cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Clemens II
Surm
Clemens II haud avati 22. oktoobril 1731 ja taas 3. juunil 1942. Säilmete põhjal on järeldatud, et ta oli 1,8 meetrit ehk 6 jalga pikk ja et tal olid kollakad või blondid juuksed. Hilisem säilmete uurimine on tuvastanud, et ta võis surra pliimürgitusse.
Hoolduskool
Hoolduskooliks nimetatakse kooli, kus õpetatakse raske ja sügava vaimse alaarenguga lapsi.
Tervikuna hoolduskoole Eestis praegu ei ole. On olemas hooldusklassid, mis on integreeritud toimetulekukooli, abikooli või tavakooli juurde.
Praegu ei toimu õppetöö ka riiklikult kinnitatud õppekava järgi, vaid Tartu Ülikooli Õppekavade Arenduskeskuse välja töötatud tööversiooni järgi katseprojektina.
Inglid Ameerikas
"Inglid Ameerikas" (originaalpealkiri "Angels in America: A Gay Fantasia on National Themes") on mitme auhinnaga pärjatud 1991. aasta kahevaatuseline näidend, mille autor USA näitekirjanik Tony Kushner. Näidendi järgi on tehtud 2003. aastal minitelesari "Ameerika inglid" ja Peter Eötvösi ooper "Inglid Ameerikas".
"Inglid Ameerikas" Eesti teatrilaval
Eestis lavastas näidendi "Inglid Ameerikas" Georg Malvius ja see esietendus Eesti Draamateatris 15. juunil 1996. Osades olid Andrus Vaarik, Dan Põldroos, Elina Reinold, Mait Malmsten, Taavi Eelmaa, Kersti Kreismann, Ivo Uukkivi, Andres Puustusmaa, Sulev Teppart, Enn Nõmmik ja Robert Gutman.
1810
1810. aasta (MDCCCX) oli 19. sajandi 10. aasta.
Põhikooli ja gümnaasiumi riiklik õppekava
Põhikooli ja gümnaasiumi riiklik õppekava on Vabariigi Valitsuse poolt 25. jaanuaril 2002 kinnitatud õppekava, mis määrab kindlaks põhikooli ja gümnaasiumi õppe- ja kasvatustegevuse eesmärgid, riikliku õppekava põhimõtted, omandatavad pädevused, õppekorralduse alused, kohustuslikud õppeained ja tunnijaotusplaani, nõuded kooliastmete ja kooli lõpetamiseks ning kooliõppekava ülesehituse ja koostamise põhimõtted, olenemata kooli õiguslikust seisundist.
Riikliku õppekava alusel koostab iga kool kooliõppekava, mille alusel koostatakse omakorda klassiõppekavad.
Riiklik õppekava koosneb üldosast, ainekavadest ja õppeaineid läbivatest teemadest.
Valgevene keel
Ajalugu
Vanavalgevene keel oli Leedu suurvürstiriigis kasutusel asjaajamiskeelena, milles pandi kirja ka seadusi (Leedu statuudid).
Keelereformid 20. sajandil
20. sajandi I poolel toimus Valgevenes kaks keelereformi. Neist esimene lähendas kirjakeelt valgevene kõnekeelele – sellist (klassikalist) kirjakeelt (тарашкевіца (taraškievica)) kasutati ametlikult kuni 1933. aastani. Tänapäeval on klassikalise kirjakeele kasutamine levinud rahvuslikult meelestatud valgevenelaste seas.
Teine, 1933 toimunud reform lähendas valgevene kirjakeelt tugevasti vene keelele (наркамаўка, vabas tõlkes 'rahvakomissarikeel').
Suur osa tänapäeva Valgevene elanikest kasutab vene-valgevene segakeelt, mille sõnavara pärineb vene keelest, aga grammatika valgevene keelest. Seda keelt nimetatakse trasjankaks (трасянка).
Valgevene tähestikud
Traditsiooniliselt kasutatakse valgevene keeles kirjutamisel kirillitsat (Kirylica). Vähetuntud on fakt, et valgevene keeles kirjutamisel kasutatakse ka ladina kirjal põhinevat tähestikku (Łacinka).
Kirylica (esimeses ja teises reas on suur- ja väiketähed, kolmandas transkriptsioon eesti keelde)
Lacinka
Albert-August Tiimann
Albert-August Tiimann (vene keeles Тийман Альберт-Август) (13. jaanuar (ukj) 1889 Narva, Peterburi kubermang – 1942 NSV Liit) oli eesti kommunist ja Eesti Töörahva Kommuuni Narva Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee esimees aastail 1918–1919.
Albert-August Tiimann õppis Peterburis lukksepaks.
