sõjaväeringkonna ülemjuhatajaks. Aastatel 1988–1992 oli ta inspektor NSV Liidu Kaitseministeeriumi inspektsiooniosakonna juures. Samal ajal kuni augustini 1991 oli ta Üleliidulise Sõjaveteranide, Tööveteranide ja Relvajõudude veteranide Liidu esimees. 1992. aastal nimetati Ogarkov Venemaa Föderatsiooni Kaitseministeeriumi sõjaliseks nõunikuks.
Nikolai Vassiljevitš Ogarkov suri 23. veebruaril 1994 ning on koos abikaasa Raissa Georgijevna Ogarkovaga (1920–2004) maetud Moskvasse Novodevitšje kalmistule.
Ogarkov oli NLKP liige 1945. aastast, NLKP Keskkomitee liige 1971. aastast ning NSV Liidu Ülemnõukogu saadik (delegaat Leedu NSV-st) selle seitsmendast üheteistkümnenda koosseisuni (12. juuni 1966 – 4. märts 1984).
Moltke
pisi|Moltkede vapp Moltke on saksa-taani aadlisuguvõsa, mis pärineb Saksamaalt Mecklenburgist.
2016. aasta Suurbritannia Euroopa Liidu liikmesuse referendum
pisi|Suurbritannia kaart, mis näitab Euroopa Liidu liikmelisuse referendumi hääletuspiirkonda 2016. aastal. Kollane kaardil tähistab ELi jäämist referendumil. Sinine tähistab EList lahkumist kaardil 2016. aasta Suurbritannia Euroopa Liidu liikmesuse referendum, tuntud ka kui ELi referendum või Brexiti referendum, oli 23. juuni 2016 Suurbritannias ja Gibraltaris toimunud referendum, milles küsiti valijaskonnalt, kas Suurbritannia ja Gibraltar peaks jääma Euroopa Liidu liikmeks või lahkuma Euroopa Liidust.
Moltke
Suguvõsast on teateid alates 13. sajandist.
2016. aasta Suurbritannia Euroopa Liidu liikmesuse referendum
Hääletus
Referendum toimus Euroopa Liidu referendumiseaduse 2015. ja ka 2000. aasta poliitiliste parteide, valimiste ja referendumite seaduse alusel. Rahvahääletuse tulemusel hääletas 51,9% valijaskonnast Suurbritannia ja Gibraltari lahkumist Euroopa Liidust, ja 48,1% Euroopa Liitu jäämise poolt. Kuigi referendum oli seaduslikult mittesiduv, lubas tollane valitsus selle tulemuse ellu viia ja algatas 29. märtsil 2017 ametlikku EList väljaastumise protsessi.
Tagajärjed
Vahetult pärast tulemust reageerisid finantsturud negatiivselt kogu maailmas, ja David Cameron teatas, et ta astub tagasi peaministri ja konservatiivide partei liidrina, olles kampaanias edutult hääletanud. See oli esimene kord, kui rahvahääletuse tulemus oli vastuolus Ühendkuningriigi valitsuse eelistatud valikuga. Theresa Mayst sai pärast Cameroni tagasiasutumist Suurbritannia peaminister. Euroopa Liidu referendumi tulemusel seisis opositsioonipartei silmitsi ka juhtimisprobleemiga. Valimiskomisjon on karistanud kampaania rahastamise eeskirjade eiramise eest mitmeid kampaaniagruppe ja parteisid (toetavad nii puhkust kui ka jäämist), kusjuures Leave.EU-le ja BeLeave'ile määratud trahvid on piiratud komisjoni trahvide ülempiiriga. Samuti on käimas uurimine võimaliku Venemaa sekkumise kohta rahvahääletusse.
Moltke
Suguvõsa esindajad on Taani aadlimatriklites alates 16. sajandi keskpaigast.
Bad Boy Records
Bad Boy Records (või Bad Boy Entertainment) on Ameerika Ühendriikide plaadifirma, mille asutas 1993. aastal räppar Sean "Puffy" Combs. See tegutseb Epic Recordsi allüksusena, mis on omakorda Sony Music Entertainmenti üks allüksustest. See on olnud koduks paljudele artistidele, sealhulgas Machine Gun Kelly, Craig Mack, the Notorious B.I.G., Faith Evans, 112, Total, the LOX, Mase, Shyne ja Carl Thomas. Hiilgeajal oli Bad Boy väärtuseks 100 miljonit USA dollarit.
Algusaeg
Peale seda, kui Sean "Puffy" Combs tõusis karjääriredelil palgata praktikandist hoopis värbamisjuhiks Uptown Records'is, vallandati ta 1993. aastal Andre Harrell'i poolt, peale mida ta lõi omaenda plaadifirma, Bad Boy Recordsi, hiljem samal aastal. Plaadifirma esimene väljaanne oli "Flava in Ya Ear" Craig Mack'i poolt, millele järgnes ka kiirelt Mack'i debüütalbum, Project Funk da World, 1994. aastal. Nende väljaannete järel, veel samal aastal, tulid välja "Juicy" ja Ready to Die, mis on the Notorious B.I.G.'i (tuntud ka kui Biggie Smalls) esisingel ja debüütalbum. Kui Mack'i albumist sai kuldalbum, siis Ready to Die'st sai mitmekordne plaatinaalbum. Olles 1995. aastal muusika edetabelite tipus, sai B.I.G.'ist üks tema žanri suurnimedest sellel ajal ja ka Bad Boy suurim staar. 1995. aastal jätkas plaadifirma oma edu veel, plaatina väljaannetega Total'i ja Faith Evans'i poolt. Samal ajal värbas plaadifirma ka palju kohapealseid laulukirjutajaid/muusikaprodutsente, nende hulgas: Easy Mo Bee, Chucky Thompson ja D-Dot - kellest kõik olid vägagi tähtsad, produtseerides mitmeid selle aja tähtsamaid Bad Boy väljaandeid.
The Hitmen
The Hitmen on Bad Boy Records'i produktsioonitiimi nimi. Kollektiiv koosneb mitmetest tuntud produtsentidest ja muusikutest, kes töötavad üksinda või koos Combs'iga komponeerides lugusid nii Bad Boy enda artistidele kui ka artistidele väljaspool plaadifirmat.
2015. aasta 20. augustil teatati, et Kanye West ühines ka The Hitmen'i kollektiiviga.
