cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lockheed SR-71 Blackbird
Tõrjerakettide eksitamise elektroonilised seadmed
Otseselt luureülesannete täitmisel ei kaotatud ühtegi SR-71, kuid mitmesugustes õnnetustes kaotati 12 lennukit.
Rekordid
Viimastel ametlikel lendudel, 1990. aasta jaanuaris, püstitati SR-71-ga neli distantslennu maailmarekordit. Mitte nii nagu MiG-25, millega sai ainult 3–8 minuti kestel arendada kiirust Mach 2,83, on SR-71 nimel kõik pikamaa kiirusrekordid. Juba YF-12–ga ületati omal ajal rutiinselt kõik varasemad Nõukogude Liidu lennukitega püstitatud kiirusrekordid.
1. mail 1965 lendasid Walter Daniel ja James Cooney 1000 km distantsil kasuliku koormaga 2000 kg, kiirusel 2718,01 km/h, millega ületasid lastita ja lastiga 1000 kg varem kehtinud kiirusrekordid. Nende 11 aastat püsinud rekordid ületati SR-71-ga. Üks E-226-ga (MiG-25) 1967. aasta oktoobris püstitatud kiirusrekord 1000 km distantsil 1000 kg lastiga ületati SR-71A-ga tervelt 450 km/h võrra.
Tänaseni on SR-71A käes lastita ja lastiga 1000 kg absoluutne kiirusrekord ning horisontaal-lennulae maailmarekord.
Lennutehnilised andmed
pisi|300px
Lutuhõne
Lutuhõne (kuni 1925. aastani Šmidtivka, Шмідтівка) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Luhanski oblastis, Lutuhõne rajooni keskus, 22 km kaugusel Luhanskist edelas.
Lugani parempoolse lisajõe Vilhivka kaldal asuva Lutuhõne kõrgus merepinnast on 102 meetrit.
Lutuhõne asutati 1897. aastal, linnaõigused sai 1965. aastal.
2011. aasta 1. jaanuaril elas Lutugõnes 18 107 inimest.
21. sajand
2014. aasta Ukraina kriisi ajal võtsid venemeelsed separatistid linna oma kontrolli alla.
21. juulil sisenesid linna valitsusväed.
1. septembril olid valitsusväed T-90 tankipataljonide toel rünnanud vastaspoole ülekaalukate jõudude survel sunnitud linna taas maha jätma.
9. septembril täheldas Guardiani korrespondent linnas Venemaa relvajõudude soomustehnika kohalolu.
Dovlatov (film)
"Dovlatov" on Vene režissööri Aleksei German noorema 2018. aastal linastunud eluloofilm vene prosaistist ja ajakirjanikust Sergei Dovlatovist.
Film linastus 68. Berliini filmifestivali põhiprogrammis. Maailma esilinastus toimus 17. veebruaril 2018. Venemaal jõudis see levisse 1. märtsil 2018.
Sisu
Leningradis aset leidva tegevustikuga film jutustab ühest nädalast kirjanik Sergei Dovlatovi elus 1971. aasta oktoobripühade eel, vahetult enne tema sõbra, luuletaja ja tulevase nobelisti Jossif Brodski emigreerumist Ameerika Ühendriikidesse. Selles näidatakse nõukogude igapäevaelu selle halluses, koomikas ja traagikas, seiku Leningradi kirjandus-, kunsti- ja muusikaelust vaheldumisi Dovlatovi ajakirjanikutöö, eraeluliste raskuste ja olmeprobleemidega, mille üheks juhtmotiiviks on peategelase soov osta tütrele välismaine nukk, mida Nõukogude Liidus oli praktiliselt võimatu saada, nii nagu Dovlatovil ei õnnestunud saada ka NSV Liidu Kirjanike Liidu liikmeks ega avaldada oma teoseid.
Loomeprotsess
Peaosa mängiva näitleja nime hoiti pikalt saladuses. Alles 2. septembril 2016 sai avalikkusele teatavaks, et peaosas on serbia näitleja Milan Marić. Teiste osatäitjate seas olid Jelena Ljadova, Danila Kozlovski, Anton Šagin, Svetlana Hodtšenkova, Helena Sujecka, Eva Herr, Artur Bestšastnõi jt.
Saavutamaks suuremat tõepära mineviku kujutamisel, pöördusid filmitegijad Peterburi elanike poole palvega tuua Lenfilmi stuudiosse 1970. aastate alguse olmeesemeid: riideid, fotosid, mööblit jms.
Enne töö alustamist tellisid produtsendid ülevenemaalise sotsioloogilise küsitluse teemal: "Kas on vaja filmi Dovlatovist?". Jaatavalt vastas küsitletuist 28,6%. Suurem osa neist olid noored, tudengid ja keskkooliõpilased. Režissöör Germani meeskond korraldas ka ise Peterburi tänavail miniküsitluse, millele vastati sageli mitte üksnes jaatusega, vaid tunnistati ka siirast kiindumust Dovlatovi loomingusse. Ühe kohviku baarmen demonstreeris filmitegijaile aga Dovlatovi portreed tätoveeringuna.
Tööd filmiga alustati 2015. aasta algul. Võtted algasid 2016. aasta veebruaris ja kestsid 61 päeva. Film valmis 2017. aasta lõpus.
Vladimir Lunski
Vladimir Ivanovitš Lunski (vene keeles Владимир Иванович Лунский; 1862 Vilnius – 1920 Riia) oli Baltimaades tegutsenud arhitekt. Teda tuntakse eelkõige kirikute arhitektina.
Ta töötas Riias, Jelgavas, Ķemeris, Tartus ja Pärnus.
Eluloolist
Vladimir Lunski lõpetas Peterburi Kunstide Akadeemia ja töötas pärast akadeemia lõpetamist Riias. 1892. aastal määrati ta Liivimaa kubermanguarhitekti ametikohale. 13 teenistusaastast (1892–1905) osa oli ta kirikute projekteerijana ka Riia piiskopkonna arhitekt.
Igor Narski
Igor Sergejevitš Narski (vene keeles: И́горь Серге́евич На́рский; 18. november 1920, Moršansk, Venemaa – 7. august 1993, Moskva, Venemaa) oli vene filosoof, filosoofia ajaloo spetsialist, silmapaistev nõukogude kultuuri tegelane. Filosoofiadoktor (1961; käsitles doktoritöös loogilist positivismi), professor.
Vladimir Lunski
Eluloolist
Riias sai ta tuntuks tööka, andeka ja kohusetundliku arhitektina, kes tegutses kõigis oma haldusalasse kuuluvates piirkondades: esmajoones pealinnas Riias, Vidzemes ja Lõuna-Eestis, Tartus ja Pärnus. Tema kui kubermanguarhitekti teeneks võib lugeda ka uuendusmeelse arhitektuuri soosimist oma piirkonnas: tema toetusel valmisid praeguse Läti Rahvusteatri hoone (arhitekt August Reinberg), Uus Püha Gertrudi luteri kirik, Riia Kommertskool (praegune Läti Kunstiakadeemia) ja palju juugendstiilis maju (arhitektid Wilhelm Bockslaff, Mihhail Eisenstein, Heinrich Scheel, Alfred Aschenkampff, Karl Felsko), mis loovad Riia arhitektuurilise ilme.
Igor Narski
Eesti keeles on ilmunud Narski sulest David Hume'i, Gottfried Wilhelm Leibnizi ja Immanuel Kanti elulood.
Elulugu
1939. aastal astus Filosoofia, Kirjanduse ja Ajaloo Instituuti. Suure Isamaasõja ajal võitles rindel.
Gunnar Aagaard Andersen
Gunnar Aagaard Andersen (14. juuli 1919 Ordrup – 29. juuni 1982 Munkerup Dronningmølle lähedal) oli taani maalikunstnik, skulptor, disainer ja arhitekt.
