cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lõuna-Aafrika Vabariik
19. sajand
Kui Suurbritannia parlament 1833 Briti impeeriumis orjanduse kaotas, võttis see paljudelt buuridelt elatise. Et Briti õiguse mõjupiirkonnast pääseda ja mittevalgete ekspluateerimist jätkata, asusid need voortrekkerid elama tagamaale. Voortrekkerite väljarändamise käigus 1835–1841 umbes 14 000 buuri aladele põhja pool Oranje jõge. Seal asutasid nad arvukalt buuride vabariike, seal hulgas Transvaali vabariigi ja Oranje Vaba Riigi.
Teemantide avastamine 1867 ja kulla avastamine 1886 viis suure majanduskasvuni ja paljude eurooplaste sisserännuni, mis viis põliselanikkonna veel suurema kahjustamise ja ekspluateerimiseni.
Buurid kaitsesid end Esimese buuri sõja (1880–1881) ajal Suurbritannia ekspansioonipüüdluste eest. Kuigi vastane oli suures ülekaalus, osutasid nad edukalt vastupanu, sest nad kohanesid kohalike oludega strateegiliselt paremini. Nii näiteks kandsid buuri sõdurid khakivärvi vormi, britid aga traditsioonilisi punakuubi, mis tegid nad buuri snaipritele kergeks sihtmärgiks.
1945. aastani
pisi|[[Lõuna-Aafrika Vabariigi lipp 1928–1994, proportsioonid 2:3]] Aastatel 1899–1902 tulid britid veel suuremal arvul tagasi ja võitlesid buuride vastu Teises buuri sõjas. Muu hulgas püüdsid nad saada oma kontrolli alla Witwatersrandi rikkalikke kullavarusid. Buuride katse saada liitlasteks Saksamaa ja Saksa Edela-Aafrika oli brittide jaoks täiendav põhjus võtta täielik kontroll buuride vabariikide üle. Buuride vastupanu oli seekord asjatu, sest brittidel oli arvuline ülekaal ja parem järelvarustus. Vereenigingi rahuga liidendati mõlemad buuride vabariigi Briti impeeriumiga, aga rahutingimused olid buuridele soodsad, sealhulgas hollandi keele tunnustamine ametikeelena. Et buuridele veelgi rohkem meele järele olla, soostusid britid lepingus ka diskrimineerivate regulatsioonidega, mis kitsendasid Transvaali ja Oranje Vaba Riigi mittevalgete elanike kodanikuõigusi. Pärast neli aastat kestnud läbirääkimisi rajati 31. mail 1910, täpselt 8 aastat pärast Teise buuri sõja lõppu Natali kolooniast, Transvaalist, Oranje jõe kolooniast ja Kapimaa kolooniast Lõuna-Aafrika Liit.
Aastal 1930 said valged naised esimest korda valimisõiguse.
Aastal 1934 ühinesid brittide South African Party ja buuride Nasionale Party erakonnaks United Party, et britte ja buure lepitada. See partei lõhenes 1939, sest ei jõutud üksmeele, kas astuda Suurbritannia poolel Teise maailmasõtta. Parempoolne Nasionale Party sümpatiseeris Hitleri Saksamaad ja seadis eesmärgiks radikaalse apartheidi.
Pärast 1945. aastat, apartheid
pisi|Apartheidiaegne silt "[[Ainult valgetele" inglise ja afrikaani keeles]] Pärast Teise maailma lõppu õnnestus valgel vähemusel Nasionale Party poliitilisel juhtimisel oma võimu kindlustada ja apartheidistruktuurid autoritaarselt üles ehitada. Parlament võttis vastu üha enam apartheidiseadusi, mis jaotasid elanikkonna kaheks ja kitsendasid ulatuslikult kodanikuõigusi.
Euroopa päritolu ja teiste elanikerühmade elukohad kaugenesid üksteistest ning väiksemate õigustega elanikerühmade, eelkõige mustanahaliste majanduslik ekspluateerimine tugevnes ja nende õigusi vähendati. Kasvas värviliste, indialaste ja Kapimaa malailaste represseerimine. Aafriklased (mustanahalised) püüti püsivalt asustada "põliselanike reservaatidesse" (hiljem bantustanid), mille formaalset riiklikku iseseisvust samm-sammult ette valmistati ja neljal juhtumil ka saavutati. 20. sajandil tegelesid paljud valitsuskomisjonid nende alade ja nende rahvastiku sotsiaal-majandusliku arenguga, peamiselt "valgete" poliitikamudelite seisukohast, kuigi oli ka alternatiivseid lähenemisi.
1960ndatel toimus Lõuna-Aafrika Vabariigis hoogne majanduslik tõus ning riik arvati ainsa Aafrika maana esimesse maailma. Majandusliku tõusu tagajärjel ehitati suuremate linnade keskustesse suurel hulgal pilvelõhkujaid.Lisaks arenes hoogsalt ka infrastruktuur, mille käigus ehitati suuri kiirteeid suuremate linnade ühendamiseks.
Apartheidi tõttu olid paljud riigid Lõuna-Aafrika Vabariigi valitsuse hukka mõistnud ning boikoteerisid riiki. P.W Botha 1983. aasta põhiseadusega kaotati peaministri amet ja kehtestati parlamendi ees vastutav presidentuur. 1988. aastatel põgenes riiki tuhandeid Zimbabwe valgenahalistele suunatud genotsiidi eest põgenevaid valgeid.
Pärast seda, kui Nelson Mandela vanglast vabanes 11. veebruaril 1990, propageeris ta leppimispoliitikat, et üle minna demokraatlikule riigikorrale. Apartheidi lõppedes ja esimestel vabadel valimistel valiti ta presidendiks 27. aprillil 1994.
Veerand sajandit pärast apartheidi lõppu on rassidevahelised suhted Lõuna-Aafrika Vabariigis jätkuvalt pingelised.
Villiam Fiskar
Villiam Fiskar, ka William (14. aprill 1890 Tallinn – 1943? Saksamaa) oli Eesti sõjaväelane (major), sporditegelane ja pangaametnik.
Töötas kuni 1915. aastani Tallinnas Talurahva Põllupanga ametnikuna, siis mobiliseeriti Vene sõjaväkke ja võttis osa Esimesest maailmasõjast.
Ta õppis aastatel 1922–1926 ja 1933–1934 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.
Osales 1. detsembri riigipöördekatse mahasurumises 1924. aastal.
Lahkus 1928. aastal majori auastmes kaitseväest ja siirdus tööle Pikalaenu panka. Oli 1937. aastal Pikalaenu Panga sekretär Tallinnas.
Arreteeriti 20. detsembril 1940 Tallinnas, vabastati 20. märtsil 1941. Siirdus järelümberasujana Saksamaale.
Teise maailmasõja ajal hukati Saksa koonduslaagris. Tuhk saadeti Eestisse ja maeti Tallinna Rahumäe kalmistul oma abikaasa perekonna (Välja) hauaplatsile.
Vasomotoorne riniit
Vasomotoorne riniit on krooniline nohu, mille puhul esineb nina liiga aktiivne reaktsioon välisärritajatele. Sümptomite poolest sarnaneb vasomotoorne riniit väga allergilise nohuga, kuid allergiat siiski ei ole. Esineb sageli just vanematel inimestel.
Villiam Fiskar
Isiklikku
Tema poeg oli sõjaväelane Ralf Fisker.