Tormilind (täpsustus)
Tormilind võib tähendada järgmist:
Riigiküla
Riigikülast on leitud muistsed asulakohad (Riigiküla asulakohad).
Seihaku Irako
Ta kirjutas luuletusi waka-stiilis. Tema tuntuim luulekogu on "Kujaku-bune" ("Paabulinnu paat"), mis ilmus aastatel 1906 ja 1929.
Zvaigznītes
Zvaigznītes on küla (mazciems) Lätis Ogre piirkonna Taurupe vallas.
Aastal 1937 rajati külla Riia–Ērgļi–Madona–Lubāna–Kārsava raudteele Taurupe raudteejaam, mis suleti aastal 2009.
Baitus Salam
pisi|vasakul|Baitus Salam Sarajevos Safeta Zajke tänaval (parempoolne hoone)
Anharskaja
pisi|left|Anharskaja tänav Anharskaja (vene keeles Angarskaja, transkribeerituna Angarskaja) on Minski linnaosa, mis asub linna kaguosas Zavodski rajooni territooriumil.
Linnaosa läbivad bussid ja trollid, selle lõunaservas asub ka Mahiloŭskaja metroojaam.
Anharskaja koosneb viiest mikrorajoonist. Haridust annavad viis keskkooli, internatkool ja gümnaasium. Linnaosas on kaks raamatukogu.
Linnaosa on nime saanud Angara jõe järgi. Paljud linnaosa tänavad on nime saanud Siberi paikade järgi.
Ajalugu
Linnaosa kohal asus varem Małoje Scikleva küla. See liideti Minskiga aastal 1931, ent aastal 1934 liideti küla maad taas Minski rajooniga. Uuesti liideti küla Minskiga aastal 1981.
Hadžijska mošee
pisi|Hadžijska mošee Hadžijska mošee (bosnia keeles Hadžijska džamija 'palverändurite mošee') on 1561. aastal Sarajevosse rajatud mošee.
Algselt nimetati seda Vekil Harači mošeeks kortermeistri järgi, kes selle ehitada lasi.
Palderjanhape
Palderjanhape ehk pentaanhape (ehk butaan-1-karboksüülhape) on karboksüülhapete klassi kuuluv keemiline aine valemiga C4H9COOH. See on ebameeldiva lõhnaga värvuseta vedelik, mis võib põhjustada naha ja limaskestade ärritust.
Palderjanhappe estrid on meeldiva lõhnaga (lenduvad) ühendid, mida kasutatakse parfümeerias ja toidutööstuses.
Kargi külanõukogu
Kargi külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Kargi külanõukogu moodustati 1945 septembris Saaremaal Torgu vallas. Külanõukogu keskus asus Kargi külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Kargi külanõukogu 1950 septembris Kuressaare rajooni koosseisu.
1954 juunis Kargi külanõukogu likvideeriti, selle territoorium liideti Torgu külanõukoguga.
Ahmaud Arbery tapmine
s Brunswickis]]
Ahmaud Marquez Arbery (8. mai 1994 – 23. veebruar 2020) oli 25-aastane afroameeriklane, kes 2020. aasta 23. veebruaril läks tervisejooksu tegema, kuid keda jooksmise ajal asusid autodega jälitama kolm valget meest, kellest üks ta surnuks tulistas. Tulistamine toimus Georgia osariigis Glynni maakonnas maakonnakeskuse Brunswicki lähedal.
Tulistamine ning viivitused selle uurimisel ja kahtlusaluste vahistamisel ajendasid arutelusid rassilise ebavõrdsuse teemal.
Arbery surm
Arbery oli relvastamata ja sörkis päevasel ajal tänaval. 34-aastane Travis McMichael ja tema 64-aastane isa Gregory McMichael jälitasid teda oma pikapis ja pidasid ta kinni. McMichaelite naaber William Bryan järgnes McMichaelitele oma autos ning filmis toimunut telefoniga. Videol ei ole tegevus alati kaadris. Travis McMichael ja Arbery kähmlesid omavahel, mille käigus sai Arbery kolm kuulitabamust. Osa meediaallikate kohaselt kõlas esimene püssilask enne füüsilist kähmlust Travis McMichaeli ja Arbery vahel, teiste meediaallikate teatel McMichael ja Arbery kaklesid omavahel enne esimest lasku, kolmandate meediaallikate järgi polnud videost täpselt näha mis enne esimest lasku toimus. Pärast esimest lasku on näha McMichaelit ja Arberyt jahipüssi pärast võitlemas. Pärast kolmandat lasku langes Arbery pea ees maha, ning näha on Gregory McMichaelit oma poja ja Arbery poole jooksmas. Gregory McMichaeli käes oli käsirelv, kuid ta ei tulistanud sellest. William Bryani tunnistuse järgi ütles Travis McMichael maas lamavale ja surevale Arberyle "kuradi neeger" ("fucking nigger").
2020. aasta 11. veebruaril oli Travis McMichael helistanud hädaabinumbrile 911 ja teatanud mustanahalisest mehest, kes viibis poolelioleva maja ehitusplatsil. Ka vahetult enne 23. veebruaril 2020 toimunud tulistamist teatati hädaabinumbrile, et pooleliolevas lukustamata uksega majas viibis mustanahaline mees, kes pärast väljumist mööda tänavat jooksis. Vastasmaja turvakaamera jäädvustas, et Ahmaud Arbery viibis lühidalt ehitatavas majas.
Gregory McMichael oli enne 2019. aastal pensionile jäämist töötanud Brunswicki ringkonnaprokuratuuri juures uurijana ning 1980. aastatel politseinikuna.
Uurimine
Glynni Maakonna Politseijaoskond (GCPD) väidab, et Brunswicki ringkonnaprokuratuurist anti 23. veebruaril politseile korraldus mitte võtta süüdlasi vahi alla. Brunswicki ringkonnaprokuratuur eitab taolise juhendi andmist.
2. aprillil soovitas Barnhill GCPD-l taas vahistamisi mitte läbi viia, kuna McMichaelitel oli alust arvata, et nad jälitasid potentsiaalset murdvarast, ja kuna Travis McMichaelil oli õigus enesekaitseks surmavat jõudu kasutada, kui Arbery jahipüssi endale haarata üritas. Georgia seaduste kohaselt on kodanikel lubatud põhjendatud kahtluse korral teostada kaaskodaniku vahistamine. Samas teatas ta, et kavatseb end juhtumi uurimisest taandada oma poja ja Gregory McMichaeli vaheliste tööalaste sidemete tõttu. 7. aprillil taotles Barnhill enda kõrvaldamist juhtumi uurimisest.
