cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Teine karlistide sõda
Liberaalide väed
Kokku oli 70 pataljoni. Osalesid veel komandant Posase väed, Barcelona ja Kataloonia võõrleegionid, 180 Mossos d'Esquadra liiget, nelja provintsi piirivalvekolonnid ja Guardia Civil (Hispaania esimene tsiviilkaitseorgan).
Ratsavägi
Kokku oli 1244 hobust.
Karlistide väed ja Kataloonia Kuninglik armee
Jalavägi
II liiga 1992
1. ja 2. tsoonide võitjate play-off
JK Kehra Paber 2 : 1 Tartu JK Autoveod<BR> Tartu JK Autoveod - : + JK Kehra Paber
Välislingid
[http://www.rsssf.com/tablese/est92.html Eesti liigad 1992, rsssf.com lehel. Autor: Indrek Petersoo]
Enn Altosaar
Enn Altosaar (4. august 1929 – 3. jaanuar 1986) oli eesti tehnikateadlane, Eesti NSV teeneline insener.
Ta lõpetas aastal 1948 Tartu 6. Keskkooli, aastal 1953 Eesti Põllumajanduse Akadeemia majandusteaduskonna ja aastal 1965 Leningradi Põllumajandusinstituudi aspirantuuri, ta oli aastast 1965 tehnikakandidaat.
Riia loomaaed
Riia loomaaed (läti keeles Rīgas Zooloģiskais dārzs) on loomaaed Riias Mežaparksi asumis.
Genoomi suurus
Genoomi vähenemine
Evolutsiooniliselt kõige märkimisväärsemad juhtumid genoomi vähenemise puhul on eukarüootide organellide puhul, mis pärinevad bakteritelt: mitokondrid ja plastiidid. Need organellid pärinevad endosümbiontidelt, kes on elujõulised vaid peremeesrakkudes ja mida vajab peremeesrakk ellujäämiseks. Mitmetel mitokondritel moodustab genoomi vähem kui 20 geeni, samas kui vabalt elaval bakteril on vähemalt 1000 geeni. Paljud geenid on üle viidud peremees-tuumale, mõned on lihtsalt ära kadunud ja nende funktsioonid asendatud peremeesraku protsessidega.
Teised bakterid on muutunud endosümbiontideks või rakusisesteks patogeenideks, mille tulemuseks on ulatuslik genoomi vähenemine. See protsess domineerib väikestes populatsioonides, kus geneetilise triivi mõju on suurem. See tuleneb madalast rekombineerumise sageduse tasemest ja kõrgest mutatsioonimäärast, vastupidi osale väikestest genoomidest.
Mõne vabalt meres elava bakterplanktoni puhul on tunnuseid genoomi vähenemisest, mis on põhjustatud loodusliku valiku poolt.
Genoomi vähenemine vältimatutel endosümbiontsetel liikidel
Vältimatud endosümbiontsed liigid ei suuda väljaspool peremeesorganismi ellu jääda. Need liigid on muutunud märkimisväärseks ohuks inimeste tervisele, sest nad on võimelised kõrvale hoidma inimese immuunsüsteemist ning kontrollivad toitainete omandamist peremeesorganismil. Kontroll peremeesorganismi üle on tingitud kompaktsest genoomist. Endosümbiont ei saa iseseisvalt hakkama, kuna on kompaktse genoomi saamiseks loobunud suurest osast võõr-DNA-st. Kui organism muutub evolutsiooni käigus endosümbiondiks, siis võib kuni 90% tema geneetilisest materjalist kaduma minna.
Tüüpilised näited liikidest, kelle genoom on vähenenud, on Buchnera aphidicola, Rickettsia prowazekii ja Mycobacterium leprae. Ciricadellidae perekonda kuuluv liik Nasuia deltocephalinicola on endosümbiont, kellel on teadaolevalt kõige väiksem genoom rakuliste organismide seas. Tema genoomi suuruseks on 112 kb. Mõne rakusisese liigi puhul on neil peremehe kohasusele positiivne mõju (mutualism, parasitism).
Pikogrammide (pg) teisendamine aluspaaridesse (bp)
Lihtsustatult: 1 pg = 978 Mb
Drake’i reegel
On leitud, et see reegel on DNA-viiruste ja üherakuliste organismide jaoks ligikaudu õige. RNA-viiruste väikest suurust pakutakse olema kolmeosalises suhtes replikatsiooni kõlbulikkuse, genoomi suuruse ja geneetilise keerukuse vahel. Enamikul RNA-viirustest puudub RNA korrektuur, mis piirab nende replikatsiooni õigsust ja seega ka genoomi suurust. Seda on kirjeldatud ka Eigeni paradoksina.
Erand väiksese genoomi suurusega RNA-viiruste reeglile on leitud nidoviirustes. Nendel viirustel on omandatud 3’-5’ eksoribonukleaas, mis on võimaldanud genoomi suurenemist.
Lede
Lede on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Ida-Flandria provintsis.
Asulad
Lede jaguneb järgmisteks asulateks, osavaldadeks ja piirkondadeks:
Kirbu Soka püha kivi
Kirbu Soka püha kivi on püha kivi Valga maakonnas Valga vallas Kirbu külas (endisel Võrumaal Karula kihelkonnas).
Tetraetüülplii
Tetraetüülplii on metallorgaaniliste ühendite klassi kuuluv väga mürgine kergesti lenduv vedelik, mis on eelkõige tuntud bensiini lisandina.
Tetraetüülplii on kasutatav mootorikütustes antidetonatsiooni vahendina, et tõsta kütuse oktaaniarvu. Kuid tema toksilisuse tõttu kasutatakse tänapäeval valdavalt teisi bensiinilisandeid. Alates 1990-test aastatest on nn plii-lisandi kasutamine paljudes riikides keelustatud.
Tetraetüülplii molekulis, keemilise valemiga (CH3CH2)4Pb, side C-Pb katkeb kergesti nii kõrgema temperatuuri kui ka valguse toimel.
Regjeringskvartalet
pisi|300px|Vaade Johan Nygaardsvolds plassilt Peaministri büroo ja Justiitsministeeriumi hoonele (paremal). Pilt on tehtud kuus aastat enne autopommiplahvatust. Regjeringskvartalet (norra keeles:Valitsuskvartal) on hoonetekompleks Norra pealinna Oslo kesklinnas, kus asuvad mitmed Norra valitsuse hooned.
Ülevaade
Valitsuskvartalis asuvad järgmised hooned:
Hoonete omanik ja nende hoolduse eest vastutav on Statsbygg. 2012. aastal valmis kvartalisse uus hoone tähisega R6 ja aadressiga Teatergata 9, kuhu kolisid Põllumajandusministeerium ja Tervishoiuministeerium 2011. aasta 22. juulil said mitmed kvartalis asuvad hooned kannatada ja kaheksa inimest surma, kui seal plahvatas autopomm.
Michel Lotito
pisi|[[Cessna 150 oli üks kuulsamaid esemeid, mille Lotito oma elu jooksul ära sõi]] Michel Lotito (15. juuni 1950 – 25. juuni 2007 ) oli Grenoble'is sündinud prantsuse meelelahutaja, kes oli kuulus seedimatute esemete tahtliku tarbimise poolest.
Reisenberg
Reisenberg on vald (Marktgemeinde) Austrias Alam-Austria liidumaal Badeni ringkonnas.