Albaania vapp
Vapiks on punane kuldse äärisega kilp, millel must kahe peaga kotkas. Kotka kohal kuldsete kontuuridega Skanderbegi kiiver.
Praegusel kujul võeti vapp kasutusele 8. juulil 2004.
Vapi ajalugu
Kui Albaania 1912. aastal iseseisvus, kehtestati riigivapiks kahe peaga kotkas ilma kõrvalmärkideta. Kahe peaga kotkas pärineb Albaania rahvuskangelase Skanderbegi pitserist (Albaania lipp).
1914 sai Albaania vürstiks Saksa prints Wilhelm zu Wied, kes asetas kotka rinnale Wiedide perekonnavapi kotka ning kotka küünistele neli kuldset välku, need kujutasid Epeirost, millest osa olid saanud Albaania osaks.
Veel samal aastal sai Albaania vabariigiks ja Wiedide vapp kõrvaldati jälle. Septembris 1914 asetati kotka peade kohale valge täht, kuid 1920. aastal tuldi tagasi ilma kõrvalmärkideta kahe peaga kotka juurde.
Aastal 1929 võttis kuningaks kroonitud Zogu kasutusele uue vapi. Must kahe peaga kotkas asetati punasele kilbile. Kilp lebas vapimantlil, mis tuli Skanderbegi kiivrist.
Kui Itaalia 1939 Albaania okupeeris, muudeti vappi taas. Kotkas jäi punasele kilbile, kuid Skanderbegi kiiver hõljus nüüd kotka kohal ja kilpi ääristasid kaks liktorikimpu, mis olid ülaltpoolt seotud Savoi sõlmedega ning altpoolt kirjalindiga, millel oli deviis FERT.
Circus (Lenny Kravitzi album)
"Circus" (Virgin Records, 1995) on USA rokkmuusiku Lenny Kravitzi neljas stuudioalbum.
Albaania vapp
Vapi ajalugu
Pärast kommunistliku režiimi kokkuvarisemist 1992 kõrvaldati kõigepealt täht ja kirjalint ning 22. mail 1993 paigutati must kahe peaga kotkas taas punasele kilbile. 2004. aastal lisati vapile ka Skanderbegi kiiver.
Jaka
Jaka on kuni 36 kg raskune liitvili, mille pikkus on kuni 90 cm ja laius 50 cm. Viljad kasvavad otse puutüvel ja jämedatel okstel. Jaka kollakasroheline koor on köbruline.
Jaka kääritatud sisust küpsetatakse leiba. Kiuline viljaliha on magus, kuid ebameeldiva, mädanevat sibulat meenutava lõhnaga. Seemneid süüakse keedetult või röstitult.
Limerik
Limerik on inglise päritolu luulevorm. See on viievärsiline naljaka või absurdse sisuga luuletus, kus kolmas ja neljas värss on teistest lühemad ning mille riimiskeem on aabba, kusjuures riimitakse mõnd koha- või isikunime.
Limerik on saanud nimetuse arvatavasti Limericku linna järgi.
Bengt Gottfried Forseliuse medal
Medali kujundust on aastate jooksul muudetud kolm korda.
Sør-Trøndelagi maakonna vapp
pisi|150px|Sør-Trøndelagi maakonna vapp Sør-Trøndelagi maakonna vapp on Norra endise Sør-Trøndelagi maakonna vapp.
Patrik Sebastian Unt
Patrik Sebastian Unt (sündinud 20. septembril 1999 Tallinnas) on eesti helilooja ja dirigent. pisi|271x271px|Patrik Sebastian Unt (Foto: Rene Jakobson)
Elukäik
Unt on heliloomingut õppinud nii Tauno Aintsi juhendamisel kui ka saanud koorimuusikaalaseid näpunäiteid Pärt Uusbergilt, kuid eelkõige on omandanud kompositsiooni iseseisvalt. Ta on olnud lauljana seotud mitme kollektiiviga: Veronika Portsmuthi Kooriakadeemia vokaalgrupp RING ning kammerkoor ja Eesti Noorte Segakoor ning Mitte-Riinimanda kooride juures teinud tööd ka koormeistrina. 2015. aastal osales ta Saksamaal Eurotreff'15 koorifestivalil kooritöötoas kontsertmeistrina (dirigent Franz M. Herzog).
2019. aasta sügisest on ta Luuska Lauluühingu peadirigent.
2021. aasta alguses lõi ta Vokaalkammeransambli Vox pUNT, mille juures töötab dirigendi ja kunstilise juhina.
Looming
Unt on loonud üle paarisaja muusikateose nii sooloinstrumentidele ja ansamblitele kui ka sümfooniaorkestrile. Suurem osa koorilauludest on kirjutatud sega- ja naiskoorile ning valdavalt eesti autorite luulele. Undi loomingut on esitatud nii Eestis kui ka välismaal.
Esimesed teosed kirjutas Unt juba 12-aastaselt. Üks tema esimestest segakooriteostest "Viimased lumeta päevad" (2014) Kristiina Ehini tekstile valiti tärkavate kooriheliloojate programmi "Sahtlist saali" lõpugalale, kus selle esitas Tartu Ülikooli Kammerkoor (dirigent Triin Koch); teos võitis karusepäeva preemia.
2019. aasta juunis külastas seoses Taani riigilipu Dannebrogi 800. aastapäeva ja Eesti riigilipu 135. aastapäeva raames Eestit Taani kuninganna Margrethe II, mille puhuks telliti Undilt teos "Dannebrog" koorile ja puhkpilliorkestrile, mis kõlas dirigent Veronika Portsmuthi juhatamisel mitme Eesti ja Taani segakoori, Politsei- ja Piirivalveameti puhkpilliorkestri ning Kopenhaageni Politseiorkestri esituses. Sama ürituse jaoks arranžeeris ta lisaks ka Taani Eurovisiooni võiduloo "Fly on the wings of love" segakoorile ja puhkpilliorkestrile.
Ta on osalenud mitmel Eesti ja rahvusvahelisel omaloomingukonkursil (nt "Noor helilooja", "Charles B. Olson Young Composer Contest"), kus pälvinud eripreemiaid ja auhinnalisi kohti.
== Teoseid ==
Saavutused ja tunnustus
2014. aastal sai Unt Maxima tulevikutalendi stipendiumi kultuuri kategoorias.
2017. aastal valiti tema segakooriteos "Viimased lumeta päevad" tärkava koorihelilooja programmi "sahtlist saali" lõppgalale, mille eest andis žürii ka karusepäeva preemia.
2019. aastal saavutas Patrik Sebastian Unt konkursil "Noor helilooja 2019" 3. koha teosega "Samba de Tartaruga Marinha" akordionile, mida esitas Henri Zibo.
2020. aasta septembris kõlasid 3 Undi lastelaulu "Kummaline väikseke" (tekst Taili Vahesaar), "Vihmal on ilus hääl" (tekst Jaan Kaplinski) ja "Kõnelemise laul" (tekst Sulev Oll) Eesti Lasterikaste Perede Liidu laulukonkursi "Lasterikkuse võlumaailm" finaalkontserdil Mooste folgikojas. "Noor helilooja 2020" omaloomingukonkursil pälvis ta Klassikaraadio eripreemia teose "Typhlochactas mitchelli" eest sooloflöödile, mida esitas Marion Strandberg. Eesti Kooriühingu korraldatud uue koorimuusika kontserdil tuli esiettekandele Patrik Sebastiani teos "Mere värvid" (tekst Ilmar Trull) mudilaskoorile, mida esitas ETV mudilaskoor (dirigent Silja Uhs, klaveril Aare Külama).
