cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Charles de Gaulle
Neljanda Vabariigi poliitik
29. mail 1958. aastal määras Prantsuse president René Coty de Gaulle'i peaministriks ning operatsioonist Resurrectionist loobuti. Tema kaheks tingimuseks peaministriameti vastuvõtmisel oli, et talle antaks erakorraline võim kuueks kuuks ja Neljanda Vabariigi põhiseaduse ümber kirjutamine, millega suurendataks seitsmeks aastaks valitava presidendi võimu. Ta astus ametisse 1. juunil 1958. Soovides vähendada brittide mõju Euroopa Majandusühenduses, hoolitses de Gaulle Prantsusmaa Neljanda Vabariigi lõpus selle eest, et Rooma leping Prantsusmaal täielikult rakendataks. 28. septembril 1958 toimus rahvahääletus uue põhiseaduse vastuvõtmiseks. Põhiseadus võeti vastu Prantsusmaal 79.3-20.7. Hääletamine toimus ka kõikides Prantsusmaa kolooniates, kus valik oli kas põhiseaduse vastuvõtmine ja suurendatud autonoomia Prantsuse Rahvaste Ühenduses, vastasel korral kohene iseseisvus. Kõik kolooniad, välja arvatud Guinea, hääletasid uue põhiseaduse poolt. Uus põhiseadus jõustus 4. oktoobril 1958 ja sellega loodi Viies Vabariik.
Viienda Vabariigi president
Detsembris 1958 valis Prantsusmaa valimiskogu de Gaulle'i presidendiks, ametisse astus ta 1959. aasta jaanuaris. Detsembris 1965 valiti ta tagasi teiseks seitsmeaastaseks ametiajaks, kuid 28. aprillil 1969 astus ta ametikohalt tagasi.
Presidendivõim
De Gaulle toetas tugevamat presidendivõimu (võrreldes parlamentaarsete Kolmanda ja Neljanda Vabariigi suhteliselt tseremoniaalse rolliga), tema nägemustes tuli president rahva poolt otse valida. See otsus kohtas vastuseisu, kuna 1848. aastal otsevalimistel presidendiks valitud Louis-Napoleion Bonaparte tegi enne oma ametiaja lõppu 1851. aastal riigipöörde ja kuulutas end keiser Napoleon III-ks. Et rahustada võimalikke kartusi De Gaulle'i võimalike autoritaarsete või bonapartistlike tendentside kohta, valiti ta esimest korda presidendiks 1958. aastal valimiskoguga, mis koosnes parlamendiliikmetest ja kohalikest valitsusametnikest (linnapead, aselinnapead, linnavolikogude liikmed). Ta jäi aga siiski oma nägemuse juude, et president tuli rahva poolt otse valida kahevoorulise hääletussüsteemiga, kuna rahva poolt otse valitud president vähemalt poolte kehtivate häältega andnuks presidentiametile rahva silmis suurema legitiimsuse ja staatuse kui valimiskogu poolt valitud president ning seega ka suurema poliitilise mõjuvõimu. Seepärast panigi ta presidendivalimiste küsimuse rahvahääletusele 28. oktoobril 1962, mille rahvas heaks kiitis 62.3-37.7. 1965. aastal valitigi ta esimestel presidendi otsevalimistel presidendiks tagasi. Kuigi poliitkommentaatorid arvasid, et ta võidab juba esimeses voorus, jäi tal sellest 5.35 protsenti puudu, kuid teises voorus alistas ta François Mitterrandi 55.2-44.8.
Kuigi vasakpoolsed kartsid, et De Gaulle võib kalduda bonapartismi taassünni või vabariiklikku monarhia suunas, siis ta osutus siiski demokraadiks. 27. aprillil 1969 toimunud põhiseadusliku referendumi eel teatas ta, et kui rahvas hääletab selle vastu, astub ta tagasi. Referendum kukkuski läbi 47.6-52.4, järgmisel päeval pidas ta oma sõna ja astus tagasi.
Alžeeria
De Gaulle'i presidendiks saades oli parasjagu käimas Alžeeria iseseisvussõda (1954–1962). 1959 pakkus ta Alžeeriale enesemääramisõigust, mille Prantsusmaa ja Alžeeria kodanikud 1961 peetud referendumitel heaks kiitsid. 1962 saavutas de Gaulle relvarahu ning Alžeeria kuulutas end iseseisvaks. Vaid mõne kuu jooksul lahkus seejärel Alžeeriast enam kui 900 000 Pied-Noir ' i, Alžeerias sündinud prantsuse kolonistide ja teiste eurooplaste järeltulijat. Sõja tulemuseks oli Prantsuse koloniaalimpeeriumi järglase Prantsuse Liidu (Union française) asendamine Prantsuse Rahvaste Ühendusega (Communauté française) 1958. aastal, mis lakkas juba 1960. aastate esimesel poolel sisuliselt funktsioneerimast, kuigi ametlikult eksisteeris kuni 1995. aastani.
Välispoliitika
23. novembril 1959 Strasbourgis peetud kõnes, ütles de Gaulle: Oui, c'est l'Europe, depuis l'Atlantique jusqu'à l'Oural, c'est toute l'Europe, qui décidera du destin du monde ("Jah, see on Euroopa, Atlandist Uuraliteni, terve Euroopa, mis otsustab maailma tuleviku." Järgmise kümne aasta jooksul kordas ta seda mõtet oma kõnedes sageli. Tema nägemus Euroopa tulevikust vastandus Ameerika Ühendriikide ja Ühendkuningriigi "atlantitsismile" ning ta soovis näha Euroopat maailma kolmanda suurjõuna Ameerika Ühendriikide ja Nõukogude Liidu vahel. De Gaulle arvas, et Suurbritannia (keda ta nimetas sageli "USA Trooja hobuseks") liitumine Euroopa Majandusühendusega looks Ameerika Ühendriikidele ja NATOle võimaluse Euroopa poliitikas kaasa rääkida. Sel põhjusel blokeeris de Gaulle kaks korda, 1963 ja 1967, Suurbritannia avalduse Majandusühenduse liikmeks astuda (viimane võetigi liikmeks alles 1973, selleks ajaks oli de Gaulle presidendiametist lahkunud).
Majandus
De Gaulle viis läbi rahareformi ja tema juhtimisel sai Prantsusmaast tuumariik. Vahetult Teise maailmasõja järel olid nii Saksamaa kui Prantsusmaa majandus olnud väga kehvas seisus, kuid pärast Marshalli plaani hakkas olukord paranema ning De Gaulle'i valitsus eesotsas peaminister Georges Pompidouga hakkas läbi viima põhjalikke investeeringuid energeetikasse, transporti ja töötlevasse tööstusesse. Valitsus sekkus tugevalt majandusse omalaadse vabaturumajanduse ja riigi suunatud majanduse kombinatsiooni ehk dirigismi raames. See tõi kaasa suure majandusliku ja demograafilise kasvu riigis. Olulisemateks projektideks olid Marseille' sadam (millest sai peagi Euroopa kolmas ja Vahemere esimene), Caravelle (Airbusi eelkäija) ja Concorde'i lennukite ehitamine, autotööstuse laiendamine eesotsas riigi omanduses oleva Renault'ga ning Pariisi ühendamine teiste piirkondadega kiirteede ehitamise kaudu. 1964. aastal, esimest korda viimase saja aasta jooksul, ületas Prantsuse sisemajanduse kogutoodang Suurbritannia oma. Ajaperioodi 1945–1974 kutsutakse Prantsusmaal nostalgiliselt Trente Glorieuses ("Kolmkümmend hiilgavat aastat").