Michel Lotito
Meelelahutus
Michel Lotito hakkas ebatavalisi asju sööma teismelisena, umbes 16-aastaselt, ja esines avalikult alates 1966. aastast. Tal esines söömishäire pika, mis on psühholoogiline häire, mida iseloomustab isu mittetoitvate ainete järgi. Arstide sõnul oli Lotitol ka maos ja soolestikus paks limaskest, mis võimaldas teravaid metallesemeid tarbida ilma vigastusi tekitamata. Lotitol olid ka ebatavaliselt kanged seedemahlad, mis lubaski tal süüa tavapäraselt seedimatuid materjale. See tähendas aga ka seda, et pehmed toidud, nagu banaanid ja keedetud munad, tegid ta haigeks.
Lotito esinemised hõlmasid metalli, klaasi, kummi ja muude materjalide söömist. Ta võttis lahti, tükeldas ja tarbis muu hulgas jalgrattaid, ostukärusid, televiisoreid ja ka lennuki Cessna 150. Cessna 150 "söömiseks" kulus tal umbes kaks aastat, vahemikus 1978–1980.
Lotito purustas metalli enne söömist väikesteks tükkideks. Seejärel jõi ta mineraalõli ning jätkas vee joomist, samal ajal metallitükke neelates. Mineraalõli ja vesi toimisid määrdeainena, mis aitas metallil kurgust alla libiseda. Lotitol polnud probleeme oma ebatavalise dieediga.
Tunnustus
Lotitole kuulub Guinnessi rekordite raamatu "kummaliseima dieedi" rekord. Kirjastajad autasustasid teda tema võimete mälestamiseks messingist autahvliga, mille ta ka seejärel ära sõi.
Surm
Lotito suri loomulikel põhjustel 25. juunil 2007, kümme päeva pärast oma 57. sünnipäeva. Ta on maetud oma kodulinna Grenoble'isse Saint Rochi kalmistule.
Tarbitud ebatavaliste esemete loend
Vähemalt:
Alyona Alyona
pisi|Alyona Alyona 2019. aastal Aljona Olehivna Savranenko (ukraina keeles Альона Олегівна Савраненко, kunstnikunimega Alyona Alyona; sündinud 14. juunil 1991 Kapitanivkas) on Ukraina räppar.
Ta sündis aastal 1991 Kapitanivkas Kirovohradi oblastis. Ta on lõpetanud Perejaslav-Hmelnõtskõis Pedagoogikaülikooli lasteaednikuna ning töötanud lasteaednikuna Barõšivkas ja Dernivkas Brovarõ rajoonis Kiievi oblastis.
Ta on kirjutanud räppmuusika tekste lapsest saadik. Oktoobris 2018 hakkas ta avaldama oma videoid Youtube'is ning sama aasta novembris avaldatud lugu "Голови" kogus esimese kuuga juba üle miljoni vaatamise.
2019. aastal avaldas ta albumid "В хаті МА" ja "Пушка". 2021. aastal ka albumi "Galas".
2020. aastal sõlmis ta plaadistuslepingu ettevõttega Def Jam Recordings.
Iphigeneia Taurises (Goethe)
"Iphigeneia Taurises" (saksa keeles Iphigenie auf Tauris) on saksa kirjaniku Johann Wolfgang von Goethe 1787. aastal avaldatud draama. Goethe antiigiainelistest draamateostest on "Iphigeneia Taurises" tähtsaim. Goethe on säilitanud antiikse faabula, kuid tema draamas on kõik pehmem ja inimlikum. Vähenenud on iidse loo religioossed motiivid, fataalsus ja väline dünaamika, mille asemele on rohkem ruumi antud inimese hingeelamustele, kannatustele ja pürgimustele.
Tegelased
Iphigeneia, Agamemnoni tütar Thoas, tauride kuningas Orestes Pylades, Orestese sõber Arkas
Kraavi tänav (Viljandi)
Kraavi tänav on tänav Viljandis Kesklinna linnaosas.
Tänav paikneb risti Tartu ja Oru tänava vahel, ristub Supeluse tänavaga. Tänava pikkus on 82 m.
Ajalugu
Tänav on linnaplaanidel alates 18. sajandi lõpust, mil see ületas Viljandi vallikraavist lähtuvat oja, mis voolas veel 19. sajandi teisel poolel.
20. sajandi algul kandis tänav nime Vallikraavi tänav (saksa keeles Grabenstraße).
1934. aastal avati Tartu ja Kraavi tänava nurgal saun (Tartu 28).
Martin Normann
Martin Normann (sündinud 25. veebruaril 1989) on eesti jalgpallur (Ründaja). Ta mängib Eesti klubis Viljandi JK Tulevik.
Kazimiriški
Kazimiriški (vanasti ka Kazimirišķi) on küla (mazciems) Lätis Augšdaugava piirkonnas Pilskalne vallas.
Kazimiriškis asub endise Kazimiriški mõisa (Kasimirischek) keskus. Aastatel 2003–2021 jäi küla Ilūkste piirkonda.
Hendrik Neemekuru
Ta sündis Halliste kihelkonnas Vana-Pornuse vallamajas vallasekretäri pojana. Ta õppis aastatel 1914–1917 Vana-Pornuse vallakoolis, aastatel 1917–1921 Halliste kihelkonnakoolis. Kihelkonnakoolis õppides võttis ta saksa keele eratunde, samuti sai juhatust klaverimängus, nii et võis koolipidudel esineda. Aastatel 1921–1926 õppis ta Viljandi Maakonna Poeglaste Gümnaasiumi humanitaarharus; ta õppis seal vabatahtliku ainena ka usuõpetust, mida andsid pastorid Frey ja Westren-Doll. Kuna veebruaris 1925 suri tal isa, teenis ta elatist klaverimänguga.
Ta oli aastatel 1939–1940 Saaremaa praostkonna praosti Hermann Theodor Mähle adjunkt, aastatel 1940–1941 oli ta Jämaja Kolmainu koguduse õpetaja ja aastal 1941 Anseküla Maarja koguduse hooldajaõpetaja.
Neemekuru arreteeriti 8. augustil 1941 Saaremaal Torgu vallas ja ta määrati kaheksaks aastaks Irkutski oblastisse vangilaagrisse, kus ta suri 14. mail 1943.
Gabriel Boric
pisi Gabriel Boric (sündinud 11. veebruaril 1986 Punta Arenases) on Tšiili poliitik, alates 11. märtsist 2022 Tšiili president. 2014–2022 oli ta Tšiili parlamendi alamkoja liige (kuulus erakonda Convergencia Social).
Paul Luther
Paul Luther (28. jaanuar 1533 Wittenberg – 8. märts 1593 Leipzig) oli saksa arst ja alkeemik.
Nikolai Tsiskaridze
pisi| Nikolai Tsiskaridze (2014)
Paul Luther
Tema vanemad olid Martin Luther ja Katharina von Bora.
Nikolai Tsiskaridze
Nikolai Maksimovitš Tsiskaridze (vene keeles Николай Максимович Цискаридзе; gruusia keeles ნიკოლოზ ცისკარიძე Nikoloz Tsiskaridze; sündinud 31. detsembril 1973 Thbilisis Gruusia NSV-s) on gruusia päritolu Venemaa balletipedagoog ja endine balletitantsija.
