cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jälle need naksitrallid. Teine raamat
Sisu
Kuna koduloouurijad arvavad, et Muhvile peaks toorest liha muretsema, seavad nad üles kaks jäneselõksu, millesse langevad aga huntide eest põgenedes Kingpool ja Sammalhabe, kelle nad aitavad alla. Muhvi on nad pannud oma seljakotti, kuid öösel roomab Muhv kotis vargsi lõkke äärde ja põletab nii kotti augu, pääseb põgenema ja jõuab tagasi furgoonautosse. Kolmikust tormakaim, Kingpool, kuuleb koduloouurijate juttu pealt ja hakkab kahtlustama, et Muhv ongi huntide seast pärit ning tegelikult tunneb end huntide keskel hästi. Ta otsustab üksinda edasi rännata. Sammalhabe saab varsti Muhviga kokku ja ütleb seda Muhvile, mispeale ehmatuse ja kurvastuse tõttu teeb Muhv liiklusõnnetuse – kihutab furgoonautoga metsateel kahe puu vahele. Auto uksed kiiluvad kinni ning kaks naksitralli jäävad vee ja toiduta autosse lõksu. Kingpool aga mõistab oma arutust ning naaseb ja päästab sõprade elu. Üheskoos jõutakse lõpuks ometi mere äärde ning lasteromaan lõpeb kolme naksitralliga kuulamas lainete laksumist.
5. juuli
5. juuli on Gregoriuse kalendri 186. (liigaastal 187.) päev. Juliuse kalendri järgi 22. juuni (1901–2099).
Groza vallutusplaan
Groza vallutusplaan (vene keeles гроза – 'pikne'), täieliku nimetusega "Nõukogude Liidu strateegiline plaan sõja korral Saksamaa ja ta liitlastega", oli NSV Liidu sõjaplaan Euroopa vallutamiseks. Plaani põhiautor oli kindral Pavlov.
Süüdiklest
Süüdiklest (Sarcoptes scabiei) on imetajatel naha epidermisesse uuristatud käikudes parasiteeriv ja kärntõbe ehk sarkoptoosi põhjustav lestaline. Süüdiklest on levinud kõikjal peale pooluste ning teda on avastatud rohkem kui 100 loomaliigi pealt.
Kirjeldus
Süüdiklestad on ümarovaalse kehakujuga, haukamissuiste ja lühikeste kooniliste jalgadega 0,15–0,5 mm pikkused silmadeta parasiidid. Emastel parasiitidel paiknevad kellukesekujulised kinnitusnapad 1. ja 2. jalapaaril ning isastel 1., 2. ja 4. jalapaaril.
Arengutsükkel
Süüdiklestad on üheperemehelise arengutsükliga. Isane süüdiklest kopuleerub emase tritonümfiga peremehe naha pinnal. Kopulatsioonijärgselt viljastatud emased tritonümfid kestuvad valmikuteks. Emased süüdiklestad uuristavad peremehe epidermise sõmerkihti käike, kuhu munevad kuni 3 muna päevas, 2–3 nädala jooksul kokku 20–50 muna. Munast kooruvad kolme jäsemepaariga vastsed, kes kestuvad protonümfideks ja seejärel tritonümfideks. Arenemine munast täiskasvanuks kestab 2–3 nädalat. Isaslestade arengutsükkel kestab keskmiselt 14 päeva ja emaslestadel 21 päeva.
Vastsed, protonümfid ja isased tritonümfid elavad nahakäikudes. Emased tritonümfid ja isased valmikud liiguvad paarituseks naha pinnale.
Kliiniline tähtsus
thumb|Süüdiklest (Sarcoptes scabei var. canis) koeral
Süüdiklest on peremehespetsiifiline, kuid põhjustab võõrale peremehele sattudes lühiajalist haigestumist ehk ebasügelisi. Süüdiklest levib peremeeste füüsilisel kokkupuutel, kuid ka keskkonna kaudu. Koerte süüdiklest (Sarcoptes scabies var. canis) võib põhjustada sarkoptoosi ka kassidel, rebastel ja inimesel.
Erinevatel liikidel parasiteerivad erinevad süüdiklesta varieteedid :
Sarkoptoos kassidel
Kassidel põhjustab süüdiklestaga sarnast haigestumist Notoderes cati. Andmed kasside nakatumise kohta koera süüdiklestaga on vastuolulised.
Koera süüdiklesta ülekandumist samas majapidamises elavatele kassidele kirjeldab Bronstein (2004). Kahel kolmandikul majapidamises olnud 25 kassist esines kroonilise sarkoptoosiga sarnanev nahamuutus. Kasside nahaproovidest isoleeritud süüdiklestade DNA oli identne koertel ja metsloomadel parasiteeriva süüdiklesta omaga.
Salvatnet
Salvatnet on järv Norras Trøndelagi maakonnas Fosnesi ja Nærøy vallas.
Merest lahutab järve vaid 1 km laiune moreeniseljandik Salsnesi juures.
Järve pikkus (koos kitsa idapoolse osa Skrøyvstadvatnetiga) on 29 km. Pindala on 44,77 km². Kaldajoone pikkus on 105,61 km. Järve maksimaalne sügavus on 482 m või 464 m. Järve maht on 6,87 km³ ning kõrgus merepinnast 9 m. Salvatnet on Norra ja Euroopa sügavuselt teine järv, jäädes alla ainult Hornindalsvatnetile.
Lühikese jõe kaudu voolab Salvatni vesi läbi moreenseljandiku läände Foldfjordenisse.
Sündimus
Sündimus ehk fertiilsus on sündide esinemine mingi piirkonna rahvastikus või selle osas (või ka mingis perekonnas). Tavaliselt mõeldakse sündimuse all elussündide esinemist.
Sündimust iseloomustavad demograafiliste näitajate seas sündide arv ja elussündide arv mingis ajavahemikus (tavaliselt aastas) ning sündimuskordajad, sealhulgas sündimuse üldkordaja.
Lüster
thumb|200px|Hispaania-mauri lüsterkeraamika Lüster on glasuuri osaliselt või täielikult kattev õhuke kile, mis annab glasuurile metalse vikerkaarevärviliselt särava pärlmutterhelgiga pealispinna. Lüstri koostises kasutatakse metallisooli (peamiselt kulla, hõbeda ja vase).
Lüster on kasutusel lüsterkeraamikas.
Lüstrid jaotatakse:
Clemens XIV
Clemens XIV (Giovanni Vincenzo Antonio Ganganelli, mungana Lorenzo Ganganelli; 31. oktoober 1705 – 22. september 1774) oli paavst 1769–1774. Ta oli 249. paavst.
Giovanni Vincenzo Antonio Ganganelli sündis Rimini lähedal Sant'Arcangelos küladoktori Lorenzo Ganganelli ja Angela Serafina Maria Mazza 4-lapselises peres vanima lapsena ning ristiti 2. novembril Sant'Agata kirikus. Enne teda pärines paavstidest viimati lihtrahva seast Innocentius IX, järgmine lihtrahva seast pärinev paavst oli Pius X.