2021. aasta alguses nimetati Unt Tartu 2020. aasta noore kultuurikandja nominendiks.
Eesti Kooriühingu koori- ja puhkpillimuusika aastapreemiatele 2021 nomineeriti Patrik kahes kategoorias: aasta noor dirigent ning aasta koori/orkestrihelilooja.
2022. aasta veebruaris toimunud segakooride võistulaulmisel "Tuljak" saavutas ta vokaalkammeransambli Vox pUNTiga esimese koha vokaalansamblite kategoorias ning pälvis eripreemia parima "Tuljaku" esituse eest ja samuti esikoha Luuska lauluühinguga C-kategoorias.
Eesti Muusika Päevad 2022 raames toimunud konkursil "Noor helilooja 2022" võitis Unt peapreemia flöödile, fagotile ja klaverile kirjutatud teose "Fragmentation" eest.
2023. aasta juulis Saksamaal 12. korda toimunud Johannes Brahmsi nimelisel koorifestival-konkursil autasustas rahvusvaheline žürii vokaalkammeransambli Vox Punt dirigenti Patrik Sebastian Unti parima dirigendi eripreemiaga.
Aleksander Viires
Aleksander Viires (kuni 1935. aastani Aleksander Simson; 11. juuni 1899 – ? Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (major).
Ta õppis 1934–1936/1937 Kõrgemas Sõjakoolis sõjamajanduse erialal.
Teenis Sidepataljonis, hiljem oli sõjaväestaabi käsundusohvitser.
Saadeti 14. juunil 1941 Tallinnast sunniviisil Venemaale.
Helmer Jõgi
Helmer Jõgi (sündinud 2. jaanuaril 1952 Tartus) on Eesti poliitik ja koolijuht, 2011–2021 Tartu Jaan Poska Gümnaasiumi direktor.
Haridus
Helmer Jõgi on lõpetanud A. H. Tammsaare nimelise Tartu 1. Keskkooli 1970 ja Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika erialal 1975.
Töökäik
Jõgi on töötanud Kutsekeskkoolis nr. 16 õpetajana 1975–1983, Kutsehariduse Pedagoogika THI nooremteadurina 1983–1984, Tartu I Eriinternaatkoolis õpetajana 1984–1985, EKP Tartu Rajoonikomitees instruktorina 1985–1987, Hugo Treffneri Gümnaasiumi direktorina 1987–2001 ning Haridus- ja Teadusministeeriumi keskhariduse talituse juhatajana 2001–2003.
Helmer Jõgi on olnud Riigimetsa Majandamise Keskuse nõukogu liige, Tartu Kultuurkapitali nõukogu esimees, Tartu Rahvaülikooli nõukogu esimees, Tartu Kutsehariduskeskuse nõukogu liige, SA Keila Haridus nõukogu liige, SA Junior Achievement Arengufondi nõukogu liige, Tartu Turu Seltsi liige, SA Omanäolise Kooli Arenduskeskus nõukogu liige ning Tartu Rotary klubi liige.
Poliitiline tegevus
Helmer Jõgi oli Tartu Linnavolikogu liige 1999–2005, X ja XI Riigikogu liige 2003–2011. Ta oli Eesti Koonderakonna liige 1994–1998 ning on aastast 2002 Eesti Reformierakonna liige.
Ibrahim Ba
pisi|Ibrahim Ba Ibrahim N'Goma Ba (sündinud 12. jaanuaril 1973 Dakaris Senegalis) on endine Prantsusmaa jalgpallur (parempoolkaitsja).
Klubikarjääri jooksul mängis Ba Prantsusmaa klubides Le Havre, Bordeaux' Girondins ja Marseille Olympique, Itaalia klubides AC Milan ja Perugia, Inglismaa klubis Bolton Wanderers, Türgi klubis Çaykur Rizespor ning Rootsi klubis Djurgårdens. Hooajal 1998–99 tuli ta Milaniga Itaalia meistriks ning võitis hooajal 2002–03 klubiga UEFA Meistrite Liiga ja Itaalia karika. 2005. aastal tuli ta Djurgårdensiga Rootsi meistriks.
Prantsusmaa jalgpallikoondises mängis Ba aastatel 1997–1998 kokkus kaheksa korda ja lõi kaks väravat.
Lenny
"Lenny" on USA rokkmuusiku Lenny Kravitzi kuues stuudioalbum. Albumi avaldas Virgin Records 30. oktoobril 2001.
Laulu "Dig In" eest, mis on albumi 9. lugu, sai Kravitz 2002. aastal Grammy kategoorias "Parim mees-rokklaulja".
Haavakivi jõgi
Haavakivi jõgi on jõgi Tartu- ja Jõgevamaal, Kääpa jõe parempoolne lisajõgi. Tuntakse ka Aavakivi, Kiisli, Väike-Kääpa või Ojajõena.
Rikošett
Rikošett on kuuli, mürsu või muu lendava keha tagasivetrumine või -põrkumine pinnalt.
Rikošeti esinemise võimalus tingib ka üldise tulirelvade kasutamise ohutusreegli: ära kunagi tulista lamedat kõva pinda.
Nordfjord
thumb|Nordfjord Vestlandi maakonna kaardil (märgitud helesinisega) Nordfjord on Norra Vestlandi maakonna osa, endise Sogn og Fjordane maakonna kolmest osast põhjapoolseim (teised osad on Sunnfjord ja Sogn).
Nordfjordis paikneb Nordfjordi fjord.
Gong
thumb|right|[[Indoneesia gongide kollektsioon]]Gong on löökpill, mis koosneb suurest sissepoole painutatud servaga pronkskettast, mida lüüakse nuiaga. Gong on pärit Kaug-Idast. Rahvakeeli tuntud kui tamtamm.
Aasia rahvaste muusikas leidub ka määratlemata helikõrgusega gonge, kuid tänapäeva sümfooniaorkestrites kasutatavad gongid on kindla helikõrgusega.
Heliplaat
pisi|Vinüülplaadid Heliplaadiks nimetatakse kettakujulist enamasti plastist helikandjat.
Aegade jooksul on heliplaadi või selle salvestuskihi materjalina kasutatud ka pehmemaid metalle või magnetilisi materjale.
Levinuim helisalvestusmeetod on olnud mehaaniline salvestusviis, kuigi vähesel määral on kasutatud ka magnetilist salvestust (diktofonides).
Uuem, digitaalajastuga saabunud heliplaat on digitaalne andmekandja kas mehaanilise, optilise või magnetoptilise salvestusviisiga.
Esimesed eestikeelsed heliplaadid Eestis salvestati 1906. aastal hotellis Kommerts Riia tänaval Tartus.
Mehaaniline salvestusviis
Mehaanilise helisalvestuse leiutajaks peetakse Thomas Alva Edisoni, kes patenteeris fonograafi 1877. aastal. Algselt oli selles kasutusel perpendikulaarne ehk sügavussalvestus. Salvestati trumlile kinnitatud vahaga kaetud kandjale, mis algul oli lehe-, hiljem suka- või muhvitaoline. Salvestuseks kasutas ta membraani keskkohta kinnitatud ümmargust koonilise teravikuga nõela. Sama nõela abil toimus ka taasesitamine.