1904. aastal astus ta kommunistlikku parteisse. 1917. aastal pärast veebruarirevolutsiooni sai Tiimannist Narva kommunistide ja nõukogude täitevkomitee juhtiv tegelane.
1917. aastal taganes ta Saksa okupatsioonivägede eest Venemaale ja tegutses Jamburgis, olles VK(b)P Jamburgi Komitee esimees.
Eesti Töörahva Kommuuni ajal töötas Tiimann Narva Töörahva Saadikute Nõukogu täitevkomitee esimehena. Rahvusarhiivi teadus- ja publitseerimisbüroo peaspetsialist-teaduri Valdur Ohmanni andmeil vahistati Töörahva Kommuuni võimuperioodil Tiimanni juhtimisel Narvas 208 inimest, kellest 34 hukati (neist 19 süüdistatuna kriminaalkuritegudes, mitte poliitilise meelsuse või vaenuliku suhtumise eest uude riigikorda). Osa vahistatutest olid valgekaartlaste lähikondsed, kes võeti pantvangi. Narva linnasekretäri Ants Liimetsa 2017. aasta andmeil oli mahalastuid 67 ja hukatuid kokku arvatavasti üle 100. Ta märgib, et kui vastaste mahalaskmist võib kuidagi mõista, siis 6 isikut oli hukatud kui "kahtlased inimesed". Liimetsa teada lasti inimesi maha igasuguse uurimise ja kohtuta. Aasta hiljem ütles Liimets tapetuid olevat 126. Ajakirjaniku ja ajaloolase Taavi Minniku andmeil hukati linnas poolsada ja vangistati üle 200 narvalase. Minnik leiab arhiividokumentidele viidates, et see toimus Albert-August Tiimanni ja teise juhtiva Narva bolševiku, Ants Daumani teadmisel ja juhtnööride järgi. Ajalooharidusega poliitiku Eldar Efendijevi teada osalesid Tiimann ja Dauman represseerimistes ning nende allkirjad on dokumentidel, mille alusel väga palju inimesi hukati.
Trauma
Trauma (vanakreeka sõnast τραῦμα (trauma) 'vigastus, haav') on meditsiinis enamasti välisteguri mõjul tekkinud tervisekahjustus, tavaliselt füsioloogiline kehavigastus. Levinumad traumad on luumurrud, põrutused, venitused, väänded, torked ja sisselõiked, aga ka jäsemete amputatsioonid.
Albert-August Tiimann
1919. aastal asus Albert-August Tiimann Nõukogude Venemaale, kus töötas juhtivatel töökohtadel majanduse vallas. 1937.a jaanuaris vahistati, kuid vabastati 1939.a kuriteokoosseisu puudumise tõttu. 1940. aastal Tiimann arreteeriti ja ta suri vangistuses 1942. aastal. Nõukogude võim rehabiliteeris Tiimanni 1956. aastal.
Trauma
Maailma Tervishoiuorganisatsiooni andmetel oli 2002. aastal 6,23% surmadest tahtmatute vigastuste ja 2,84% tahtlikult tekitatud vigastuste tagajärjeks.
Lepimormia hemiboreale
Ta on väike (tiibade siruulatus 1,7 mm) ja karvane, meenutab veidi kärbest.
Albert-August Tiimann
Pärast Teist maailmasõda Narva rajatud tänav, mis algselt kandis nime Soldina tänav (teiste allikate järgi Soldino tänav), nimetati Narva linna TSN TK otsusega nr 256 10. juulist 1974 tema järgi ümber Albert-August Tiimani tänavaks "eesmärgiga jäädvustada ajalukku silmapaistva võitleja ja revolutsionääri nimi". Osutades Tiimanni osalusele repressioonides ja Eesti Vabariigi vastasele tegevusele esitati pärast Eesti Vabariigi taastamist korduvalt üleskutseid Albert-August Tiimanni tänava (ja sarnastel põhjustel ka Narva Ancis Daumani tänava) nimi ära muuta. 26. jaanuaril 2023 nimetas Narva volikogu tänava ümber Soldina tänavaks.
Lepimormia hemiboreale
Tüüpleiukoht on Kanna allikasoo Viidumäe looduskaitsealal.
Trauma
Trauma võib olla akuutne või krooniline (püsiv kahjustus, mille tagajärgi ei õnnestu välja ravida). Eraldi käsitletakse ka sporditraumasid, mis takistavad aktiivset treenimist või tipptasemel võistlemist.
Lepimormia hemiboreale
Holotüüp on hoiul Helsingi Ülikooli Zooloogiamuuseumis, paratüübid säilitatakse sealsamas ja Viidumäe looduskaitseala putukakollektsioonis.
Kamõšlov
Asutatud 1667. aastal Kamõševski kindlustusena, linnaõigused sai 1781. aastal.