Ganganelli õppis jesuiitide seminaris Riminis ja piaristide juures Urbinos. Tundes 17-aastaselt kutsumust asuda kiriku teenistusse, liitus ta 15. mail 1723 frantsiskaani konventuaalidega Mondainos ja võttis 18. mail 1724 isa auks munganimeks Lorenzo. 1731 sai ta teoloogiadoktoriks ja tegutses hiljem frantsisklaste seminarides õppejõuna. Ganganelli sai hästi läbi jesuiitidega ja 1743 pühendas ta Ignatius Loyolale oma uurimistöö 'Diatriba theologica'. 1748 saatis ta kirja tolle aja ühele tunnustatumale õpetlasele Luigi Antonio Muratorile. 1753 ja 1756 keeldus ta vastu võtmast frantsisklaste ordukindrali ametit. Kardinalina vähenes Ganganelli poolehoid jesuiitidesse mõnevõrra ja ta distantseerus Clemens XIII Bourbonide-vaenulikust poliitikast. Ta eelistas töötada üksinda ega lasknud hiljem paavstina end kardinalidel mõjutada.
1769. aasta konklaav
pisi|Clemens XIV vapp Clemens XIV valiti paavstiks 19. mail 1769 kella 16:30 paiku Vatikani paavstipalees, pühitseti 28. mail kardinal Federico Marcello Lante poolt piiskopiks ja krooniti 4. juunil paavstiks kardinal Alessandro Albani poolt. Ta võttis nime oma eelkäija Clemens XIII järgi. Clemens XIV on jäänud viimaseks paavstiks valitud frantsisklaseks.
15. veebruarist 19. maini 1769 toimunud konklaavil osales 57 kardinali. See oli ajaloos suurriikide poolt enim mõjutatud konklaav. Prantsusmaa, Hispaania, Portugali, Napoli ja Parma valitsejad lootsid, et kardinalid valivad paavsti, kes saadaks laiali jesuiidid. Prantsusmaa suursaadik Roomas markii Henri Joseph Bouchard d'Esparbès de Lussan d'Aubeterre ja Hispaania suursaadik Tomás Azpuru sekkusid konklaavi tegevusse, samuti mõjutasid kardinalide otsuse langetamist kardinalid François-Joachim-Pierre de Bernis ja Andrea Orsini. Nende vastu olid Zelanti rühmituse kardinalid, kes taunisid kardinalide mõjutamist. Bernis ei soostunud siiski Prantsusmaa ministri hertsog César Gabriel de Choiseuli nõudmistega töötada välja jesuiitide laialisaatmist nõudev dokument, millele vastvalitud paavst kohe alla kirjutaks. Konklaavi külastasid märtsis mitteametlikult kahe nädala jooksul Saksa-Rooma keiser Joseph II ja tema vend Toscana suurhertsog Leopoldo I (hilisem Saksa-Rooma keiser Leopold II). Segadust külvas ka ühe prohveti sõnum, kes kuulutas, et paavstiks pidi saama isik, kes asub konklaavi ajal kambris nr 17 (kardinal Carlo Vittorio Amedeo della Lanze). Ajaloolaste seas puudub üksmeel selles osas, kas kardinal Ganganellile esitati konklaavil nõue jesuiitide laialisaatmiseks või mitte.
Viimastes voorudes oli peafavoriit kardinal Marcantonio Colonna. Ganganelli tõusis tema järel teiseks 14. mail peetud voorus, järgmistes voorudes oli ta esikolmikus ja 18. mail sai juba enim hääli. Viimases voorus sai ta teiste kardinalide toetuse, tema hääl läks kardinal Carlo Rezzonicole.
Suhted Prantsusmaaga
Pärast jesuiitide laialisaatmist andis Prantsusmaa okupeeritud Avignoni ja Venaissini alad paavsti kontrolli alla.
Prantsusmaal tegutses kuninga poolt ametisse määratud komisjon, mille ülesandeks oli sekulariseerida ordusid, kuid paavst oli vastu sellise komisjoni tegevusele.
1768 andis Genova Korsika saare Prantsusmaale, mis halvendas Prantsusmaa suhteid paavstiga, kuna Kirikuriigil oli Korsikale territoriaalseid pretensioone.
Suhted Saksamaa ja Austriaga
Clemens XIV ajal ehitati Berliinis katoliku kirik.
Keisrinna Maria Theresia keeldus paavsti nõudmistele vaatamata takistamast Febroniuse teose müüki.
1770 reorganiseeriti ruteenia katoliku kirik.
Suhted Hispaania ja Napoliga
Suurel neljapäeval 1770 jättis Clemens XIV lugemata Bourbone tauniva bulla 'In Cœna Domini'.
Pärast jesuiitide laialisaatmist andis Napoli paavstile tagasi Benevento ja Pontecorvo alad.
Suhted Inglismaaga
Clemens XIV võõrustas 1772–1774 mitmeid Briti õukonna liikmeid, sealhulgas Inglismaa kuninga George III vendi Gloucesteri hertsogit ja Cumberlandi hertsogit ning vähendas Stuartitele antavat toetust. Ta saatis Inglismaale nuntsiuse.
Suhted Poolaga
Clemens XIV ei suutnud takistada Poola esimest jagamist 1772.
Jesuiitide tegevuse keelustamine
Clemens XIV sai paavstiks ajal, mil enamik katoliiklikke valitsejaid Euroopas soovis Jeesuse Seltsi tegevuse keelustada. Paavst polnud jesuiitide laialisaatmisest huvitatud ja jäi esialgu äraootavale seisukohale. Hispaania suursaadik ja Prantsusmaa suursaadikuks määratud kardinal François-Joachim-Pierre de Bernis esitasid 22. juulil 1769 paavstile oma valitsejate nõudmised, mistõttu paavst saatis 1. oktoobril 1769 Prantsusmaa kuningale ja 30. novembril Hispaania kuningale lubaduse tegeleda vastava küsimusega. Clemens XIV lootis esmalt radikaalsete reformidega rahustada valitsejate nõudmisi, keelates jesuiitidel vastu võtta noviitse ja volitas jesuiitide Frascati seminari kuuluma kohaliku piiskopi alluvusse. Seejärel määrati paljud jesuiitide seminarid Itaalias piiskoppide alluvusse.
1772 ähvardas Hispaania uus suursaadik José Moñino y Redondo paavsti Hispaania koguduste eraldumisega Rooma alluvusest, kuid lubas jesuiitide laialisaatmise korral Avignoni ja Benevento tagastamist.
1773 liikusid kuuldused, et Prantsusmaa ja Hispaania kavandavad ühist sissetungi Kirikuriiki. Kuna Austria ertshertsoginna Maria Theresia lubas jääda neutraalseks, kadus paavstil poliitiline seljatagune ning Roomas asuva Hispaania saatkonna abiga töötati välja bulla, millele Clemens XIV kirjutas 8. juunil alla. 21. juulil (või 16. augustil) 1773 avaldati bulla 'Dominus ac Redemptor', millega saadeti jesuiidid laiali. Nad kutsuti taas kokku Pius VII poolt 1814.
Ametlik põhjus jesuiitide laialisaatmiseks oli rahu taastamine kirikus. Clemens XIV otsust peeti omal ajal valgustusajastu võiduks, kuid kirikuloolane J. N. D. Kelly on pidanud seda otsust paavstluse poliitiliseks madalseisuks uusajal. Samas on oletatud, et 29. juunil 1774 võis paavst koostada salajase kirja, milles ta tunnistas oma varasema otsuse kehtetuks. Kui 21. juunil 1773 olid Roomas jesuiitidele kuuluva Gesù kiriku kellad kutsunud usklikke noveenile, olevat paavst sarkastiliselt märkinud, et need kellad helisevad surnute jaoks, mitte pühakutele.