Euroopa Majandusühendus
Euroopa Majandusühenduse nurgakiviks pidas de Gaulle ennekõike Prantsusmaa ja Saksamaa koostööd ning ta oli esimene Prantsuse riigipea pärast Napoleoni, kes tegi riigivisiidi Saksamaale. Marshalli plaani üks tingimusi oli olnud, et abi saavad riigid koordineerivad omavahel majandustegevust ja toorainete jagamist. Kõige olulisemaks tooraineks olid teras ja süsi ning Prantsusmaa eeldas, et saab kvaliteetset Ruhri sütt Saksamaalt reparatsioonina. Ühendriigid aga ei lubanud seda, kartes Versailles' rahulepingu järgse rahulolematuse kordumist (viimane oli osaliselt olnud Teise maailmasõja põhjuseks). Tänu Prantsuse riigimeeste Robert Schumani ja Jean Monnet' ning Lääne-Saksamaa juhi Konrad Adenaueri tööle hakkasid vastuolud kahe riigi vahel vähenema ning koos Itaalia ja Beneluxi riikidega loodud Euroopa Söe- ja Teraseühendusest sai 1957. aasta Rooma lepingu järel Euroopa Majandusühendus. De Gaulle isiklikult ei mänginud uue organisatsiooni loomisel olulist rolli ning ta oli vastu ühenduse teiste liikmete plaanidele liikuda osalise poliitilise integratsiooni suunas. 1965. aasta juulis algatas ta kuus kuud kestnud boikoti Majandusühenduse institutsioonidele, et Prantsusmaa ettepanekud äsja loodud ühise põllumajanduspoliitika (CAP) finantseerimise osas vastu võetaks. Vaatamata kohatistele poliitilistele erimeelsustele olid de Gaulle'il Konrad Adenaueriga head suhted, mille tipuks oli 1963. aastal sõlmitud Élysée leping Saksamaa ja Prantsusmaa vahel. Adenauer omakorda pidas USA toetust väga oluliseks ja pidas hoolikalt silmas, et Ühendriigid ei arvaks, nagu võiks äsja loodud ühendus kuidagi Ameerikale vastanduda.
Isiklikku
Charles de Gaulle abiellus Yvonne Vendroux'ga (1900–1979) 7. aprillil 1921 Notre-Dame de Calais' kirikus. Neil oli kolm last: Philippe (sündinud 1921), Élisabeth (1924–2013), kes abiellus kindral Alain de Boissieuga, ja Anne (1928–1948). Anne'il oli Downi sündroom ja ta suri 20-aastaselt kopsupõletikku.
Charles de Gaulle'il oli vanem vend Xavier (1887–1955) ja õde Marie-Agnes (1889–1983) ning kaks nooremat venda, Jacques (1893–1946) ja Pierre (1897–1959). Geneviève de Gaulle-Anthonioz oli Charles de Gaulle'i vennatütar.
Välisriikide autasud
Kokku sai Charles de Gaulle üle 60 välismaa teenetemärgi, sealhulgas:
Muud austusavaldused
Tema järgi on nimetatud Prantsusmaa suurim lennujaam, Pariisi Charles de Gaulle'i lennujaam. Samuti on tema järgi nimetatud lennukikandja. Samuti kannavad paljud tänavad ja avalikud hooned nii Prantsusmaal kui ka mujal maailmas Charles de Gaulle'i nime.
Stepan Šaumjan
thumb|right|Stepan Šaumjan Stepan Šaumjan (armeenia keeles Ստեփան Գեւորգի Շահումյան (Stephan Šahumjan); vene keeles Степан Георгиевич Шаумян; 1. oktoober 1878 Thbilisi – 20. september 1918 Krasnovodsk) oli Kaukaasias tegutsenud bolševistlik revolutsionäär, rahvuselt armeenlane.
1917. aasta Veebruarirevolutsiooni järel sai Šaumjanist Bakuu nõukogu juht. 1917. aasta detsembris nimetati Šaumjan Kaukaasia erakorraliseks komissariks.
1918. aasta märtsis sattusid bolševikud Bakuus vastuollu muhameedlastega ja palusid tulevahetuse puhkedes dašnakkide abi. Dašnakid tapsid kättemaksuks armeenlaste genotsiidi eest tuhandeid inimesi. (Septembris tasusid Bakuu vallutanud türklased ja aserid armeenlastele omakorda veriselt.)
1918. aasta aprillis kehtestati Bakuus Nõukogude võim. Šaumjanist sai Rahvakomissaride Nõukogu esimees. Kommuun natsionaliseeris naftatööstuse ja püüdis korraldada Bakuu kaitset Türgi ja Aserbaidžaani vägede vastu.
1918. aasta juuli lõpus jäid bolševikud hääletusel alla esseeridele, menševikele ning dašnakkidele, kes soovisid vastupidi Šaumjanile türklaste vastu kasutada brittide pakutud abi. Šaumjani bolševikud püüdsid koos relvadega Astrahani evakueeruda, kuid sunniti merel Bakuusse naasma ja arreteeriti. Menševike juhitud valitsus vahistas komissarid süüdistatuna riigireetmises ja sõjaväevarustuse väljaveos.
1918. aasta septembris, Bakuu türklastele langemise eelõhtul sai bolševik Anastass Mikojan loa vangide evakueerimiseks. Soovitud sihtpunkti, Astrahani, asemel siirdus laev, kas kütuse puudusel või mõnel muul põhjusel Krasnovodskisse. Sealne Vene valgete esseeride juhitud ajutine valitsus hukkas hiljem 26 Bakuu komissarina tuntuks saanud bolševikud brittidest liitlaste võimalikul heakskiidul. Ainsana pääses Anastass Mikojan.
Stephanakert on Šahumjani järgi nime saanud. Jerevanis on tänini Šaumjani-nimeline väljak.
Riigivolikogu 18. valimisringkond
'''Riigivolikogu 18. valimisringkond''' asus Harjumaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Iru, Jõelähtme, Rae, Tõdva, Kohila ja Naissaare vald.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 9672 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Kustav Kurg, Jüri-Rajur Liivak, Vladimir Roopere (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat) ja Jaan Utno, kes said vastavalt 3162, 473, 2468 ja 928 häält, seega valiti 18. valimisringkonnast Riigivolikogusse Kustav Kurg.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Artur Saks, vastaskandidaadid Arved-Johannes Härma ja Jüri-Rajur Liivak.
Tetjuši rajoon
Tetjuši rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tatarstanis. Rajooni keskus on Tetjuši linn.
Rajoonis on 1 linn ja 32 külaasundust.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 23 141. 2010. aasta seisuga olid elanikest 32,7% tatarlased, 35,7% venelased, 20,9% tšuvašid ja 9,6% mordvalased.
Semjon Uhke
thumb|Semjon Uhke portree
Semjon Uhke (ees- ja isanimi Semjon Ivanovitš; venekeelsed nimekujud Семён Иванович Гордый, Симеон Иоаннович Гордый; 7. september 1316 – 27. aprill 1353) oli aastatel 1340–1353 Moskva ja Vladimir-Suzdali suurvürst, aastatel 1346–1353 ühtlasi Novgorodi vürst.