13. aprillil liikus juhtumi uurimine Atlanticu ringkonnaprokuratuuri kätte.
5. mail postitas kohalik raadiojaam WGIG video Arbery tulistamisest oma kodulehele. Video võeti vägivaldse sisu tõttu kahe tunni pärast raadiojaama kodulehelt maha, kuid laaditi samal päeval üles Youtube'i keskkonda ning Arbery perekond postitas 28 sekundi pikkuse lõigu Twitterisse. Video läks viraalseks.
Rannu Vabadussõja mälestussammas
Mälestussammas avati Rannu maanaiste seltsi “Laine” toel 1931. aasta 23. augustil, selle autor oli kujur Voldemar Mellik.
Ahmaud Arbery tapmine
Uurimine
Samuti 5. mail sekkus juhtumi uurimisse Georgia Uurimisbüroo (GBI).
Rannu Vabadussõja mälestussammas
Sambale oli kantud 27 Vabadussõjas langenud Rannu kihelkonnast pärit sõduri nimed.
Ahmaud Arbery tapmine
Uurimine
7. mail vahistati McMichaelid. Lisaks mõrvasüüdistusele esitati meeste vastu veel mitmeid süüdistusi (sh Arberylt vabaduse võtmise eest ja tema ründamise eest).
Rannu Vabadussõja mälestussammas
Nõukogude okupatsiooni ajal 1949. aasta mais sammas lõhuti.
Ahmaud Arbery tapmine
Uurimine
10. mail palus Georgia peaprokurör Christopher M. Carr Justiitsministeeriumi ja Föderaalse Juurdlusbüroo abi, et uurida, kuidas kohalikud uurijad juhtumiga tegelenud olid. 11. mail tema palve rahuldati.
Rannu Vabadussõja mälestussammas
1976. aastal avati endise samba asukohas Ole Ehelaidi skulptuur "Rannu ema".
1989. aastal arutati samba taastamist, kuid taastama ei hakatud. Samba taastamise asemel paigaldati Rannu kirikule mälestustahvel.
2014. aastal käidi välja idee taastada mälestusmärk ning sama aasta suvel tulid kalmistu korrastustööde käigus välja samba nimedega kiviosad.
Mälestusmärk taastati ja paigutati oma esialgsele asukohale. "Rannu ema" asukohta muudeti pisut.
Mälestusmärk taasavati 23. augustil 2015.
Harkivi ülikool
V. N. Karazini nimeline Harkivi Rahvuslik Ülikool (ukraina keeles Харківський національний університет імені В. Н. Каразіна) on Ukrainas Harkivis asuv ülikool.
Ajalugu
Ülikool on asutatud 29. jaanuaril 1805 ning see on üks vanemaid Ida-Euroopa ülikoole. (Vanim on 1615. aastal asutatud Kiievi Mogila Akadeemia.) Harkivi ülikooli asutajaks oli ükraina intellektuaal Vasyl Karazin (1773–1842).
3. märtsil 2022 hävitas Venemaa pommirünnak ülikooli hooned.
Nõmme vana apteek
pisi pisi Nõmme vana apteek oli apteek Tallinnas Nõmme linnaosas aadressil Mai tänav (endine Apteegi) 4 Nõmme raudteejaama lähedal. Apteegi Nõmmel avas proviisor Arnold Trossin 1910. aasta mais. 1940. aasta sügisel apteek natsionaliseeriti.
1992. aasta märtsis muutus apteegi omandivorm ja moodustati AS Nõmme Vana Apteek. Alates 19. aprillist 2006 kuulus Nõmme Vana Apteek Koduapteegi osaühingule.
Aastast 1995 on Nõmme vanima apteegi hoone muinsuskaitse all.
Ahmaud Arbery tapmine
Uurimine
4. juunil toimunud eelistungil ütles süüdistaja, et kolm süüdistatavat olid Arberyt "jälitanud, jahtinud ja lõpuks hukanud". Süüdistaja kohaselt polnud tegemist enesekaitsega mitte McMichaeli poolt, vaid Arbery poolt.
Mõju ja reaktsioonid
Arbery perekonda esindavate advokaatide sõnul oli tegemist rassilise profileerimisega. Ahmaud Arbery, George Floydi ja Breonna Taylori perekondi esindava advokaadi Ben Crumpi hinnangul meenutab Arbery surm lintšimist.
Mitmed poliitikud, sportlased, usujuhid ja muud kuulsused mõistsid toimunu hukka. Presidendikandidaat Joe Biden ütles, et Arbery lasti külmavereliselt maha ning võrdles tema tapmist samuti lintšimisega.
McMichaelid vahistati 74 päeva pärast Arbery tapmist. Politseid ja kohalikke prokuröre on süüdistatud onupojapoliitikas ja huvide konfliktis.
Nõmme vana apteek
2011. aasta märtsis kolis apteek äsja valminud Nõmme Tervisekeskuse hoonesse.
Kapera külanõukogu
Kapera külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s.
Külanõukogu moodustati 1945 septembris Võrumaal Vastseliina vallas. Külanõukogu halduskeskus asus Kapera külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Kapera külanõukogu 1950 septembris Vastseliina rajooni koosseisu.
Nõmme vana apteek
Nõmme vana apteegi läheduses asub Mai park.
Kapera külanõukogu
1954. aasta seisuga tegutsesid külanõukogu piirides "Volga", "Koidu" ja partorg M. Sibula nimeline kolhoos. Külanõukogu keskus asus siis Kaagu külas.
1959 veebruarist Vastseliina rajoon likvideeriti ja Kapera külanõukogu liideti Võru rajooniga. 1959 märtsis viidi Kapera külanõukogu keskus Kaagu külast Vastseliina asulasse.
1960 jaanuaris nimetati Kapera külanõukogu ümber Vastseliina külanõukoguks.
Elli Prillup
Elli Prillup (kuni 1937 Elli Varts; ka Elli Varts-Prillup; 8. juuni 1915 Rakvere – 18. august 2007 Sydney) oli eesti näitleja.