Reformid Kirikuriigis
Clemens XIV kavatses reformida Kirikuriigi rahandust, arendada tööstust ja põllumajandust, kuid tema reformid kukkusid läbi. Ta avaldas maksude kuritarvitamisest hoidumiseks entsüklika 'Decet quam'.
Suhted kiriku institutsioonidega
Clemens XIV tunnustas Hispaanias moodustatud Neitsi Maarja Pärispatuta saamise rüütliordut.
Ta tunnustas 16. novembril 1769 avaldatud bullas 'Supremi apostolatus' Risti Pauluse rajatud passioniste.
1770 tunnustas ta baladiitide ordut.
1772 ühines roomakatoliku kirikuga nestoriaani patriarh Mar Simeon.
Liturgilised otsused
Clemens XIV sätestas 16 suure kirikupüha pidamise.
Ta tühistas 1773 Olomouci kapiitli õiguse valida piiskopi, kuid need volitused taastas Pius VI.
Ta määratles 1773 ristitee indulgentsid ka neile, kes ei saa mingil põhjusel ristitee palveid lugeda, näiteks haiguse või võõrsil viibimise tõttu.
Clemens XIV kuulutas 1775. aasta juubeliaastaks, mida ta selgitas entsüklikates 'Inscrutabili Divinae', 'Cum summi' ja 'Saluti nostrae'.
Beatifikatsioonid
Clemens XIV kuulutas õndsaks 5 isikut:
Ta peatas María de Ágreda beatifikatsiooniprotsessi.
Kardinalide pühitsemised
Clemens XIV pühitses 16 kardinali 11 konsistooriumil. 26. aprillil 1773 nimetas ta veel 11 kardinali in pectore, kuid nende isikuid pole kunagi avalikustatud. Lisaks itaallastele said kardinalideks 1 portugallane, 1 prantslane ja 1 sakslane. Tema ajal sai kardinaliks hilisem paavst Pius VI.
29. jaanuaril 1770 avalikustati, et 18. detsembril 1769 oli kardinaliks saanud ka markii Pombali vend Paulo de Carvalho de Mendoça, kuid ta oli avalikustamise ajaks surnud.
Clemens XIV kultuuriloos
Clemens XIV armastas muusikat, luulet ja ratsutamist.
Ta alustas 1771 Museo Pio-Clementino ehitamist.
Ta määras teoloogile Francesco Antoni Zaccariale pensioni ja ta toetas kunstnik Anton Rafael Mengsi.
Clemens XIV keeldus haiguste korral šarlatanide abist ja kasutas ainult meedikuid.
Ta andis 28. mail 1773 Münsteri ülikoolile privileege.
Anu (eesnimi)
Anu on Eestis levinud naisenimi. Pole siiski kindel, kas see on puhteestilist päritolu või mugandus kristliku traditsiooni nimest Anna. Igatahes aitasid Anna ja selle tuletised Anu levikule kindlasti kaasa.
Clemens XIV
Clemens XIV kultuuriloos
Lääne-Ukrainas Potšaivi linnas säilitatakse Clemens XIV kingitud diadeemi.
Anu (eesnimi)
Varem kirjutati Anu ka kujul Ano.
Eestis elas Rahvastikuregistri andmetel 9. mai 2012 seisuga 3269 Anu-nimelist inimest.
2017. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Anu 3229 naisel. Anu on populaarsuselt 36. naisenimi.
Anu on keskmiselt 48 aasta vanune (mediaanvanus on 48). Kõige populaarsem on eesnimi Anu vanuserühmas 50–54, kus neid on 10 000 elaniku kohta 54,54.
Kõige populaarsem on eesnimi Anu Saare maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 35,53.
Riigimetsa Majandamise Keskus
pisi|[[Kakerdaja raba RMK sildiga]] pisi|Rebastemäe õpperada Riigimetsa Majandamise Keskus (RMK) on Kliimaministeeriumi valitsemisalas tegutsev Eesti ainus riigitulundusasutus.
RMK loodi 1. jaanuaril 1999 endiste riigimetskondade, Marana Puukooli ja Kullenga Puukoolide, Räpina Metsakooli, jahialade ja Metsamajanduse Ökonoomika- ja Infokeskuse, Sagadi Koolituskeskuse õigusjärglasena.
RMK hoole all on ligikaudu 30% kogu Eestimaast, seal asub 46% Eesti metsadest. RMK on Eesti riigile kuuluva metsa ja teiste mitmekesiste looduskoosluste hoidja, kaitsja ja majandaja. RMK kasvatab metsa, hoiab loodusväärtusi, teenib riigile metsa majandades tulu, loob looduses liikumise võimalusi ja jagab loodusharidust.
RMK tegevusvaldkonnad on:
RMK koosseisu kuulub Sagadi metsakeskus, Elistvere loomapark ja Põlula Kalakasvatuskeskus.
RMK-s töötab ligikaudu 700 inimest, kokku saab RMK hallatavas metsas tööd umbes 6300 inimest.
NATO (täpsustus)
NATO võib tähendada:
ISO 3166-2:EE
Maakondade ISO-koodide numbriosa on kahekohaline ja omavalitsusüksuste ISO-koodide numbriosa kolmekohaline. Numbriosa vastab vastavalt kahele või kolmele viimasele numbrile Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaatori koodides.
Maakondade koodid:
Knock Nevis
Tehnilised andmed
Laev oli 458,45 m pikk, 68,8 m lai ja tema süvis oli 24,61 m. Laeva kogumahutavus oli 260 941 ja dedveit 564 763 t. Laeva suurim kiirus oli 16 sõlme.
Laeva kapteni S.K. Mohani hinnangul suutis laev hea ilmaga arendada kiirust 16½ sõlme. Sellelt kiiruselt oli laeva peatumisteekond 8,9 km. Hea ilma korral suutis laev sooritada täisringi, mille raadius oli 3,2 km.
Ta oli kõigi aegade raskeim laev. Suure süvise tõttu polnud tal võimalik sõita läbi Panama kanali, Suessi kanali ega La Manche'i.
Laeva tüür kaalus 230 t, sõukruvi 50 t ja ankur 36 t. Ankur on säilinud ja seda saab näha Hongkongi meremuuseumis.
Ajalugu
pisi|Knock Nevis, toonase nimega Seawise Giant, [[Singapuri sadamas (1990)]] Laev telliti 1974. Ta ehitati Jaapanis Kanagawa prefektuuris Yokosukas asuvas Oppama laevatehases. Laeva ehitas ettevõte Sumitomo Heavy Industries (SHI). Laeva tellija oli pärit Kreekast.
Kaua aega ei olnud laeval nime ja teda tunti üksnes tehasenumbri 1016 järgi. Proovireisi ajal ilmnes laeval 1016 tagurpidi sõites niisugune vibratsioon, et tellija keeldus laeva vastu võtmast. Järgnes pikk kohtuprotsess, aga lõpuks vabanes tellija kohustusest sellist laeva osta ja SHI sai õiguse müüa see ükskõik kellele. Ühtlasi SHI ristis laeva ja andis sellele nimeks "Oppama".
SHI sai kokkuleppele Hongkongi ettevõtte Orient Overseas Conteiner Line (OOCL) asutaja ja omaniku Tung Chao Yungiga, kelle tellimusel laeva pikendati ja tema dedveiti suurendati 156 tuhande tonni võrra. Selleks lõigati laev põiki pooleks ja tema keskele lisati suur vahetükk. Ümberehitus kestis 2 aastat. OOCL andis laevale uue nime "Seawise Giant". Laev võeti kasutusele 1979 ja ta hakkas sõitma Libeeria lipu all.