Emile Berliner võttis 1887. aastal kasutusel külgsuunalise salvestuse, mida oli optilisel-mehaanilisel kujul varem kasutatud helisignaalide uurimise ja analüüsi jaoks. Ta võttis trumli peale tõmmatava vahatatud pehmel materjalil kandja (muhvi või suka) asemel kasutusele pöörleva plaadi (1895).
Salvestamine
Helivõnkumine salvestatakse heliplaadi originaalile selle pinda lõigatud spiraalselt ühtlase kiirusega (sammuga) keskkoha poole koonduva heli poolt moduleeritud vaona – mehaanilise fonogrammina. Selle vao kõrvalekalle salvestusseadmega ette antud keskjoonest väljendab heli hetkväärtust vastaval ajahetkel, ehk siis vao lainelisus piki vagu jäljendab salvestatud helivõnkumise kulgu ajas, see tähendab heli hetkväärtuse ehk amplituudi muutumist ajas analoogsignaalina. Kuigi algul kasutati analoogiliselt fonograafile ka sügavuti salvestamist, sai laiema leviku külgsuunaline salvestus, mille puhul piirangud amplituudile olid väiksemad ja mehaanilise taasesituse korral oli taasesitatav heli seetõttu tugevam ja ka moonutusvabam.
Vao kõrvalekalde kiirus (vao kalle mõeldava telje suhtes) on seda suurem, mida kõrgem on salvestatava perioodilise signaali sagedus ja mida suurem on selle amplituud. Liiga järskude võngete vältimiseks, mida nõel taasesitamisel ei saaks enam järgida, on kehtestatud sagedusest sõltuv maksimaalse signaali norm ehk teisiti esitatult helivao maksimaalse kõrvalekalde kiiruse (võnkekiiruse) ehk kalde norm.
Teatud sageduse ja amplituudiga heli salvestamisel sõltub vao maksimaalne kalle salvestatava helivao raadiusest (vao kaugusest plaadi tsentrist) ja plaadi pöörlemise kiirusest. Kuna vao raadius muutub suuremate plaatide puhul plaadi välisservast keskkoha poole peaaegu kolm korda, siis muutub ka heliraja maksimaalne kalle sama sageduse ja amplituudiga signaali korral kolm korda.
Salvestamisel (otselõikamisel) kasutatakse väga teravate servadega 45-kraadiste kalletega külgedega lõiketera. See tagab salvestatud vao kuju täpse vastavuse salvestatavale signaalile.
Alates elektromehaanilise salvestusviisi kasutuselevõtmisest 1920ndatel kasutatakse salvestamise juures helisignaali sageduslikku korrigeerimist ehk eelmoonutust (pre-emphasis). Alates 1954. aastast kasutatakse üldtunnustatud standardset eelmoonutust (nn RIAA equalization ). Lihtsustatult võib öelda, et see ahel tekitab sageduskarakteristiku esimest järku tõusu alates sagedusest 2,1 kHz ja esimest järku languse sagedusest 500 Hz allapoole kuni sageduseni 50 Hz, mis ülekandefunktsioonina esitatult oleks kirjeldatav esimest järku nullkohtadega sagedustel 50 Hz ja 2,1 kHz ning poolustega kohtadel 500 Hz ja 21 kHz. Kuigi selline korrigeerimine tekitab probleeme helivao kalde (võnkekiiruse) osas, annab see fonogrammi taasesitamisel olulise võidu mürataseme osas.
Seetõttu vähendatakse lubatavat maksimaalset salvestusnivood alates sagedusest 2 kHz pöördvõrdeliselt sageduse kasvuga. Teadaolevalt selle piirangu sõltuvust salvestusraja raadiusest salvestuse juures ei kasutata, kuigi raadiuse muutudes ligi kolm korda oleks see üsna loogiline. Arvestades sellise korrektsiooni olemasolu salvestamisel, mis suurendab signaali amplituudi kõrgemate sageduste osas, tekitab see piirang probleeme võnkekiiruse osas. Salvestamisel tekkida võivate signaalitehniliste probleemide lahendamiseks kasutatakse nii tehnilisi (helisignaali spektri või võnkekiiruse indikatsiooni ja/või analüüsi kasutamine) kui ka režiilisi võtteid (suure kõrgemate sagedustega komponentide sisaldusega fonogrammi osade paigutamine plaadi alguse poole, kõrge sagedusega komponentide nõrgendamine nendes, jms). See on teostatav, kuna üldjuhul on plaadile kantav fonogramm või selle osad enne magnetofoniga salvestatud magnetlindile.
Heliplaatide reprodutseerimine
Heliplaadi originaalist tehakse küllaltki keerukate tehnoloogiliste võtete abil heliplaadi matriits, mille abil pressitakse sobivast plaadimaterjalist vajalik hulk heliplaate. Väga suurte tiraažide korral tehakse mitu matriitsi, sest matriitsid plaatide tootmise käigus kuluvad.
Heliplaadid varustatakse nendele salvestatud fonogrammi kirjeldavate etikettidega, erinevatega kummagi plaadipoole jaoks, ning paigutatakse sobivalt kujundatud plaadiümbristesse või karpidesse (nn plaadialbumitena).
Taasesitamine
Heliplaadile salvestatud mehaanilise fonogrammi taasesitamiseks kasutatakse heliplaadi mängimise seadet ehk grammofoni. Heliplaat pannakse selles plaadiajuri poolt ühtlase kiirusega pöörlema normitud nimipöörlemiskiirusel.
Helisignaali taasesitamiseks helina kasutatakse helipead, mis muundab spiraalse helivao kujus oleva helisignaali kas otse kuuldavaks heliks või elektriliseks helisignaaliks. Otse heliks muundamine oli kasutusel varastes grammofonides kuni II maailmasõja eelse ajani.
Taasesitamisel tuleb kasutada sageduskorrektsiooni, mis peab kõrvaldama (de-emphasize) salvestuse juures kasutatud eelmoonutuse. Seda tehakse eelmoonutusahela suhtes pöördkarakteristikut omava korrektsiooniahela abil, mille sageduskarakteristikul on samad iseloomulikud sagedused, kuid nullkohad ja poolused on eelmoonutusahelaga võrreldes omavahel vahetatud.
Korrektsiooniahela viimasel poolusel (sagedusega 2,1 kHz) on oluline osa taasesituse mürataseme vähendamisel. Hinnanguliselt nõrgestab see plaadi omamüra umbes 5 korda ehk 14 dB, viies helisalvestuse taasesituse dünaamilise diapasooni peaaegu kuni 60 detsibellini šellakplaatide korral ja kuni 80 detsibellini vinüülplaatide korral (arvestamata plaadimängija poolt tekitatavaid mürasid ja häireid).
Lõpliku suurusega ümardusraadiusega nõela abil taasesitamisel põhimõtteliselt tekkivate mittelineaarmoonutuste vähendamiseks on välja töötatud ka spetsiaalseid mittelieneaarmoonutuste korrektoreid. Nende kasutamine praktikas oli aga väga piiratud, sest need moonutused on suured vaid kõrgematel helisagedustel, nii et moonutustest tekkivad kõrgemad harmoonikud jäävad suures osas inimese kuuldealast välja.