Igor Narski
Elulugu
1943 astus NLKP liikmeks. Pärast sõda jätkas õpinguid Moskva Riikliku Ülikooli (MRÜ) filosoofiateaduskonnas. Lõpetas ülikooli 1948. aastal, astus MRÜ aspirantuuri ja kaitses 1951 kandidaadiväitekirja Edward Dembowski sotsiaalsest filosoofiast. 1961 sai filosoofiadoktori kraadi töö eest loogilisest positivismist.
Gunnar Aagaard Andersen
Ta õppis Stockholmi kunstiakadeemias Kungliga Konsthögskolan ja Kopenhaagenis Kuninglikus Taani Kunstiakadeemias.
Igor Narski
Elulugu
Õpetas MRÜ välismaise filosoofia ajaloo kateedris (1951–1971). 1965–1966 juhtis MRÜ filosoofiateaduskonna loogikakateedrit. 1974–1980 töötas NSV Liidu Teaduste Akadeemia Filosoofia Instituudi vanema teadustöötajana. 1981. aastast oli Igor Narski Vene NFSV teeneline teadlane.
Gunnar Aagaard Andersen
1940ndatel mõjutas teda õppejõud Aksel Jørgensen, ta maalis naturalistlikke ja puäntillistlikke töid. Aastatel 1946–1951 viibis ta Pariisis ja õppis muu hulgas skulptor Ossip Zadkine'i juures. Galerii Denise René kaudu sai tuttavaks Victor Vasarely, Jean Dewasne'i ja Alberto Magnelliga ning viljeles geomeetrilist abstraktsionismi.
Igor Narski
Elulugu
Igor Narski on avaldanud rea artikleid Kantist kõigis Kanti kogumiku annetes 1991. aastani kuni selle väljaande asutamisest Kaliningradis (end. Königsbergis) 1971. aastal. Samuti andis Narski panuse dialektilise loogika arendamisse.
Gunnar Aagaard Andersen
Aastast 1948 oli ta rühma Linien II liige ja viljeles konkreetset maalikunsti. Ta tegeles graafilise disainiga, kujundades Linien II näitusekatalooge ja kutseid ning ajakirja Mobilia. Pariisis osales ta näitusel Réalités Nouvelles ning sai 1951 rühmituse Groupe Espace liikmeks ja osales 1954 selle näitusel Biot's. 1950ndate alguses andis tekstiilivabrikant võimaluse realiseeerida Herningis oma arhitektuuri- ja kujundusideid. Aastatel 1953–1957 keskendus ta disainile ja arhitektuurile. Ta kujundas Unika Vævile vaipu ja kangaid.
Tema disainitud tool "Polyetherstolen" (1964) kuulub Taani kultuurikaanonisse.
Ta oli 1972–1982 Kuningliku Taani Kunstiakadeemia professor. pisi|Munkeruphus Ta elas 1958. aastast Munkeruphusis. Tema abikaasa oli skulptor Grete Tatjana Borgbjerg. Maastikuarhitekt Jeppe Aagaard Andersen on nende poeg.
Kiikonid
Iliase eepose teises laulus öeldakse, et kiikonid astusid Trooja sõtta Euphemose juhtimisel troojalaste poolel.
Helen Hunt
Helen Elizabeth Hunt (sündinud 15. juunil 1963 Culver Citys Californias) on Ameerika Ühendriikide filminäitleja, -režissöör ja stsenarist.
Ta on võitnud neli Emmyt, neli Kuldgloobust ja Oscari.
Etnomusikoloogia
pisi|Etnomusikoloog [[Frances Densmore lindistamas indiaanlase rahvamuusikat (1916)]] Etnomusikoloogia (inglise ethnomusicology) on teadusharu, mis uurib rahvamuusikaga seotut. Etnomusikoloogia puutub tihedalt kokku muusikateaduse, etnograafia ja folkloristikaga.
Etnomusikolooge õpetatakse välja näiteks konservatooriumis.
Eestis tegutseb etnomusikoloogiaga näiteks Eesti Kirjandusmuuseumi etnomusikoloogia osakond.
Võsaraat
Võsaraat (Prunella modularis) on raatlaste sugukonda kuuluv lind.
Pesitseb ka Eestis.
Werneri plaan
thumb|260px|[[Hindade tõus Euroopa Ühenduse liikmesriikides 1970–1980]] Werneri plaan oli 1970 ekspertide komisjoni poolt eesotsas tollase Luksemburgi peaministri Pierre Werneriga ette pandud plaan sõlmida tollases Euroopa Ühenduses valuutaliit ning kehtestada ühtne valuuta.
Punane kuusk
Punane kuusk (Picea rubens) on igihaljas okaspuuliik kuuse perekonnast. Selle looduslik levila Põhja-Ameerika kirdeosas, kuid 18. sajandi keskel toodi seda ka Euroopasse ning vähesel määral kasvatatakse seda ka Soomes ja Eestis.
Werneri plaan
Plaan oli kolmeastmeline.
Punane kuusk
Kirjeldus
pisi|vasakul|Okkad ja käbid Puu kasvab keskmiselt 18–23, maksimaalselt 35 m kõrguseks. Puu eluiga võib soodsates oludes küündida kuni 400 aastani.
Werneri plaan
Esimesel astmel (jaanuar 1971 kuni detsember 1973) tuli majanduspoliitikat koordineerida ning raha- ja krediidipoliitikat tugevdada. Peale selle tuli liberaliseerida kapitali liikumist. Ette olid nähtud ka sissejuhatavad meetmed struktuursete ja regionaalsete probleemide lahendamiseks ja maksude harmoneerimine. Oli puhkenud ökonomistide ja monetaristide vaheline tüli. Esimesed (eelkõige Saksamaa ja Holland) pidasid vajalikuks koordineerida majanduspoliitikat, teised (Prantsusmaa, Belgia, Luksemburg) seadsid sihiks valuutade koordineerimise. Werneri plaan nägi ette mõlemat protsessi.
Punane kuusk
Kirjeldus
Tüve keskmine läbimõõt on 30–60, maksimaalne 130 cm. Tüve koor on hallikas või punakaspruun, vanematel puudel pikisuunas lõhenev. Võra on laikuhikja kujuga.
Werneri plaan
22. märtsil 1971 jõudis Euroopa Ühenduste Nõukogu kokkuleppele Majandus- ja Valuutaliidu järkjärgulises realiseerimises. See nurjus kriisi tõttu. Kriisi elas üle ainult Euroopa Vahetuskursiliit ("valuutauss"), mis lubas osalevatele valuutadele kõikumist ainult kitsastes piirides. Sellesse liitu jäid ainult Saksamaa, Holland, Belgia, Luksemburg ja Taani. Teised Euroopa Ühenduse riigid langesid välja, sest nende valuutade väärtus langes liiga kiiresti. Alles 1979 käivitus jälle Euroopa valuutasüsteem, et Euroopa Ühenduses tekiks tihe majanduslik ja valuutapoliitiline koostöö.
Punane kuusk
Kirjeldus
Juurestik on maapinnalähedane, üsna aeglaselt arenev, ulatub keskmiselt 35 (maksimaalselt 55) cm sügavusele, mistõttu esineb tihti tormiheidet.
Okkad on 1,0–1,5 cm pikkused, teravad, läikivad, tume- või helerohelised, tipust pisut kõverad, neljatahulised, pealmiste külgede mõlemal tahul 6, alumistel tahkudel 3 õhulõherida, hõõrumisel lõhnavad aromaatselt. Okkad katavad võrset igast küljest.