Iraani-Iraagi sõja ajal 14. mail 1988 ründas Iraagi lennuvägi "Seawise Giantit" Hormuze väinas, sest laev vedas Iraani toornaftat. Teda tabasid laevade uputamiseks mõeldud raketid "Exocet". Laeval puhkes mitu tulekahju, mida ei saadud kontrolli alla, ja ta uppus Iraanile kuuluva Laraki saare lähedal madalates vetes. Laev kanti täielikult maha.
Norra reeder ja Norra Olümpiakomitee esimene esimees Jørgen Jahre ostis samal aastal laeva 39 miljoni USA dollari eest ja andis talle nimeks "Jahre Viking". Laeva omanikuks sai Loki Stream AS ja laev hakkas sõitma Norra lipu all.
2004 ostis laeva Norra laevanduskompanii First Olsen Tankers, andis talle nimeks "Knock Nevis" ja muutis ta Kataris alaliselt ankrus seisvaks kütusehoidlaks.
2009 müüdi laev lammutamiseks ettevõttele Amber Development Corporation, mis andis selle kasutada ettevõttele Prayati Shipping. Laev hakkas sõitma Sierra Leone lipu all ja sai nimeks "Mont". 2010. aasta jaanuaris tegi ta viimase reisi Indiasse. India lääneosas Gujarati provintsis asuva Alangi linna lähedal juhiti laev tahtlikult rannikule ja seejärel lammutati.
Eesti Muinsuskaitse Selts
Eesti Muinsuskaitse Selts (lühend: EMS) on kodanikualgatuse korras loodud organisatsioon, mille eesmärkideks on Eesti ja Eestiga seotud muinsus- ja ajaloo-objektide kaitsmine, muinsuskaitsealase teadlikkuse suurendamine ja vastava teabe levitamine.
EMS-i asutamine
Selts asutati 12. detsembril 1987 Tallinnas Ametiühingute Majas. Seltsi Asutavale Kogule olid 80 tegutsevat klubi valinud 239 saadikut, kes otsustasid asutada Eesti Muinsuskaitse Seltsi, võtta vastu seltsi põhikirja ja valida seltsi esimeheks kogu liikumise põhiinitsiaatori Trivimi Velliste. Valiti 37-liikmeline volikogu ja 5-liikmeline keskrevisjonitoimkond. Seltsi auesimeheks valiti teenekas muinsuskaitsja Villem Raam. Volikogu esimesel istungil samal õhtul valiti oma koosseisust 15-liikmeline juhatus. Seltsi esimees nimetas oma asetäitjateks Jaan Tamme ja Heno Sarve.
Vastavalt põhikirjale oli seltsi aluseks omavalitsuslike õigustega algüksus, millest enamus olid moodustatud kas kihelkondlikul jaotusel põhinevalt, asukohajärgselt (Tallinnast nt Nõmme Heakorra Selts) või asutuse baasil (Vabaõhumuuseumi Muinsuskaitse Klubi). Seltsi koosseisu astus ka rida varem tegutsenud kollektiive (Tallinnast TA Meeskoori Muinsuskaitse, Eesti Filharmoonia Kammerkoori muinsuskaitseklubi, klubi Lühike jalg 9, Tallinna Rahvaspordiklubi Eston, Tallinna English Club, Eesti Raamatu Klubi, Noorte Arhivistide Nõukogu jt). Seltsiga ühinesid või selle juurde tekkisid veel n-ö seisuslikud algüksused (kirikuõpetajaid ühendav Portaal, Eesti Seppade Ühendus, Eesti Restauraatorite Ühingu Muinsuskaitse Klubi) ja nn rahvuslikud algüksused (Juudi Kultuuri Selts, H. Abovjani nimeline Armeenia Kultuuri Selts, Tallinna Vene Muinsuskaitse Selts, Tatari Kultuuri Selts).
Seltsi osakonnad loodi regionaalsel alusel, milleks tulid kokku antud piirkonnas tegutsevad muinsuskaitsealgüksused. Esimene omaette osakond loodi Võrus 5. detsembril 1987 (Võrumaa Muinsuskaitse Selts), sellele järgnesid Tartu Muinsuskaitse Ühendus, Järvamaa Muinsuskaitse Selts, Eesti Muinsuskaitse Seltsi Virumaa Ühendus, Saaremaa Muinsuskaitse Selts, Pärnu Muinsuskaitse Selts (ühendas ka maakonnas tegutsevaid üksusi), Viljandimaa Muinsuskaitse Ühendus, Lõuna-Harju Muinsuskaitse Ühenduse Teabekeskus, Läänemaa Muinsuskaitse Ühendus, Tartu Muinsuskaitse Ühendus, Maaläänlaste Muinsuskaitse Ühendus.
1988. aasta lõpuks oli asutatud 185 algüksust, kuhu kuulus kokku u 6000 liiget. Lisaks neile tegutses ka Välis-Eesti Muinsuskaitse Selts, mis asutati 22. mail 1988. Selle esimeheks valiti Neeme Järvi, tegevesimeheks Lembit Soots. Tööd kohtadel (Toronto, Montreal,Vancouver, New York, Los Angeles, Stockholm, Göteborg, Adelaide, Leicester, Bradford, London jm) aitasid organiseerida Rein Taagepera, Matti Klaar, Enno Klaar, Rain-Robert Rebas, Hain Rebas, Rein Grabi ja teised. Soomes asutati 1988. aasta detsembris senini tegutsev Eesti Muinsuskaitse Seltsi Tugi.
1.–2. oktoobril 1988 asutati Kohilas Tallinna Muinsuskaitse Noorteühendus, kuhu kuulusid pealinna viie keskkooli, Tallinna Polütehnikumi ja Kodulinna esindajad. 28. jaanuaril 1989 toimus Eesti Draamateatris Tallinna Ühenduse asutamine (esimees oli Ott Sandrak).
11. septembril 1989 loodi seltsi juurde klubi Kulter, mille ülesandeks sai EMS-i ja edaspidi ka muude rahvarohkete ürituste ja objektide turvamine. Klubisse kuulus üle 50 liikme. Tehti aktiivset selgitustööd Kaitseliidu taastamiseks, aga samas oli tihe koostöö Andrus Ööveli juhitud Kodukaitsega. Klubi korraldas 16.–17. juunil 1990 Tallinnas 8. Keskkoolis (hiljem Sõle Gümnaasium) esimese üleriigilise Kaitseliidu kokkutuleku. Selle üritusega tähistati võidupäeva. Esimesel päeval toimusid spordivõistlused ja teisel päeval konverents loodava Kaitseliidu ja Kodukaitse juhtide osavõtul, mille eesmärgiks oli omavaheliste vastuolude silumine. Tegeldi regulaarsete enesekaitsetreeningutega. Klubi esimees oli Ülo Lomp.
EMS-i kui seltsiliku organisatsiooni arengus ja tegevuses võib põhiliselt eristada nelja etappi.
I etapp
Seltsi loomine isetekkeliste klubide kaudu Klubide Nõukogu kuni Asutava Koguni (1986. aasta algus – detsember 1987).
II etapp
EMS-i tippaeg – seltsi organisatsioonilise struktuuri, juhtimishierarhia ja regionaalse paiknemise väljakujunemine koos Seltsi liikmeskonna kasvuga (1988. aasta algus – detsember 1991). 1990. aastaks oli Eesti osakondade võrguga peaaegu kaetud, neid ei olnud tekkinud vaid Põlva-, Tartu- ega Jõgevamaal.