Pärast 1992. aastal Moskva koreograafiakooli lõpetamist võeti ta tänu Juri Grigorovitši soovitusele Moskva Suure Teatri balletitrupi koosseisu, kus ta tantsis algul kordeballetis, kuid hiljem sai solistiks ja 1995. aastal esitantsijaks (premjeeriks). Lavakarjääri lõpetas Tsiskaridze juunis 2013.
1996. aastal lõpetas Tsiskaridze Moskva Riikliku Koreograafia Instituudi pedagoog-repetiitori kvalifikatsiooniga. 2005. aastal sai ta Suure Teatri pedagoog-repetiitoriks. Aastatel 2012–2014 õppis Tsiskaridze Moskva Riikliku Õigusakadeemia magistriõppes (lõpetas selle punase diplomiga).
Vaganova Vene Balleti Akadeemias
Oktoobris 2013 nimetati Tsiskaridze Peterburis asuva Vaganova Vene Balleti Akadeemia rektori kohusetäitjaks. Aasta hiljem akadeemia töökollektiivi üldkoosoleku otsusega valiti ta rektoriks. Alates detsembrist 2019 on ta taas rektori kohusetäitja.
Lisaks rektoriametile on Tsiskaridze klassikalise tantsu õppemetoodika kateedri professor.
Tunnustus
pisi|120px|Tsiskaridze on kolmel korral pälvinud [[Kuldne Mask|Kuldse Maski]]
Spektrivärvus
pisi|Läbi [[prisma suunatud valge valguskiire jagunemine spektrivärvideks]] pisi|Animatsioon illustreerib erinevate lainepikkuste erinevat murdumist pisi|1931. aastal standardiseeritud [[CIE värvsusdiagrammil vastab igale kaare punktile elektromagnetkiirguse lainepikkus spektri teatud punktis ning ka teatud värvus]] Spektrivärvused, ka spektrivärvid ja vikerkaarevärvid on kitsas nähtava valguse lainepikkuste vahemik (380...780 nanomeetrit), mida inimsilm tajub valguse murdumisel tekkivas spektris värvilisena ehk värvusena.
Värvuse küllastuse hindamisel on spektrivärvuse kromaatilisus ideaalväärtuseks (näiteks CIELUV-süsteemis).
Värvispektri tekkimine
Valge valguse suunamisel läbi klaasprisma murduvad suurima lainepikkusega kiired kõige vähem ning lühima lainepikkusega kiired kõige rohkem, moodustades sujuvalt üksteiseks üleminevate värvitoonide rea – värvispektri. Iga spektrilõigu värvus on seotud selle spektriosa elektromagnetlainete pikkusega, mis kutsuvad silmas esile erinevaid värviaistinguid. Nähtava valguse spekter koosneb loendamatust hulgast monokromaatilistest kiirtest, mis tähendab, et spekter on pidev ja objektiivselt on selles lõpmatu arv värvitoone. Siiski on see subjektiivselt jaotatud teatud arvuks värvusteks.
Spektri jaotus värvusteks
Isaac Newton jaotas spektri seitsme muusikaheli ning seitsme tuntud planeedi eeskujul seitsmeks värvuseks. Nagu dooria helireas, on ta näidanud ringikujulisel skeemil osa vahemikke pooltoonidele vastavalt väiksematena (kaar EF ehk oranž ja kaar BC ehk tumesinine). Uuemates jaotustes on tumesinine (Newtonil indigo) sageli vahele jäetud. Traditsiooniliselt kõneldakse seitsmest spektrivärvist või seitsmest vikerkaarevärvist nii koolifüüsikas, igapäevakeeles kui ka rahvalikes uskumustes tänapäevani.
Spektrivärvide meeldejätmine
Eesti keeles kasutatakse spektrivärvide järjestuse õppimiseks ja meeldejätmiseks järgmisi lauseid: Vene keeles:
Värvid, mis ei ole spektrivärvid
Spektrivärvuste hulka ei kuulu
Ebaküpress
Ebaküpressid on igihaljad okaspuud. Nad kasvavad Põhja-Ameerikas ja Kaug-Idas.
Liigid
Perekonnas on viis (vahel ka kuus) retsentset liiki.
Sellesse perekonda on vahel arvatud ka nutka kuldküpress ehk nutka ebaküpress (Callitropsis nootkatensis ehk Chamaecyparis nootkatensis) ja leina-ebaküpress (Chamaecyparis funebris ehk Cupressus funebris).
Kazimirvāle mõis
pisi|Kazimirvāle mõisa härrastemaja Kazimirvāle mõis (läti keeles Kazimirvāles muiža, saksa keeles Kasimirswahl või Casimirswahl) on mõis Lätis Ilūkste piirkonnas Eglaine vallas Kazimirvāles.
Kazimirvāle mõis rajati Prode mõisa karjamõisana. Aastal 1816 ostis mõisa esimene omanik Casimirswahl karjamõisa ära ja sellest sai iseseisev mõis. Aastast 1830 said mõisa omanikeks Lysanderid ja nende kätte jäi mõis kuni võõrandamiseni aastal 1920.
Aastal 1970 tehti Kazimirvāle mõisakompleksis Ivan Turgenevi jutustuste põhjal film "Mõisnik Tšertofanovi elu ja surm". Tänapäeval on mõisakompleks eravalduses, seal asub võõrastemaja "Kazimirvāle".
Joonia saared Veneetsia võimu all
Joonia saared oli Veneetsia vabariigi ülemere valdus 14. sajandi keskpaigast kuni 18. sajandi lõpuni. Saarte vallutamine toimus järk-järgult. Esimesena omandati Kýthira ja naabersaar Antikýthira, kaudselt 1238. aastal ja vahetult pärast 1363. aastat. 1386. aastal sai Korfu vabatahtlikult Veneetsia kolooniate osaks. Sajand hiljem vallutas Veneetsia Zákynthose (1485. aastal), Kefalloniá (1500. aastal) ja Ithaka (1503. aastal). Vallutamine viidi lõpule 1718. aastal, kui vallutati Lefkáda. Kõik saared jäid Veneetsia Stato da Mari osaks, kuni Napoleon Bonaparte Veneetsia vabariigi 1797. aastal likvideeris, annekteerides Korfu. Joonia saared asuvad Joonia meres Kreeka lääneranniku lähedal. Lõunapoolseim Kýthira asub Peloponnesose lõunatipu lähedal ja põhjapoolseim Korfu asub Aadria mere sissepääsu juures. Uuskreeka keeles tuntakse Veneetsia valitsemisperioodi Kreeka territooriumi üle Venetokratia või Enetokratia (kreeka: Βενετοκρατία või Ενετοκρατία) ja see tähendab sõna-sõnalt "veneetslaste valitsemist". Arvatakse, et Veneetsia periood Joonia saartel oli meeldiv, eriti võrreldes samaaegse Tourkokratia – Türgi võimuga ülejäänud tänapäeva Kreeka üle.
Joonia saarte kuberner Veneetsia perioodil oli provveditore generale da mar, kes asus Kérkyras. Lisaks jagunesid iga saare võimud Veneetsia ja omamaisteks võimudeks. Saarte majandus põhines kohalike kaupade väljaveol, peamiselt rosinad, oliiviõli ja vein, kusjuures saarte valuutaks oli ka Veneetsia liir. Mõned Veneetsia kultuuri jooned liideti Joonia saarte kultuuriga, mõjutades seega kohalikku muusikat, kööki ja keelt tänapäevani. Näiteks veneetsia keel, mis saartel ametliku keelena kasutusele võeti ja mille ülemklass omaks võttis, on tänapäevalgi populaarne kogu saartel.