Semjon oli suurvürst Ivan I poeg. Ta oli esimene Moskva valitseja, kes hakkas ennast nimetama kogu Venemaa suurvürstiks.
Isiklikku
Suurvürst Semjon Ivanovitš oli kolmel korral abielus. Tema abikaasadeks olid:
Kõik Semjoni lapsed surid enne oma isa, mistõttu trooni päris tema noorem vend Ivan.
Mercedes-Benzi S-klass
Mercedes-Benzi S-klass on Saksa autotootja Mercedes-Benz toodetav suur luksusauto, mida on müüdud sedaani, limusiini ja ka kuulikindla sedaanina. S-klassi nimi tuleneb saksakeelsest sõnast Sonderklasse, mis tähendav eesti keeles eriklassi ning mis lühendatuna on S-Klasse.
Ametlikult võeti S-klassi nimeosa kasutusele 1972. aastal, kui esitleti W116 mudelitähistusega uut S-klassi.
Mercedes-Benzi S-klassi eelkäijad
Mercedes-Benzi S-klassi eelkäijateks loetakse alljärgnevaid mudeleid:
Mercedes-Benzi S-klassi nime on ametlikult kandnud 7 põlvkonda autosid:
Mercedes-Benz W116
1972. aasta septembris esitletud uus 116-seeria luksussedaan oli oluline ka selles mõttes, et esmakordselt nimetati seda ametlikult kui Mercedes-Benzi S-klass, kuigi tippmudelite tähistamisel oli juba 1949. aastast kasutatud S-tähte.
1974. aastal pälvis W116 Euroopa aasta auto tiitli.
Mercedes-Benz W126
Autot esitleti 1979. a septembrikuus. Tootmisaastad 1980–1991.
Mercedes-Benz W140
pisi|250x250px|Mercedes-Benz W140
Tootmisaastad 1991–1998. Saadaval oli nii sedaan, pikendatud teljevahega sedaan kui ka kupee.
S-klassil baseeruv luksuskupee sai 1996. aastal nimeks Mercedes-Benzi CL-klass
Mercedes-Benz W220
Autot esitleti 1998. aasta juulikuus. Tootmisaastad 1998–2005.
W220 oli saadaval pika ja lühikese teljevahega versioonidena, lisaks oli saadaval nelikvedu. Valikud oli diisel- ja bensiinimootoreid (V6, V8 ja V12). W220 ei olnud saadaval manuaalkastiga, algselt kasutasid kõik mudelid viiekäigulist 5G-Tronic automaatkäigukasti, tootmise lõpuaastatel hakati S430 ja S500 kasutama uut seitsmekäigulist 7G-Tronicut. Võrreldes eelkäijaga oli W220 välismõõtmed mõnevõrra väiksemad, kuid auto pakkus suuremat siseruumi, eriti pika teljevahega versioonidel ning veidi väiksemat pagasiruumi mahtu.
Mercedes-Benz S 55 AMG
Üks Mercedes-Benzi S-klassi selles põlvkonnas oli AMG versioon S 55. S 55-l oli palju modifikatsioone võrreldes tavalise W220 S-klassiga ning muudatuste puhul oli põhirõhk pandud paremale dünaamikale ja sportlikumale välisilmele. Mudeli nimi tuleneb 5,5-liitrise V8 mootori töömahust. Algsel mudelil oli vabalthingav mootor võimsusega 265 kW (360 hj) ja alates 2003. aastast vahetati see ülelaadimisega versiooni vastu välja, mille võimsuseks juba 368 kW (500 hj).
Mercedes-Benz S 65 AMG
S 65 oli S 600 AMG versioon: kahe turbolaaduriga V12, mis toodab 450 kW (612 hj). S 65 kasutas oma võimsa mootori tõttu endiselt 5G-Tronic 5-käigulist pöördemomendi klassikalist automaatkäigukasti, kuna see mootor suutis tekitada üle 950 N⋅m  pöördemomenti.
Mercedes-Benz W221
thumb|Mercedes-Benz W221|250x250px Autot esitleti 2005. aasta Frankfurdi autonäitusel. Tootmisaastad 2005–2013.
W221 S-klassi väliskujundus erineb selgelt W220 omast - W220 murdis mõnevõrra traditsiooni, olles oma eelkäijast W140 väiksem, samas kui W221 on kõigis välismõõtmetes eelkäijast suurem, see pakub rohkem siseruumi ja on parema jõudlusega. Auto tagaosa disain sarnaneb Mercedes-Benz Maybachiga – Daimler AG luksuslikuima kaubamärgi suurema sedaaniga, mida esitleti avalikkusele 1997. aastal.
Mudeliuuendus tehti W221-le 2009. aastal, mille käigus muutus natuke auto välisdisain ning lisati mitmeid uusi tehnilisi lahendusi.
Kõik autod (välja arvatud V12 mootoriga S 600 ja S 65 AMG) olid seitsmekäigulise 7G-Tronic automaatkäigukastiga, V12 suure pöördemomendi tõttu kasutasid need endiselt 5G-Tronicut.
Mercedes-Benz W222
Ametlik esitlus toimus 2013. aasta maikuus. Tootmisaastad 2013–2020. Saadaval olid S-klassi kupee- ja kabriolettmudel, mudelitähisteks vastavalt C217 ja A217.
Kõige kallim S-klassi mudel oli Mercedes-AMG S 65 L, millel 463 kW (630 hj) V12 bensiinimootor ning selle hind oli 02.01.2018 seisuga 247 512.- eurot. Maksimaalne pöördemoment sellel mootoril on 1000 Nm ning 0-100 km/h kiirendus võtab aega 4,3 sekundit.
2015. aastast olid S 350 d ja S 600 saadaval uue 9-käigulise 9G-Tronic automaatkäigukastiga, peale 2017. aasta mudeliuuendust oli 9G-Tronic standardis kõikidel autodel (välja arvatud V12 mootoriga S 600 ja S 65 AMG).
Mercedes-Benzi S-klassi kupee
pisi|Mercedes-Benzi S-klassi kupee|250x250px 2013. aastast kannab kupeemudel taas nime Mercedes-Benzi S-klassi kupee ja sellele eelnes Mercedes-Benz CL. S-klassi kupeed jõudis müügile 2014. aasta septembris. S-klassi kupeesid valmistatakse nii nelik- kui tagaveolisi. Nelikveoga mudelid on Merzedes-Benz S 500 4MATIC Coupé ja S 63 AMG.
Need maksavad vastavalt 125 961,5 ja 170 586,5 € ja jõuavad müügile septembris 2014. S 500-l on 456 hj ja 700 nm. S 63 AMG-l aga 585 hj ja 900 nm. Sellele pakutakse ka erimudelit Edition 1, mille lisavarustusena võivad kaasneda muuhulgas Swarovski kristallidega esilaternad ja nappanahaga kaetud istmed. Varustusse kuulub ka 12tolline puuteekraan.
Mercedes-Benz W223
W223 esitleti 2. septembril 2020. Uuest S-klassist ei tule enam kupee- ega kabrioletiversioone ning neid hakkavad tulevikus asendama Mercedes-Benzi SL ja AMG GT mudelid.
Eestis algavad S-klassi hinnad 111 600.- euro juurest (01.02.2021 seisuga) ning selle raha eest saab S 350 d 4MATIC, mis on 210 kW R6 diiselmootoriga nelikveoline mudel. Kõikidel autodel on nüüd standardis 9-käiguline automaatkäigukast 9G-Tronic.