Ta õppis aastatel 1928–1932 Rakvere Õpetajate Seminaris. Töötas algul äriteenijana. Aastatel 1941–1950 oli ta Rakvere Teatri näitleja, aastatel 1950–1966 Vanemuise teatri näitleja.
1966. aastast elas ta Austraalias, mängis ja lavastas Sydney Eesti Teatris.
Isiklikku
Tema vend Roman Varts oli Rakvere Teatri näitleja.
Ta oli 1937. aastast abielus Priit Prillupiga.
Paprieniai kihistu
Paprieniai kihistu on siluri ajastu Jaani lademe ja Jaagarahu lademe alumise osa kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Juozas Paškevičius aastal 1958.
Kihistus eristatakse Vilkija kihistikku ja Sutkai kihistikku.
Kihistut eristatakse Leedu idaosas, kus see lamab Švenčionysi kihistul ja sellel lasub Birštonase kihistu. Kihistu stratotüüp on Prienai-3 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 543-583 meetril. Lisastratotüüp Krekenava-7 puurauk, kus kihistu esineb 763,2–831 meetril. Selle neostratotüüp on Ledai-179 puurauk, kus kihistu kivimid esinevad 713,9–783 meetril. Kihistu on kuni 73 meetri paksune, selle moodustab savika lubjakivi vahekihtidega mergel. Kihistu on nime saanud Paprieniai küla järgi Leedus.
Gaziantep
pisi|Vaade Gaziantepile.
Gaziantep (osmanitürgi keeles عينتاب (Ayntab), araabia keeles عنتاب või عينتاب, kurdi keeles Dîlok) on linn Kagu-Türgis, Gaziantepi provintsi pealinn, on üks maailma vanemaid püsivalt asustatud linnu. See asub 185 km Adanast idas ja 122 km Aleppost põhjas. Arvatakse, et linn asub iidse linna Antiochia ad Taurumi aladel ning teise iidse linna Zeugma lähedal. Linna haldusalasse jääb kaks eeslinna, Şahinbey ja Şehitkamil.
Linn asub ühes maailma kõige aktiivsemas maavärinate piirkonnas. Viimase 120 aasta jooksul on linn olnud nelja maavärina, mis on olnud tugevusega 6,8 magnituudi või enam, otseses mõjualas. Neist üks toimus 6. veebruaril 2023, tuues kaasa suuri purustusi ja hukkunuid. Viimati nimetatud maavärinas hukkus kokku enam kui 57 000 inimest, kellest umbes 7% (umbes 3900 inimest) hukkus Gaziantepis. Gaziantepis sai maavärinas vigastada enam kui 13 000 inimest.
Rahvastik
Gazintep on rahvaarvult Türgi suuruselt kuues linn. Perioodil 2011–2022 on linna elanike arv suurenenud 2,2% võrra.
Gaziantep on noore elanikkonnaga linn, vaid 5,8% linna elanikest on 65 aastased või vanemad.
Ajalugu
Gaziantepi ajalugu algab hetiitide ajast, mil see oli tähtis põllumajanduspiirkond. Tõenäoliselt asus seal hellenismiaegne linn Antiochia ad Taurum. Linnast on leitud arvukalt Rooma ja Commagene aegseid muistisi. Linnasüdames seisva Ravanda kindluse taastas Bütsants 6. sajandil. Keskajal kuulus see ala Kalifaadile, Anatoolia ja Süüria seldžukkidele, ristisõdijate rajatud Edessa krahvkonda, Armeenia Kiliikia riiki, mongoli khaanidele ja mamelukkidele. 1516. aastal vallutasid Gaziantepi Ottomanid. Linna ümbernimetamine 1921. aastal meenutab elanike vastupanu Prantsuse vägedele Esimeses maailmasõjas.
Majandus
Gaziantep on Türgi pistaatsiapähklite kasvatamise keskus ning oma ulatuslike oliivisalude ja viinamarjaistandustega, üks Türgi tööstuskeskuseid. Gaziantep on tuntud ka oma tekstiilitööstuse poolest.
Transport
Gazianteppi linna viib hea maanteevõrk. Lisaks on võimalik Gazianteppi tulla bussi, lennuki või rongiga. Gaziantepi lennujaam asub linnast 20 kilomeetri kaugusel kagus.
Gaziantepi linnas on ühistranspordivahenditest kasutusel bussid ja trammid.
Sõpruslinnad
Gaziantep on Tartu partnerlinn.
USB 3.0
USB 3.0 on teine suurem universaalse järjestiksiini (lühend "USB") edasiarendus.
USB 3.0 suudab andmeid edastada kuni 5 Gbit/s, mis on 10 korda kiirem kui USB 2.0 (480 Mbit/s). USB 3.0 lühendab tunduvalt andmeedastuseks kuluvat aega ja voolutarvet ning on tagasiühilduv USB eelmiste versioonidega (vt Konnektorid). USB 3.0 seadmed on äratuntavad teistsuguse ehitusega sinist värvi pistiku või märgistuse "SS" (SuperSpeed) järgi.
Juulis 2013 tutvustati uut versiooni USB 3.1, mis pakub andmeedastuskiirust 10 Gbit/s (1,25 GB/s). See on sama kiire kui Thunderbolti esimene versioon.
Arhitektuur ja omadused
Tänu kaksiksiini arhitektuuri kasutamisele, saavad USB 2.0 (High Speed, Low Speed, Full Speed) ja USB 3.0 (SuperSpeed) operatsioonid toimida samaaegselt, luues seetõttu tagasiühilduvuse. Ühendused on aga sellised, mis lubavad ka edasiühilduvust, ehk ühendada USB 3.0 seadmeid USB 2.0 pesadesse.
SuperSpeedi infovahetus algab hosti päringuga, mille peale seade tagastab vastuse. Seade saab päringu vastu võtta või tagasi lükata. Kui seade võtab päringu vastu, siis saadab seade andmed hostile või vastupidi. Kui lõpp-punkt on seiskunud, siis tagastab seade STALL-kätluse (inglise handshake). Kui ei jätku puhvri ruumi või andmeid, siis tagastab seade Not Ready (lühend NRDY) signaali, et öelda hostile, et seade ei ole valmis päringut täitma. Kui seade on valmis, siis tagastatakse hostile signaal Endpoint Ready (lühend ERDY), misjärel host jätkatab infovahetust.