Suurematest üritustest-aktsioonidest toimusid 14.–17. aprillil 1988 Tartus EMS-i V kokkutulekuna Tartu Muinsuskaitsepäevad, kus esimest korda toodi välja rahvusvärvid, asetati mäleastuspärjad 1941. aasta punaterrori ohvritele Pauluse kalmistul, toimus okupatsioonivägede vastane rahvakoosolek Raadil jpm.
EMS-i VI kokkutulekul Pärnus ja Pärnumaal 6.–9. oktoobril 1988 pöörati suurt tähelepanu Eesti presidendi Konstantin Pätsi elu ja tegevuse tutvustamisele, alustati korjandust lõhutud mälestussamba taastamiseks Tahkurannas.
EMS-i VII kokkutuleku Paides ja Järvamaal 21.–23. aprillil 1989 üldteema oli "Eestlaste vabadusvõitlus läbi aegade".
Üldse toimus 10 üleriiklikku kokkutulekut. Lisaks sellele toimus terve rida ülemaalisi aktsioone: ajaloolise traditsiooni kogumine (400 abilisega koguti üle 20 000 lk) ning Eesti Vabadussõja mälestusmärkide taastamine (taastati üle 120 objekti), 1940. aastast kuni 1950. aastate alguseni kestnud nõukogude võimu massirepressioonides kannatada saanud või hukkunud inimeste nimekirjade koostamine (hiljem hakkas sellega tegelema Memento), Eesti kodanike komiteede liikumise käivitamine, Eesti Rahva Muuseumi ja Tartu Jaani kiriku taastamise teadvustamine ja rahakogumine, eesti keele nädala tähistamine Tallinnas-Torontos-Rakveres-Stockholmis, keeleloits ja vanne Tallinnas Raekoja platsil 16.–22. oktoobril 1988, rongireis Landeswehri sõjaga seotud lahingupaikadega tutvumiseks Lätis 23.–25. juunil 1989, märtsipommitamiste aastapäeva tähistamine (esimest korda 1989. aasta 9. märtsil), Eesti Vabadussõja relvarahu 70. aastapäeva tähistamine 1990. aasta 3. jaanuaril, president Konstantin Pätsi säilmete otsimine Tveri lähistelt Buraševo kalmistult ja nende ümbermatmine Metsakalmistule 21. oktoobril 1990. Presidendi matusetseremooniat turvas klubi Kulter. Aastatel 1989–1991 töötasid EMS-i juures suvemalevad, mis tegid tööd üle terve Eesti erinevate ajaloo- ja kultuurimälestiste korrastamisel. Osalesid noored Eesti erinevaist paigust ja väliseestlased üle maailma. Maleva üldjuhid olid Tõnis Lukas ja Ülo Lomp.
III etapp
EMS-i stabiliseerumine – seltsi organisatsiooniline struktuur tehti lihtsamaks, ühiskondlik mõjujõud vähenes, mitmete funktsioonide loovutamine uuele riiklikule ja munitsipaalmuinsuskaitsele, Seltsi liikmeskonna vähenemine (1992 algus – 1994 lõpp).
IV etapp
Koostöö muinsuskaitse riiklike ja munitsipaalstruktuuridega ning rahvusvaheliste organisatsioonide ja teiste MTÜ-ga (1995 – tänaseni).
EMS osales muinsuskaitsenõukogu ja selle eksperdinõukogude töös, Eesti Vabariigi Valitsuse ja Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku ühiskomisjoni tegevuses, EV Presidendi võistluse "Kodu kauniks" nõukogus, Põhja-Tallinna Arengunõukogus, Eesti Sõjahaudade Hoolde Liidus, Konstantin Pätsi ja kindral Laidoneri muuseumi nõukogus, UNESCO, ICOMOSi ja ENNHO tegevuses. pisi|150px|Hoone [[Pikk tänav 46]] EMS korraldab muinsuskaitsekuu ja Euroopa Nõukogu muinsuskaitsepäevade läbiviimist üle-eestiliselt, korraldab muinsuskaitsele suunatud koolinoorte "Muinasjulle" konkursse ja kirjandivõistlusi jms.
EMS annab muinsuskaitsekuul välja teenetemedalit koos tänukirjaga ning VEMS-i asutatud Karuteene medalit kõige muinsuskaitsevaenulikuma teo eest Tallinnas. Miljööväärtuslike piirkondade regenereerimisprobleemidega ja vastavasisulise väljaõppega tegeleb EMS-i Säästva Renoveerimise Infokeskus (SRIK) Väike-Patarei tänav 3.
EMS-il on üle Eesti 53 algüksust tuhatkonna liikmega (2006). Selle esimehed on olnud Trivimi Velliste (1987–1991), Jaan Tamm (1991–1993), Mart Aru (1993–2000), Priit Herodes (2000–2006), Jaan Tamm (2006–2012), aseesimehed Priit Herodes ja Helle Solnask, auesimees Trivimi Velliste.
EMS-i büroo asub Tallinna linna restaureeritud hoones Pikk 46 Tallinnas.
Gaula
Gaula ehk Gula on jõgi Norras Trøndelagi maakonnas.
Jõgi voolab läbi Gauldaleni.
Jõe pikkus on 145 km, valgala pindala on 3658 km².
Gaula voolab välja Gaulhåeni järvest Holtåleni vallas ja suubub Gauloseni lahte Trondheimi lähedal.
Diskreetimine
pisi|[[Analoogsignaali diskreetimise tulemused (diskreedid mõõtepunktides) on kujutatud püstnooltega]] pisi|Diskreedihoidelülituse läbinud diskreetsignaal
Diskreetimine on digitaalses signaalitöötluses pidevsignaali asendamine selle järjestikuste hetkväärtustega. Diskreetimise mõiste on pärit matemaatikast, kus see tähendab pidevate funktsioonide ja muutujate asendamist nende järjestikuste üksikväärtustega.
Digitaaltehnikas on diskreetimine (ingl sampling) esimene samm analoogsignaalist digitaalsignaali saamisel. Analoogsignaali ajalise diskreetimise tulemusena saadakse signaali hetkväärtuste – diskreetide – jada.
Et ajalisel diskreetimisel signaali sagedusspekter ei moonutuks, peab signaalipingest mõõtenäitude võtmise (lugemite tegemise) sagedus ehk diskreetimissagedus f olema enam kui kaks korda suurem kõrgeimast signaalisagedusest : Kui analoogsignaalist võtta mõõtenäite harvemini, siis ei ole diskreetide järjendist enam võimalik moonutusvaba signaali saada.
See tingimus põhineb Nyquisti-Shannoni teoreemil ja kehtib eeldusel, et analoogsignaali spektris puuduvad täielikult piirsagedusest kõrgemad sageduskomponendid. Seepärast lastakse analoogsignaal eelnevalt läbi madalpääsfiltri.
Sageust, mis on poole väiksem diskreetimissagedusest, nimetatakse Nyquisti sageduseks.
Moonutused
Analoogsignaali diskreetimisega võib kaasneda mitut liiki moonutusi.
Kui tõsta diskreetimissagedus piisaval määral üle kahekordse Nyquisti sageduse, saab audiosignaali diskreetimismoonutusi peaaegu täielikult kõrvaldada ja analoog-digitaalmuundamisel osutuvad määravaks diskreetide kvantimisega kaasnevad mittelineaarsed moonutused.