Riefensberg
Riefensberg on vald Austria Vorarlbergi liidumaal Bregenzi ringkonnas.
Riefensberg on Nagelfluhkette looduspargi osa, mis on kogupindalaga 401 km² ja 24 km pikk ning hõlmab 6 Baieri ja 8 Vorarlbergi valda.
Ajalugu
Riefensbergi linnast ("rivinsperc") teatatakse esmakordselt 1249. aastal paavst Innocentius IV ürikus.
Kultuur
Kihelkonnakirik St. Leonhard ehitati 1426. aastal, seda laiendati aastatel 1818-1821 ja renoveeriti aastatel 1969-1971.
Kabel St. Anna ehitati 18. sajandil ja on rikas barokk-kujude poolest.
2010. aastal leiti Aueri veski umbes 300 aastat vana veskikivi. Riefensbergis olid 17.-19. sajandil mõned veskid. Jahvatuskivi on välja pandud jalgteele.
thumb|Tüdruk traditsioonilises Bregenzerwälder Juppes
Juppenwerkstatt Riefensbergis värvitakse ja õmmeldakse Bregenzerwaldi rõivaid endiselt traditsioonilisel viisil. Tüüpilist Bregenzerwälder Juppet poodides "valmis kujul" ei müüda, vaid seda saab Juppenwerkstattis ainult individuaalselt valmistada. Tänapäeval kannavad Bregenzerwaldi naised Juppet pulmades ja pühapäeviti kirikus.
Karl XIV Johan
thumb|Karl XIV Johan Karl XIV Johan (sünninimi Jean-Baptiste Bernadotte; 26. jaanuar 1763 – 8. märts 1844) oli Prantsusmaa sõjaväelane (Prantsusmaa marssal, 1804) ja riigitegelane ning hiljem Rootsi ja Norra kuningas (viimases valitses Karl III Johani nime all) 1818–1844, Bernadotte'i dünastia rajaja. 1806–1810 oli ta ka Pontecorvo vürst.
Karl XIV Johan – Rootsi kuningas
1810. aastal valis vaid aasta varem troonile asunud, kuid põdura tervisega ja lastetu Rootsi kuningas Karl XIII Bernadotte'i oma troonipärijaks, osalt tema populaarsuse tõttu Rootsi armees, kuna ta oli ühtaegu silmapaistev väejuht ja samas näidanud Lübeckis üles lahkust Rootsi sõjavangide suhtes. Marssali uueks ametlikuks nimeks sai Karl Johan. Juba Karl XIII eluajal sai temast Rootsi poliitika peamine suunaja ning peagi asus ta koostööle Prantsusmaa vastastega. Ta juhtis Rootsi väed võidukasse Leipzigi ehk Rahvastelahingusse ja osales Viini kongressil. Seal otsustati Rootsi kuningale anda Soome ja Pommeri kaotamise kompensatsiooniks Norra, mis seoti 1814. aastal Rootsiga personaaluniooni. Tekkis Rootsi-Norra kaksikriik, mis lagunes aastal 1905.
Kuningana jätkas Karl Johan riigi poliitika suunamist, mistõttu kuningavõim säilitas Rootsis tunduvalt tugevama positsiooni kui teistes Põhjamaades. Tema ajast saati on Rootsis kehtinud neutraliteedipoliitika.
Itaalia piirkonna, Pontecorvo vürsti tiitli andis Bernadotte'ile Napoleon teenete eest Austerlitzi lahingu võitmisel 2. detsembril 1805. Rootsi troonipärijaks saades loobus Karl Johan Pontecorvo vürsti tiitlist ja Napoleon andis selle tiitli Joachim Murat' üheksa-aastasele pojale Achille Murat'le.
Isiklikku
Jean-Baptiste Bernadotte abiellus 16. augustil 1798 Eugénie Bernhardine Désirée Claryga, kes pärast Rootsi kuningannaks saamist võttis eesnimeks oma nime ladinapärase kuju Desideria. Abielust sündis 1799 poeg Oskar I. Pärast seda elasid abikaasad kumbki oma elu.
Riigivolikogu 19. valimisringkond
Kandideerisid Hugo Annast, August Lubi, August Miljan (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat) ja Leonardo Valts, kes said vastavalt 1757, 1197, 3206 ja 981 häält, seega valiti 19. valimisringkonnast Riigivolikogusse August Miljan.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Leonardo Valts, vastaskandidaat Karl-August Antoni.
Tarifa
Tarifa on linn Hispaanias Andaluusias Cádizi provintsis. See asub Vahemere ääres Marroquí neemel. Seal asub Mandri-Euroopa lõunapoolseim punkt. Linnas elab 18 169 elanikku.
Iga 40 minuti tagant tuleb laev Tangerist.
Music of the Sun
"Music of the Sun" on Rihanna debüütalbum, mille andis 30. augustil 2005 välja plaadifirma Def Jam Records.
Kurtna Haugjärv
Haugjärv (ka Kurtna Haugjärv, Havijärv) on järv Ida-Virumaal Alutaguse vallas, üks Kurtna järvedest.
Ain Järvalt
Ta on Maaülikooli limnoloogiakeskuse juhataja.
Suhkruturniir 1977
Suhkruturniir 1977 peeti Amsterdamis 18..–29. detsembrini. Taas viidi lisaks suurmeistrite turniirile, millel jagasid esikohta Harm Wiersma ja Rob Clerc, läbi ka naiste ja juunioride maailmameistrivõistlused.
Järsi
Järsi on küla Harjumaal Raasiku vallas.
Järsil asus kuni 1974. aastani Aruküla kolhoosi keskus.
1. Saarekaitse rügement
1. Saarekaitse rügement (niinimetatud Made rügement) oli Teises maailmasõjas Saksa sõjaväe koosseisu kuulunud eestlastest koosnev väeosa.
22. septembril 1944 koondusid Läänemaal kapten Julius Made ümber eesti sõjaväelased, katmaks tsiviilelanike ja sõjaväelaste evakueerimist mandrilt. Esimene rindejoon võeti sisse Madise-Vasalemma-Riisipere joonel ja selle ülem oli kapten Eugen Sütt. Vahepeal kuulus rügementi üle tuhande võitleja. 24. septembri õhtul veeti Made võitlejad praamiga Virtsust Kuivastusse, Hellamaa külla jõudis neid 418. Kohale saabudes esines kapten Made sealviibivale Saksa 67. jalaväerügemendi ülemale major Menzelile, kes pakkus oma kaasabi.
25. septembril sai kapten Made Saksa 23. jalaväediviisilt loa 1. Saarekaitse rügemendi formeerimiseks, rügemendi asukohaks määrati Igaküla. Rügement saatis Muhu idakaldale 92 mehest koosneva kompanii tankitõrjekahuriga. Rügement võeti Saksa varustusele. 26. septembril andis kapten Made käskkirja nr. 1.
Järgmistel päevadel kasvas rügemendi isikkoosseis 1500-ni, kapten Made kavandas päästeoperatsiooni mandrile 90 vabatahtlikuga, toomaks mandrilt ära põgenikke.