Veneetsia ja Bütsantsi vahelised suhted
thumb|220px|right|Vaade Veneetsiale 1565. aastal
Veneetsia asutati 421. aastal pärast seda, kui hunnid ja langobardid hävitasid lähedalasuvad kogukonnad. Järgnevate sajandite muutuvatel Itaalia piiridel oli Veneetsiale kasulik jääda Rooma riigi kontrolli alla - üha enam uue Konstantinoopoli keskvõimu kaugeima loodepoolse eelpostina. Justinianus I Itaalia läänegootidelt tagasivallutamise ajal oli Veneetsia keisririigi Ravenna eksarhaadile üha olulisem tugipunkt. Eksarhaadi poliitiline keskus ja enamik keisririigi kõrgemaid sõjaväelasi asusid Ravennas. Alluvaid sõjaväeametnikke, kes olid nende esindajad Veneetsia laguunides, kutsuti tribuunideks, ja alles u. 697. aastal tehti laguunidest eraldi sõjaväeline komando dux (doodž) juhtimise all. Hoolimata esimese doodži valimisest viitavad vasallilikud tõendid, nagu doodžile keisrilt saadetud autasud ja korraldused, et Veneetsiat peeti Bütsantsi osaks isegi pärast Ravenna hõivamist langobardide poolt. Vaatamata Pax Nicephori (803), mis tunnistas Veneetsiat Bütsantsi territooriumina, kadus Ida-Rooma keisrite mõju aeglaselt ära. 814. aastaks toimis Veneetsia täiesti iseseisva vabariigina. Sellest hoolimata sai Veneetsiast keisririigi partner ja keisrid andsid talle kaubanduslikke privileege lepingutega, näiteks 1082. aasta chrysobull.
Neljas ristisõda (1202–1204) oli algselt mõeldud moslemite kontrolli all olevatele aladele tungimiseks; selle asemel ründasid ristisõdijad Bütsantsi pealinna Konstantinoopolit, mille tulemuseks oli keisririigi ajutine likvideerimine ja selle pealinna rüüstamine. Kuna Veneetsia oli üks ristisõja osalisi, olid suhted Bütsantsiga sel perioodil pingelised. Pealegi pärast ristisõda end "Kogu Rooma riigi veerandi ja kaheksandiku isandaks" kutsudes aitasid Veneetsia doodžid kaasa kahe riigi vaheliste suhete halvenemisele. Püüdlused suhete parandamiseks, näiteks Nikaia–Veneetsia 1219. aasta lepingu kaudu, osutusid edutuks. Sõbralike suhete periood järgnes alles Sitsiilia vesprile 1282. aastal, kui Veneetsia, nähes ette prantslasest Sitsiilia kuninga Charlesi langemist, asus Bütsantsiga tihedamaid suhteid looma. Veneetsia oli 1281. aastal sõlminud Charlesiga Bütsantsi-vastase liidu.
Nimetus
thumb|U. 1690. aasta Veneetsia Isola di Corfu: posseduta dalla Serenissima Republica di Venetia kaart. Kaardil on Korfu kindlused, mis on ümbritsetud pärgade ja lintidega. Angelókastro on tähistatud kui "Castello S. Angelo" kaardi ülemise parempoolse pärja all olevas lindis.
Saari nimetati nii üksikult kui ka kollektiivselt erinevate nimedega. Pärast seda, kui Veneetsia vallutas 24. detsembril 1500 Kefalloniá, delegeeriti kõigi saarte kaitse juhtimine Korful asuvale ametnikule. Seda ametnikku kutsuti "Kolme saare peaprovveditoreks" (Provveditore Generale delle Tre Isole) ja ta asus 1387. aastast 16. sajandi lõpuni Angelókastro kindluses. Kolm saart viitavad Korfule, Zákynthosele ja Kefalloniále. Veneetsia ekvivalent "Joonia saartele" on Ixołe Jonie, mis on itaalia keeles Isole Ionie ja kreeka keeles Ιόνια Νησιά (uuskreeka keeles) ja Ἰόνιοι Νῆσοι (Katharévousa).
Allpool on loetletud seitse peamist saart põhjast lõunasse, sealhulgas nende kreeka- ja itaaliakeelsed nimed sulgudes:
Kýthira ja Lefkáda saari kutsusid Osmanid vastavalt Çuha Adası või Çuka Adası ja Ayamavra.
Rooma ja Bütsantsi periood
Rooma riigi ajal olid Joonia saared erinevalt Ahhaia ja Epirus vetuse provintside osa. Nendest (peale Kýthira) moodustati 8. sajandi lõpul Bütsantsi Kephallēnia teema. 11. sajandi lõpust olid Joonia saared lahinguväli Bütsantsi–Normanni sõdades. Korfu saart valdasid normannid aastatel 1081–1085 ja 1147–1149, samas kui veneetslased piirasid seda edutult aastatel 1122–1123. Kefalloniá saart piirati edutult ka 1085. aastal, kuid rüüstati 1099. aastal pisalaste ja 1126. aastal veneetslaste poolt. Lõpuks 1185. aastal vallutasid Korfu ja ülejäänud teema (peale Lefkáda) normannid Wilhelm II juhtimisel. Kuigi bütsantslased võtsid Korfu 1191. aastaks tagasi, jäid teised saared edaspidi Bütsantsile kadunuks ning moodustasid Kefalloniá ja Zákynthose pfaltskrahvkonna Wilhelmi kreeklasest admirali Margarituse Brindisist juhtimisel.
Frankokraatia
Pärast Neljandat ristisõda ja Partitio terrarum imperii Romaniae allkirjastamist läks Korfu Veneetsia valitsemise alla. 1207. aastal loovutas doodž Pietro Ziani saare feoodina kümnele Veneetsia aadlikule tingimusel, et nad näitavad üles lojaalsust ja pühendumust ning maksavad makse. Korfu läks 1214. aasta paiku Epeirose despootkonna kätte ja 1257. aastal vallutas selle Sitsiilia Manfred, kes pani seal oma admirali Philippe Chinardi oma idapoolsete valduste eest vastutama. Sellegipoolest sai Korfu pärast Manfredi kaotust Benevento lahingus ja Viterbo lepingu sõlmist 27. mail 1267 Anjou Napoli kuningriigi valduseks. Samal ajal moodustasid ülejäänud saared jätkuvalt pfaltskrahvkonna osa, mida kogu selle eksisteerimise ajal valitsesid kolm perekonda: Orsini (kelle seos Rooma Orsini perekonnaga on tõendamata), Anjou koda ja Tocco perekond. Tocco perekonna valitsemine kestis 122 aastat, kuni 1479. aastani, kui Osmanid vallutasid Kefalloniá, Zákynthose, Lefkáda ja Ithaka.