Signaali analoog-digitaalmuundamise protsessis järgneb ajapõhisele diskreetimisele väärtuspõhine kvantimine.
Lioliai vald
Lioliai vald (leedu keeles Liolių seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Kelmė rajoonis. 2011. aasta seisuga elas seal 2522 inimest. Valla keskus on Lioliai alev (2011. aastal oli seal 485 elanikku). Vallamaja asub aadressil Nepriklausomybės g. 47. Vallavanem on Vytautas Mikalauskas.
pisi|tühi|Kelmė rajooni vallad
Lisaks küladele on selles vallas veel mitmeid huutoreid.
Düsseldorf
Düsseldorf on linn Saksamaa lääneosas, Nordrhein-Westfaleni liidumaa pealinn ja Düsseldorfi ringkonna halduskeskus. Asub Reini jõe ääres Düsseli jõe suudmes.
Kuulitõuge
Kuulitõuge on kergejõustikuala, kus eesmärgiks on tõugata raske metallkuul nii kaugele kui võimalik.
Lüsterkeraamika
thumb|200px|[[Terrakota, lüstertehnika, glasuuripealne maal 9. sajand, Iraak. Louvre'i muuseum, Pariis]] Lüsterkeraamika on keraamika, mille puhul savi või portselani pinda katab osaliselt või täielikult lüster. Lüstri metalliläikega pind võib paista kuldne, vaskne või hõbedane ning seda võib esineda nõu või eseme servades, motiividel või üle kogu pinna. Lüsterpinnad võivad ka meenutada pärlmutrit, olla värvilised või läikida erinevates metallikvärvides.
Kuulitõuge
Kuuli mass on meestel 7,257 kg, naistel 4 kg.
Piirkond
Piirkond ehk regioon on geograafias maa-ala, mida eristatakse ümbritsevatest aladest teatud looduslike või ajaloolis-kultuuriliste tunnuste alusel. Piirkond võib olla väiksete alade kogu (nagu Lähis-Ida riigid) või suure ala osa (nagu Ida-Aasia).
Piirkonnad (liigist sõltumata) on hierarhilise iseloomuga: neid võib jagada allregioonideks ja ühendada ülemregioonideks.
Kuulitõuge
Välislingid
Maailma edetabelid:
Piirkond
Liigid
Geograafias jagatakse piirkonna liike järgmiselt: Biogeograafias eristatakse zoogeograafilisi ja fütogeograafilisi regioone.
Andero Ermel
pisi|Andero Ermel esinemas kirjandustänaval Foto: Ave Maria Mõistlik, 8. september 2018 pisi|Andero Ermel Tallinna Linnateatri 48. hooaja avamisel Andero Ermel (sündinud 6. augustil 1976 Tartus) on eesti näitleja.
Ta lõpetas 1994. aastal Rõngu Keskkooli ja 1998. aastal Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli XVIII lennu.
Piirkond
Eesti piirkonnad
Eestit on läbi aegade jagatud erinevateks piirkondadeks. Arengutasemelt on erinevused suured Põhja- ja Lõuna-Eesti vahel ning Lääne- ja Ida-Eesti vahel. Olulised erinevused Põhja- ja Lõuna-Eesti vahel tulenevad looduslikest tingimustest ja ajaloolisest arengust.
Andero Ermel
Alates 1998. aastast töötab näitlejana Tallinna Linnateatris.
Isiklikku
Tal on kooselust näitleja Külli Teetammega pojad Artur ja Rasmus.
Kuulitõuge
Välislingid
Eesti edetabelid:
La Niña
La Niña on El Niño vastasfaas.
Lüsterkeraamika
Jaotus
Tehnoloogiliselt liigitatakse lüstrid oksüdatsioon- ja reduktsioonlüstriteks; reduktsioonlüstrites eristatakse ajalooliselt vanemat savipastameetodit ja glasuurisisest lüstrit.
La Niña
La Niña on nähtus, kui Vaikse ookeani idaosa vee pinnatemperatuur muutub keskmisest külmemaks. Lõuna-Ameerika ranniku ilm on sel puhul tavalisest kuivem. La Niña ajal tugevneb muu hulgas orkaanide sagedus ja tugevus Atlandi ookeanil.
Lüsterkeraamika
Araabia lüster ehk savipastalüster
Eelnevalt glasuuritud ja põletatud eseme pinnale kantakse õhuke kiht savipastat, mille hulka on segatud vase- ja/või hõbeda- ja/või vismutiühendeid. Ese põletatakse ning põletuse lõpus tehakse reduktsioon (tekitatakse hapnikuvaene keskkond), mille käigus hõbeda-, vase- ja vismutiosakesed ühinevad all oleva glasuuri osakestega. Pärast ahju ja eseme jahtumist hõõrutakse savipasta kiht esemelt maha ning selle alt jääb esemele lüsterpind.
Tehnikat kasutati palju islamimaade keraamikas ja see võimaldab graafilisi, teravate kontuuridega pindu. Vanimad reduktsioonlüsterkeraamika näited on pärit 9. sajandist Bagdadist. Väga palju kasutati lüstrit keskajal Pärsias, Egiptuses, Hispaanias ja Itaalias. pisi|Savipastaga maalitud esemed ahjus. EcoCeramics Läti Kunstiakadeemias Savipastalüstri tehnikat kasutas palju 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses Suurbritannias, Arts and Craftsi liikumise oluline meister oli William De Morgan.
Glasuurisisene lüster
Glasuurisiseselt teostatud lüstrid on pehmete värvide ja hele-tumeduste üleminekutega ning maaliliste pindadega. Lüstreid tekitavad komponendid (samad mis savipastalüstri puhul) segatakse kohe glasuuride hulka ning sulatatakse ühekordse põletuse käigus glasuuride sisse. Põletuse lõppfaasis tekitatakse ahjus tugevalt hapnikuvaene keskkond. Samuti võib lüstreid tekitavaid metalliühendeid lisada glasuuritud, kuid veel põletamata eseme pinnale. pisi|Ingrid Allik puhastab oma tööd savipastast, alles jääb lüsterjas maaling glasuuril Glasuurisisene lüster muutus eriti populaarseks 19. sajandi teisel poolel, juugendstiili ajal. Palju lüsterglasuuridega keraamikat valmistati Ungaris Zsolnay Portselanimanufaktuuris.
Marss üle Beltide
Marss üle Beltide oli Teise Põhjasõja ajal 1658. aasta 30. jaanuarist 8. veebruarini aset leidnud sõjakäik, mille käigus Rootsi kuningas Karl X Gustav juhtis Sjællandile jõudmiseks Rootsi sõjaväe Jüütimaalt üle Väike-Beldi jää Fyni saarele ja seejärel üle jäätunud Suur-Beldi. Riskantne, kuid ülimalt edukas ületamine oli hävitav löök Taanile ning viis samal aastal sõlmitud Roskilde rahuni, millega Skåne loovutati Rootsile.
Taust
Teise Põhjasõja ajal oli kuningas Karl X Gustav takerdunud konflikti Poolaga, suutmata jõuda sõjategevusega otsustava lõpplahenduseni (vaatamata sellele, et vallutatud oli ka Varssavi). Taani kuningas Frederik III aga pakkus Rootsile sõda kuulutades rootslastele pääsetee Poolast. Rootsi sõjavägi võis nüüd marssida Poolast välja, ilma et see paistnuks põgenemisena.