Kättesaadavus
17. novembril 2008 teatas USB 3.0 Promoter Group, et versiooni 3.0 spetsifikatsioonid on olemas, ning toimus üleminek USB arendajate foorumi (inglise USB Implementers Forum, lühend USB-IF), tänu mille said tootearendajad vajaliku informatsiooni tulevaste toodete ühildamiseks USB 3.0-ga.
Esimesed USB 3.0 tooted valmistas Buffalo Technology 2009. aasta novembris, kuid esimesi USB 3.0 sertifitseeritud tooteid esitleti alles 5. jaanuaril 2010 Las Vegases (üks ASUS-e ja üks Gigabyte Technology emaplaat).
USB 3.0 kontrollerite tootjate hulgas on Renesas Electronics, Fresco Logic, ASMedia Technology, Etron, VIA Technologies, Texas Instruments, NEC ja Nvidia.
Lisamine olemasolevatele seadmetele
USB 3.0 toe saab lisada olemasolevatele sülearvutitele, kasutades vaid USB 2.0 ja ExpressCardi tuge, kasutades ExpressCardi ja USB 3.0 vahelist adapterit selleks, et oleks olemas USB 3.0 signaali tugi. Kuigi PCI Expressi pesa, kuhu ExpressCard on ühendatud, ei anna ise voolu edasi, saavad siiski ExpressCardi ja USB 3.0 voolu USB 2.0 kaudu. Kui ExpressCardil on rohkem kui üks USB 3.0 pesa, siis annab iga pesa edasi vaid 100 mA. Täiendavat voolu mitme pesa jaoks on võimalik saada nendel viisidel:
• Mõningatel ExpressCardi ja USB 3.0 vahelistel adapteritel võib olla võimalus ühendada end kaabli abil lisa USB 2.0 pesadesse, mis annavad omakorda voolu edasi.
• ExpressCardil võib olla sokkel välisvoolu jaoks.
• Kui välisseadmel on sobilik pistmik, siis saab see täiendavat voolu välisvoolu kaudu.
USB 3.0 toe saab lisada lauaarvutile emaplaadi laienduskaardina, kasutades PCI Expressi. Kui mäluseadme andmeedastuskiirus on põhjus, miks mõelda USB 3.0 toe lisamisele, siis alternatiiviks on kasutada mäluseadmeid, mis kasutavad eSATAp-d ja lisada emaplaadile taskukohane kronstein, lisades sinna eSATAp pesa. Mõned välisseadmed toetavad nii USB (2.0 või 3.0) kui ka eSATAp, koos vahetatava adapteriga, seega sama seadet saab kasutada ka USB 3.0 sülearvutiga. Et tagada ühilduvus emaplaadi ja välisseadmetega, peavad kõik USB-sertifitseeritud seadmed olema USB-IF-i poolt heaks kiidetud.
pisi|Sülearvuti küljekonnektorid. Esimene vasakult on USB 3.0 host ja esimene paremalt on USB 2.0 host. Pane tähele lisakontakte USB 3.0 pesa ülemises osas
2010. aasta 5. jaanuaril teatas USB-IF, et välja on lastud kaks USB 3.0 sertifikaadiga emaplaati, üks Asuse ja teine Gigabyte'i poolt. Varasemad teadaanded sisaldavad Gigabyte 2009. aasta oktoobri nimekirja seitsmest P55 kiibistikuga USB 3.0 toega emaplaatidest, ning ASUS emaplaat, mis tühistati enne tootmist.
Kommertskontrollereid oodati masstootmisse 2010. aasta esimeseks kvartaliks. 14. septembril 2009 teatas Freecom, et neil on USB 3.0 toega väline kõvaketas. Seagate teatas 2010. aasta 4. jaanuaril, et nad lasid välja USB 3.0 välise kõvaketta komplekti, millega saab luua USB 3.0 pesa sülearvutile või lauaarvutile (kasutades PCI kaardi laiendust).
Operatsioonisüsteemile Windows 7 on USB 3.0 toeks vajalikud draiverid olemas, kuid neid ei olnud esialgses väljalaskes. Draiverid on olnud Windowsile saadaval tootjate kodulehtedelt. Linuxi kernelil on olnud USB 3.0 tugi aga alates versioonist 2.6.31, mis lasti välja 2009. aasta septembris.
Kui operatsioonisüsteem Windows 8 välja tuleb, siis sellele on sisse ehitatud USB 3.0 tugi.
Intel otsustas mitte toetada USB 3.0 kuni 2011. aastani, mis aeglustas põhivooluga kaasaminekut. Viivitus võis olla seotud CMOS-i tootmisprotsessi probleemidega.
Probleemid kiirusega
On olnud palju tagasisidet, et USB 3.0 seadmed edastavad andmeid kõigest USB 2.0 kiirusel, enamasti teatega "This USB Mass Storage Device can transfer information faster if you connect it to a Super-Speed USB 3.0 port". See probleem võib tekkida mitmel põhjusel, näiteks draiverite puudumine, mõningad kaablid, mis on mõeldud USB 3.0 jaoks, ei talitle korralikult (probleem kadus, kui kasutati teist kaablit), seadmete ühendamise järjekord, seade vajab lahti ühendamist ning siis jälle ühendamist või tuli probleem selle pärast, et arvuti taktsagedust oli tõstetud.
USB 3.0 A konnektor
USB 3.0 Standard-A pistikupesa võtab vastu kas USB 3.0 või USB 2.0 Standard-A pistiku. Vastupidi on USB 3.0 Standard-A pistik võimalik panna USB 2.0 Standard-A pistikupessa. Standard-A-d kasutatakse ühendamiseks arvuti pordiga.