Rahvuslikes ringkondades tekkis idee taotleda võimu üleandmist saartel eesti väeosadele. Selle vältimiseks andis väegrupi Nord juhatus 27. septembri hommikul korralduse saata eestlaste väeosad Saksamaale ümberformeerimiseks. 28. septembril saabus Muhu saarele Laar (eesnimi ja auaste erineb allikais), kes kutsus laskurkorpuse nimel rügementi üle tulema. 30. septembril pandi rügemendi isikkoosseis Kuressaares laevale RO-1 ja saadeti Danzigi.
Vassili Savka
Tallinna Linnakohtu 5. märtsi 2003. aasta otsusega tunnistati Vassili Savka süüdi Kriminaalkoodeksi (KrK) § 101 p-de 3, 5, 8 järgi ja talle mõisteti karistuseks eluaegne vangistus.
V. Savka tunnistati süüdi oma abikaasa tapmises ning seejärel ämma ja kasupoja tapmises.
Politsei kogutud tõendite põhjal toimus kuritegu 7. juulil 2000. aastal, kui vaid veidi üle nelja kuu abielus olnud V. Savka tappis Tallinnas Sõle tänava 35 paneelmaja üheksanda korruse korteris 36-aastase naise Inga, eraldas liha luudelt ja uhas kämblasuurused lihatükid WC-potist alla. Samal ööl tappis ta naabruses Kolde puiestee 88 elanud Inga 60-aastase ema Jelena ja 12-aastase poja Dmitri, kelle tükeldatud surnukehad viis Raplamaale Kärusse maamaja keldrisse.
8. juulil Vassili ja Inga üürikorteri püstikus Sõle 35 ummistas liha kanalisatsiooni. Ehkki korteriühistu esindajad kutsusid politsei, ei suhtunud see asjasse tõsiselt. Arvati, et tegu on halvaksläinud šašlõkiga. Ummistuse kõrvaldajad uhtsid lihatükid linna kanalisatsioonivõrku.
9. juulil ummistus kordus. Majaelanike initsiatiivil viidi lihatükk ekspertiisi. Selgus, et suure tõenäosusega on tegu inimlihaga. Esialgu ei osatud seda Inga kadumisega seostada. Et lihatükki säilitati formaliinis, ei õnnestunud kohtuekspertidel sellest kõlblikku DNAd saada.
Vassili Savka teatas mõni päev hiljem tuttavatele, et tema perekond on Peipsi järve äärde puhkama sõitnud. Kui naine, poiss ja vanaema olid juba üle kuu kadunud, pöördusid Inga lähedased politseisse, kuid esialgu ei võetud seal teadet tõsiselt. Inimeste kadumine sai lahenduse septembri algul, kui Inga lähedased pöördusid Tallinna kriminaalpolitsei komissari Artur Tšulitški poole. Mõne päevaga leidis politsei tükeldatud vanaema ja poisi laiba Savka maamaja pooleldi vett täis keldrist. Kuna politsei selgitas välja, et Vassili Savka kodumajas põhjustasid kanalisatsiooniummistuse inimliha tükid, võeti Vassili Savka 7. septembril kahtlustatuna kolmikmõrvas vahi alla.
V. Savka väitis kohtus, et lasi Sõle tänava korterist kanalisatsiooni 5-7 kilogrammi halvaks läinud šašlõkiliha, kuid see oli sealiha, mitte tema abikaasa. Halvaks läinud šašlõkiliha olla leidnud ta korteri rõdult kapist.
Ämmassaare Haugjärv
Haugjärv (ka Ämmassaare Haugjärv, Emmussaare järv, Emmassaare Haugjärv) on järv Harjumaal Kuusalu vallas.
Marie Tussaud
thumb thumb|Madame Tussaud' muuseum [[Londonis]] Marie Tussaud (õieti Marie Grosholtz, mõnikord kirjutatud Grossholtz või Grossholz; 1. detsember 1761 Strasbourg – 16. aprill 1850) oli Šveitsi vahakujude vormija. Ta sai tuntuks omanimelise vahakujude muuseumi rajamisega Londonisse.
Järsi (Tapa)
Järsi külas on sündinud koorijuht Kuno Areng.
Magdolna Rúzsa
Magdolna Rúzsa; ka Magdi Rúzsa (sündinud 28. novembril 1985 Verbászis) on Ungari laulja.
Magdi Rúzsa esindas lauluga "Unsubstantial Blues" Ungarit 2007. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Helsingis. Laul pääses finaalvõistlusele ja sai seal 24 osaleja seas 9. koha.
Toomas Saat
Toomas Saat (sündinud 8. märtsil 1954 Muhus) on eesti bioloog, ihtüoloog ja embrüoloog.
Elulugu
Toomas Saat on töölise poeg.
1978 oli ta Läänemere Kalamajanduse TUI Tallinna osakonna teadur, 1981–82 TÜ zooloogia kateedri vanemlaborant, 1982–86 assistent, 1986–87 vanemõpetaja, 1988–91 teadusosakonna embrüonaalse histogeneesi sektori vanemteadur ja juhataja, 1991 zooloogiamuuseumi juhataja, 1991–92 zooloogia kateedri juhataja, dotsent, 1992–97 zooloogia ja hüdrobioloogia instituudi juhataja, professor, 1998– TÜ Eesti Mereinstituudi direktor, ühtlasi zooloogia ja hüdrobioloogia instituudi professor. Saat on olnud õppe- ja teadustööl 1993 Kuopio Ülikoolis ja Rootsi Rannikumere Instituudis, 1995 Lissaboni Ülikoolis.
Teadustöö
Saat on olnud ajakirja Cybium toimetuskolleegiumi liige, väljaannete Acta Musei Zooloogici Universitatis Tartuensis, Eesti Kalandus ja mitme kogumiku ("Väinamere kalastik ja kalandus", 2002; "Liivi lahe kalastik ja kalandus", 2005 jt) toimetaja või kaastoimetaja. Ta on Eesti bioloogilise mitmekesisuse kaitse strateegia ja tegevuskava üks autoreid, Euroopa Ihtüoloogiaühingu, Prantsuse Ihtüoloogiaühingu ja Northwest Atlantic Fisheries Organizationi (NAFO) teadusnõukogu liige. Ta on avaldanud üle 100 teadustrükise.
Tunnustus
2003. aastal andis rektor Toomas Saadile Tartu Ülikooli aumärgi.
2014. aastal andis Tartu Ülikooli senat talle Tartu Ülikooli suure medali.
2016. aastal otsustas president Toomas Hendrik Ilves anda talleValgetähe IV klassi teenetemärgi.
Burchard von Dreileben
Dreileben pärines Vestfaalist ja astus Liivi ordusse tõenäoliselt enne 1320. aastat, misjärel sai temast Viljandi ordulinnuse kumpan. Seejärel oli ta Vindavi ja Miitavi komtuur. Ilmselt viimasel ametipostil oleku ajal valiti ta ordumeistriks. Enne ordumeistriks saamist temast kindlaid allikalisi andmeid aga pole.
Liivi ordu meistriks saanuna alustas Dreileben peagi sõda Pihkva vastu. Tema käsul rajati Liivimaa idapiirile 1342. aastal ka kaks uut linnust: Aluliina ja Vastseliina. Sealjuures abistas teda väga suurel määral Viljandi komtuur ja hilisem ordumeister Goswin von Herike.