Monofooniline ja stereofooniline heliplaat
Monofooniliselt salvestatud fonogramm on püsiva sügavuse ja laiusega kiilukujuline vagu, mis lookleb heli olemasolu korral mõeldava spiraalse keskjoone (vao telje) ümber.
Kahekanalisel stereofoonilisel salvestamisel kannab vagu samaaegselt ja sõltumatult kummagi kanali informatsiooni – ühe kanali signaal on salvestatud vao ühe nõlva looklemisena (võnkumise suund 45° plaadi pinna suhtes, teine nõlv jääb sellest puutumata) ja teise kanali signaal samaaegselt vao teise samuti 45° nõlva looklemisena. Vao kumbki serv lookleb selle tõttu erikujuliselt vastavalt heli hetkväärtusele ühes või teises kanalis. Sellise salvestusviisi üldnimetuseks on 45/45 salvestus.
Monofoonilise plaadimängijaga taasesitamisel peaksid kummagi kanali signaalid liituma üheks monofooniliseks horisontaalsuunaliseks signaaliks teguriga 0,707. Selle saavutamiseks on mõlema kanali signaalid salvestatud radiaalsuunas samafaasilistena. Ühtlasi saavutatakse sellega tüüpilise helipildi korral helivao väiksem vertikaalsuunaline kõikumine, sest see hakkab vastama kanalite signaalide hetkväärtuste vahele (erinevusele). Vertikaalsuunalise võnkumise lubatav amplituud (kõrvalekalle helivao põhja keskjoonest) on normeeritud kaks korda väiksemana kui seda on norm horisontaalsuunalise võnkumise jaoks (mille jaoks norm on 20 μm).
Kvadrofooniline heliplaat
Puhtakujulise (diskreetse) kvadrofoonia puhul, tuleb simultaanselt salvestada neli sama helipilti kajastavat signaali nii, et neid saab pärast lahus taasesitada. Et tavalise stereoplaadi vakku ei saa salvestada mehaaniliselt, see tähendab võnkesuundade poolest eraldatuna, rohkem kui kaht sõltumatut signaali, rakendatakse kvadroheliplaadil ultrahelisageduspiirkonda kuuluvat 30 kHz kandevõnkumist, mis on lisatud kummalegi vao kaldpinnale ühega neljast signaalist sagedusmoduleeritud signaalina (süsteem CD-4). Nii salvestatud signaal katab kokku sagedusala 20 kuni 45 000 hertsi, millest taasesitatava heli sagedusala on kahel otse loetaval kanalil 20...20 000 Hz, kahel kandevsagedust kasutaval kanalil aga veidi kitsam (hinnanguliselt 20...15 000 Hz). Sellise kompleksse ja laiaribalise signaali taasesitamiseks vajatakse aga niisugust kahekanalilist stereohelipead, mille talitlussagedusala peab küündima 45 000 hertsini. See saavutatakse vastava konstruktsiooniga ja erikujulise nn shibata-astla kasutamisega (mis on ligilähedaselt elliptilise, mitte sfäärilise otsaga).
On püütud kasutada ka nn maatrikseerimisega kvadrofoonilist süsteemi, mille puhul samast helipildist võetud nelja kanali signaalid kombineeritakse (kodeeritakse, matrikseeritakse) teatud reegleid järgides kaheks kompleksseks signaaliks, mida saab taasesitada tavalise stereogrammofoniga. Kahest signaalist uuesti nelja signaali saamiseks tuleb kasutada dekodeerimist spetsiaalse maatriksdekooderi abil. Tulemus ei ole täiesti täpne kvadrofoonia, vaid kvaasikvadrofooniline heli, kuid see annab paljude fonogrammide puhul üsnagi rahuldava ümbritseva ruumi taju efekti. Tavalise grammofoniga kuulamisel võib sellise helisalvestuse kõlapilt täieliku ühilduvuse puudumise tõttu olla mõnevõrra ebaloomulik.
Šellakplaat
Omaaegsed heliplaadid pöörlemissagedusega 78 pööret minutis (või selle ümbruses) olid põhiliselt valmistatud šellaki ja mitmesuguste täidisainete nagu tahm (nõgi), peen mineraalipulber või muu sellise segust. Täidisaineid kasutati mitte ainult soovitud värvitooni saamiseks, vaid ka plaadi mehaanilise kulumiskindluse tõstmiseks. Täiteained põhjustavad aga ka abrasiivsuse ja mürataseme tõusu.
Salvestusvagu nendel plaatidel on umbes 140...180 μm laiune, nende paigutustihedus raadiuse sihis on umbes 4 vagu millimeetrile. See annab 25 cm läbimõõdu puhul plaadi ühe külje mängimiskestuseks kuni 3 minutit 15 sekundit ja 30 cm läbimõõdu puhul kuni 4 minutit ja 30 sekundit.
Standardse nõela teraviku ümardusraadiuse puhul ja pöörlemiskiirusel 78 p/min osutub taasesitatava heli sagedusala plaadi keskkoha läheduses inimkõrva jaoks juba ülaltpoolt piiratuks.
Rikošett (täpsustus)
Rikošett on kuuli, mürsu või muu lendava keha tagasipõrkumine pinnalt.
Heliplaat
Vinüülplaat
Pöörlemiskiirusega 33 1/3 ja 45 pööret minutis pöörlevad nn kauamängivad plaadid, nende hulgas kõik kahekanaliselt salvestatud stereofoonilised plaadid on valmistatud polüvinüülkloriidist (ehk vinüülist), vinüliidist või muust sobivate omadustega plastist. Nendel on šellakplaatidega võrreldes märksa väiksemate mõõtmetega salvestusvagu ja vastavalt on suurendatud ka salvestusvagude paiknemise tihedust (vähendatud spiraali sammu). Seetõttu neid hakati nimetama ka mikrokiriplaatideks, aga enam on nad tuntud kui kauamängivad plaadid, sest vagude tihedama paigutuse ja plaadi aeglasema pöörlemise tõttu mahutavad nad sama mõõdu juures mitu korda pikema helisalvestuse.
Võnkumiste maksimaalsele amplituudi väiksusele vaatamata on vinüülplaadi müratase väga madal. Lairibamõõtmiste järgi peab see olema alla –50 dB, aga tänu salvestusel kasutatavale eelmoonutusele ja mõningatele inimkõrva omadustele vastab vinüülplaadi salvestuse müratase umbes 80-detsibellisele signaali-müra suhtele. Erinevalt šellakplaadist on materjali struktuuriomadustest lähtuva müra osa plaadi kogumüras väga väike. Seda selgemini on aga kuuldavad igasuguste plaadile tekitatud kahjustuste (kriimustuste) tekitatud raginad ja plaadile kogunenud tolmust põhjustatav müra. Viimasest pole šellakplaatide puhul peaaegu üldse põhjust rääkida.
Vinüülplaatide puhul kasutatava standardse nõela teraviku oluliselt väiksema ümardusraadiuse tõttu (18 μm) ei peaks taasesitatava heli sagedusala kitsenemine ülaltpoolt plaadi keskkoha läheduses olema inimkõrva jaoks praktiliselt märgatav, seda vaatamata väikeste pöörlemiskiiruste kasutamisele vinüülplaatide puhul.
Heliplaatide valmistamine Eestis
Heliplaate salvestati Eestis salvestusseanssideks siia toodud aparatuuri abil juba enne I maailmasõda.