Pistikul on eelkäijatega sarnane füüsiline ehitus, kuid sellel on rohkem kontakte USB 3.0 jaoks. Kontaktid VBUS, D-, D+ ja GND on vajalikud USB 2.0 toe jaoks, kuid USB 3.0 Standard-A pistikul on veel viis kontakti – kaks diferentsiaalpaari ja üks maandus (GND_DRAIN). Diferentsiaalpaarid on SuperSpeed-andmeedastuse jaoks, mis toetavad täisdupleksedastust (andmeid saab signaalikandjal edastada samaaegselt mõlemas suunas). Kontakt GND_DRAIN on selleks, et kaabli maandus saaks lõppeda ning et vältida elektromagnetilisi häireid ja säilitada signaali terviklikkus. Kuna ühel masinal võivad olla nii USB 2.0 kui ka USB 3.0 pordid ja need näevad sarnased välja, siis eristatakse USB 3.0 konnektorit sinine värvi järgi (Pantone 300C).
pisi|USB 3.0 Standard-A pistik. Nelja USB 1.x/2.0 kontakti taga on viis lisakontakti USB 3.0 jaoks
pisi|USB 3.0 Micro-B pistik
Karl Andre Vallner
Karl Andre Vallner (sündinud 28. veebruaril 1998 Tallinnas) on Eesti jalgpallur (kaitsja). Ta mängib Eesti Premium liiga klubis Tallinna FC Flora.
FC Levadia
2021. aasta jaanuaris liitus Vallner Tallinna FCI Levadiaga.
Koondisekarjäär
A-koondise debüüdi tegi Vallner 8. jaanuaril 2023 sõprusmängus Islandi vastu. Samas mängus tegid oma debüüdi veel Erko Jonne Tõugjas, Alex Matthias Tamm, Joan Jakovlev, Nikita Vassiljev ja Marko Lipp.
Klubi
''Uuendatud seisuga 6. märts 2023''
Koondis
''Uuendatud seisuga 2. märts 2023''
Springs
Springs on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis Ekurhuleni linnaringkonnas.
Springs on asutatud söe- ja kullakaevanduslinnana 1904. aastal.
Alates 2000. aasta detsembrist ei ole Springs enam iseseisev haldusüksus, vaid kuulub Ekurhuleni linnaringkonna koosseisu.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Springsi elanikest mustanahalisi aafriklasi 57,45%, valgeid 36,24%, India või Aasia päritolu inimesi 4,39%, värvilisi 1,37% ja teisi 0,55%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 30,23% inimesi, suulu keelt 20,62%, inglise keelt 15,71%, pedi keelt 8,00%, koosa keelt 7,08%, sotho keelt 5,58%, tsonga keelt 3,35%, tsvana keelt 2,13%, ndebele keelt 1,89% ja svaasi keelt 1,31%.
Springsis on sündinud kirjanik, Nobeli kirjandusauhinna laureaat Nadine Gordimer (1923–2014).
Florentino Luís
Florentino Ibrain Morris Luís (sündinud 19. augustil 1999 Lissabonis) on Portugali jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Portugali kõrgliigaklubis Lissaboni Benfica.
Lissaboni Benfica noortesüsteemiga liitus ta 2010. aastal. Hooajal 2016/17 debüteeris ta Benfica reservmeeskonnas Portugali esiliigas. Benfica põhimeeskonnas debüteeris ta 10. veebruaril 2019 mängus Nacionali vastu. Esimese värava Portugali kõrgliigas lõi ta 17. märtsil 2019 mängus Moreirense vastu. Samal hooajal tuli ta Benficaga ka Portugali meistriks. Hooaja 2020/21 oli ta laenul Prantsusmaa kõrgliigaklubis Monaco ja hooajal 2021/22 Hispaania kõrgliigaklubis Getafe. Hooajal 2022/23 kindlustas ta koha Benfica põhimeeskonnas ning tuli samal hooajal klubiga teist korda Portugali meistriks. 2022. aasta oktoobris pikendas ta Benficaga lepingut viie aasta võrra.
Aastatel 2014–2021 mängis Florentino Luís Portugali noortekoondistes. Euroopa omavanuste meistriks tuli ta 2016. aastal Portugali kuni 17-aastaste koondisega ja 2018. aastal kuni 19-aastaste koondisega.
Surmatants (Tallinn)
"Surmatants" on hiliskeskaegse saksa meistri Bernt Notke töökojas autorikordusena (vaata "Surmatants") valminud maal Tallinna Niguliste kirikus. Tegu on kahtlemata rahvusvaheliselt kõige tuntuma keskajast pärineva kunstiteosega Eestis.
Teose kirjeldus
Niguliste kiriku "Surmatants" on maalitud õlivärvidega lõuendile mõõtudega 160×750 cm. Tegemist on algusosaga algselt oletatavasti umbes 30 m pikkusest maalist. Säilinud fragmendil on 13 figuuri: jutlustaja, I surm, II surm, paavst, III surm, keiser, IV surm, keisrinna, V surm, kardinal, VI surm, kuningas ja VII surm.
Pilt algab jutlustaja figuuriga vasakul kantslis, käed toetatud kantsli servale. Kantslile riputatuna on maalitud punases raamis alamsaksakeelne jutlustaja tekst. Kantsli kõrval istub torupilli mängiv surma kujutav skelettfiguur. Esimene kuju tantsu rongkäigus on puusärki õlal kandev surmafiguur, kes juhib endale järgnema paavsti. Järgnevad skelettkujud juhivad enda järel keisrit, keisrinnat, kardinali ja kuningat. Viimase surma käe all paistab pildi servas järgmise figuuri rüü äär. Inimkujud seisavad sirgelt, nende näod on väljendusrikkad ja elavad, ning nad on kujutatud riietatuna kallihinnalistesse seisusekohastesse rõivastesse. Surmakujud on kujutatud inimestest märksa dünaamilisematena, st liikuvamates poosides. Taustal on kujutatud kollaseks muutuvate puudega sügismaastik küngaste ja mõnede ehitistega, ning maastikul tegutsemas väikesed talupoegi ja koeri kujutavad figuurid.
Kõik kujud seisavad rohelisel muruvaibal, millel üksikud taimed välja maalitud. Pildi allservas lookleval kirjarullil alamsaksakeelne gooti minusklis kiri, mis algab punases raamis tahvlilt kantsli küljes. Jutlustaja teksti jätkab tekstilindil surm ise, kes pöördub kõigi inimeste poole, järgnevad kahekõned surma ja inimeste vahel. Uus kirjarull saab alguse VI surma ja kuninga vahelt, kus lõuendit on jätkatud . Järgnev inimkuju pidi olema piiskop, sest kirjarulli viimasel tekstil kutsub surm piiskoppi.
Esimesed kolm figuuri paistavad ülejäänutega võrreldes tumenenuna, järgmiste toonid on eredamad. Taustal asuv maastik on ühtlaselt heledalt valgustatud sooja õhtuvalgusega sarnanevas pehmes laadis. Õlivärvikiht on küllalt õhuke, alusmaal puudub. Ruumilisus on saavutatud heletumedust kasutades, koloriidi annavad punased, valged ja pruunid toonid.