Puukoor on pealtpoolt hallikaspruun ja seestpoolt punakaspruun, õhuke ja soomuseline.
Varangu raamatukogu
Raamatukoguhoidja on Urve Kingumets.
Punane kuusk
Kirjeldus
Käbid on 3–4 (6) cm pikkused ja läbimõõduga kuni 2,0 cm, vaigused, läikivad, valminult punakaspruunid. Seemnesoomused on väga jäigad, kumerad, pehmekarvalised, terveservalised või veidi hambulise servaga. Seemned on 2–3 mm pikkused, tumepruunid, helepruunide 6–9 mm pikkuste tiivakestega. 1000 seemne mass on vahemikus 1,6–4,5 g.
Kliima ja kasvupinnas
Punase kuuse areaali kliima on niiske ja jahe. Aasta keskmine sademete hulk on 910–1320 mm. Lund sajab aastas keskmiselt 200–400 cm ning lumikate esineb aastas 100–140 päeval. Jaanuari keskmised minimaalsed õhutemperatuurid on vahemikus –13...–18 °C, maksimaalsed aga –1...–7 °C. Puu talub talvel külma kuni –30...–40 °C. Külmavaba perioodi pikkus aastas on 90–150 ööpäeva. Juuli keskmised maksimaalsed õhutemperatuurid on +21...+27 °C, minimaalsed +11...+14 °C. Parimat kasvu näitavad Apalatšides kasvavad kuusikud, kuna suhteline õhuniiskus ja sademete hulk on seal kõrgemad.
Punane kuusk kasvab peamiselt viljakatel happelistel muldadel, mille pH on vahemikus 4,0–5,5. Samuti kasvab nii soodes kui ka õhukese mullakihiga kaljudel, mägedes tõuseb kuni 2000 m kõrgusele merepinnast. Soostunud aladel jääb kasv kiduraks.
Kaasliigid
Punane kuusk kasvab kas puhtpuistuna või segamini koos järgmiste puuliikidega: palsamnulg (Abies balsamea), must kuusk (Picea mariana), ameerika haab (Populus tremuloides), pensilvaania kirsipuu (Prunus pensylvanica), paberikask (Betula papyrifera), valge mänd (Pinus strobus), kanada tsuuga (Tsuga canadensis), kollane kask (Betula alleghaniensis), suhkruvaher (Acer saccharum), Fraseri nulg (Abies fraseri), harilik elupuu (Thuja occidentalis), punane vaher (Acer rubrum) jt.
Punane ja must kuusk on lähedased sugulased ja kohtades, kus nende levila kattub, esineb tihti nende omavahelisi hübriide.
Punane kuusk toiduallikana
pisi|Kuusepüüd toituvad punase kuuse võrsetest ja okastest pisi|Ameerika suurnokk-vint toitub punase kuuse seemnetest ja aitab neid levitada Kuusepüüd (Falcipennis canadensis) toituvad punase kuuse võrsetest ja okastest. Hiired koguvad suurel hulgal mahalangenud punase kuuse seemneid, eelistades punase kuuse seemneid palsamnulu seemnetele. Linnud, eriti kuuse-käbilind (Loxia curvirostra) ja ameerika suurnokk-vint (Hesperiphona vespertina), ursonid (Erethizon dorsatum), baribalid (Ursus americanus) ja ameerika jänesed (Lepus americanus) toituvad noorte kuuskede pungadest.
Paljunemine ja kasv
Punane kuusk on ühekojaline taim, paljuneb seemnetega, mida levitavad peamiselt tuuled. Vähemal määral aitavad kaasa väikenärilised ja linnud. Viljakandvus algab valgusküllases kasvukohas 15–20 aasta vanuselt ja saavutab oma maksimumi umbes 15 aastat hiljem. Tihedamas ühevanuses puistus aga hakkavad puud reeglina käbisid kandma alles 40–50 aasta vanuselt. Õitseb mais, isasõisikud on erepunased, emasõisikud on ererohelised, asetsevad eelmise aasta võrsete tipul ja on õitsemise ajal püsti. Seemned valmivad sama aasta septembri keskelt kuni oktoobri alguseni. Käbid avanevad peatselt pärast seemnete valmimist. Seemned kanduvad tuulega üldjuhul kuni 60 m kaugusele. Head seemneaastad korduvad 3–8 aasta järel. Esimesel eluaastal hukkuvad noored seemikud peamiselt põua ja külmakahjustuste tõttu. Ellujäämisprotsent on suurem õhematel ja väheviljakatel muldadel, kus kiiremakasvulistele lehtpuudele eriti kasvada ei meeldi.
Kuigi punase kuuse seemikud eelistavad noores eas varjus kasvamist, muutub edaspidi valgus väga oluliseks. Teiste puude varjus kasvav puu võib ka 145 aasta vanusena soodsatesse valgustingimustesse sattudes oluliselt kiiremini kasvama hakata. Täisvarjus kasvav puu võib 50 aasta vanuselt olla vaid 1,2–1,5 m kõrgune. Soodsates tingimustes kasvav puu võib kasvada 20-aastaselt kuni 7 ja 60-aastaselt 19 meetri kõrguseks.
Kasutamine
Punane kuusk on USA kirdeosas tähtis majanduslikult kasutatav puuliik. Puit on helepruun või kreemikas, kergelt töödeldav, elastne, keskmiste tugevusomadustega, paralleelsete kiududega. Eriti hinnatud on punase kuuse puit muusikainstrumentide puitosade valmistamisel (nt klaverid, kitarrid, mandoliinid ja viiulid). Puitu kasutatakse veel ehitusmaterjalina, vineeritööstuses, paberitööstuses tselluloosi saamiseks, jõulupuuna jne.
pisi|Punase kuuse puit on väärtuslik tooraine muusikainstrumentide valmistamisel Puidu füüsikalised ja mehaanilised omadused on esitatud tabelis.
Punase kuuse vaiku närisid juba indiaanlased. 1848 hakkas John Curtis kuusevaigust närimiskummi valmistama ja seda müüakse tänapäevani, harilikult piparmündi- või puuviljamaitseliste lisanditega.
Värskeid kuusekasve keedetakse kuuseõlle valmistamisel.
Linnade haljastuses ja tööstuspiirkondades on punase kuuse kasutamine raskendatud, kuna ta ei talu tahma ja heitgaase. Samuti ei talu ta mulla kuivust.
Punane kuusk on Kanadas asuva Nova Scotia provintsi rahvuspuu.
Kasvatamine Eestis
Punane kuusk toodi Euroopasse juba 1750. aastal. Eestisse jõudis ta 19. sajandil, kuid on meil vähe levinud. Tema esinemist on registreeritud Tallinnas, Tartus, Vana-Antslas, Orul, Porkunis, Olustveres ning Saaremaal Kuusenõmmel ja J. Alase dendraariumis. Praegu võib neid näha Tallinna Botaanikaaias ja Luua arboreetumis. Eestis kipub ta olema külmahell, samuti kannatab ta kuivadel kasvupinnastel, kuna koduses levilas on sademete hulk pea kaks korda suurem. Külmakindlaid seemikuid peaks saama areaali põhjaosast kogutud seemnete abil. Soomes kasvatatakse punast kuuske üksikute rühmadena Mustilas ja Punkaharjus ning seal on puud külmakindlad ja kannavad ka käbisid.
Elo Ellermaa
Ta töötas 2021. aastani ERR-is uudistesaatejuhina, 2021. aasta novembrist töötab ta Eleringis kommunikatsiooni projektijuhina.
Isiklikku
Tema isa on ajakirjanik Einar Ellermaa.