Riigi Ringhääling hankis plaadistamisseadmestiku 1936. aastal. Plaate tiražeerida tuli siiski mujal. Tavaliselt toimus see Saksamaal.
NSV Liidu ajal oli lähim plaadivabrik Riias. Sinna saadeti plaadistatavad fonogrammid magnetlindil.
Riigi taasiseseisvumise järel on Eestis alustatud ka heliplaatide tootmisega peamiselt seoses heliplaadi nn uue tulekuga.
Nordlandi maakonna vapp
See kinnitati 1965.
Sirprakuline aneemia
pisi|Normaalsed ja sirbikujulised punalibled Sirprakuline aneemia (anaemia meniscocytica) on autosoom-retsessiivne pärilik haigus, mille korral organismi toodetava ebanormaalse hemoglobiini tõttu on punaliblede kuju moondunud. Punalibled on sirprakulist aneemiat põdeva inimese organismis poolkuukujulised (normaalsed punalibled on ümarad ja lapikud). Vigaste punaliblede eluiga on lühenenud.
Olti maakond
Olti maakond on Rumeenia 1. järgu haldusüksus. Piirneb lõunas Bulgaariaga.
Sirprakuline aneemia
Esinemine
pisi|Algupärane sirprakulise aneemia levila pisi|Malaaria ajalooline levikuala
Olti maakond
Maakond asub valdavalt tasandikul. Suuremad jõed on lõunapiiriks olev Doonau ja selle lisajõgi Olt, mille järgi on ka maakond nime saanud.
Sirprakuline aneemia
Esinemine
Sirprakuline aneemia esineb valdavalt mustanahalistel. Arvatakse, et see geen kujunes aja jooksul kaitseks malaaria eest, kuna sirprakulise aneemia põdejad elasid malaariapuhangud paremini üle – nimelt ei haigestu selle haiguse põdeja malaariasse. Sirprakulise aneemia geeni kandjate eelkäijad on üldiselt pärit Aafrikast, vähemal määral ka Indiast, Lähis-Idast või Vahemere äärest. Just nendes piirkondades on ajalooliselt esinenud ka malaariat.
Sirprakulise aneemia esinemissagedus mustanahalistel on 8:100 000 ehk 1:12 500. Esinemissagedus on eri populatsioonides erinev.
Kuna Ameerika Ühendriikides on palju endiste Aafrika kolooniate elanike järeltulijaid, on ka sirprakuline aneemia seal küllaltki sage. Ameerika Ühendriikides on hinnanguliselt umbes 80 000 selle haiguse põdejat ja umbes 2 miljonit ühe vigase geeni kandjat. Enamik neist on aafriklaste järeltulijad (vigane geen esineb ühel 650 afroameeriklasest). Latiinode hulgas on vigase geeni esinemissagedus 1:1000 ja vähemal määral esineb seda ka inimestel, kelle esivanemad on pärit Indiast, Lähis-Idast või Vahemere äärest.
Haiguse ülevaade
Laps pärib sirprakulise aneemia juhul, kui ta on saanud mõlemalt vanemalt vigase geeni.
Sirprakulise aneemia põdeja punalibled on poolkuukujulised. Oma ebanormaalse kuju tõttu ei mahu nad väiksematesse veresoontesse ning ummistavad veresoonte valendikud. Seetõttu esineb selle haiguse põdejatel tihti eri elundite hapnikupuudusest tingitud infarkte (sagedamini põrnas, maksas, kopsudes, luudes, ajus, neerudes, silmas). Haigele võivad ummistunud veresooned kaasa tuua tunde ja päevi kestvaid valuhoogusid.
Lisaks sellele on vigased verelibled väga haprad ning purunevad kergesti, mistõttu organism peab normaalsest enam punaliblesid tootma. Vigased punalibled suudavad kanda normaalsest 50% vähem hapnikku, mis aitab samuti infarktide ja verevarustushäirete tekkele kaasa.
Sirprakuline aneemia võib saada eluohtlikuks, kui mingil põhjusel hakkavad punalibled suures koguses lagunema; samuti on neile väga ohtlikud infektsioonhaigused – haiguste ajal on luuüdi sunnitud tootma rohkem võitlemiseks vajalikke rakke ning punaliblede tootmine väheneb.
Sümptomid
Sirprakulise aneemia põdejatel on iseloomulik välimus: lühike kere, pikad jäsemed, tornikujuline kolju. Iseloomulikud on kasvu- ja arengupeetus ning hiline puberteet.
Teised sümptomid:
Ravi ja prognoos
Sirprakulist aneemiat ei saa välja ravida, võimalik on vaid sümptomaatiline ravi, näiteks antibiootikumid, vereülekanded, hemodialüüs ehk vere puhastamine (neerukahjustusega patsientidel), lisahapniku manustamine aneemia sümptomite vähendamiseks. Samuti kasutatakse eelkõige nooremate inimeste puhul luuüdisiirdamist.
Sirprakulise aneemiaga inimene peab jooma palju vett ning püsimas soojas. Vastasel korral suureneb haiguse tüsistuste tõenäosus.
Sageli sureb selle haiguse põdeja enne 50. eluaastat elundite puudulikkuse tagajärjel. Ilma adekvaatse antibiootikumiravita on inimesel suur oht surra juba lapseeas mõnda infektsioonhaigusesse, kuna sirprakulise aneemia põdejad on haigustele vastuvõtlikumad ja nende organism ei suuda infektsioonidega kuigi hästi võidelda. Arenenud riikides jõuavad sirprakulist aneemiat põdevad lapsed tänapäeval siiski enamasti ilma suuremate tüsistusteta täiskasvanuikka.
Nord-Trøndelagi maakonna vapp
pisi|150px|Nord-Trøndelagi maakonna vapp Nord-Trøndelagi maakonna vapp on Norra endise Nord-Trøndelagi maakonna vapp.
See kinnitati 8. märtsil 1957.
Vapil on kujutatud kuldset risti hõbedasel taustal. Saagade järgi kasutas seda sümbolit oma kilbil Olav II Haraldsson, kes tapeti 1030. aastal Stiklestadi lahingus.
Pihussüsteem
Pihussüsteem ehk pihus ehk dispersne süsteem on füüsikalises keemias kahe- või enamafaasiline süsteem, kus pihustunud aine (dispersne faas) asub dispersioonikeskkonnas.
Pihussüsteeme jaotatakse sõltuvalt pihustunud aine osakeste mõõtmetest jämepihus- ehk jämedispersseteks ja peenpihus- ehk peendispersseteks süsteemideks (nimetatakse ka kolloidsüsteemideks). Esimesel juhul on pihuse mõõtmed suuremad kui 10−7 m, teisel juhul jäävad need suurusvahemikku 10−7...10−9 m. Sellest väiksemaid osakesi käsitletakse tõeliste lahuste komponentidena ja neis eristatakse ainult ühte faasi.
Nord-Trøndelagi maakonna vapp
Heraldikas on reeglina hõbedase ja kuldse värvi kombineerimine keelatud. Seda on lubatud vaid mõnedel üksikutel juhtudel (nt. Jeruusalemma kuningriigi vapil)
Córdoba (Argentina)
Córdoba on linn Argentinas, Córdoba provintsi keskus.
Linn asub riigi geograafilise keskpaiga lähedal, pealinnast Buenos Airesest ligikaudu 700 km loodes.
Córdoba on Buenos Airese järel rahvaarvult suurim linn Argentinas.