Tähendus
Surmatantsu-teemat kohtab hiliskeskaja kunstis ja kirjanduses sageli. Üheks tõukeks sellele oli 14. sajandi keskel kogu Euroopat laastanud must surm. Luukerekujuline personifitseeritud Surm tantsib vaheldumisi surelikega, meenutades kõige maise kaduvust ja kutsub mõtlema surmale – memento mori. Surelikud on reastatud hierarhiliselt, alustades maailma vägevamatest – paavstist ja keisrist – ning lõpetades talupoja, narri või hällilapsega.
Ajalugu
Bernt Notke maalis selle teose 15. sajandi lõpus. Tegemist on autorikordusega tema Lübecki Maarja kirikus asunud teosest "Surmatants". Kahe teose valmimise vahel on mitu aastakümmet. Tallinna maalist on säilinud vaid algustükk 13 figuuriga. On teadmata, mitu figuuri maalil algselt oli, kui pikk see oli ning kes selle tellis. Kuna teost Niguliste kiriku arveraamatus (1465–1520) ei mainita, võib oletada, et selle annetas mõni jõukas eraisik, gild või vennaskond.
Eksponeerimine
21. augustil 2018 avati Niguliste muuseumis maali "Surmatants" uus püsiekspositsioon. Erilahendusena valminud ekspositsiooniseinas on esimest korda Eestis kasutatud suuremõõtmelist eritellimusel valminud muuseumiklaasi. Teost kaitsev kaheksa meetri pikkune ja üle 600 kg kaaluv spetsiaalne Saksamaal valminud kaitseklaas lubab maali vaadelda võimalikult autentsel kujul.
Muusikateoses
Tallinna kui Euroopa kultuuripealinna raames kõlas 27. oktoobril 2011. aastal Niguliste muuseum-kontserdisaalis maailmaesiettekandes inglise helilooja Gregory Rose'i teos "Danse Macabre", mille loomine oli inspireeritud Bernt Notke maalist "Surmatants". Heliteoses on kasutatud maalil kujutatud tekste. Teose esitasid Grammy laureaat Eesti Filharmoonia Kammerkoor ja konkreetselt selle etenduse puhuks kokku kutsutud kammeransambel. Dirigeeris autor Gregory Rose ise.
Välislingid
Lübecker Totentanz
Ingelmunster
Valla pindala on 16,16 km². 1. jaanuari 2012 seisuga elas Ingelmunsteris 10 728 elanikku, mis teeb rahvastiku keskmiseks tiheduseks 664 in/km².
Kuigi Ingelmunsterit läbib raudtee, pole seal raudteepeatust. Lähimad raudteejaamad on Izegemis, Waregemis, Kortrijkis ja Tieltis. Lähimad kiirrongipeatused on Brugges ja Gentis, aga lähim lennujaam Brüsselis.
Ajalugu
Ingelmunsteri nime päritolu pole teada. Flaami ajaloolane Antoon Sanders (1586–1664) andis kohanimele etümoloogia anglo-monasterium ehk anglite klooster, kuid see nimi võis tulla ka sõnadest angle-monastre 'nurgaklooster', sest see asus lääni nurgas.
Väidetavalt käskis Püha Amandus (584–675) kohalikel külla kiriku ehitada ja ta olevat ise koguni selle juurde edaspidi rajatud kloostri projekteerinud. Sellest kloostrist tuligi küla nimi.
Friisi Robrecht pidas Ingelmunsterit strateegiliselt tähtsaks kohaks ja kindlustas selle. 1200. aasta paiku anti Ingelmunster Harelbeke valda – tänapäeval on Harelbeke vald Ingelmunsteri kagunaaber. 1300. aasta paiku läksid Ingelmunsteri kindlus ja lään Rode pere valdusse – Roded olid pärit Ida-Flandria provintsi idaosas olevast Dendermondest. Pärast Rodesid valitsesid Ingelmunsteri lääni Gistelid. Seejärel sai ta osaks Burgundisst ja Klevest. Kui Kleve Maria abiellus 1440 Orléansi hertsogi Charles'iga (neil sündis poeg, kellest sai Prantsusmaa kuningas Louis XII), läks Ingelmunster Prantsusmaa kätte.
Keskajal oli Ingelmunster osalt tänu oma kindlusele üsna tähtis koht.
1297 peatus Ingelmunsteris tollal 29-aastane Prantsusmaa kuningas Philippe IV, kes oli karistusretkel mässulise Brugge linna vastu. Brugge saatis oma saadikud temaga kohtuma ja nõustus temale alluma tingimusel, et tohib Püha Vere reliikvia enesele jätta. Kuningas võttis pakkumise vastu. Kuid juba 1302 toimus Kortrijki lahing, milles Flandria ülestõusnud linnakodanikud ja talupojad purustasid täielikult Prantsusmaa sõjaväe.
16. sajandi ususõdade käigus langes Ingelmunster mõlema vaenupoole ohvriks. 1566. aasta augustis rüüstasid ja hävitasid ikonoklastid Ingelmunsteri kiriku. See ehitati üles ja kirikutorn rajati keset kirikut. 1739 kisti torn jälle maha ja ehitati sinna, kus see tänapäevani püsib: kiriku otsa.
Prantsusmaale läks sõjapidamine tänapäeva Belgias väga kulukaks. Kuningakojal lõppes raha ja tal polnud enam hästi võimalik oma Saksamaalt palgatud väejuhtidele palka maksta. Tasuks lubatigi Ingelmunsteri-Vijve-Dendermonde lään. Sakslasest kolonel Otto von Plotho ostis selle 1583 ja kuna sõjategevus peatselt lõppes, sai ta varsti rikkaks. Von Plotho määras foogti François de Cabotere'i, kelle ülesanne oli taastada läänis kord ja kehtestada seadused. Ingelmunster sai lääni keskuseks ja von Plotho valitses seda kui sõltumatut riiki.