Poiss moonidega
Poiss moonidega on Anton Starkopfi loodud marmorist hauamonument Ambla kirikaias kabelitagusel platsil Ahrenschildi poja Lothar Reinholdi (15.09.1917 - 30.03.1922) haual. pisi|left
Nieščarda järv
Nieščarda järv ehk Neštšarda järv (valgevene keeles Возера Нешчарда, ka Няшчэрда (Niaščerda, transkribeeritult Njaštšerda), vene keeles Нещердо (Neštšerdo)) on järv Valgevenes Viciebski oblastis Rasony rajoonis. Järv asub merepinnast 147,7 meetri kõrgusel, selle valgla on 143 km².
Nõmme Tuletõrjeühingu kalmistu
Nõmme Tuletõrjeühingu kalmistu on kalmistuosa Tallinnas Hiiu-Rahu kalmistu idapoolses osas, kuid ei ole eraldatud omaette sissepääsuga kalmistuks.
Nieščarda järv
Kaldajoone pikkus on 50,18 kilomeetrit, Nieščarda on pikima kaldajoonega järv Valgevene territooriumil. Järves on kolm saart pindalaga 0,23 km². Kaldad on madalad, kagus ja idas moodustab kalda kohati õõtsik. Järve põhja- ja läänerannal on kohati moreenist künkad suhtelise kõrgusega 10–15 meetrit.
Nõmme Tuletõrjeühingu kalmistu
Ajalugu
Maa-ala Nõmme Vabatahtliku Tuletõrjeühingu (NVTÜ) kalmistuosa jaoks eraldati 1929. aastal. Kalmistule maetute arvu ei ole teada.
Nieščarda järv
Järve sügavaim koht asub põhjaosas, ent ka lõunaosas ulatub sügavus kohati üle 7 meetri. Järve põhi on kaetud sapropeeliga.
Nõmme Tuletõrjeühingu kalmistu
Mälestusmärk
Kalmistu keskosas on NVTÜ 25. aastapäevaks püstitatud mälestusmärk. See on tehtud punasest graniidist, ja sellel on pronksist NVTÜ embleem ning sisseraiutud tähed "NVTÜ". Mälestusmärk avati pidulikult 15. juunil 1935.
Venevere raamatukogu
Venevere raamatukogu on raamatukogu Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas Venevere külas Venevere seltsimajas.
Paleoeskimod
Paleoeskimod olid rahvad, kes asustasid Arktika piirkonda Tšukotkast (näiteks Tšortov Ovrag) üle Põhja-Ameerika kuni Gröönimaani enne tänapäeva eskimoid (inuitid ja jupikid) ning neile lähedasi arheoloogilisi kultuure. Nad ei olnud tänapäeva eskimote esivanemad ega keelesugulased.
Nende kõige varasemad kultuurid (varajased paleoeskimod) kujunesid 2500. aastaks eKr, ja nende viimane kultuur, Dorseti kultuur, kadus 1500. aastaks pKr.
Paleoeskimote algkodu oli Beringias umbes 2500–2000 eKr. Varsti levisid nad Põhja-Kanadasse, Arktika saarestikku ja Gröönimaale. Seal kujunes mitu kultuuri, millele on ühised väikesed kivist tööriistad, mille seas olid ka luust oda otsa kinnitatavad mikrolõiketerad.
Paleoeskimod ei olnud Arktika oludega nii hästi adapteerunud nagu neoeskimod.
Paleoeskimote tehnika oli hilisemate kultuuridega võrreldes algeline.
Paleoeskimod levisid Beringiast või Siberi kirdenurgast ja Wrangeli saartest kuni Peary maani Gröönimaa põhjaosas.
Sajandite jooksul võtsid paleoeskimod kasutusele kildast ja luust tööriistad, keraamika, paremad harpuunid ja traanilambid. Mõned uued leiutised tulid mõneks ajaks kasutusele, unustati mitmeks sajandiks ja ilmusid siis jälle.
Hilisemad paleoeskimod kasutasid jääkingi ja päikeseprille.
Kõik paleoeskimote kultuurid olid küttide ja kalastajate kultuurid. Mere- ja maismaaloomade osatähtsus oli kultuuriti erinev, sõltudes saadaolevatest jahiloomadest ja tehnikast. Maismaal kütiti tavaliselt karibuid, lumejäneseid jms imetajaid ning linde. Rannikul püüti kala ning kütiti harpuunide ja odade abil mereimetajaid. Inimesed elasid tavaliselt telkides, kuid mõnikord olid onnid pooleldi maa alla kaevatud. Tüüpiline talvelaager oli pikk nahkonn, kus pered elasid kõrvuti. Talvelaagris võis elada kümneid, isegi sadu inimesi. Suvelaagrid olid väikesed ja koosnesid nahkonnidest, kus elas üks või mõni pere.
Paleoeskimote seas olid:
Dorseti kultuur oli viimane suurem paleoeskimote kultuur Arktikas enne seda, kui praegusest Alaskast ida poolt rändasid 2. aastatuhande esimesel poolel pKr sisse Thule kultuuri kandjad, tänapäeva inuittide esivanemad.
Beringia
Wisconsini jäätumise ajal oli suurem osa praegusest eskimote alast kaetud liustikega ning kindlasti asustamata. Mackenzie mägede ja Richardsoni mägede jää annab tunnistust sellest, et ajavahemikul 30 kuni 15 tuhat aastat tagasi oli jää tõttu võimatu jalgsi Siberist praeguse Kanada alale jõuda. Ent Siberi kirdeosa ja Beringia maismaasild olid tänu Vaikse ookeani soojadele hoovustele ja oma kuivale kliimale jäävabad. Nõnda oli Alaska idaosa Siberiga ühenduses ning oli sellega ökoloogiliselt samalaadne.
Kuigi inimesed olid umbes 27 tuhat aastat tagasi kliima külmenemise tõttu Siberi kirdeosast taandunud, võisid jäävaheajad võimaldada piirkonna taasasustamist. Näiteks Bluefishi koobastest on leitud esemeid, mis pärinevad ajavahemikust 25 000 kuni 13 500 aastat tagasi; kõige vanemad neist on luust tööriistast: üks karibu sääreluust, dateeritud 24 800 aasta vanuseks ning kaks mammutiluust, dateeritud 23 500 aasta vanuseks ; need daatumid võisid kokku langeda  Paudorfi jäävaheajaga.
Ajavahemikust 14 500 kuni 13 500 aastat tagasi on teada inimasustus Tanana jõe orus Alaskal ja Indigirka jõgikonnas Siberis ; see daatum võib kokku langeda Bøllingi jäävaheajaga.
Alaskalt (Mesa Site, Iteriak Creek, Dry Creek) on leitud jälgi paleoindiaanlastest, mis on dateeritud vähemalt 11 500 aasta vanuseks Oletatakse, et tegu on Hilisdrüüases pühvlijahil põhja poole tunginud paleoindiaanlastega.
Jäätumisjärgne aeg
Mitme leiukoha põhjal võib rääkida Põhja-Arktika kultuuri levikust. Serranía Brooksi leiukoha vanuseks hinnatakse 10 kuni 8 tuhat aastat. Samasse kultuuri kuuluvad leiud Graveyard Pointist, Krusensterni neeme palissaadidelt ja Onion Portage'ist. Neid leide on seostatud atapaskidega.
Anangula saarelt (üks Foxi saartest) on leitud mikrolõiketerasid, mikrotuumasid ja teisi artefakte, mis on dateeritud ajavahemikku 7700 kuni 8500 aastat ning on samasugused nagu Aleuutide pikaajalisel kultuuril. Seetõttu on neid seostatud aleuutidega ja eskimo-aleuudi keeltega.