Veneetsia vallutus
13. veebruaril 1386 läks Korfu taas Veneetsia valdusse ja seekord kestis Veneetsia valitsemine vabariigi lõpuni. Korfu elanikud tegid seda vabatahtlikult. 10. mail määrasid korfulased viis saadikut Veneetsia senatile alluma. Osmanid tegid mitu katset Korfut vallutada, millest esimene toimus 1537. aastal. See rünnak viis Veneetsia Osmanite riigi vastase liiduni paavsti ja keiser Karl V-ga, tuntud kui Püha Liiga. Veel üks suur edutu Osmanite rünnak oli 1716. aasta juulis.
thumb|left|Veneetsia valdused Joonia mere piirkonnas
Pärast Bütsantsi jagamist 1204. aastal langes Kýthira saar 1238. aastal Veneetsia kätte Marco Venieri abielu kaudu saare kreeka isanda tütrega. Kýthira ja Antikýthira moodustasid Stato da Mari osa esmakordselt 1363. aastal, millele järgnes katkestus kolmeaastase Türgi valitsemisega aastatel 1715–1718. Passarowitzi rahuga läksid Kýthira ja Antikýthira Veneetsia vabariigile ja jäid selle kontrolli alla kuni selle langemiseni 1797. aastal.
Türklaste valitsemine Kefalloniá, Zákynthose ja Ithaka saartel oli lühiajaline. 1481. aastal, kaks aastat pärast türklaste valitsemise algust tungis Antonio Tocco ja okupeeris lühikeseks ajaks Kefalloniá ja Zákynthose, kuid veneetslased tõrjusid ta peagi välja. Veneetslased said Zákynthose ametlikult tagasi 1485. aastal. Seejärel sai Kefalloniá pärast 16 aastat Türgi okupatsiooni (1484–1500) 24. detsembril 1500 Püha Jüri linnuse piiramisega Stato da Mari osaks. Lõpuks vallutas Veneetsia 1503. aastal Ithaka, sarnaselt Kefalloniá saatusega.
Ithaka oli türklaste valitsemise ajal rahvast tühjendatud ja metsistunud. 1504. aastal andsid veneetslased ametliku korralduse Ithaka taasasustamiseks maksusoodustustega, et meelitada ligi asunikke naabersaartelt. Veneetsia võimud leidsid, et saart asustab juba Galatise perekond, kes väitis selle oma varaks, olles saanud õigused Ithakale Tocco režiimi ajal.
Lefkáda saare, mis oli Epeirose despootkonna osa alates selle asutamisest 1205. aastal, liidendas Leonardo I Tocco Kefalloniá krahvkonnaga 1362. aastal. Epeirose despootkond oli üks kolmest Bütsantsi riigist maapaos, mis loodi pärast Neljandat ristisõda 1204. aastal. Sarnaselt teiste Kesk-Joonia saarte saatusele vallutasid türklased selle 1479. aastal ja seejärel veneetslased 1502. aastal. Kuid Veneetsia valitsemine ei kestnud kaua, kui Lefkáda aasta pärast Osmanite riigile tagasi anti. Türklaste valitsemine Lefkáda üle kestis üle 200 aasta (1479–1684), kuni Francesco Morosini ründas ja allutas saare Morea sõja ajal. Kuid Lefkáda sai ametlikult Veneetsia osaks 1718. aastal Passarowitzi rahuga.
Vabariigi likvideerimine ja tagajärjed
thumb|397x397px|Itaalia poliitiline kaart 1789. aastal, mis näitab üksikasjalikult Veneetsia vabariigi Joonia saari
Napoleon Bonaparte kuulutas Veneetsiale sõja 3. mail 1797. Campo Formio rahu sõlmimine 17. oktoobril 1797 tähistas Veneetsia vabariigi likvideerimist ning selle territooriumite Prantsusmaa ja Austria vahel jagamist. Terraferma maad kuni Adige jõeni, linn ise ja Balkani poolsaare valdused Istria ja Dalmaatsia loovutati Austriale. Joonia saared, mis olid osa Veneetsia mereterritooriumitest, loovutati Prantsusmaale. Napoleon jagas saared kolmeks departemanguks: Corcyre, Ithaque ja Mer-Égée. Esimene hõlmas Korfu ja Paxoí saari, samuti endisi Epeiroses asuvaid Veneetsia asulaid Butrinti ja Párgat. Teise departemangu moodustasid Kefalloniá, Ithaka ja Lefkáda saared ning Préveza ja Vónitsa linnad, samas kui Zákynthos ja Kýthira olid kolmanda departemang osad. Kuid Prantsuse võim ei kestnud kaua, sest Venemaa asus 1798. aasta septembris liitu Osmanite riigiga ja 1799. aastal vallutas Vene-Osmanite laevastikuekspeditsioon saared. Venemaa ja Kõrge Värava vahelise lepinguga 21. märtsil 1800 loodi iseseisev saartevabariik mõlema riigi kaitse all. Uue riigi nimeks lepiti kokku "Seitsme Saare Vabariik" ja see hõlmas kõiki kolme endise Prantsuse departemangu territooriume, väljaarvatud mandrivaldused Párga, Préveza, Vónitsa ja Butrint. Tilsiti rahuga 1807. aastal anti seitse saart Venemaa poolt Prantsusmaale tagasi. 1809. aasta oktoobris võttis Ühendkuningriik oma valdusse kõik saared peale Korfu ja Paxoí, mis alistusid alles 1814. aastal. 1815. aastal said Joonia saared Briti protektoraadiks nime all Joonia Saarte Ühendriik.
Valitsemine
Joonia saarte tsiviil- ja militaarkuberner oli Provveditore generale da Mar, kes elas Korful ja omas Veneetsia mereväe kõrgeimat rahuaja juhtimist. Sõja ajal asendas teda laevastiku juhi kohalt puudumise tõttu mõnikord Provveditore generale delle Tre Isole, viidates Korfule, Zákynthosele ja Kefalloniále. Kahe 17. sajandi pikaleveninud sõja – Candia sõda (1645–1669) ja Morea sõda (1684–1699) – tulemusena omandas amet püsivama olemuse ja sai pärast Santa Maura vallutamist 1684. aastal nimeks Provveditore generale delle Quattro Isole. thumb|180px|left|Korfu [[Vana kindlus (Korfu)|Vana kindlus 1573. aastal]]
Saarte võimud jagunesid kahte tüüpi: Veneetsia võimud, mille hõivasid veneetslased ja mis esindasid suveräänset riiki ning selle poliitilist ja sõjalist võimu saarte üle, ning kohalikud võimud, mille määras ametisse kommunaalnõukogu (Consiglio della Comunità). Veneetslasi määras Ülemnõukogu. Iga saare reggimento ("režiimi") moodustas kolm ametnikku. Reggimento juhil oli provveditore tiitel kõigil saartel, välja arvatud Korful, kus teda kutsuti bailoks. Seda tiitlit võis kanda ainult aadlik. Veneetsia alluvad ametnikud olid consigliered, kaks igal saarel, kes täitsid haldus- ja kohtufunktsioone koos iga saare provveditorega. Provveditore kohustuste hulka kuulus ka julgeolek vaenulike rüüsteretkede eest, maksustamine, usu- ja muud küsimused.
Korful kuulusid Veneetsia ametnike hulka bailo, provveditore ja capitano, kaks consiglieret, capitano della cittadella ja castellano della fortezza. Kefalloniál ja Zákynthosel oli ainult üks provveditore ja kaks consiglieret. Kui Lefkáda (Santa Maura) liidendati, määrati provveditore, samas kui arhiivis on kirjas ka aeg-ajalt provveditore straordinario määramine, kuigi 1595. aastal määrati teine provveditore Ásose kindlusesse. Kýthiral hõlmas reggimento nii provveditore kui ka castellano. Metropoli jäljendades koosnesid kohalike võimude nii Consiglio Maggiore kui ka Consiglio Minore kohaliku aristokraatia liikmetest.