Agrokliimavööde
Agrokliimavööde on piirkond, kus on sarnased kliimatingimused põllumajanduse arenguks.
Córdoba (Argentina)
Linnas asub 1613. aastal Jesuiitide ordu rajatud Argentina vanim ülikool Córdoba ülikool.
Agrokliimavööde
Agrokliimavöötmete piiride määramine põhineb agrokliima ressurssidel, mis sõltuvad piirkonna asukohast kliimavöötme ja loodusvöötme sees.
Aleksandrovsk-Sahhalinski
Aleksandrovsk-Sahhalinski on linn Venemaal Sahhalini oblastis, Aleksandrovsk-Sahhalinski rajooni keskus. Asub Sahhalini läänekaldal Tatari väina ääres.
1869. aastal rajatud talu juurde tekkis asula, mis 1926. aastani kandis nime Aleksandrovsk. 1880 rajati asulasse vangla ja 1881 sõjaväe tugipunkt. 1918–1920 oli linn admiral Aleksandr Koltšaki valitsuse all. 1920–1925 kuulus Jaapanile. 1932–1947 oli Sahhalini oblasti halduskeskus.
Duke Ellington
thumb|Duke Ellington [[Saksamaal 6. veebruaril 1965]] Duke Ellington (õieti Edward Kennedy Ellington; 29. aprill 1899 Washington – 24. mai 1974 New York) oli Ameerika Ühendriikide džässpianist, -helilooja ja orkestrijuht.
Rikošett (kabe)
Rikošett (ehk rikošettlöök) on rahvusvahelises kabes peamiselt klassikalistes seisudes esinev kombinatsiooniline idee. Idee on saanud nimetuse selle järgi, et kabendite löömistrajektoorid meenutavad rikošetti.
Diagrammil 1 olev seis tekib mängulauale pärast avakäike 33-28 (18-23) 39-33 (12-18) 44-39 (17-21) 31-27 (20-25?). Ja nüüd järgneb rikošettlöök 27-22 (18x27) 34-30 (25x34) 40x18 (13x22) 28x26.
Uzlovaja
Tekkinud 1873. aastal rajatud raudteejaama juurde. 1877. aastani kandis nime Hruštšovskaja. 1938 sai linnaõigused.
Uzlovaja asub raudteede ristumiskohas, sellest ka linna nimi.
2A3
2A3 või 2A3 Kondensator 2P (vene k 2А3 «Конденсатор») on Nõukogude Liidus välja töötatud 406 mm liikursuurtükk, mille eesmärk oli tulistada tuumalaenguga mürske. GRAU koodnimetus 2A3. See oli vastuseks USA loodud aatomikahurile M65, mis oli tuntud ka Atomic Annie nime all.
Eelulugu
Nõukogude aatomiteadlased arvutasid 1950. aastate alguses välja, et suudavad luua tuumalaenguga suurtükimürsu, mille kaliiber on minimaalselt 400 mm. See oli suhteliselt lähedane traditsioonilisele suurtüki kaliibrile 16 tolli ehk 406 mm. Aastal 1954 hakati suurtükikonstrueerimisbüroos nr 34 (Grabini Konstrueerimisbüroo ) sellist suurtükki SM-54 nime all projekteerima. Selle projekti järgi valmistati salajases tehases nr 221 3. augustil 1955 suurtükk ja sellega tehti proovilaskmisi.
Veermik projekteeriti Kotlini Konstruktsioonibüroos Leningradis ja valmistati Kirovi tehases varjunime objekt 271 all. Veermikul oli 8 paari rattaid, mootoriks 750 hj tankidiisel ja vedrustus oli kohandatud väga suurt tagasilööki taluma.
Kogu süsteem (veermik ja suurtükk) pandi kokku samuti Kirovi tehases ja esimene masin valmis 26. detsembril 1956. Relvasüsteem sai nimeks 2A3 ja kokku ehitati 4 sellist masinat.
Kasutamine
Avalikult näidati neid Moskvas 7. novembril 1957 toimunud oktoobripühade paraadil koos samaks otstarbeks mõeldud liikurmiinipildujate 2B1 Okadega. Seal nägid liikursuurtüki ka lääne vaatlejad, kes pakkusid relva kaliibriks ekslikult 310 millimeetrit ja 2A3 NATO markeering oli seetõttu külma sõja lõpuni SU-310.
2A3 oli vastus ameerika aatomikahurile M65 ning seda plaaniti kasutada linnade, vägede koondumisalade ja kommunikatsioonikeskuste pommitamiseks. Kuigi visuaalselt võimas, oli 2A3 kohmakas, seda oli suure kaalu tõttu raske transportida, laskemoona käsitlemine oli keeruline ja tugev tagasilöök lõhkus veermiku. Võrreldes uue taktikalise raketikompleksiga T5a Filin (NATO markeering FROG-1) oli 2A3 kallim ja lühema laskeulatusega. 2A3 ainuke eelis oli 5-minutiline laadimisaeg, mis on iseenesest küllaltki pikk, kuid siiski lühem kui Filini 30-minutiline laadimisaeg. Lisaks hoidis lääs aatomikahureid pidevalt sihikul.
Pärast põhjalikke katseid saadeti liikursuurtülid suurtükiväe reservi ja need jäid sinna kuni 1960. aastate keskpaigani. Nikita Hruštšov eelistas üliraskete suurtükkide ja rasketankide asemel, mis olid iseloomulikud stalinistlikule perioodile, efektiivsemaid raketisüsteeme. Viimane säilinud 2A3 paikneb tänapäeval Relvajõudude Keskmuuseumis (endine Nõukogude Armee Keskmuuseum ) Moskvas.
Intriigikomöödia
Intriigikomöödia on komöödia, mille tegevuse käivitavad tegelaste vastandlikud huvid.
Massa
Massa on linn Itaalias Toscana maakonnas, Massa ja Carrara provintsi halduskeskus.
Massa asub Liguuria mere ääres.
Marcel Reich-Ranicki
pisi|Marcel Reich-Ranicki (2009) Marcel Reich-Ranicki (sünninimi Marcel Reich; 2. juuni 1920 Włocławek – 18. september 2013 Frankfurt) oli Poola juudi päritolu Saksa publitsist ja kirjanduskriitik.
Marcel Reich-Ranicki oli pärit keskklassi kuulunud juudi perekonnast, tema isal oli väike ehitusmaterjalide vabrik. 1929. aastal asus perekond elama Berliini. 1938. aastal lõpetas Reich-Ranicki Berliinis gümnaasiumi ja ta oleks tahtnud ülikoolis edasi õppida germanistikat. 28. oktoobril 1938 ta aga vahistati ja saadeti välja Poolasse. Pärast Poola okupeerimist Saksamaa poolt paigutati Reich-Ranicki 1940. aasta novembris Varssavi getosse, kus ta töötas Judenratis kirjutaja ja tõlkijana. Ta vanemad David ja Helene deporteeriti 1942. aasta septembri algul Treblinka koonduslaagrisse, kus nad hukati. Marcelil ja tema naisel Tosial õnnestus 3. veebruaril 1943 getost põgeneda ja ennast poolakatest tuttavate juures varjata.