Arktiline mikroliitiline traditsioon
Paleoeskimote algkodu on Aasias. Põhja-Siberi, Alaska ja Kanada aladel oli juba ammu liikunud kütte, kuid tegu oli paleosiberlaste ja indiaanlastega, sealhulgas naa-dene keelte kõnelejatega. Oletatakse, et paleoeskimote esivanemad elasid umbes 3000 eKr Amuuri jõe ääres.
Denbigh' kultuur on esimene paleoeskimote kultuur. Selle nimi on pandud Louis Giddingsi poolt 1964 Denbigh' neemelt Norton Soundilt leitud kompleksi järgi, mis on dateeritud 5500 aasta vanuseks. Hiljem on sama kultuuri leiukohti leitud Arktika tundrast, Brooksi mägedest, Kuzitrinist, Sewardi poolsaarelt, rannikult, mis on talvel jääga kaetud ja kus ei kasva puid, Alaska Beringi mere rannikult, Kanada põhjarannikult ja saartelt ning Gröönimaalt Selle kultuuri leiukohti on ka Siberis. Iseloomulikud on peened fragmendid ja väikesed tööriistad (mikrolõiketerad, mikroliidid), mistõttu räägitakse arktilisest "mikroliitilisest" kultuurist, mis Denbigh' kultuurist alguse sai. . Kütiti väikeulukeid, sealhulgas põhjapõtru, ning linde ja püüti kala. Kasutati harpuune, nuge, kalaodasid ja nooleotsi. Mereloomade püügil polnud suurt tähtsust. .
Birnirki kultuur
Umbes 800. aastal ilmus Birnirki kultuur. See oli maismaakultuur, peale mereloomade kütiti karibuid. Selle avastas 1912 Barrow' neeme lähedalt. Arvatakse, et tegu on Thule kultuuri kandjate esivanemate kultuuriga. See eksisteeris 1000. aastani ning asendus Thule kultuuri klassikalise eluviisiga.
Thule kultuur
Umbes 1000. aastal ilmus Alaskal Thule kultuur, mille kandjad olid inuittide esivanemad. Nad liikusid kiiresti mööda Arktikat ida poole. Inuitid jõudsid Gröönimaale umbes 1300 ja Labradori poolsaarele umbes 1500, vahetades välja Dorseti kultuuri kogu alal puudepiirist põhja pool, välja arvatud Coatsi saar ja mõned naabersaared hudsoni lahes, kus Sadlermuit elasid 1903. aastani.
Esimene vanaaja inimene, kelle genoom sekveneeriti
Veebruaris 2010 teatati, et esimest korda on sekveneeritud vanaaja inimese genoom. 4000 aasta juuksetükkide põhjal sekveneerisid Taani Rahvusmuuseum, Pekingi Genoomikainstituut jt teadusasutused, sealhulgas eesti teadlased, ligi 80% ühe paleoeskimo mehe genoomist. Mees leiti Gröönimaalt ning ta arvatakse olevat Saqqaqi kultuuri kandja.
Genoomi põhjal arvatakse, et umbes 5500 aastat tagasi toimus ränne Siberist Põhja-Ameerikasse, mis erineb varasematest indiaanlaste ja inuittide esivanemate sisserännetest. Umbes 4500 aastat tagasi olid selle rände teinute järglased jõudnud Gröönimaale. Mehel, kellele oli pandud nimeks Inuk, oli veregrupp A+. Geenide järgi otsustades oli ta kohastunud külmale ilmale, tal olid pruunid silmad, pruunikas nahk ja kiilanemiskalduvus. Sekveneeriti ka mitokondrigenoom.
Alex Wilkinson
pisi|Alex Wilkinson 2009. aastal [[Central Coast Mariners FC|Central Coast Marinersi särgis]] Alexander William Wilkinson (sündinud 13. augustil 1984 Sydneys) on endine Austraalia jalgpallur (keskkaitsja).
2005. aastal liitus ta A-League'i klubiga Central Coast Mariners, kellega võitis kahel korral A-League'i põhihooaja. 2011. aastal mängis ta laenul Hiina kõrgliigaklubis Jiangsu Sainty.
Aastatel 2012–2015 mängis ta Lõuna-Korea kõrgliigaklubis Jeonbuk Hyundai Motors, kellega tuli 2014. ja 2015. aastal Lõuna-Korea meistriks. 2014. aasta hooajal valiti Wilkinson Lõuna-Korea liiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
2016. aasta veebruaris naasis Wilkinson A-League'i, liitudes Melbourne Cityga, kus mängis hooaja lõpuni. Seejärel siirdus ta Sydneysse. 2019. aasta juulis määrati Wilkinson pärast seda, kui Alex Brosque karjääri lõpetas, Sydney kapteniks. 2021. aastal valiti Wilkinson Sydney aasta mängijaks.
Jalgpallurikarjääri lõpetas Wilkinson pärast hooaega 2022/23.
Anett Kontaveit
Anett Kontaveit (sündinud 24. detsembril 1995 Tallinnas) on Eesti elukutseline tennisist.
Ta on esimene eestlanna, kes on jõudnud naiste üksikmängus maailma esikümnesse (1. novembril 2021 WTA 8. koht; kõrgeim koht WTA 2., 6. juuni 2022) ning pääsenud WTA aastalõputurniirile (2021).
Kontaveit on 2022. aasta 13. veebruari seisuga võitnud kuus WTA turniiri. 20. juunil 2023 teatas Kontaveit avalikkusele, et lõpetab tervislikel põhjustel profikarjääri.
Alates 2015. aastast on ta valitud igal aastal Eesti parimaks naistennisistiks.
Tennis
Kontaveidi kõrgeim koht WTA edetabelis on 2. (6. juuni 2022) ja paarismängus 95. (2. märts 2020).
Juunist 2018 kuni aprillini 2021 oli tema treener Nigel Sears.
Bjarne Aagaard Strøm
Bjarne Aagaard Strøm (29. mai 1920 – 3. jaanuar 2008) oli Norra ajakirjanik ja Venstre poliitik.
Anett Kontaveit
Tennis
Augustist 2021 kuni 2022. aasta juuni alguseni treenis teda endine Venemaa tipptennisist (alates oktoobrist 2006 ATP 20.) Dmitri Tursunov. Kohe pärast Tursunovi ametisseastumist, perioodil 2021. aasta augustist kuni oktoobri lõpuni, võitis Kontaveit järjest neli WTA turniiri ja jõudis 30 maailma parema naistennisisti seast kiiresti maailma esikümnesse. Oluline saavutus oli 2021. aastal Kontaveidi WTA aastalõputurniirile jõudmine ja seal teise koha saavutamine. 6. juunil 2022 jõudis Kontaveit maailma naistennisistide edetabelis Eesti tennisistide kõigi aegade kõrgeimale, teisele kohale.
Bjarne Aagaard Strøm
Ta osales Norra vastupanuliikumises ja vangistati. Alates 1968. aastast oli ta ajalehe Haugesunds Avis peatoimetaja. Aastatel 1965–1969 oli ta Stortingi asendusliige.
Anett Kontaveit
Tennis
Kontaveit oli 14. septembrist 2015 – 26. veebruarini 2023 Eesti esireket. Samuti 22. maist kuni 27. maini 2023 ning uuesit alates 12. juunist 2023. Alates 10. aprillist 2017 on ta WTA edetabelis esisajas. Kontaveidist sai esimene välismaalane, kes on võitnud Venemaal nii Moskva kui ka Peterburi turniiri. 20 järjestikuse sisehallimängu võiduga tõusis ta pärast Peterburi turniiri võitmist 13. veebruaril 2022 alates 1989. aastast peetavas maailma naistennisistide arvestuses kuuendale kohale. Teda edestasid Steffi Graf 43, Monica Seles 32, Lindsay Davenport 22, Justine Henin 22 ja Jana Novotná 21 järjestikuse võiduga. Tema võiduseeria kestis lõpuks 22 mängu. Pärast Peterburi turniiri võitu oli kuue eelnenud kuu jooksul võitnud viis WTA turniiri ning pidanud WTA turniiridel 44 kohtumist ja võitnud neist 38.