Üle kogu saarte oli 10 kindlust, millest üks igal saarel oli pealinn. Kuid Korful oli kolm kindlust; kaks Kérkyra linnas ja 1 Angelókastros. Kefalloniál oli kaks, Püha Jüri linnus või Kefalloniá kindlus (Città di Cefalonia) ja Ásose kindlus (Fortezza d'Asso) põhjaosas.
Majandus
thumb|right|120px|Kahesolidine münt
Sellegipoolest oli rosinate väljavedu Veneetsia valitsemise ajal saarte kõige olulisem väljaveokaup. 18. sajandi alguseks olid Zákynthos, Kefalloniá ja osa Ithakast muutunud peamiseks rosinakaubanduse keskuseks. Veneetsia ja Ühendkuningriigi vahelise rosinakaubanduse karmi konkurentsi tõttu keelas Veneetsia rosinate vaba väljaveo saartelt. Teine meede oli nuova imposta, välismaiste laevade raske ekspordimaks.
Saarte valuutaks Veneetsia valitsemise ajal oli Veneetsia liir, nagu Veneetsiaski. Saarte jaoks oli eriväljalase; selle esiküljel oli kolmes reas täielik või lühendatud kiri CORFU/CEFALONIA/ZANTE. Tagaküljel oli esiplaanil kujutatud tiivulist ja halodega Püha Markuse lõvi, hoidmas esikäppades evangeeliumiraamatut. Joonia saared moodustasid osa Veneetsia merekaubateest Orienti.
Demograafia
Kui Veneetsia vallutas Kesk-Joonia saared, oli nende elanikkond väga väike ja Ithaka oli täiesti asustamata. Selle probleemi lahendamiseks toimus väike koloniseerimine saartele. Koloniseerimise raames viidi saartele Terraferma katoliiklikud itaallased (korfuitaallased) ja Stato da Màri õigeusklikud kreeklased. Rahvaarv lõpuks suurenes: aastatel 1765–66 ulatus see 111 439-ni; 1780. aastal oli elanike arv 150 908. 14 aastat hiljem oli saartel 155 770 elanikku.
Siin on mõned arvud iga saare elanikkonna kohta Veneetsia perioodil:
Religioon
thumb|right|150px|Korfu katoliku toomkirik
Veneetslased, kes olid katoliiklased, säilitasid pfaltskrahvide ajal saadud saarte ladina piiskopkonna privileegid. Katoliiklasi ei olnud palju ja Veneetsia perioodil olid nad koondunud peamiselt Korfule ja Kefalloniále. Enamik neist olid Itaalia asunike järglased, kuid olid ka mõned katoliiklusesse pöördunud kreeklased. Seaduse järgi pidid kreeka õigeusu preestrid ja mungad aktsepteerima katoliiklasi oma ülemustena, kuigi veneetslased seadsid vabariigi huvid paavsti huvidest ettepoole. Segaabielud katoliku ja õigeusu kristlaste vahel olid lubatud. Need kaks olid peamised tegurid katoliikluse languses saartel.
Juudid olid Veneetsia ajal ka saarte põline usurühm. Neid oli isegi vähem kui katoliiklasi; 1797. aastal näib juutide arv Korful olevat vaid 2000. Juutide kohalolekut Korful saab jälgida Taranto vürstkonna ajast. Kefalloniás on tõendeid juutide elamisest vanas pealinnas, Püha Jüri linnuses, 17. sajandi algusest. Kui saare pealinn viidi üle Argostólisse, asusid juudid sinna ümber.
Pärand
thumb|left|150px|Seitsme Saare Vabariigi embleem, mis põhineb [[Veneto lipp|Veneetsia lipul]]
Varasemal Veneetsia omanduses olnud Kreeka territooriumil, eriti Joonia mere saartel, elab vabariigi mälestus kohalike elanike sotsiaalses teadvuses nostalgiatundega, vaatamata selle segasele ajaloole. Veneetsia perioodi kestus on muutnud tänapäeva Heptaneesia kultuuri Kreeka ja Itaalia pärandi sulamiks kõigis igapäevaelu aspektides. 1800. aastal rajati Seitsme Saare Vabariik; selle lipu kujundus põhines Veneetsia vabariigi lipul. Lisaks oli itaalia keel nii Seitsme Saare Vabariigi kui ka Joonia Saarte Ühendriigi kaasametlik keel. Oma staatuse tõttu õpetati koolides kreeka ja inglise keele kõrval ka itaalia keelt (Joonia saared oli aastatel 1815–1864 Ühendkuningriigi protektoraat). Näiteks keskhariduse esimesel aastal õpetati kreeka keelt neli korda, itaalia keelt kolm korda ja inglise keelt kaks korda nädalas. 1907. aasta Kreeka rahvaloendusel nimetas 4675 Joonia saarte inimest oma usuks katoliikluse, u. 1,8% kogu elanikkonnast (254 494). Samal ajal nimetas 2541 joonialast (1,0%) itaalia keelt oma emakeeleks, mis teeb sellest kõnelejate arvut teise keele. Itaalia keel on saartel endiselt populaarne. Seitsme Saare kultuuri edendamise nimel tegutsev mittetulundusühing Heptaneesialaste Hellenistlik Liit oli vastu ministeeriumi otsusele kaotada koolides itaalia keele õpe, väites, et õpilastel on "õigus saada õppida keelt, mida nad soovivad, ja eriti itaalia keelt" kui "eelistatud keelt Joonia saartel ja mujal". Nad kaitsesid selle kohta piirkondlikus õppekavas kui "traditsiooni" ja pidasid seda "vajalikuks (…) nii Itaalia turismi ulatuse kui ka muude, näiteks kultuuri- ja kaubandussidemete tõttu riigiga".
Need Veneetsia perioodi kultuurijäänused olid ettekäändeks Benito Mussolini soovile liita Joonia saared Itaalia kuningriigiga. Juba enne Teise maailmasõja ja Itaalia-Kreeka sõja puhkemist väljendas Mussolini soovi annekteerida Joonia saared osana oma laiematest plaanidest luua Vahemere ümber koonduv Itaalia impeerium. 15. oktoobril tegi ta kohtumisel Palazzo Venezias lõpliku otsuse Kreekasse tungida. Tema esialgne siht oli okupeerida Korfu, Zákynthos ja Kefalloniá. Pärast Kreeka langemist 1941. aasta aprilli alguses jagasid sissetungijad maad kolmeks okupatsioonitsooniks; itaallased okupeerisid enamiku riigist, sealhulgas Joonia saared. Mussolini teatas kindral Carlo Gelosole, et Joonia saared peavad moodustama eraldi Itaalia provintsi de facto annekteerimise kaudu, kuid sakslased ei kiitnud seda heaks. Itaalia võimud jätkasid siiski pinnase ettevalmistamist annekteerimiseks. Lõpuks 22. aprillil 1941, pärast Saksa ja Itaalia valitsejate vahelisi arutelusid, nõustus Saksamaa Führer Adolf Hitler, et Itaalia võib jätkata saarte de facto annekteerimisega. Sealt alates kuni sõja lõpuni läbisid saared italianiseerimise etapi kõigis valdkondades haldusest majanduseni.