Rootsi armee marssis Poolast Taani lääne- ja keskossa, kuid et vältida võitlusi sellal Taani valduses olnud Skånes, ei naasnud nad kohe Rootsi. Päevas kümnete kilomeetrite kaupa kestnud forsseeritud marss viis 6000 Rootsi sõdurit Jüütimaale. Rootsi armee ei olnud suur, kuid tegemist oli ühtede kõige paremini varustatud ja parima väljaõppega väeosadega Euroopas. Armee kihutas laiali Taani vastupanujõud ja ülejäänud taanlased ei riskeerinud asuda planeeritud lahingusse rootslaste vastu.
Kogu Jüütimaa oli peagi Rootsi kontrolli all ja Karl X Gustav alustas ettevalmistusi rünnakuks Taani saarte vastu. Detsembri keskel ilm muutus, tuues kaasa kõige külmema talve, mida mäletati. Meri jäätus saarte vahel, tehes laevade abil ründamise võimatuks. Kuninga poolt saadeti välja insener Erik Dahlberg, et teha kindlaks, kas jää toetaks Rootsi ratsa- ja suurtükiväe raskust. Dahlberg kandis kuningale ette, et väinade ületamine mööda jääd on teostatav.
Ületamine
300px|pisi|vasakul|[[Suur-Belt|Suur-Beldi ületamine]] 1658. aasta 30. jaanuari varahommikul oli armee Väike-Beldi ületamiseks üles rivistatud, eesmärgiga Fyni saarele jõuda. Armee koosnes ligikaudu 9000 ratsa- ja 3000 jalaväelasest. Jää kaardus sõdurite raskuse all ja puhuti ulatus vesi meestele põlvedeni. Fyni kalda lähedal puhkes kokkupõrge umbes 3000 Taani kaitsjaga, kuid need löödi kiiresti kõrvale ja sõjavägi oli ohutult Fynile jõudnud.
Seejärel uuriti taas jääd, et leida parim viis üle Suur-Belti katva jää Sjællandi saarele jõudmiseks. Töid juhtis jälle Erik Dahlberg, kes soovitas võtta ette pikem marsruut Langelandi ja Lollandi saarte kaudu, mitte kõige kiirem tee üle Beldi. Kuningas asus koos ratsaväega üle jää teele 5. veebruari öösel ja jõudis samal päeval hiljem turvaliselt Lollandile. Jala- ja suurtükivägi järgnesid järgmisel päeval. Seega oli Rootsi väehulk 8. veebruaril ohutult Sjællandil päral ja pärast forsseeritud marsse jõudis vägi 15. veebruaril Kopenhaageni eeslinnadeni. Taanlased, kes olid eeldanud, et rootslased alustavad oma rünnakut kõige varem kevadel, sattusid paanikasse ja alistusid. Alustati läbirääkimisi ja 26. veebruaril allkirjastati mõlema osapoole poolt Roskilde rahu.
Tagajärjed
Marss üle Beltide oli kuningas Karl X Gustavi jaoks ülimalt riskantne ettevõtmine. Uudis võidust levis kiiresti ja see oli saavutus, mis tõi kaasa imetluse üle kogu Euroopa. Taani jaoks oli Roskilde rahu lõpptulemus aga katastroofiline: kuningriigi kogu idapoolne osa (Skåne, Halland, Blekinge ja Bornholm) loovutati Rootsile ja Taani olemasolu iseseisva riigina oli kahtluse all.
Naksitrallid. Esimene raamat
"Naksitrallid" on Eno Raua lastele suunatud romaanitetraloogia esimese raamatu pealkiri.
Sisu
Jutustus saab alguse kolme naljaka mehikese – Muhvi, Kingpoole ja Sammalhabeme – juhuslikust kohtumisest ühe linnakese jäätiseputka ees. Selgub, et kõik kolm on üksikud, ning nad otsustavad kampa lüüa ja Muhvi mugava furgoonautoga üheskoos edasi rännata. Linnakest aga painab kassinuhtlus, kuna üks vanainimene toidab arutult kasse – loomadele läheb kogu piim ja kala, mis tekitab linnas pööraseid liiklusummikuid.
Naksitrallid meelitavad kassid Kingpoole mänguasja, ratastel hiire abil metsa. Sellega aga lugu ei lõpe, kuna vanainimene on teiste kasside hulgas kaotanud oma kassi – Alberti ning naksitrallid otsustavad vanainimest aidata. Muhv ja Kingpool põgenevad furgoonautoga kasside eest järve peale, kus nad otsustavad keeduspiraali abil järvevee ära keeta ning enne keedetud vee mahasadamist kassid järve keskel olevale saarele meelitada. Plaan õnnestubki ning kassid jäävad saare peale lõksu. Samal ajal on metsa jäänud Sammalhabeme habemesse teinud pesa lind ning hoolimata kasside ohust aitab Sammalhabe linnul järglased üles kasvatada. Üks hall kass, kes otsustab neid rünnata, kukub aga püünisesse ning ta viiakse vanainimese juurde tagasi, kus pärast kassi pesemist selgub, et tegemist on tema Albertiga. Loo lõpuks saavad naksitrallid aurahad edukalt lõppenud kassivastase võitluse eest.
The Invisible Man Returns
"The Invisibile Man Returns" on 1940. aasta USA õudusfilm.
6. juuli
6. juuli on Gregoriuse kalendri 187. (liigaastal 188.) päev. Juliuse kalendri järgi 23. juuni (1901–2099).
Paralímni
Paralímni (kreeka keeles Παραλίμνι) on linn Küprosel Küprose saare kaguosas Famagusta ringkonnas, veidi kaugemal sisemaal, Famagusta linnaosas. Pärast Türgi sissetungi ja osa saare okupeerimist 1974. aastal on selle suurus ja tähtsus suurenenud tänu paljude põhjast põgenevate põgenike rändele. Paljud inimesed, kes töötavad Protarase ja Agia Napa turismitööstuses, elavad Paralimnis, mis on praegu Famagusta piirkonna ajutine halduskeskus ja suurim Küprose kreeklaste omavalitsus piirkonna kontrollitavas piirkonnas. Sellest on saanud Famagusta asustamata piirkonna väike pealinn. Paljud Protarase ja Ayia Napa turismisektori töötajad elavad Paralimnis, mis on praegu Famagusta rajooni ajutine halduskeskus ja rajooni suurim omavalitsusüksus, mis on Küprose Vabariik tunnustatud] rahvusvaheliselt.
Ajalugu
Sõna Paralimni tähendab "järves". Ajalooliselt on Paralimni ehitatud madala järve kaldale, mis täitus veega ainult talvel.
20. sajandi alguses taastati tehtud tööde tulemusena kogu järvesäng põllumajanduslikuks otstarbeks. Paralimni pole alati olnud see, mis ta on praegu. See ehitati algselt künkale, mis asub Deryneia ja selle praeguse asukoha vahel.
Kuid 15. sajandil viidi see sisemaale, et vältida piraatide avastamist. Väidetavalt saabusid esimesed Paralimni elama asunud inimesed vahetult pärast seda, kui Ottomani türklased vallutasid Famagusta lähedal asuva linna 1571. aastal. Esimene asula kandis nime Saint Demetrius ja see koht kannab tema nime tänaseni.