Mart Tuisk
Mart Tuisk (ka Märt Tuisk) VR I/3 (13. detsember 1889 Elbi, Tori vald, Pärnumaa – 30. aprill 1942 Moskva) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).
Mart Tuisk oli Ohvitseride Keskkogu 1936. aasta juhatuse abisekretär.
1940. aastal, peale juunipööret, vabastati kindralmajor Aleksander Jaakson tegelikust sõjaväe teenistusest ja Sõjavägede Staabi ülemaks nimetati 16. juulist 1940. aastal kolonel Mart Tuisk
Ta oli 22. Eesti Territoriaalse Laskurkorpuse staabiülem. Saadeti õppustele Venemaale Frunze-nimelisse Akadeemiasse. Ta arreteeriti 17. juulil 1941 Moskvas, hukati.
Otto von Kotzebue
Ta oli August von Kotzebue ja Friederike Julie Dorothea von Esseni poeg.
Maadeavastusretked
pisi|Kotzebue kolmanda ümbermaailmareisi fregatil "Predprijatije" kaart pisi|Otto von Kotzebue (Repro [[Eesti Ajaloomuuseum|EAM)]] 1803–1806 osales ta Adam Johann von Krusensterni juhtimisel toimunud ümbermaailmareisil.
Zambezi
Jõe pikkus on 2574 km.
Otto von Kotzebue
Maadeavastusretked
Eesmärkideks olid Loodeväila otsimine Vaiksest ookeanist kuni Atlandi ookeanini, Alaska (Vene-Ameerika) põhjaranniku detailse kirjelduse koostamine, Kirde-Venemaa uurimuste täpsustamine, Venemaa positsiooni tugevdamine Tšuktši poolsaarel ja Alaskal ning vaatluste tegemine Vaikse ookeani troopilistel laiuskraadidel.
Marsruut: Plymouth; Tenerife; Rio de Janeiro; Hoorni neem; Tšiili; Lihavõttesaar; avastati Rumjantsevi, Spiridovi ja Krusensterni (tänapäeval Tikehau) korallsaared; Petropavlovsk; Beringi saar; Püha Laurentiuse (St Lawrence) saar; Beringi väin; Walesi Printsi neem; avastati Kotzebue laht, Krusensterni neem; Püha Laurentiuse (St Lawrence) laht; Unalaska; California rannik; Hawaii saared. Pärast talvepuhkust ekvatoriaallaiustel sõideti tagasi Beringi väina poole, et jätkata ekspeditsiooni. Kotzebue tervis aga ei pidanud vastu, Loodeväila otsingud tuli lõpetada. Kroonlinna naasis Kotzebue 1818. Rjuriku ekspeditsioonil kaardistati üle 500 km Venemaa polaarvaldusi.
1823–1826 toimus kolmas ümbermaailmareis fregatil "Predprijatije", mille eesmärgid olid seotud Kamtšatka ja Põhja-Ameerika Vene kolooniatega ning Beringi väina uurimisega. Ekspeditsioonist võtsid lisaks meeskonnale osa ka loodusteadlane Johann Friedrich Eschscholtz, geoloog Ernst Reinhold Hoffmann, astronoom Ernst Wilhelm Preuss, füüsik Emil Lenz ja laevaarst Heinrich von Siewald.
Kotzebue järgi on nimetatud laht Alaska looderannikul ja selle ääres asuv linn.
Viimased eluaastad veetis ta 1832. aastal ostetud Triigi mõisas. Otto von Kotzebue on maetud Kose kirikuaeda.
Perekond
pisi|Otto von Kotzebue haud Kose kirikuaias Otto von Kotzebue abiellus 1. detsembril 1818 Ravila mõisas Amalie Zweigiga (1798–1873). Abielust sündisid:
Norrtälje
Norrtälje on linn Rootsis Upplandi maakonnas Stockholmi läänis, Norrtälje valla keskus.
2005. aasta lõpu andmetel on linna pindala 746 hektarit ja elanike arv 16 263. 2000. aasta lõpu andmetel oli linna pindala 735 hektarit ja elanike arv 16 189.
Viited
Norrtälje Norrtäljen kunta
Jean Tinguely
Tinguelyd huvitas, kuidas masinad töötavad, kuidas nad liiguvad, nende hääled ja tehniline poeesia. Jean Tinguelyd peetakse üheks juhtivaks kunsti uuendajaks 20. sajandi II poolel.
Kunstnik kuulus ka Noveau Réalisme kunstiühendusse. Ta arendas välja stiili, mille nimetas metamaatikaks, et uurida absurdset külge inimolemusest, mis on pidevas vajaduses tehnika järele.