1944. aasta oktoobri lõpus asus Reich-Ranicki tööle postitsensorina. 1945. aasta märtsist alates töötas ta Varssavis Tsensuuri Peaametis, alates juulist osakonnajuhataja asetäitjana. Ta astus ka Poola Töölisparteisse. 1946. aastal töötas ta Poola sõjaväemissioonis Berliinis. 1948–1949 oli ta Poola konsul Londonis. Londonist Poolasse tagasipöördumise järel vabastati ta välisteenistusest ja heideti parteist välja. Seejärel tegutses ta ajakirjanduse, kirjanduse ja kirjanduskriitika alal. 1958. aasta suvel sõitis Marcel Reich-Ranicki õppereisile Lääne-Saksamaale ja ei pöördunud enam Poolasse tagasi.
Lääne-Saksamaal võttis ta osa kirjandusrühmituse Gruppe 47 tegevusest. Alates 1. jaanuarist 1960 töötas Marcel Reich-Ranicki ajalehe Die Zeit kirjanduskriitikuna. 1973–1988 oli ta ajalehe Frankfurter Allgemeine Zeitung kirjandusosa juhataja. 1988–2001 oli ta telekanali ZDF-i kirjandussaate "Das Literarische Quartett" üks saatejuhte.
Slatina
Teiste samanimeliste kohtade kohta vaata Slatina (täpsustus).
Slatinas asub Kagu-Euroopa suurim alumiiniumitehas.
Linnas on sündinud kirjanik Eugène Ionesco.
Ookerkollane
Ookerkollane on üks kollastest värvitoonidest, mille tume- või pruunikaskollane värvus vastab värvipigmendi kollase ookri värvusele. Ka naturaalse sieena värvus on tumedam ookerkollane.
Variatsioonid
Eri paikadest pärit loodusliku ookri värvus varieerub kahvatukollasest tume- ja oranžkollaseni kuni punakaspruunini (punane ooker, hematiit).
Prantsuskeelne värvinimetuste portaal pourpre.com annab ookrivärvuse (ocre) vasteks toonivahemiku tumekollasest punakaspruunini.
Pantone värv 14-1036 Ochre on keskmiselt küllastatud, kergelt murtuna või hallikana mõjuv kollane värvitoon, mida kirjeldatakse ka kerge heleda pruunika värvitoonina. Vastab loodusliku ookri värvuse kahvatumale varjundile.
RAL Classic värvikaardi värvitoon 1024 Ockergelb on kollakas-hallikaspruun, mis samuti sarnaneb loodusliku ookri värvusega.
Mustallikas
thumb|Mustallikas 2006. a detsembris Mustallikas on loodusmälestis ja ohvriallikas Paekülas Raplamaal. Mustallikas on suurim Üüste allikate rühmast. Allikast väljavoolav vesi suubub Pühajõe oja kaudu Kasari jõkke.
Allika pikkus on 20 meetrit, laius 7-8 meetrit. Maksimaalne sügavus 1,5 meetrit. Läheduses asub 4-5 väiksemat allikat.
Allikas asub Posti talust (endine postikõrts) 200 meetrit lääne suunas ja on lihtsasti ligipääsetav.
Legende
Rahvausundite ja muistendite andmebaasis on Mustallika kohta kirjas järgnevad lood:
Otto Taanist
Otto Taanist (umbes 1310 – pärast 1350) oli Taani kuningakoja liige, kuningas Christoffer II poeg ja Valdemar Atterdagi vanem vend.
Otto ema oli Euphemia Pommerist. Lisaks Valdemarile, kes oli kuningapaari noorim laps, oli Ottol veel üks vend, Erik (1307–1331), ja kolm õde: Margrete, Agnes ja Heilwig.
Otto noorus langes Taani riigi lagunemise aega. Pärast tema isa surma 1332. aastal polnud riigil 8 aasta jooksul kuningat. Otto, kes oli troonipärimise järjekorras esimene, ei soovinud aga kuningakrooni vastu võtta ja loovutas selle õiguse oma vennale Valdemarile. Ta oli tihedalt seotud ka Põhja-Eesti (Eestimaa hertsogkonna) minekuga Saksa ordule, olles Eestimaa hertsog ja Valdemari ning ordu läbirääkimiste vahendaja. Pärast Põhja-Eesti minekut Saksa ordu kätte 1346. aastal ning selle valitsemisõiguse loovutamist Liivi ordule 1347. aastal astus Otto ka ise Riias Liivi ordu liikmeks. 1350. aasta paiku sai ta Karksi foogtiks. Tema edaspidise elu kohta pole aga paraku midagi teada.
Lihula komtuur
Lihula komtuur oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Lihula komtuurkonda.
Lihula komtuur polnud kuigi oluline ordukäsknik ega kuulunud ordut juhtinud kõrgemasse nõukokku. Siiski said mõnedest Lihula komtuuridest hiljem ka ordumeistrid.
Krasnogorodski rajoon
Krasnogorodski rajoon (1995. aastani Krasnogorodskoje rajoon) on haldusüksus Venemaal Pihkva oblastis. Piirneb läänes Lätiga.
Pealisvee sukeldumine
Pealisvee sukeldumine (inglise downwelling; eesti keeles pole soovitatav kasutada terminit "daunvelling" ) on maailmameres pindmise veekihi vajumine sügavamale. Pealisvee sukeldumise vastandnähtus on süvaveekerge.
Pealisvesi võib sukelduda, kui tuule jõul liigub ja kuhjub pinnavesi piki rannikut.
Gestapo
Gestapo (lühend saksakeelsest nimetusest Geheime Staatspolizei, Riiklik Salapolitsei; eesti keeles üldnimetusena gestaapo) oli Suursaksa Riigi Julgeoleku Peaameti riigisisene poliitiline politsei aastatel 1933–1945.
Riiklik Salapolitsei moodustati 26. aprillil 1933 Preisimaa siseministri Hermann Göringi korraldusel senise Berliinis asunud Berliini Politseipresiidiumi I osakonna baasil. Pärast NSDAP valimisvõitu 1933. aastal sai NSDAP liider Adolf Hitler Saksamaa kantsleriks ning algas NSDAP parteiliste ja riiklike julgeolekuasutuste sümbioos ning kokkusulamine reorganiseerimise ja liitmise teel. Repressioonide kõrghetkel alates 1939. aastast oli Gestapo riikliku julgeolekuameti RSHA neljandas osakond. Kuna Gestapo oma ülesehituselt ning alluvuselt oli nii riiklik kui ka parteiline asutus, siis olid kasutusel auastmetena ja ametikoha nimetustena tsiviilpolitseis kasutusel olevad nimetused.
Nürnbergi protsessil kuulutati Gestapo kuritegelikuks organisatsiooniks.
1933
Esialgselt oli Gestapo ainult ühe suurema ja Saksamaa keskse Saksamaa liidumaa – Preisimaa (halduskeskus Berliin) Siseministeeriumi Politsei väiksearvuline allosakond 1A, mille juhiks oli Rudolf Diels ja üldjuhiks Preisimaa siseminister Hermann Göring. Koosseisu kuulus 50 töötajat. Samal ajal võimule tulnud NSDAP julgeolekuteenistuse juht Heinrich Himmler (Reichsführer-SS und Politzeipresident) koondas NSDAP julgeolekuteenistuse SD alluvusse (või allutas oma mõjule suunates riigis valitseva parteina oma parteiliikmeid liidumaade politseiteenistustesse juhtivatele ametikohtadele) kõigi teiste Saksamaa liidumaade poliitilise politsei üksused.