Silikoos
Silikoos on üks pneumokonioosi ehk kroonilise kopsukahjustuse raskemaid vorme. Silikoosi põhjustab ränidioksiiditolm (SiO2), mis sissehingamise teel kopsudesse jõuab ning sinna kogunema hakkab. Enamasti on see kutsehaigus, mis esineb tihti inimestel, kes töötavad ebatervislikus keskkonnas (näiteks kaevurid), kuid elades ränioksiiditolmuga saastunud õhuga piirkonnas on ka võimalus haigestumiseks.
Tolmukübemeid satub kopsudesse ka tiheda asustusega linnade ja tööstuspiirkondade välisõhus viibides ning samuti elamutes ja maanteedel, kuid pneumokonioosi tekkeks on nende hulk siiski ebapiisav ning kõik tolmuliigid ei ole samamoodi ohtlikud.
Peamiselt oleneb tõve saamine neljast asjaolust:
Haiguse avaldumine
Kopsudes toimub sidekoestumine. See põhjustab pikaajalist köha ja hingeldust.
Sümptomid:
Ravi
Juba tekkinud silikoos on ravimatu, mistõttu on tolmuga kokkupuute vältimine väga oluline. Tõvega kaasnenud tüsistusi saab ravida antibiootikumide ja bronhilõõgastikega ning muid sümptomeid leevendavad rögalahtistid. Kui tekkinud tüsistused on liiga suured, võib haigus olla invaliidistav ja eluiga lühendav. Tüsistusteks võivad olla kopsupõletik, bronhiit, emfüseem ja sidekoestumine. Raskemate vormide korral on suurem vähkkasvaja tekkimise oht.
Ennetamine
Silikoosi nähud kujunevad välja pika aja jooksul, seega on tõve ennetamiseks oluline tööhügieeninõuete täitmine.
Tööhügieeninõuded:
Urmas Hein
Urmas Hein (sündinud 2. veebruaril 1962 Varbla külanõukogus Pärnu rajoonis) on eesti sõudja, sõudetreener ja sõudekohtunik.
190 cm, 80 kg.
Ta lõpetas aastal 1980 Pärnu 1. Keskkooli ja 1985 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.
Sõudmine
1992–96 Sõudeliidu revisjonikomisjoni esimees. Olnud aastast 1994 TÜ ja EMÜ vahelise kaheksapaatide võistluse eestvedaja. Sõudekohtunik (1993 A-kat litsents). Avaldanud artikleid Eesti Sõudjas. Tegutsenud a-st 1986 Tartus sõudetreenerina (6. kutsetase, 2006). Olnud 2006–16 AS-i DinoCarrier juhataja.
Isiklikku
Tema abikaasa on sõudja ja arst Marju Hein.
Carrie Underwood
Carrie Marie Underwood (sündinud 10. märtsil 1983) on USA kantrilaulja, laulukirjutaja ja näitleja, kes võitis telesaate "American Idol" neljanda hooaja.
Pärast seda on Underwood saanud mitmekordse plaatinaplaadiga artistiks, võitnud mitu Grammyt, ta on valitud kolm korda kantrimuusikaühenduste (Academy of Country Music ja Country Music Association) lauluvõistluste parimaks naislauljaks ja ACM-i aasta meelelahutajaks. Ta on kõigi aegade esimene naisartist, kes võitis üksteise järel aasta meelelahutaja auhinna Academy of Country Music (ACM) Awards'il (2009/2010).
Lapsepõlv ja noorus
Carrie Marie Underwood sündis Stephen ja Carole Underwoodi peres 10. märtsil 1983 Muskogees. Ta kasvas vanemate farmis maakoha linnas Checotah's. Tal on kaks vanemat õde, Shanna Means ja Stephanie Shelton. Ta isa töötas saeveskis ja ema oli algkooliõpetaja. Lapsepõlves esines Underwood "Robbins Memorial Talent Show's" ja laulis Free Will Baptist Churchis. Hiljem laulis ta kohalikel üritustel Checotah's, sealhulgas Old Settler's Dayl ja Lion's Clubis. 1996. aastal pakkus Capitol Records Underwoodile lepingut, aga tühistas selle, kui ettevõtte juhtkond muutus.
Friðrik Ólafsson
Ólafsson oli aastatel 1978–1982 Rahvusvahelise Maleföderatsiooni president. Ainus FIDE president, kes jätkas ametisoleku ajal turniiridel osalemist.
Ta on kuuekordne Islandi (1952, 1953, 1957, 1961, 1962, 1969) ja kahekordne Põhjamaade (1953, 1971) malemeister.
Ólafsson mängis 1958. aastal MM-i tsoonidevahelisel turniiril Portorožis, kus jagas Robert Fischeriga 5.–6. kohta ja pääses edasi 1959. aastal Bledis ja Belgradis peetud kaheksa osavõtjaga pretendentide turniirile, kus jäi seitsmendaks.
1962. aastal tsoonidevahelisel turniiril Stockholmis jagas ta 11.–12. kohta.
Ta on mänginud Islandi võistkonna koosseisus kaheksal maleolümpial (1952–1956, 1962, 1966, 1974, 1978, 1980). Ta kuulus 1966. aastal Havannas toimunud olümpial 11. koha saanud Islandi võistkonda.
Hesseni suurhertsogkond
Hesseni ja Reini juures suurhertsogkond (saksa: Großherzogtum Hessen und bei Rhein), või aastatel 1806 kuni 1816 Hesseni suurhertsogkond (saksa: Großherzogtum Hessen), oli sõltumatu riik ja Saksa Liidu liikmesriik alates 1806. aastast, kui Hessen-Darmstadti maakrahvkond ülendati suurhertsogkonnaks, milleks see jäi aastani 1918, kui monarhia kukutati. Hessen kaotas oma sõltumatuse, kui see ühines aastal 1871 Saksa keisririigiga. Enne 1866. aastat oli selle põhjanaaber endine vennasmaakrahvkond, aastast 1803 Hessen-Kasseli kuurvürstkond – sel põhjusel oli see riik mõnikord kõnekeelselt tuntud kui Hessen-Darmstadt.
Ajalugu
Hessen-Darmstadt oli Napoleoni sõdade ajal Reini Liidu liige. Mediatisatsiooniga kiirelt laienedes sai Hessen-Darmstadtist väikeste Saksa riikide, nagu Kölni kuurvürstkond, sulam. Riigi õiguslik kokkusulamine lõppes 1. oktoobril 1806 Ludwig I poolt välja antud dekreediga. Vanad riigikesed kaotati, mis teisendas Hessen-Darmstadti "päruslike kildude mosaiigist tsentraliseeritud absoluutseks monarhiaks". Viini kongressil pidi ta loovutama Vestfaali hertsogkonna, mille oli saanud aastal 1803, Preisi kuningriigile. Kuid Hessen-Darmstadt sai territooriume Reini läänekaldal, sealhulgas oluline Mainzi liidukindluse.
thumb|left|Suurhertsogite Residenzschloss (linnapalee) Darmstadtis.
Suurhertsogkond võttis oma nimeks Hesseni ja Reini juures suurhertsogkond (saksa: Großherzogtum Hessen und bei Rhein) aastal 1816.