Dreilebeni meistriksoleku ajal toimus Jüriöö ülestõus, mille ta maha surus ja võttis 1343–1344 ordu kontrolli alla taanlaste alad Põhja-Eestis (Eestimaa hertsogkonna) eesotsas Tallinnaga. Suure tõenäosusega sai Dreilebeni aktsioon alguse just Vastseliina linnusest, kuna kroonika kirjutajate teatel viidi sõnum puhkenud ülestõusust Harju- ning Virumaa vasallide abipalve ordumeistrile, kes orduvägede eesotsas Pihkva piiril venelaste vastu seisis. Ent kuna ordumeistri asukohta pole otseselt märgitud, võis ta asuda ka mujal, näiteks Viljandis või Tartus, olles alles teel Liivimaa idapiirile. Selle kasuks räägib ka see, et Dreileben jõudis Paidesse eestlaste saadikutega läbi rääkima väga lühikese aja jooksul.
Dreileben on Eesti ajalookirjutuses saanud külge negatiivse märgi just seetõttu, et ta käskis Paide linnuses toimunud läbirääkimiste ajal eestlaste saadikud, neli kuningat (pealikku) ja kolm sulast, vangistada, seda hoolimata saadikupuutumatuse nõudest. Tõenäoliselt luges Dreileben neid reeturlikeks mässajateks, kellega tõelisi läbirääkimisi toimuda ei saa. Tegelikult ei ole sündmusest mitte midagi teada peale Liivimaa nooremaa riimkrooonika interpreteeringu ja võib olla täielik väljamõeldis. Eestlased hakkasid vangistamisele vastu ja tapeti. Seejärel purustas Dreileben eestlased Kanavere ja Sõjamäe lahingus ja võttis järgmise aasta suveks Harjumaa lõplikult ordu kontrolli alla, kroonika teatel vallutas ta kaks eestlaste linnust. Samaaegselt võttis Liivi ordu oma kontrolli alla ka taanlaste valdused Virumaal. 1343. aastal end ordu ja piiskoppide võimust vabastanud Saaremaaga läks Dreilebenil aga kauem aega, selle suutis ta alistada alles pärast kahte sõjakäiku 1344. ja 1345. aastal ning Preisimaalt saabunud Saksa ordu vägede kaasabil.
1345. aastal loobus ta ordumeistri ametist ning võis olla 1346. aastal Tallinna komtuur või tema kohusetäitja (provincialis). Ebakindlus tema ametinimetusega on seetõttu, et 1346. aastal ostis Saksa ordu Eestimaa endale ning loovutas selle Liivi ordule valitsemiseks alles järgmisel aastal. Seega oli Dreileben pigem valduse ülemineku aegne ajutine asevalitseja. Pärast seda (veel 1346. aasta jooksul) oli ta Saksa ordu komtuur Strasburgis Preisimaal. 1366. aastal on teda mainitud kunagise Liivi ordumeistrina, pärast seda teated Dreilebenist lõppevad.
Eesti riigivapi kehtestamise poleemikas 1920. aastate algul kirjutati tema perekonnanime "Dreylöwen", jätmaks demagoogiliselt muljet, nagu pärineks Tallinna ja Eestimaa kolme lõviga vapp temalt.
Henn Haberman
Henn Haberman (13. jaanuar 1935 Tartu – 8. mai 1991 Tartu) oli eesti ihtüoloog ja hüdrobioloog.
Ta lõpetas aastal 1952 Tartu 6. Keskkooli ja aastal 1957 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogiaosakonna. Aastail 1959–1962 oli Zooloogia ja Botaanika Instituudi aspirant ning kaitses instituudis 1965. aastal bioloogiakandidaadi kraadi, töö teema oli "Latikas Eesti NSV-s" (vene keeles).
Ta oli Võrtsjärve Limnoloogiajaama juhataja aastail 1981–1991.
Isiklikku
Tema isa oli bioloog Harald Haberman ja õde on taimefüsioloog Evi Padu. Tema abikaasa oli bioloog Juta Haberman.
Audi Q7
Audi Q7 on Saksa autotootja Audi luksusmaastur, mida esitleti 2005. aasta septembris toimunud Frankfurdi autonäitusel. Q7-t on toodetud kaks põlvkonda.
Tegu oli esimese linnamaasturiga Audi mudelivalikus ning hiljem lisandus Q7-le ka Q5, Q3 ja Q2.
Teise põlvkonna Q7 kasutab Volkswagen Grupi MLB platvormi ja veermikku ning sama platvormi kasutavad ka Bentley Bentayga, Lamborghini Urus, Porsche Cayenne ja Volkswagen Touareg.
1. põlvkond (Typ 4L: 2005)
vasakul|pisi|Audi Pikes Peak Quattro
Mudeliuuenduse läbis Q7 2010. aastal.
Käigukastid
Kõik esimese põlvkonna Q7 varustati kuuekäigulise Tiptronicu automaatkäigukastiga. Ainsa erandina sai Euroopas 3,6-liitrise bensiinimootoriga mudelit kuuekäigulise käsikäigukastiga.
2. põlvkond (Typ 4M; 2015)
2014. aastal Pariisis esitletud 2. põlvkond jõudis müügisaalidesse 2015. aastal. Uus Q7 oli eelkäijast lühem, kergem ja sportlikum, olles kuni 363 kg kergem esimese põlvkonna mudelist. Mootorivalikusse kuulub lisaks 6- ja 8-silindrilistele diisel- ja bensiinimootoritele ka pistikhübriid mudelitähisega Q7 e-tron TDI Quattro, mis kasutab 3,0-liitrist V6 diiselmootorit ja elektrimootorit. Mõnel turul (Venemaa, USA, Kanada, India ja Lähis-Ida) on saadaval ka 2,0-liitrine Audi Q7 2.0 TFSI (1984 cm3, 185 kW / 252 hj).
2020. aasta mudeliuuendus
2020. aastal läbis Q7 mudeluuenduse. Muudeti iluvõre, esimese ja tagumise kaitseraha disaini.
LED esituled olid nüüdsest standardvarustuses; Matrix LED-i, HD Matrix LED-i ja Audi Laser Lighti esitulesid sai tellida lisavarustusena.
Riigivolikogu 34. valimisringkond
'''Riigivolikogu 34. valimisringkond''' asus Pärnumaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Soontaga, Tõstamaa, Audru, Seliste ja Kihnu vald.
Ringkonnas kandideeris Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat Ants Oidermaa. Kuna ta oli ainus kandidaat, loeti ta Riigivolikogu liikmeks ilma hääletamiseta. Jüri Soontaki esitamiskirja tunnistas Valimiste Peakomitee seaduse nõuetele mittevastavaks.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Vladimir Rea, vastaskandidaat Martin Koger.
Gibraltari väin
pisi| Gibraltari väin vaadatuna lähikosmosest Gibraltari väin on väin, mis ühendab Vahemerd Atlandi ookeaniga ja eraldab Aafrikat Euroopast.
Kitsaimas kohas, Marroquí neeme kohal, on väina laius 14 kilomeetrit. Seal on väin sügav, keskel umbes 850 meetrit. Väin on kõige madalam lääne pool, Camarinali neeme juures, kus ta sügavus on 330 meetrit.
Gibraltari väina pinnakihtides voolab Atlandi ookeani vesi Vahemerre, sügavamal aga voolab Vahemere soolasem vesi Atlandi ookeani.
Katusekivi
pisi|"Koprasaba" katusekiviga katused Dinkelsbühlis (Saksamaa) pisi|"Hispaania" stiilis keraamilise kiviga katus Texases (USA) pisi|Vana-Kreeka katusekivid Katusekivid on ehituskivid, mida kasutatakse katuse detailidena.