Lapsepõlv Baselis
Jean Tinguely õppis Baseli Kõrgemas Kunstikoolis maalikunsti ja skulptuuri erialal 1941.–1945. aastal. Juba varases eas näitas ta üles huvi liikuva kunsti vastu. Hilisemas elus kolis kunstnik Pariisi, kuna tüdines Baseli lihtsakoelisest kunstimaailmast. Pariisis hakkas ta arendama oma kineetilisi skulptuure, mida nimetas "metamehaanikaks".
Tinguely sõnul on üheks tema suurimaks mõjutajaks olnud anarhism ja eriti Max Stirneri raamat "Der Einzige und sein Eigentum" ("Ego ja Tema Ise"). Stirner uskus, et vabadus tähendab seda, et inimene on vaba kõikidest dogmadest.
Pariis ja 1950. aastad
pisi|Jean Tinguely. Erling Mandelmann, 1963 Kui Tinguely Šveitsist lahkus, oli ta 28-aastane ning tundis hästi moodsa kunsti ajalugu. Tinguely lõi skulptuure, mille jaoks kasutas enamasti traati ja tinapaberit. Nagu paljusid samal ajal elanud abstraktseid kunstnikke huvitas ka Tinguelyd küsimus kunsti seostest moraaliga. Kuidas sai kunstnik otsustada, milline kompositsioon ja konstruktsioon oli kõigist variantidest parim? Võrreldes varasemate kunstiuuendajatega nagu Miró, Duchamp või Kandinsky, kes lõid kunsti ainult läbi iseenda taju ja vaatepunkti, oli Tinguely stiil kontrollitum. Ja kuigi abstraktne kunst oli siiski spontaansusest tulvil, olid uuema aja meistrid otsimas võimalusi kombineerimaks spontaansust otsustusvõime ja mõistusega.
Jean Tinguely suurim probleem seoses maalikunstiga oli teadmatus, millal maal lõpetada. Tinguely leidis lõpmatuses vastuse oma moraalsele dilemmale, kui hakkas looma teoseid, mille motoorika ei lõpeta kunagi nende liikumist ja muutumist.
1954. aastal avas kunstnik oma esimese näituse Arnaud' Galeriis, mis oli üks kahest avangardse kunsti galeriist Pariisis. Näitus sai kriitikutelt kiita ning sama aasta hilissügisel avati näitus uuesti. Eksponaadid olid mobiilsed pildid valgete geomeetriliste kujunditega mustal taustal, mida kunstnik nimetas "automataks". Kujundeid piltide peal juhtisid mootorid ning kujud võisid jõuda algasendisse kas mõne kuu või mõnesaja aasta jooksul. "See oli suhtelisus tegevuses: ei ole algust ega lõppu, ei ole minevikku ega tulevikku, on ainult igikestev muutus."
Kunstniku üheks peamiseks hobiks oli rallisõit, kuna see ühendas temas nii inimlikkuse kui ka vajaduse mehaanilise ja kiiruse järele. 1957. aasta oktoobris juhtus kunstnikuga raske autoõnnetus, milles ta kannatas raskeid vigastusi. Seda surmalähedast kogemust peetakse tema elu pöördepunktiks. Elu haprus oli äkitselt surma eel palju tajutavam kui varem. Pärast õnnetust ei olnud kunstnikul võimalik pikka aega tööd jätkata. See aeg andis talle võimaluse hinnata ümber oma filosoofilised vaated.
Kuus kuud pärast õnnetust ei valminud Tinguelyl ühtegi uut teost, aga 1958. aastal avanes tal võimalus teha koostööd Yves Kleiniga, kellega oli varasema karjääri jooksul kokku puutunud. Tinguely jaoks oli Kleini töö austusväärne ning ta hindas kunstniku otsust oma töödele kindlaks jääda, mistõttu Kleini teoseid polnud varem galeriidesse vastu võetud. Ühisnäituse tarbeks esitas Tinguely tühja valgete seinadega muuseumisaali. Uste ette olid asetatud valvurid nagu valvataks seal Mona Lisat ning külalistele pakuti sinise toiduvärviga toonitud kokteile. Selle näitusega tahtis Tinguely edastada mõtte, et kunst on vaid spirituaalne manifest.
New York ja 1960. aastad
pisi|Tinguely Muuseum, Basel Jaanuaris 1960. aastal otsustas Jean Tinguely ületada Atlandi ookeani ning suunduda New Yorki. Tema plaan oli luua monumentaalne mehaaniline konstruktsioon, mis mängiks läbi iseenese surma. New Yorki jõudes oli tema kuulsus juba ette jõudnud ning Tinguely leidis endale mitmeid toetajaid, kelle seas oli ka Marcel Duchamp, kellega oldi tutvutud Pariisis. Oma monumentaalse manifestatsiooni tahtis ta avada MoMA kunstimuuseumis. Tinguely arvates oli muuseumi suhe kunstiga nagu oli Vatikani suhe jumalaga. Tinguely arvates oli vale, et MoMA on justkui ametlik kunsti asukoht ning oma anarhistliku ja vabadust tulvil tööga tahtis ta seda dogmat muuta.