Vesivaksurlased
Välimus
Vesivaksurlased on hallikat või helepruuni värvi ja suhteliselt suured võrreldes teiste liikidega Gerromorpha infraseltsis. Nad on enamasti ligikaudu 8 mm pikad, kuid võivad kasvada pikemaks kui 15 mm. Nende keha ja jalad on pikad ja saledad, meenutades kojuselisi. Vesivaksurlased on enamjaolt tiibadeta, kuid esineb ka tiivulisi liike. Nende pea on pikk, tavaliselt pikem kui keha. Silmad on pea keskkohast tagapool ja enamasti pea pinnalt väljaulatuvad. Tundlad on neljasegmendilised.
Paralímni
Ajalugu
1986. aastal kuulutati Paralimni pärast rahvahääletust sellenimeliseks vallaks. 1986. aasta mais toimusid esimesed linnapea ja vallavolikogu valimised. Esimeseks linnapeaks valiti Nikos Vlittis, kes oli ametis aastatel 1986–2006. 2006. aasta detsembris kaotas ta linnapea ametikoha Andreas Evaggeloule, kes oli ametis 2011. aastani.
Vesivaksurlased
Levila ja eluviis
Vesivaksurlased on suhteliselt tavalised ja neid leidub kõikjal maailmas. Kõige suurem liigirikkus esineb troopikas. Väljaspool troopikat esineb ainult perekond vesivaksik (Hydrometra).
Paralímni
Ajalugu
Arhitektuuriliselt on Paralimni olnud kirjeldamatu, algsest külast on vähe või üldse mitte midagi alles. Kesklinnast väljas ei ole majad kuigi atraktiivsed ja näevad välja nagu väikesed ristkülikukujulised plokid. See korvab enam kui selle väga atraktiivsed aiad, eriti kui puud on õitsemas või viljas. Siiski näib, et uued ja esilekerkivad põlvkonnad, kes teenivad kõrgemat palka kui nende vanemad ja vanavanemad, kulutavad suuri summasid omanäoliste kaasaegsete kodude ehitamisele.
Vesivaksurlased
Levila ja eluviis
Vesivaksurlased on tavaliselt järvede, lompide ja märgalade kallaste lähedal, enamasti veekogudes, kus puuduvad kalad. Nad eelistavad viibida veetaimestikus või liuglevad vaikselt üle veepinna, kus nad ärrituse korral on võimelised tegema kiireid sööste.
Paralímni
Ajalugu
Otse Paralimni südames on kaubanduskeskus, kus on palju poode ning trendikaid kohvikuid ja baare. Tänu sellele, et Paralimni on kiiresti kasvanud, on saare suurimad toiduainete jaemüüjad rajanud või rentinud sinna filiaale nagu Carrefour, Orfanides. Samuti on palju kohalikke supermarketeid, näiteks Kokkinos.
Paralimni ümbruse maastikul on viljakad punased mullad, kus kasvatatakse kuulsat Küprose kartulit. Mainekad on maalilised tuulikud, millega maa-alustest põhjaveekihtidest vett ammutatakse ümbritsevate maade niisutamiseks. Kahjuks on paljud neist praegu varemetes, asendatud elektri- või diiselmootoriga pumpadega. Enne turismi tõusu olid Paralimnit ümbritsevad rikkalikud põllumaad selle rikkuse allikaks ja on siiani väga olulised.
Vesivaksurlased
Levila ja eluviis
Vesivaksurlased on röövloomad, kuid toituvad ka jäänustest. Nende meelistoiduks on veepinnal elavad hooghännalised. Nad on võimelised ronima taimedel, kus nad jahivad teisi putukaid. Neil on viis vastsefaasi ja täiskasvanuks arenevad vastsed 4–6 nädalaga.
Paralímni
Sport
Enosis Neón Paralimni FC, mis mängib Küprose esiliigas, on linna jalgpallimeeskond. Iraklis FC, Panathinaikose ja Olympiacose kuulus endine jalgpallur Michalis Konstantinou sündis Paralimnis. Samuti alustas ta oma karjääri linnameeskonnas. Paralimnis on ka konverentsi pool nimega Anorthosis Paralimniou.
Protaras
Protaras (kreeka: Παραλίμνι) on valdavalt turistlik. See kuulub Paralimni valla haldusjurisdiktsiooni alla. Iidsetel aegadel oli iidne Leukolla linnriik, kus praegu näib olevat Protaras. Linnas on turvaline sadam, kus asus ateena Demetrius Poliorketes aastal 306 a. C. ta otsis varjupaika Aleksander Suure ühe järglase Ptolemaiose poole. Lahingus sai Ptolemaios lüüa ja põgenes Egiptusi, jättes Küprose mõneks ajaks Demetriose kätte.
Vesivaksurlased
Eesti liigid
Eestis elab 2 liiki vesivaksurlasi
Paralímni
Protaras
Cape Greco on 10 minuti kaugusel Protarase keskusest ja seda peetakse saare üheks kaunimaks kohaks.
Suremus
Suremus ehk mortaalsus (ladina keeles mortalitas) on surmajuhtude esinemine mingi piirkonna rahvastikus või selle osas (või ka mingis perekonnas) kindla ajaühiku jooksul.
Paralímni
Protaras
Cape Greco elab Ayia Napa kuulsust, merekoletist, mis peaks meenutama delfiinii ja draakonii ristand.
Suremus
Tavakasutuses aetakse see mõiste tihti segi surmavusmääraga, millega väljendatakse indiviidi riski pärast haigestumist haigusse surra, ja ka haigestumusega, millega väljendatakse haigusjuhtude suhtelist hulka rahvastikus.
Suremust iseloomustavad demograafiliste näitajate seas surmajuhtude arv mingis ajavahemikus (tavaliselt aastas) ning suremuskordajad, sealhulgas suremuse üldkordaja.
Paralímni
Ökoloogia
Hooajaline Paralimni järv on koduks Küprose maole (Natrix natrix cypriaca), kes arvatakse olevat väljasurnud alates 1960. aastatest, kuni "Snake George" (H. Wiedl) selle liigi 1990. aastatel uuesti avastas.
Selle tulemusena kuulutati järv kogukonna huvides olevaks kohaks. Sellele vaatamata andis Küprose valitsus loa rohkem kui 300 maja ehitamiseks, mille tulemusel algatas Euroopa Komisjon Küprose vastu õiguslikke meetmeid.
Muud ohud, millega maod silmitsi seisavad, on motokross ja inimene, kes tapab nad teadmatuse ja ebausu tõttu.
Eesti kroon
Eesti kroon (ISO 4217 kood EEK) oli aastatel 1924–1941 ning 1992–2010 Eesti Vabariigi ametlik valuuta.
Kuldkroon (1924–1927)
Alates 11. juulist 1924 kasutati Eestis väärtusühikuna Rootsi krooni väärtusega võrdset, kulla alusel seisvat niinimetatud kuldkrooni. Tegelikult kuldrahasid ei valmistatud ja Eesti krooni kasutati abstraktse väärtusühikuna peamiselt väliskaubanduses. Seaduse algses eelnõus nimetatud taalri asemel võeti Otto Strandmani ettepanekul kasutusele kroon.
Eesti kroon aastatel 1928–1941
Eesti marga ja penni kasutamine lõpetati 1927. aasta mais vastu võetud Rahaseadusega, mis hakkas kehtima 1. jaanuaril 1928. Üks kroon jaguneb sajaks sendiks. Uue rahaühiku nimi tuli margaga paralleelselt kasutuses olnud nn kuldkrooni nimest.
Erinevalt Eesti markadest olid Eesti kroonvääringus pangatähed ja mündid kujundatud ühtses stiilis, Günther Reindorffi ja Georg Westenbergi poolt.