Neid valmistatakse traditsiooniliselt kohalikult kättesaadavatest materjalidest, nagu (põletatud) savi, kiltkivi ja paekivi. Nüüdisaegsed materjalid, nagu betoon ja plast, on samuti kasutusel ning mõnda liiki savist katusekivid kaetakse veekindla glasuuriga.
Katusekivid kinnitatakse katusekarkassile naelte abil. Need paigutatakse tavaliselt paralleelridadena, kusjuures iga rida katab osaliselt alumist rida, et vihmavesi ei satuks kivide vahele ja alumise rea kinnitusnaelad oleksid peidetud. On olemas katusekivid eriliste positsioonide jaoks, näiteks selliste kohtade jaoks, kus langevad kokku katuse erinevate kallete tasandid. Nende seas on katuseharjakivid, harja otsakivid ja neelukivid. Neid võib sättida ja suunata tsemendimördi abil või fikseerida mehaaniliselt.
Sarnaselt katuse katmisega võib katusekividega ilmastikukindluse saavutamiseks katta ka puitkarkassiga ehitise seinu. Sel juhul riputatakse need karkassile naelutatud lattidele, sealjuures kivid on spetsiaalselt vormitud, katmaks nurkasid ja piitasid. Sagedasti on sellistel kattekividel kujundatud nähtav osa andmaks dekoratiivset efekti. Veel üheks vormiks on nn. matemaatiline kattekivi, mis riputatakse lattidele, naelutatakse ja krohvitakse. Selline kivikatte vorm tekitab müürsepatöö imitatsiooni ning oli arendatud telliskivi välisilme andmiseks, kuid samas 18. sajandil kehtinud telliskivimaksu vältimiseks.
Paekivist valmistatud katusekivid olid traditsiooniliselt kasutuses nendes piirkondades, kus oli kättesaadav vastav toormaterjal. Need katusekivid olid õhukesed ja kerged, mida oli võimalik tagada pärast paekivi lõhestamist loomulikeks kihtideks. Tänapäeval pole paekivi enam odav materjal ning selle kasutamine ei ole nii laialdaselt levinud nagu varem.
Kujud (profiilid)
Katusekivide kujusid (profiile) on väga palju. Need hõlmavad näiteks järgmisi profiile:
Daron Malakian
Malakian on kirjutanud suurema osa bändi muusikast, ta on Serj Tankiani kõrval bändi teine laulja. Nagu ka teistel bändi liikmetel, on temagi esivanemad armeenlased. Ta on 30. kohal ajakirja Guitar World Top 100 nimekirjas "The 100 Greatest Heavy Metal Guitarists Of All Time".
Lapsepõlv
Daron oli Vartan ja Zepur Malakiani ainus laps. Daronile hakkas heavy metal 'i meeldima väga noorelt. Ta nõbu lasi tal kuulata Kissi albumit ja 4-aastane Daron oli sellest rabatud. Daron hakkas kuulama Van Halenit, Iron Maidenit, Judas Priesti, Motörheadi, Ozzy Osbourne'i ja paljusid teisi. Daron tahtis väga trumme saada, kuid vanemad ostsid talle kitarri põhjusega: "Trumme ei saa välja lülitada". Teismeliseks saanuna hakkas ta kuulama raskemaid metal-bände nagu näiteks Slayer, Venom, Metallica, Pantera, Sepultura and Cannibal Corpse. Umbes 17-aastaselt hakkas ta kuulama ansamblit The Beatles ja John Lennonit, keda ta nimetab nüüd üheks suurimaks mõjuallikaks endale kui laulukirjutajale. Daron käis Rose & Alex Pilibos' Armeenia koolis, mis asus Little Armenias Hollywoodis, samas koolis käisid ka bändikaaslased Serj Tankian ja Shavo Odadjian. Daron on siiamaani suur Slayeri fänn, nagu ka bändikaaslane Shavo Odadjian, kes vahest kannab kontsertidel Slayeri T-särke.
"System of a Down"
Daron kohtus 1993 Serj Tankianiga, kui nad mängisid eri bändides, aga harjutasid samas stuudios. Serj oli oma bändi klahvpillimängija, samas Daron oli oma bändi laulusolist. Koos tegid nad oma bändi Soil ja said tuttavaks Shavo Odadijaniga. Soil aga läks laiali ja Malakian ning Tankian asutasid uue bändi System of a Down. Nimi tuleb Daroni luuletusest "Victims of a Down", kuid Serj arvas et System mõjub rahvale paremini kui victims ning nende soov oli olla poelettidel Slayeri kõrval.
Nüüd liitus bändiga ka Shavo Odadijan, kes oli varem olnud bändi mänedžer. Trummariks kutsuti Andy Khachaturian, kes küll vahetati välja praeguse ja hiilgavalt hakkama saava John Dolmayani vastu, kuna Andy oli kätt vigastanud.
Malakian on olnud Rick Rubini kaasprodutsent SOAD-ile ning The Ambulance'ile ja Bad Acid Tripile. Daron asutas ka oma plaadifirma EatUrMusic, mille esimene leping tehti bändiga Amen. Lisaks on tal käimas uus projekt "Scars on Broadway".
Graham Swift
Graham Swift (sündinud 4. mail 1949 Inglismaal Londonis) on inglise kirjanik.
Ta on õppinud Cambridge'i ja Yorki ülikoolis. Swift on Kuningliku Kirjandusseltsi (Royal Society of Literature) liige.
Oma teostes käsitleb ta peamiselt ajaloo problemaatikat.
Mitmest teosest on valminud ka film, sealhulgas raamatust "Viimased korraldused" (osades Michael Caine ja Bob Hoskins).
Tunnustus
Romaani "Viimased korraldused" eest võitis Swift 1996. aastal Bookeri kirjandusauhinna.
Leibre
Leibre küla asub Märjamaa vallas Jädivere–Silla maantee ääres. Rahva hulgas on küla tuntud ka Poti nimega. Külast lähtub tee (lõik kunagisest Tallinna–Pärnu maanteest) Päärdusse. Küla lõunapoolseks piiriks on Enge jõgi.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vigala valda.
Küla keskmes teeristi naabruses asuvad huviväärsete ehitistena ümberehitatud endine Poti kõrtsihoone ja kunagine paekivist Poti laadahoone. Kolhoosiaega meenutab suur kuivatikompleks.
Ajalugu
Leibre varasem nimi oli Leivere (1420. aastal Leivre, 1512 Leuwer).
1726. aastast on teateid Poti kõrtsi kohta. Aastail 1855–1920 korraldati kõrtsiesisel platsil Poti laata, mis kujunes Eestis tuntuks linakauplemiskohaks. Kaubeldi ka muude kaupadega. Vana-Vigala mõis laskis laada juurde rajada suure paekivist laadahoone.
Johannes Kepler
Johannes Kepler (ladinapäraselt Ioannes Kepler; 27. detsember 1571 Weil der Stadt – 15. november 1630 Regensburg) oli saksa astroloog, astronoom, optik, matemaatik ja natuurfilosoof.
Teda tuntakse Kepleri seaduste (planeetide liikumise seaduste) järgi, mis on esitatud raamatutes "Astronomia nova", "Harmonices Mundi" ja õpikus "Koperniku astronoomia kokkuvõte". Need tööd olid Isaac Newtoni ülemaailmse gravitatsiooniteooria üks aluseid.