Kunstiajaloolane Peter Selz ütles Tinguely töö kohta: "Mul polnud alguses aimugi, kui ilus see saab olema. Seda tõelist tragöödiat oli tunda, kui seda suurt valget masinat polnud võimalik säilitada." Sellist reaktsiooni oligi kunstnik lootnud tekitada. 17. märtsi õhtupoolikul hävitas Tinguely masin iseenda. Ennasthävitavad skulptuurid said Jean Tinguely tippteosteks.
Pärast edukat reisi Ameerika Ühendriikidesse naasis kunstnik Pariisi ning jätkas seal oma skulptuuride arendamist. Ta lisas liikumisse valguselemente ja värve ning avas 1960. aastal ka isikunäituse. Samal aastal hakkas ta koostööd tegema oma tulevase abikaasa Niki de Saint Phalle'iga. Nende endi sõnul olid nende stiilid ja teosed teineteist inspireerivad ja toetavad. "Me oleme vastandid, kes sobivad ideaalselt kokku." Kahe kunstniku koostöö oli mõlemale sütitav ning viis Tinguely karjääri järgmisele tasemele.
Järgnenud kümnendil toimus kunstniku näitusi paljudes riikides. Teda kutsuti tagasi nii New Yorki kui ka Los Angelesse. Samuti külastas Tinguely ka Jaapanit, Šveitsi, Prantsusmaad ja Rootsit, kus toimus ka tema isikunäitusi. Näiteks soovis kunstnik juhtida tähelepanu tarbimiskultuurile ning lõi selleks masina, mis haamriga konveieri meetodil esemeid purustas. Ühel näitusel kasutati selleks õllepudeleid ning publik aplodeeris iga kord, kui haamer pudelile pihta sai. Olukorra ilmestamiseks tõi Tinguely lavale ka vanema härrasmehe, kellel oli põrandahari ning kes üritas aina süvenevas kaoses seda tekkinud segadust koristada. Sama eesmärki üritas kunstnik luua ka taldrikutega ja tarbimiskultuuri irooniliseks peegelduseks lõhkus Jean Tinguely haamerkonstruktsioon ühe õhtuga umbes kaksteist tuhat taldrikut.
1970. ja 1980. aastad
pisi|Jean Tinguely, "Eos". Billy Rose Art Garden, [[Jeruusalemm]] Jean Tinguely veetis uue kümnendi alguses aina enam aega Šveitsis. Eriti kuna tema ellu oli saabunud uus armastatu Micheline Gygax, kellega kunstnik ka lapse sai. Tema abielu Niki de Saint Phalle'iga kestis vaid kaks aastat ning 1973. aastal paar lahutas, kuid nad jäid elu lõpuni sõpradeks ja kolleegideks. Tinguely ostis endale Fribourgi lähedale maamaja, mis jäi tema koduks kuni surmani.
Lisaks kineetiliste skulptuuridega jätkamisele liitus Jean Tinguely 1974. aastal Baseli Karnevalirühmaga Kuttlebutzer. Karneval kultuurinähtusena oli kunstniku jaoks olulisel kohal juba lapsepõlvest, kuna ta hindas mängimise ja kultuuri ühendamist. Tinguely oma kunstnikuoskustega aitas kujundada karnevalideks maske ja kostüüme. Kaks aastat pärast liitumist toimus karneval juba Tinguely pakutud teemal – indiaanlased. Läbi aastate võis Tinguely kunstilist arengut näha ka tema teoste põhjal Baseli karnevalil.
Tinguely väärtustas lapselikku vaadet kunstile. Ta üritas vaatajat ühendada lapseliku loomingulisusega ning suunata suhtuma oma teostesse nagu mänguasjadesse. Tema masinakunst hõlmab totaalset vabadust ja mängulisust ning esmapilgul prahist kokkukleebitud skulptuurid peegeldavad ideaalselt lapselikku mängumaailma ja moonutatud reaalsust.