2011
Jaanuaris 2011 võitis ta Tallinnas peetud ITF-i 10 000 USA dollari suuruse auhinnafondiga tenniseturniiri.
5.–6. veebruaril 2011 mängis ta esimest korda Eesti Fed Cupi naiskonnas ning pääses WTA edetabelisse 7. veebruaril.
14. novembril 2011 asus Kontaveit maailma juunioride edetabelis 18. kohal.
2011. aasta Prantsusmaa lahtistel tennisemeistrivõistlustel jõudis Kontaveit noorteturniiril neidude üksikmängu veerandfinaali, kus kaotas teisena asetatud venelannale Irina Hromatšovale 4:6, 1:6.
2012
2012. aasta USA lahtiste meistrivõistluste noorteturniiril pääses Anett Kontaveit finaali. Turniiri avaringis alistas ta Lõuna-Aafrika Vabariigi esindaja Madrie Le Roux' 6:4, 6:3. Teises ringis oli ta väga tasavägises mängus parem ameeriklanna Alexandra Kiickist 6:0, 6:7 (4:7), 7:6 (7:4) ja kolmandas ringis alistas ta Katerina Siniakova 6:4, 6:4. Veerandfinaalis oli Kontaveidi vastaseks juunioride esireket Taylor Towsend, kellest ta sai jagu tulemusega 6:4, 6:4. Poolfinaalis võitis ta tulemusega 6:2, 7:6 (7:4) ameeriklanna Victoria Duvali (WTA 562). Finaalis oli tema vastaseks ameeriklanna Samantha Crawford (WTA 393.), kellele Anett kaotas tulemusega 7:5, 6:3.
2013
2013. aasta juuni alguses võitis Anett Moskvas toimunud 25 000 dollari suuruse auhinnafondiga ITF-i turniiri. Finaalis alistas ta turniiril esimese asetuse saanud türklanna Cagla Büyükakcay 6:1, 6:1.
2013. aasta Wimbledoni noorteturniiri avaringis alistas Anett Kontaveit austraallanna Sara Tomici 6:1, 6:0. Teises ringis sai Kontaveit jagu prantslanna Fiona Ferrost tulemusega 6:1, 6:1. Kolmandas ringis kaotas Kontaveit turniiril esimest paigutust omanud Belinda Bencicile Šveitsist tulemusega 4:6, 6:4, 2:6. Koos Läti esindaja Jeļena Ostapenkoga jõudis ta neidude paarismängus samuti kolmandasse ringi, kus kaotati Šveitsi-Slovakkia paarile Belinda Bencic – Petra Uberalová.
Oktoobris 2013 võitis ta Austraalias Margaret Riveris peetud 25 000 dollari suuruse auhinnafondiga tenniseturniiri. Finaalis alistas ta tulemusega 6:2, 6:4 ameeriklanna Irina Falconi. See oli tema karjääri üheksas ITF-turniiri võit.
2014
2014. aasta hooaja avaturniiril Uus-Meremaal Aucklandis jõudis Anett 18-aastaselt valikmängude kaudu esimest korda WTA tenniseturniiri põhitabelisse, kui oli alistanud Nicole Gibbsi 2:6, 6:3, 6:2, kolmanda asetusega Shelby Rogersi 6:1, 6:2 ja Irina Falconi 6:3, 7:6 (8). Põhiturniiri 1. ringis kaotas Kontaveit Julia Goergesele 6:4, 6:7 (3), 6:7 (2).
Juunis Nottinghamis toimunud 50 000 USA dollari suuruse auhinnafondiga turniiril jõudis Kontaveit veerandfinaali, kus ta kaotas Andrea Hlaváčkovále 7:6, 0:6, 4:6.
2015
2015. aasta USA lahtiste meistrivõistluste valikmängudes alistas Kontaveit Stephanie Vogti, Maria-Teresa Torro-Flori ja Naomi Broady ning jõudis põhiturniirile.
2016
2016. aasta märtsis Mehhikos Monterreys 250 000 USA dollari suuruse auhinnafondiga turniiril alistas ta esimeses ringis slovakitari Dominika Cibulková (WTA 57.) 6:4, 6:4. Teises ringis alistas ta itaallanna Sara Errani (WTA 17.) 6:1, 6:3. Mäng kestis 54 minutit. Veerandfinaalis alistas ta tulemusega 6:1, 6:4 ameeriklanna Nicole Gibbsi (WTA 104.). Poolfinaalis kaotas ta belglanna Kirsten Flipkensile (WTA 73.) 6:7(6), 4:6.
2017
Aasta algul oli Kontaveit WTA edetabelis 121. mängija.
Jaanuaris osales ta Austraalia lahtistel meistrivõistlustel, kus tuli avaringis vastu võtta kaotus Maria Sakkari vastu 0:6, 4:6. Samas kuus võitis Kontaveit Andrézieux-Bouthéon ITF-i turniiril finaalis Ivana Jorovici 6:4, 7:6.
Veebruaris jõudis ta 32 parema hulka Ungaris toimunud Hungarian Ladies Openil.
2017. aasta aprillis Šveitsis Bielis toimunud 250 000 dollari suuruse auhinnafondiga Bieli WTA turniiril alistas ta esimeses ringis Briti tennisisti Heather Watsoni (WTA 110.) 7:6 (2), 6:2. Teises ringis oli ta parem venelanna Jevgenija Rodinast (WTA 78.) 6:3, 6:2 ja veerandfinaalis belglanna Elise Mertensist (WTA 68.) 7:5, 6:7. Poolfinaalis alistas ta valgevenelanna Alaksandra Sasnoviči (WTA 108.) 6:4, 4:6, 7:5. Mäng kestis 2 tundi ja 23 minutit. Selle võiduga pääses Kontaveit esimest korda WTA turniiri finaali. Tema finaalivastaseks oli 17-aastane tšehhitar Markéta Vondroušová (WTA 233.), kellele ta kaotas 4:6, 6:7 (6).
2017. aasta mais Hispaanias Madridis 5,9 miljoni dollari suuruse auhinnafondiga tenniseturniiril Mutua Madrid Open alistas ta valikmängude esimeses mängus ameeriklanna Julia Boserupi (WTA 87.) 6:3, 6:2. Teises ringis kaotas ta colombialanna Mariana Duque-Mariñole (WTA 98.) 3:6, 3:6. Vaatamata kaotusele pääses ta n-ö õnneliku kaotajana põhiturniirile, kus kaotas WTA edetabelis 22. kohal paiknevale Coco Vandeweghele 4:6, 6:7.
Georgi Bašarin
Georgi Prokopjevitš Bašarin (jakuudi keeles Георгий Прокопьевич Башарин; 21. märts (vkj 12. august ) 1912 Botorusski uluss, Jakuudi oblast – 18. aprill 1992) oli jakuudi ajaloolane ja ühiskonnategelane, Vene NFSV teeneline teadustegelane.
Anett Kontaveit
2017
13. juunil toimunud Ricoh Open avaringis võitis ta tšehhitari Kristýna Plíškovát 6:7, 6:3, 6:1, järgmises ringis Belgia tennisisti Kirsten Flipkensit 3:6, 6:1, 6:2. Veerandfinaalis võitis Carina Witthöfti 6:3, 6:1 ja poolfinaalis ukrainlanna Lesja Tsurenkot 6:3, 6:7, 6:2. Finaalis võitis ta venelanna Natalja Vihljantsevat 6:2, 6:3. Kontaveit sai sellega oma esimese WTA turniirivõidu.