Aastal 1867 sai suurhertsogkonna põhjaosa (Ülem-Hessen) Põhja-Saksa Liidu osaks, samas Mainist lõunasse jäävad suurhertsogkonna osad (Starkenburg ja Reini Hessen) jäid välja. Aastal 1871 sai sellest Saksa keisririigi osariik. Viimane suurhertsog Ernst Ludwig (Suurbritannia kuninganna Victoria lapselaps ja Venemaa keisrinna Aleksandra vend) tõugati troonilt Esimese maailmasõja lõppedes ja riigi nimeks sai Hesseni Rahvariik (Volksstaat Hessen).
Transport
Riigi killustatud iseloomu tõttu ei arendanud see alustuseks oma enda riigiraudteed, vaid koostas ühiseid raudteeprojekte oma naaberriikidega.
Need olid:
Lisaks julgustas riik arvukalt muid projekte eraomanduses Hesseni Ludwigi raudteekompaniiga. Lõpuks, aastal 1876 asutas riik oma kompanii, Hesseni suurhertsogkonna riigiraudteed, mis jätkas raudteevõrgu laiendamist kuni lõpliku liitmiseni Preisi-Hesseni raudteekompaniiga aastal 1897.
Hesseni haldusjaotus
200px|right|thumb|Hesseni suurhertsogkonna kolm provintsi: Ülem-Hessen, Starkenburg ja Reini Hessen
Kentaur (kirjastus)
Kentaur on Eesti kirjastus.
Kooli tänav (Haapsalu)
Kooli tänav on tänav Haapsalus. pisi|left|[[Haapsalu Jaani kirik (2011), Kooli tänav 4]]
pisi|[[Haapsalu raekoda, Kooli tänav 2]]
Hoonestus
pisi|[[Hedwig Bülli auks üles pandud mälestustahvel, mis asub aadressil Kooli tänav 5 (juuli, 2014)]] Kooli tänav 2 asub Haapsalu raekojahoone.
Kooli tänav 3 asub arhitekt Johann Mohri projekteeritud ja 1792. aastal valminud tollimaja, mis on 18. sajandi II poole klassitsismi näide.
Kooli tänav 5 asub Eesti päritolu misjonäri Hedwig Bülli (1887–1981) kodumaja, kus on ka mälestustahvel. Hoones tegutseb Iloni Imedemaa.
Kooli tänav 6 asus 1853. aastal ehitatud II järgu Haapsalu Linna Tütarlastekooli (1854-1912) hoone.
Pogari rajoon
Pogari rajoon (vene keeles Погарский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Brjanski oblasti lõunaosas. Rajooni keskus on Pogari alev.
Rajoon piirneb põhjas Potšepi rajooniga, idas Trubtševski rajoonis, kagus Sumõ oblastiga (Ukraina) lõunas Tšernigivi oblastiga (Ukraina) ja läänes Starodubi rajooniga.
Rajooni pindala on 1210 km². Elanike arv oli 2012. aastal 27 729, 2009. aastal 31 995 ja 2002. aastal 35 588.
Pogari rajooni asulad kuuluvad ühe linnaasunduse (Pogari alevi) ja neljateistkümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Sudost, Vara ja Vablja.
Atlanticu maakond
pisi|Asend New Jersey osariigis pisi|Atlanticu maakonna kohtumaja Mays Landingis Atlanticu maakond (Atlantic County) on maakond USA-s New Jersey osariigis. Geograafilised koordinaadid on.
Maakonna halduskeskus on Mays Landing ja suurim linn Egg Harbori vald.
Maakonna pindala on 1740 km², millest 301 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 274 549. Aastal 2000 oli elanike arv 252 552.
Ajalugu
Atlanticu maakond moodustati 1837. aastal. Maakond piirneb Atlandi ookeaniga ja on see ka nime saanud.
Maria Murumaa-Mengel
pisi|Maria Murumaa-Mengel 2022. aasta Arvamusfestivalil pisi|Maria Murumaa-Mengel 2016. aastal karikat vastu võtmas Maria Murumaa-Mengel (sündinud 19. jaanuaril 1985) on eesti sotsiaalteadlane (sotsiaalmeedia uurija).
Haridus
Doktoritöö "Auditooriumi tähtsus ja roll uue meedia keskkonnas sotsiaalvõrgustikes saadetavate sõnumite näitel" (juhendaja Andra Siibak) kaitses ta 2017. aastal Tartu ülikooli ühiskonnateaduste instituudis. pisi|Detail kursuse poolt tudengituppa kingitud lauast 2017. aastal
Töö ja teadustegevus
Ta on Tartu ülikooli ühiskonnateaduste instituudi lektor, 2021. aastast meediauuringute kaasprofessor. Tema teadustöö põhisuund on meedia ja kommunikatsiooniteadused. Ta kommenteerib meediakanalites tihti laste-noorte sotsiaalmeedia tarbimist.
Ta on retsenseerinud artikleid väljaannetes Social Media + Society, Communications: The European Journal of Communications Research ja Cyberpsychology: Journal of Psychosocial Research on Cyberspace, konverentsiteese ECREA ja AoIRi aastakonverentsideks.
Ta on hinnatud õppejõud, kelle tööd on tunnustanud nii ta enda üliõpilased kui ka riik; tema juhendatud teadustööd on võitnud konkursse.
Anatoli Roštšin
Anatoli Aleksandrovitš Roštšin (vene Анатолий Александрович Рощин ; 10. märts 1932 Rjazan – 5. jaanuar 2016 Peterburi) oli Nõukogude Liidu maadleja.
Ta oli peaaegu 40-aastane, kui võitis olümpiamängudel kuldmedali.
Nõukogude Liidu meistrivõistlused
1961. aasta – 2. koht; (1. koht – Ivan Bogdan)
1962. aasta – 1. koht;
1963. aasta – 1. koht;
1964. aasta – 2. koht; (1. koht – Nikolai Šmakov)
1965. aasta – 2. koht; (1. koht – Nikolai Šmakov)
1967. aasta – 1. koht;
1968. aasta – 2. koht;
1971. aasta – 1. koht;
1972. aasta – 2. koht
Rein Kaarepere
Rein Kaarepere (3. mai 1954 Tallinn – 8. jaanuar 1998 Tallinn) oli Eesti ajakirjanik ja ettevõtja.
Ta lõpetas 1972. aastal Tallinna 22. Keskkooli ning 1977. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) insener-ökonomistina, 1984. aastal kaitses samas doktoriväitekirja majandusteadustes.
Ta töötas TPI vanemteaduri ja dotsendina, 1984–1986 ajalehe Rahva Hääl peatoimetaja asetäitjana ja 1986–1990 Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe Indrek Toome majandusnõunikuna.
1990–1993 oli ta üks Nõukogude Liidu esimese erapanga – Tartu Kommertspanga algatajaid ja selle viimane tegevjuht. Jaanuaris 1992 oli ta üks Hansapanga asutajaid. 1994. aastast oli ta oma investeerimisfirma AS Krenno juhatuse esimees. Ta oli Sõnumilehe suurosanik 60%-ga. Sõnumilehe kõrval oli ta osanik telekanalis TV3 ning kuulus selle nõukokku, samuti kuulus talle 50% Meediapressi ja 25% AS Ühendatud Ajakirjade aktsiatest. Ta oli ka kinnisvarafirma Feraldo nõukogu liige.
Kommertspanga pankroti järel oli Kaarepere osaline aastaid kestnud kohtuasjas, kus tema advokaat oli Simon Levin.