Kümnendi lõpu poole leidis ta inspiratsiooni unustatud hobist – rallisõitmisest. Tinguely esitas kaks ralliteemalist teost, millest üks – "Inferno" – oli eriti meeldejääv, kuna kujutas autoõnnetuse kõige kohutavamat hetke, kui kokkupõrke tagajärjel lendab masin miljoniks tükiks. pisi|Jean Tinguely ja Niki de Saint Phalle "[[Stravinski purskkaev". Pariis, Pompidou Keskus]] Terve elu jooksul oli Jean Tinguely pidevas liikumises. Ta otsis endale lõputuid inspiratsiooniallikaid ning kasutas neid otseses või kaudses mõttes ära ka oma teostes. Elu jooksul avas ta väga palju isikunäitusi üle maailma ning tema kineetilised ja ennasthävitavad skulptuurid olid kunstimaailmas märkimisväärsed ja isikupärased. 1991. aastal Jean Tinguely suri ning Šveits korraldas talle 4. septembril suurejoonelise ärasaatmise.
Olulisemad näitused
Samuti olid olulisteks tähisteks tema kunstnikuteel näitused Tate'i Galeriis Londonis ja Palazzo Grassis Veneetsias. 1996. aastal, viis aastat pärast kunstniku surma, avati Tinguely muuseum Baselis.
Kokkuvõte
Jean Tinguely oli 20. sajandi II poole üks silmapaistvamaid kunstnikke. Tema originaalne stiil ja mõttemaailm jätsid kunstimaailma sügava jälje. Tinguely peamisteks teosteks said tema elu jooksul kineetilised skulptuurid. Tinguelyd huvitas liikumine ja lõpmatus, aga samas ka enesehävituslikud mehhanismid. Ta sündis Šveitsis, aga elas suure osa oma elust Pariisis, kuni pöördus elu lõpu poole koju tagasi. Ta avas elu jooksul isikunäitusi üle terve maailma ning lõi mitmeid ühekordseid kunstiprojekte ja ühekordseid kunstinäitusi. Jean Tinguelyst sai üks Šveitsi tuntumaid kunstnikke ning tema kodulinna Baselisse rajati tema muuseum.
Robert Edwin Peary
pisi|Robert Edwin Peary Sir Robert Edwin Peary (6. mai 1856 – 20. veebruar 1920) oli ameerika maadeavastaja, Arktika uurija.
Robert Edwin Peary väitis, et ta jõudis 6. aprillil 1909 esimesena geograafilisele põhjapoolusele. Peary väidet usuti 20. sajandil laialt, kuigi seda kritiseeriti juba tema eluajal ja selles kaheldakse tänapäevani.
Tema järgi sai nime Peary kraater Kuul.
Eddie Van Halen
Eddie Van Halen (õieti Edward Lodewijk van Halen; 26. jaanuar 1955 Holland, Amsterdam – 6. oktoober 2020, Santa Monica) oli Ameerika Ühendriikide kitarrist, klahvpillimängija ja lugude autor.
Ta mängis rokkansamblis Van Halen.
Andres Alver (arhitekt)
Andres Alver (sündinud 23. detsembril 1953 Tartus) on Eesti arhitekt ja Eesti Kunstiakadeemia professor.
Keskhariduse sai ta 1961–1972 Tartu 2. Keskkoolis. Kõrghariduse arhitektuuri erialal sai ta Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi arhitektuuriteaduskonnas aastatel 1972–1977.
Aastatel 1977–1990 töötas ta S. M. Kirovi nimelise kalurikolhoosi projekteerimisbüroos ja 1990–2006 arhitektuuribüroos Alver&Trummal OÜ. Alates 2006. aastast töötab ta arhitektuuribüroos A. Alver Arhitektid OÜ.
Looming
Tema loomingut 1980. aastatel iseloomustab postmodernistlike ideede sidumine kohalike ehitustavadega – puhkebaas Loksal, “Toidutare” Kose-Ristil, kauplusehoone Tallinnas. 1990. aastatest alates pöördub ta kainemate modernistlike lahenduste poole. Tema tuntumad tööd on “Toidutare” Pirital, Arktikumi võistlustöö Rovaniemis, De La Gardie kaubamaja, City Plaza ning Vabaduse väljaku kujundus. Neid töid iseloomustab hea keskkonnatunnetus, innovaatiline materjalikasutus ning selge mahujaotus.
Jaan Ginter
pisi pisi|Jaan Ginter 2018. aastal Tartu ülikooli õigusteaduskonnas. pisi|Jaan Ginter räägib teaduspublitseerimisest (Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas 2018. aastal) Jaan Ginter (sündinud 14. septembril 1956) on eesti õigusteadlane, Tartu Ülikooli kriminoloogia professor ja endine õigusteaduskonna dekaan.
Tema peamised uurimisteemad on kriminoloogia, Euroopa kriminaalõigus ja kriminaalmenetlus ning kohtusüsteemid.