Kepler tegi ka põhjapanevat tööd optika alal ning kinnitas astronoomilisi avastusi, mille tegi teleskoobi abil tema kaasaegne Galileo Galilei.
Matemaatikas on üks integraalide arvutamise arvutusmeetod tema järgi nimetatud Kepleri vaadireegliks. Oma sissejuhatusega logaritmarvutusse aitas Kepler kaasa selle arvutusviisi levikule Saksamaal.
Kepler oli matemaatikaõpetaja Linzis, Tycho Brahe abiline, Grazi seminarikooli (hilisem Grazi ülikool) matemaatikaõppejõud, keiser Rudolf II õuematemaatik, matemaatikaõpetaja Linzis ja Albrecht von Wallensteini õueastroloog.
Kepleri ajal ei tehtud selget vahet astronoomia ja astroloogia vahel, küll aga astronoomia kui vabade kunstide hulka kuuluva matemaatika haru ning füüsika kui (prestiižsema) filosoofia haru vahel. Kepleri argumentidel on sageli teoloogiline iseloom. Carl Sagan on teda nimetanud esimeseks astrofüüsikuks ja viimaseks teaduslikuks astroloogiks.
Lapsepõlv ja õpingud (1571–1594)
pisi|Johannes Kepleri sünnimaja Weil der Stadtis pisi|1577. aasta komeet. Kaasaegne [[puulõige, autor Jiri Daschitzsky]] Johannes Kepler sündis 27. detsembril 1571 vabas riigilinnas Weil der Stadtis. Praegu kuulub see Stuttgardi kesklinnast 30 km lääne pool asuv linn Baden-Württembergi Stuttgardi piirkonda. Tema vanaisa oli olnud selle linna linnapea, kuid Johannese sündimise ajal ei käinud perekonna käsi hästi. Johannese isa Heinrich Kepler oli palgasõdur ning kui Johannes oli viieaastane, jättis isa oma perekonna maha. Arvatakse, et isa suri sõja ajal Hollandis. Johannese ema Katharina oli kõrtsmiku tütar ning ravitseja ja ravimtaimede tundja, keda peeti nõiaks ning hiljem süüdistati nõiduses.
Johannes sündis enneaegsena, mistõttu oli ta enda väitel nõrk ja haiglane laps. Vaimselt oli ta aga varaküps. Ta avaldas vanaisa kõrtsi külastavatele ränduritele muljet oma haruldase matemaatikaandega.
Astronoomia ja astroloogiaga tutvustas ema poissi varakult. Viieaastasena vaatles ta 1577. aasta komeeti. Selle kohta on ta kirjutanud: "ema viis mind kõrgele kohale seda vaatama". 1580. aastal, kaheksa-aastasena vaatles ta kuuvarjutust. Ta kirjutab: "Mind kutsuti õue... See nägi välja päris punane." Lapsepõlves põetud rõuged kahjustasid Kepleri nägemist, mistõttu ei saanud ta ise kuigi palju vaadelda, vaid pidi piirduma arvutustega.
Johannes Kepler elas 1579–1584 vanematega Ellmendingenis, kus tema isa oli rendile võtnud kõrtsi Sonne.
Koolis õppis ta väga hästi, kuid teda kiusati. Kepler pidas end füüsiliselt eemaletõukavaks. Arvatavasti sukeldus ta just üksinduses lohutust otsides mõtete ja religiooni maailma.
16. oktoobrist 1584 käis ta Adelbergi kloostrikoolis. Ta lõpetas algkooli ja ladina kooli. 26. novembrist 1586 õppis ta Maulbronni evangeelses seminaris (endises Maulbronni kloostris). 1589 asus ta hoolimata tagasihoidlikest perekondlikest oludest Tübingeni ülikoolis (Tübinger Stift) teoloogiat õppima. Ülikoolis näitas ta end hiilgava matemaatikuna ja omandas oskusliku astroloogi maine.
Michael Maestlini käe all õppis ta nii Ptolemaiose maailmasüsteemi kui ka Koperniku maailmasüsteemi. Temast sai Koperniku süsteemi pooldaja ning ta kaitses üliõpilaste dispuutides heliotsentrilist maailmasüsteemi nii teoloogia kui ka teaduse seisukohast.
Õpingute ajal sõbrunes ta jurist Christian Besoldiga.
Kuigi ta ise tahtis saada vaimulikuks, anti Keplerile soovitus matemaatika- ja astronoomiaõpetaja kohale Grazi protestantlikus koolis. Aprillis 1594 võttis ta selle koha 23-aastasena vastu.
Matemaatikaõpetajana Grazis (1594–1600)
Grazis hakkas Kepler arendama Koperniku maailmasüsteemil põhinevat originaalset teooriat, mille ta avaldas 1596 raamatus "Mysterium Cosmographicum" ("Kosmograafiline müsteerium").
Abielu kahel esimesel aastal sündisid neil lapsed Heinrich ja Susanna, kes mõlemad surid väiksena. Aastal 1602 sündis neil tütar Susanna, 1604 poeg Friedrich ja 1607 poeg Ludwig. (Naine suri 1611 ning temast jäi järele kaks Johannese last ja üks laps varasemast abielust.)
Pärast raamatu "Mysterium Cosmographicum" ilmumist alustas Kepler Grazi kooli inspektorite heakskiidul auahnet programmi oma töö jätkamiseks. Ta kavandas veel nelja raamatut: ühe Universumi statsionaarsete aspektide kohta (Päike ja kinnistähed, ühe planeetide ja nende liikumise kohta, ühe planeetide füüsikalise loomuse kohta ning geograafiliste omaduste kujunemise kohta (käsitledes eriti Maad) ning ühe taeva mõju kohta Maale (atmosfäärioptika, meteoroloogia ja astroloogia)).
Ta küsis ka arvamusi paljudelt astronoomidelt, kellele ta oma teose oli saatnud. Nende seas oli Rudolf II õueastronoom Reimarus Ursus (Nicolaus Reimers Bär), kes oli Tycho Brahe rivaal. Ursus ei vastanud otse, kuid avaldas Kepleri meelitava kirja, kasutades seda prioriteedivaidluses Tycho Brahega Tycho maailmasüsteemi üle. Hoolimata sellest plekist alustas Tycho Kepleriga kirjavahetust, alustades Kepleri süsteemi karmist, kuid õiglasest kriitikast. Muuhulgas heitis Tycho Keplerile ette Koperniku ebatäpsete arvandmete kasutamist. Kirjavahetus puudutas paljusid astronoomia probleeme, eriti Kuu nähtusi ja Koperniku teooriat (eriti selle teoloogilist elujõulisust). Ent ilma Tycho käsutuses olevate täpsemate andmeteta polnud Kepleril võimalik paljusid neist probleemidest lahendada.
Selle asemel koondas ta tähelepanu kronoloogiale ja "harmooniale", numeroloogilistele seostele muusika, matemaatika ja füüsilise maailma vahel, ning nende järelmitele astroloogias. Oletades, et Maal on hing (omadus, millega ta hiljem seletas, kuidas Päike põhjustab planeetide liikumist), rajas ta spekulatiivse süsteemi, mis seostas astroloogilisi aspekte ja astronoomilisi kaugusi ilmaga ning teiste maiste nähtustega.