Georgi Bašarin
Ta oli Jakutski Riikliku Ülikooli ajaloodoktori kraadiga õppejõud, üldajaloo kateedri professor (1989–1992). Tema peamised uurimisteemad olid agraarsuhete ajalugu Jakuutias, Jakuutia rahvaste sotsiaalne kord, Siberi ala lülitamine Vene riigi koosseisu, jakuudi rahva ajaloolis-kultuuriline pärand ja Siberi rahvaste ajaloo historiograafia. Bašarin sattus 1950. aastal "kodanliku natsionalistina" põlu alla. 1956. aastal ennistati ta tööle ja lubati tal teist korda kaitsta doktori väitekirja.
Aastatel 1966–1992 oli ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi Oiunski-nimelise riikliku preemia määramise komisjoni esimees.
Anett Kontaveit
2017
4. juulil toimunud Wimbledoni turniiri avaringis võitis ta Hispaania tennisisti Lara Arruabarrenat 6:2, 6:4. 6. juulil toimunud teises ringis võitis ta 55 minutiga venelanna Darja Kassatkina 6:3, 6:2. 8. juulil toimunud kolmanda ringi kohtumises tuli alla jääda Caroline Wozniackile 6:3, 6:7, 2:6.
Georgi Bašarin
Haridus ja töökäik
Bašarin õppis aastatel 1934–1937 Jakutski pedagoogilises instituudis, kuid lõpetas 1938. aastal Karl Liebknechti nimelise Moskva Riikliku Pedagoogilise Instituudi. Ta töötas esialgu Jakutski pedagoogilises instituudis (1938–1940), seejärel Jakuudi ANSV RKN juures asuvas keele- ja kultuuriinstituudis (1941–1944). 1943. aastal sai ta ajalookandidaadi kraadi väitekirjaga Jakuudi kirjanduse rajajatest Aleksei Kulakovskist, Anempodist Sofronovist ja Nikolai Neustrojevist.
Aastatel 1949–1953 oli ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia Jakutski filiaali Jakuudi Keele, Kirjanduse ja Ajaloo Instituudis teadur. 1950. aastal kaitses ta NSV Liidu Ajaloo Instituudis ajaloodoktori kraadi väitekirjaga agraarsuhete ajaloost.
1960. aastast töötas ta Jakutski Riikliku Ülikooli üldajaloo kateedris. Aastatel 1964–1966 oli ta ajaloo-filoloogiateaduskonna dekaan.
Anett Kontaveit
2017
14. augustil kaotas Kontaveit Cincinnati turniiri esimeses mängus Petra Kvitovále 6:1, 6:7 (2:7), 3:6. Connecticut Openil kaotas ta esimeses mängus tšehhitar Mirjana Lučić-Baronile 4:6, 7:6 (7:3), 3:6. USA lahtistel meistrivõistlustel 31. augustil toimunud avamängus kaotas Kontaveit Lucie Šafářovále (WTA 34.) 7:6 (7:5), 1:6, 4:6 ning langes välja.
USA lahtiste meistrivõistluste järgsetel turniiridel piirdus Kontaveit ühe või kahe mänguga: Guangzhous võitis Jasmine Paolinit, kuid kaotas Lizette Cabrerale; Wuhanis kaotas Magda Linettele; Pekingis kaotas Daria Gavrilovale, Linzis kaotas Mihaela Buzarnescule; Luxembourgis võitis Jana Cepelovat, aga kaotas Heather Watsonile.
WTA turniiride finaalid üksikmängus
Seisuga 13. veebruar 2022 on Anett Kontaveit võitnud kuus WTA turniiri.
Isiklikku
Tema ema on Ülle Milk (neiupõlvenimega Miller; sündinud 14. oktoobril 1965), kes oli ka tema esimene treener (2001–2009). Isa on endine korvpallur Andrus Kontaveit (sündinud 10. jaanuaril 1958). Tema vanaisa oli rahandusminister ja jäähokiföderatsiooni president Rein Miller (1938–2017).
Artur Frommhold Beek
Artur Frommhold Beek (20. detsember 1881 Tartu – 31. jaanuar 1938 Tallinn) oli eesti advokaat.
Ta lõpetas 1907. aastal Tartu ülikooli õigusteaduskonna, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Ta oli 1908–1919 vandeadvokaat Pärnus ja Tartus, 1919–1929 Tallinnas. 1919. aastal Vannutatud Advokaatide Nõukogu asutajaliige.
Auhind
Auhind on mälestusese (nt karikas), aumärk (nt medal), diplom, raha vms, mis antakse tunnustuseks saavutuste eest. Auhindu antakse tihti näiteks võistlustel ja konkurssidel, eelkõige spordis ja kultuuris. Auhinda nimetatakse ka preemiaks (ladina praemium 'eelis', 'tasu'), kuigi sõnal preemia on teisigi tähendusi. Maailma tuntumate teadusauhindade seas on Nobeli auhind, spordis on tuntuimad olümpiamedalid. Üks tuntumaid filmiauhindu on Oscar ehk Ameerika Filmikunsti ja -teaduste Akadeemia auhind.
Auhinna saajaid nimetatakse tihtipeale laureaatideks.
Kõnekeeles on auhind sünonüümne terminiga autasu, mida võidakse aga auhinnast ka eristada. Selles tähenduses antakse auhind saavutuste, autasu aga teenete eest, mis ei pruugi olla tehtud võistluse või konkursi käigus ning võivad seisneda pikaajalises üldises tegevuses, mitte üksikutes tegudes. Samas kõneldakse siiski laialdaselt ka elutööauhindadest, mida antakse mingis valdkonnas tehtud elutöö eest tervikuna.
Vergi raamatukogu
pisi|Vergi raamatukogu Vergi raamatukogu on raamatukogu Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas Vergi külas.
Tuhat ja üks ööd (Shanon)
"Tuhat ja üks ööd" on Shanoni 2012. aastal välja antud album.
Rozula
pisi|left Rozula (varasema nimega Rozbeķi ja Rozbeķu muiža, nõukogude ajal Vienotnes) on küla (vidējciems) Lätis Cēsise piirkonnas Stalbe vallas.
Rozula asub merepinnast 58 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Stalbest 6 ja Riiast 78 kilomeetri kaugusel. Külas on Rozula bussipeatus.
Charlestoni kirikutulistamine
Charlestoni kirikutulistamine oli terroriakt, mis toimus 17. juunil 2015 Charlestoni Emanueli Aafrika Metodisti Episkopaalkirikus (Lõuna-Carolina osariigis Ameerika Ühendriikides), mille tulemusena hukkus üheksa inimest ja üks inimene sai haavata.
Rozula
Aastal 2015 oli külas 137 elanikku. Aastal 2017 oli elanikke 124, aastal 2021 aga 112.
Charlestoni kirikutulistamine
2015 aasta 17. juuni õhtul kell kaheksa tuli 21-aastane valgenahaline Dylann Storm Roof autoga mustanahaliste Emanueli metodisti kiriku juurde, astus kirikusse, kus toimus piiblitund, ta osales selles. Ent ühel hetkel ta ütles:
Seejärel avas ta püstolist Glock 41 tule koguduseliikmete pihta. Kell 21.05 (kohaliku aja järgi) saabus Charlestoni politseile teade tulistamise kohta.
Dylann Storm Roof arreteeriti 18. juunil 2015 liikluskontrolli käigus Shelbys Põhja-Carolina osariigis (umbes 354 kilomeetri kaugusel Charlestonist).
Kahtlusalune
Dylann Storm Roof (sündinud 3. aprillil 1994 Columbias)
Väino Reinart
pisi|Väino Reinart (2012)
Torstein Aagaard-Nilsen
Torstein Aagaard-Nilsen (sündinud 11. jaanuaril 1964 Oslos) on norra helilooja.