Haridustee
Ginter lõpetas 1974. aastal Tartu 2. Keskkooli ja 1979. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna cum laude. Ta kaitses 1986. aastal Moskva Kriminoloogia Instituudis õigusteaduse alal doktoritööd teemal “Типология несовершеннолетних правонарушителей и безнадзорных в ЭССР” ("Alaealiste õiguserikkujate tüpoloogia Eesti NSV-s", juhendaja Hillar Randalu). 1993. aastal sai ta juura magistrikraadi (LLM) Columbia Ülikoolis New Yorgis.
Töökäik
Jaan Ginter oli aastatel 1979–1986 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna teadur ning 1986–1991 vanemõpetaja. 1991–2007 töötas ta õigusteaduskonna kriminoloogia dotsendina.
Ginter oli Tartu Ülikooli avaliku õiguse instituudi kriminoloogia õppetooli hoidja 2004–2005 ning aastatel 2003–2009 õigusteaduskonna teadus- ja arendustöö prodekaan. Ta oli õigusteaduskonna dekaan aastatel 2009–2015. Alates 2007. aastast on ta õigusteaduskonna kriminoloogia professor.
Teadusorganisatsiooniline tegevus
Ginter on Euroopa Kriminaalõiguse Akadeemilise Võrgustiku Eesti esindaja, Eesti Akadeemilise Õigusteaduse Seltsi ning Õigusfilosoofia Eesti Ühingu asutajaliige. Ta on kuulunud Eesti õigusterminoloogia komisjoni, Kriminaalpreventsiooni Nõukogusse ja Rahvusvahelisse Kriminoloogide Ühingusse.
1809
1809. aasta (MDCCCIX) oli 19. sajandi 9. aasta.
Suuroja
Suuroja (ka Aabla oja) on oja Harjumaal Kuusalu vallas. Voolab Kiiu-Aabla ja Kolga-Aabla külas, suubub Kolga lahte. Jõe pikkus on 1,7 km, valgala pindala on 2,6 km².
Aabla oja keskkonnaregistri kood on VEE1080500.
Kilimanjaro
pisi|Satelliidifoto Kilimanjarost pisi|Kilimanjaro kõrgusreljeef pisi|Eestlaste esimene grupp Aafrika kõrgeimal tipul. [[Jaan Künnapi foto 1994. aastast]] Kilimanjaro (nimekuju Kilimandžaaro ei ole soovitatav) on kõrgeim mägi Aafrikas ja Tansaania kõrgeim tipp. Paikneb üksi keset tasandikku, olles seega maailma kõrgeim eraldiseisev mägi (inglise keeles free-standing mountain).
Päritolult kihtvulkaan kolme eraldi koonusega: Kibo (ka Uhuru Peak) 5895 meetrit, Mawenzi 5149 m ja Shira 3962 m.
Nõlvad on kuni tipuni suhteliselt lauged, seetõttu ei eelda mäe otsa ronimine alpinisti tehnilist ettevalmistust, kuid hea tervis ja vastupidavus on vajalik. Retki mäele lubatakse vaid kogenud teejuhtide ja kandjatega ning soovitatavalt põhjapoolkera talvekuudel. Tippu viib mitu eri raskusega mitmepäevast marsruuti.
4800–5000 meetrilt algab igilumevöönd.
Mäge ümbritseval alal on moodustatud samanimeline rahvuspark (1688 km²), mis algselt hõlmas vaid vulkaani metsata alad alates 2700 m, hiljem ka mägimetsad alates 1820 meetrist kõrgemal.
Nigeeria jalgpallikoondis
Nigeeria jalgpallikoondis on Nigeeria rahvuskoondis jalgpallis.
Praegune koosseis
Nigeeria jalgpallikoondis 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.
Russelli paradoks
Vaatleme hulka M, mille defineerime kõikide niisuguste hulkade hulgana, mis ei ole iseenda elemendid. Teiste sõnadega: hulk A on hulga M element siis ja ainult siis, kui A ei ole A element.
Cantori süsteemis on M korrektselt defineeritud hulk. Kas M on iseenda element? Kui on, siis definitsiooni kohaselt ta ei ole hulga M element. Teiselt poolt, kui oletada, et M ei sisalda iseennast, siis ta peab jällegi hulga M definitsiooni kohaselt olema hulga M element. Sellepärast viivad väited "M on hulga M element" ja "M ei ole hulga M element" mõlemad vastuoluni.
Frege süsteemis vastab M mõistele ei rakendu iseendale. Ka Frege süsteem viib vastuoluni: nimelt selgub, et on olemas selle mõistega määratletud klass, mis rakendub iseendale parajasti siis, kui ta ei rakendu iseendale.
Russelli paradoks on väga lähedane valetaja paradoksile.