Tema järeltulijad valitsesid Ingelmunsteri lääni 15 põlvkonda. Kuid 4 sajandiga nende rikkused ammendusid ja 1986 müüdi vana lääni viimased jäänused, loss ja park vendadele van Honsebrouckidele. Vendadele kuulub pruulikoda ja nende pruulitud õlu kannab nime "Kasteelbier" ('lossiõlu'), mis viitab just nendele kuuluvale lossile.
pisi|Ingelmunsteri loss 1695 tehtis kindlus ja loss veel kord maatasa. Sajandivahetusel elas Ingelmunsteris kõigest 1050 inimest. Kuid 1713 sõlmitud Utrechti rahu tõi piirkonda tagasi kindlustunde. Belgia läks Austria kontrolli alla. 1716–1794 valitses kohalikku omavalitsust 5 kindralkuberneri. Ingelmunsterisse ehitati kindluse asemel loss, mis valmis 1736. aasta paiku. Taastati Ingelmunsterit läbiv Kortrijki–Brugge maantee, millel eraettevõte pidas korda ja vedas posti. Taastati sild üls Mandeli jõe ja 1751 müüdi õigus silla ületajatelt maksu nõuda.
Pastor Jacobus Dufort rajas oma raha eest Ingelmunsterisse vaestele lastele mõeldud kooli. Alguses nimetati seda Duforti instituudiks, selle hilisem nimi oli Marullenschool. Esialgu jagasid seal õpetust 7 nunna. 1881 muudeti kool kloostriks ja see klooster on Ingelmunsteris tänapäevani.
Pärast Suurt Prantsuse Revolutsiooni vallutas Prantsusmaa Madalmaad. Ingelmunster kaotas suure osa oma tähtsusest ja lossihärra oli sunnitud hakkama makse maksma. Sel ajal oli Ingelmunsteris 4705 kodanikku, kelle jaoks moodustati kohalik omavalitsus eesotsas linnapeaga. Flaamid tõusid Prantsusmaa võimu vastu üles, aga 28. oktoobriks 1798 suruti kogu vastupanu maha, misjärel oli elu ümbruskonnas kaua aega rahulik, hoolimata sellest, et mujal Euroopas käisid rängad sõjad. Kohalikud elanikud olid õnnelikud, et tohivad jälle pühapäeviti missat pidada. Tõepoolest, kui Napoleon Waterloo lahingus lüüa sai, ei korraldatud Ingelmunsteris ainsatki pidustust.
pisi|Ingelmunsteri vald. Kollakad alad tähistavad linnastunud piirkondi. Ingelmunster läks Hollandi koosseisu. Hollandi kuningas Willem I andis Ingelmunsterile õiguse laata pidada. Hollandi võim elavdas piirkonna majandust tunduvalt ja 1830. aasta paiku oli vallas tuulikuid juba tosinaid.
1830 toimus Belgia revolutsioon, millega Belgia saavutas iseseisvuse. Ingelmunsteris möödus see täiesti rahumeelselt. Selle aasta 11. novembril toimusid kohalikud valimised. Vallas oli 5585 elanikku, kellest valimisõigus oli kõigest 114-l. Kandideeris kaks erakonda: kuningameelsed oranžistid ja katoliiklased. Katoliiklased võitsid ja uueks linnapeaks valiti 66 häälega kohalik talupoeg Jacobus Coussens. Sellest ajast peale on Ingelmunsteris kõik kohalikud valimised võitnud katoliiklased.
Ingelmunsteri käsi käis aastail 1845–1850 halvasti. Kartulisaak ikaldus, tööstusrevolutsioon mõjus laastavalt kohalikele kangrutele ning piirkonda tabasid rängalt koolera ja tüüfus. Kuid 1847 jõudis asulasse raudtee.
Sajandi teisel poolel esitati linna üldplaneering, mis erinevalt raudteest kohtas elanike suurt vastuseisu. Nimelt sisaldas see kava ühendada linn Leie jõe kaudu Roeselare linnaga, aga see nõudis lossipargi ohverdamist. Siiski ehitati külla silla lähedale kai ja 1872 sõitis mööda Leie jõge esimene laev.
Ingelmunsteris pole kunagi olnud rasketööstust. Seetõttu on linn pääsenud saastamisest. Keset linna on tänapäevani park ja looduskaitseala.
1976 kerkis üles kava liita Ingelmunster lähedaste Meulebeke ja Oostrozebeke vallaga. Ingelmunsteri linnapea Vankeirsblicki pingutuste tulemusena jäi kolme valla ühinemine ära.
Alfred Tammiko
Alfred Tammiko (aastani 1931 Alfred Prunn; 11. juuni 1903 Peterburi – 25. detsember 1981) oli eesti vaimulik.
Aastal 1920 mängis ta ühe mängu Eesti jalgpallikoondises.
Ta lõpetas aastal 1927 Tallinna Õhtugümnaasiumi. Aastatel 1931, 1934–1940 ja 1942–1943 õppis ta Tartu Ülikoolis majandust. Ta oli EÜS Põhjala vilistlane. Ordineeriti 16. detsembril 1945 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1945–1946 Kihelkonna Mihkli koguduse õpetaja, aastatel 1945–1949 Kaarma ja Kuressaare Laurentiuse koguduse õpetaja. Aastatel 1946–1950 hooldas ta Muhu Katariina kogudust, aastatel 1946–1954 oli ta Mustjala, Valjala ja Püha Jakobi koguduse õpetaja. Aastatel 1954–1961 oli ta Rõuge Maarja koguduse õpetaja, aastatel 1961–1974 Nissi Maarja koguduse õpetaja.
Alfred Tammiko suri 25. detsembril 1981 ja ta maeti 30. detsembril 1981 Liiva kalmistule.
Kuigi ta mängis ajaloolise esimese mängu Eesti koondises, oli tema kohta vähe teada. Aastaid tunti teda ekslikult kui Artur Prunn, ning kuna ta muutis aastal 1931 oma perekonnanimeks Tammiko, siis on selge miks oli tema kohta raske midagi leida – inimesed otsisid Artur Prunni kuid tema nimi oli Alfred Tammiko.
Kalju Terasmaa
Kalju Terasmaa (19. oktoober 1934 Tallinn – 28. november 2021) oli eesti laulja, löökpillimängija ja muusikapedagoog.
Õpingud
Kalju Terasmaa lõpetas Vasalemma Põhikooli ning Tallinnas 20. keskkooli. Lisaks õppis ta Tallinna Muusikakoolis, mille lõpetas löökpillide (1954) ja koorijuhtimise (1957) erialal.