Väino Reinart
Ta on lõpetanud Tallinna Polütehnilise Instituudi raadioelektroonika erialal.
Aastal 1992 asus ta tööle välisministeeriumi. Ta on juhtinud Eesti delegatsiooni läbirääkimistel Venemaaga, töötanud välisministeeriumi poliitikaosakonna peadirektorina ning poliitika- ja pressiküsimuste asekantslerina.
Aastatel 1995–1999 oli ta Eesti alaline esindaja Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni juures.
Aastatel 2002–2007 oli Väino Reinart Eesti suursaadik Euroopa Liidu juures. Alates augustist 2007 oli ta Eesti suursaadik Ameerika Ühendriikides ja Mehhikos ning alates 2008. aastast ühtlasi suursaadik Kanadas. 2012. aastast oli ta Eesti suursaadik Afganistanis. 2018–2023 oli ta Eesti suursaadik Jaapanis. Alates augustist 2023 suursaadik Türgis.
Savi tänav
Savi tänav on tänav Tartus Tammelinnas.
See algab Raja tänavalt ja kulgeb lõunasse, ristub Muuluka tänavaga (vasemalt) ja Haraka tänavaga (paremalt), pöördub edelasse, ristub Tamme põiguga (vasemalt) ja Haki tänavaga (paremalt), pöördub taas lõunasse, ristub Tuvi tänavaga (paremalt) ning lõpeb Aardla tänaval.
Tänava pikkus on 885 meetrit.
Aravete kardirada
pisi<mapframe latitude="59.123001" longitude="25.746846" zoom="11" width="200" height="100" align="right" /> Aravete kardirada asub Aravete kardi- ja vabaajakeskuse külalistemaja lähedal. Asfalteeritud reljeefne ringrada on täpselt 1 kilomeeter ja 1 meeter pikk, mis annab võimaluse ka hobikartidega kiirust nautida. Sõita saab nii hobikartidega kui võistluskartidega. Tulla võib perega, sõpradega, kolleegidega. Rajale on oodatud ka mootorrattad. Kardirajal toimuvad kõrgetasemelised kardi- ja supermoto võistlused, mida on võimalus pealtvaatajatel nautida.
Hamilton Ricard
Hamilton Ricard (sündinud 12. jaanuaril 1974 Quibdós) on Colombia endine jalgpallur, ründaja.
Gotthard Heinrich von Bistram
pisi|Bistrami aadliperekonna vapp Gotthard Heinrich von Bistram (?–1729) oli Rootsi ohvitser, kes osales Põhjasõjas ning oli kapten Läänemaa jalaväerügemendis.
Hamilton Ricard
Koondisekarjäär
Colombia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1995–2000 27 mängu ja lõi 5 väravat.
Gotthard Heinrich von Bistram
Elulugu ja osalus Põhjasõjas
Gotthard Heinrich von Bistrami täpne sünniaeg pole teada, kuid ilmselt sündis ta 1660. aastate paiku. Tema vanemad olid Dietrich Fabian von Bistram ja Anna Margaretha von Budberg.
Sõjaväeteenistust alustas ta Rootsi vägedes, mis ilmselt asusid 1680. aastatel Hollandis. Seal teenides sai Bistram leitnandiks.
Gotthard Heinrich von Bistram suri 1729. aasta paiku Jaunborne mõisas.
Isiklik elu
Gotthard Heinrich von Bistram abiellus kolm korda: Gertrude Louise von Tornauw, Sophia Gertrud von Brunnowi ja Benigna von Vietinghoffiga.
Nendest abieludest sündis vaid üks laps: Gotthard Ernst von Bistram.
Püüdurretseptorid
Püüdurretseptorid ehk raisaretseptorid (ka koristusretseptorid; inglise keeles scavenger receptors, lühend SR) on paljude loomade immuunrakkudel (nagu fagotsüüdid ja makrofaagid) toimivad retseptorid (klassidest A-J), mis tunnevad ära oksüdeeritud või atsetüleeritud LDL-osakesed. Nad seonduvad ligandide, valkude ja patogeenidega.
Nimetus scavenger tuleneb ingliskeelsest sõnast scavenge, mis tähendab raipesööjat või tänavapühkijat ning on seotud selle retseptori ülesandega koristada verest välja negatiivselt laetud makromolekule, nagu näiteks modifitseeritud LDL-osakesi.
Funktsioon
Püüdurretseptorid on fagotsütootilised retseptorid, mis tunnevad ära negatiivse laenguga polümeere ja atsetüleeritud LDL-partikleid. Püüdurretseptorid seonduvad ka veel teiste ligandidega, näiteks mõnede membraanivalkudega, apolipoproteiinidega, kollageeniga, lipopolüsahhariididega jpm. Lisaks seonduvad need erinevate patogeenidega, olles sellega olulised kaasasündinud immuunsuse toimimises. Enamasti on need retseptorid müeloidsete rakkude pinnal, kuid see retseptorite perekond on väga mitmekülgne ning mõned selle perekonna liikmetest leiduvad ka teistel rakutüüpidel.
Makrofaagidel ja dendriitrakkudel, mis kuuluvad müeloidsete rakkude hulka, on mitmeid retseptoreid, et tunda ära patogeenide pinnastruktuure. Nende hulka kuuluvad püüdur-, mannoosi- ja komplemendi retseptorid ning TLR (Toll like receptor). Need retseptorid, sh püüdurretseptorid, osalevad patogeenide fagotsütoosis ning signaali edastamises mitmete põletikku soodustavate tsütokiinide eritamisel, mis aktiveerivad ka teisi fagotsüüte.
Nomenklatuur
Kõik püüdurretseptorid on mitmedomeensed rakumembraani läbivad valgud, kuid kõikidele retseptoritele ühised ehituslikud tunnused puuduvad. Erinevalt teistest membraansetest retseptoritest, mis seonduvad enamasti vaid ühe ligandiga, suudavad püüdurretseptorid siduda tugevalt erinevaid molekule.
Nomenklatuuris puudub ühtsus – paljudel retseptoritel on mitu nime ning andmed klassifikatsiooni kohta varieeruvad. Püüdurretseptorite klassid ning eelistatud nomenklatuur pandi paika 2014. aastal toimunud konverentsil. Esialgne jaotus klassidesse põhineb nende geenijärjestusel, klassisiseselt eristatakse retseptoreid nende järjestuse erinevuste alusel.
Ivan Gratšov
Ivan Dmitrijevitš Gratšov (vene keeles Иван Дмитриевич Грачёв; sündinud 19. veebruaril 1952 Jakutskis Jakuudi ANSV-s) on Venemaa poliitik, endine Riigiduuma saadik, majandusteaduste doktor.
Püüdurretseptorid
Teadusuuringutes
Klass B tüüp I püüdurretseptoreid (SR-BI) seostatakse in vitro ja in vivo hiiremudelite ja -rakkude uuringute alusel mitmete tegevustega, nii on neil in vitro katsetes oluline roll mükobaktereid siduva retseptoritena (testiti Western blot analüüsiga), mida aga inhibeerivad spetsiifilised SR-B1 antikehad, seerum või LDL, in vivo on nende retseptorite roll mükobakterite vastases immuunsuses vähene.
Ivan Gratšov
Ta oli Riigiduuma saadik aastatel 1993–2003 ja 2007–2016.
Püüdurretseptorid
Teadusuuringutes
Uuringutes on SR-B1 olnud vahendajaks C-hepatiidi viiruse sisenemisele ja need retseptorid osalevad perekonna Plasmodium algloomade nakkuse edastamisel hepatotsüütidele.