My Way
"My Way" on ingliskeelne laul, mille sõnad kirjutas Claude François' ja Jacques Revaux' laulu "Comme d'habitude" viisile Paul Anka 1968. aastal. Lugu ilmus 1969. aastal Frank Sinatra samanimelisel plaadil. Sellest sai Sinatra tunnuslaul, kuigi Sinatra ise seda lugu eriti ei hinnanud.
Sinatra esituses oli "My Way" Briti singlite edetabeli esineljakümnes kokku 75 nädalat. Kõige kõrgemaks kohaks oli viies. USA Billboardi edetabelis Hot 100 jõudis see 27. kohale ja edetabelis Easy Listening teisele kohale.
Sinatra on loost esitanud duetti ka koos Luciano Pavarotti ja Willie Nelsoniga. Selle loo tuntuimateks versioonideks on olnud lisaks Sinatra omadele ka Paul Anka enda ning Sid Viciousi esitus.
Lisaks on lugu esitanud ka näiteks Elvis Presley, Richard Clayderman, Julio Iglesias, Mireille Mathieu, Robbie Williams, Nina Hagen, Arturo Sandoval, Gipsy Kings ja paljud teised.
Karja kirik
pisi|Karja kirik pisi|Kiriku läänefassaad peaportaaliga Karja Katariina kirik asub Põhja-Saaremaal Saaremaa vallas Linnaka külas. Seda kasutab Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Karja Katariina kogudus.
Ajalugu
Kirik on ehitatud 13. sajandi neljandal veerandil või 14. sajandi alguses Ojamaa (Gotlandi) meistrite poolt. Kirjalikke teateid kiriku ehitamise kohta pole. Veel enne kivikiriku ehitamist, juba aastal 1254, asus Karjas puukirik. Kirik on tegev olnud läbi aegade. Kuni 1896. aastani olid koguduse vaimulikud baltisakslased. Esimene eestlasest vaimulik oli Karl Wöhrmann aastatel 1896–1926. Tema poeg oli märterpastor Erik Vooremaa. pisi|Karja kirik 2022 (tagantpoolt)
Arhitektuur
Karja kirik on ühelööviline ning säilitanud oma ehitusaegse ilme. Algselt on kirik täitnud ka kaitseehitise rolli, millele viitavad kõrgel asetsevad kitsad aknad ja ehitise paks müür. Märkimisvääne on Karja kiriku vormilahendus. Seinapinda on vähendatud miinimumini. Võimsate mõigasroietega võlvid algavad madalalt ja tõusevad siis kõrgusse. Nõnda on saavutatud suhteliselt väikeses hoones avaruse mulje.
Portaalid, võlvitoed ja päiskivid on kaunistatud meisterliku kõrggooti vormides loomutruu naturalistliku taimedekooriga, milles on palju ühist Pöide ja Muhu kirikuga. Ilmselt on raiddekoori loonud samad Ojamaalt ja Saksamaalt pärit meistrid. Kirikul on klaasvitraažaknad. Lõunaküljel asub seitsme mitmevärvilise kroonlehega roosaken. pisi|Detail Karja kiriku lääneportaalilt
Kooriruumi ja käärkambri võlvipealsetesse on ehitatud kaks kaminat. Kiriku lääneviilu nišis asub Stockholmis 1926. aastal valatud pronksist tornikell, mis annetati kirikule samal aastal seoses restaureerimistööde lõpetamisega. Karja kiriku ehedalt säilinud arhitektuur ja rikkalik kaunistus teeb temast ainulaadse kiriku Baltikumis ja kogu Põhja-Euroopas.
pisi|vasakul|Karja kiriku sisevaade pisi|Trapetsiaalsed hauaplaadid Karja kiriku aias Kiriku pühakud on Aleksandria Katariina ja Püha Nikolaus.
Algselt kolme portaaliga kirik sai Jüriöö ülestõusu ajal kannatada. Lõhuti külgmine põhja- ja lõunaportaal. Põhjaportaal müüriti pärast seda kinni, lõunaportaal varjati 16. (teiste andmete järgi 18.) sajandil eeskojaga. Kooriruumi kõrval asub kahe võlvikuga käärkamber. Peaportaal avaneb läände, 1887. aastal valminud altar jääb peaportaali vastu. Altari kavandas Peterburi arhitekt F. Giencken.
Uusgooti stiilis kujundusega orel asub peaportaali kohal rõdul ja selle on 1882. aastal valmistanud Tallinna orelimeister Gustav Normann. Karja kiriku kantsel on heatasemeline puunikerduslik kunstiteos, mille on valmistanud 1638. aastal tolleaegne Kuressaare meister Balthasar Raschky. See taani ajast pärit hilisrenessansi stiiliperioodi kuuluv kõnetool on taas restaureeritud 1997. Kantsli tahkudele on paigaldatud kohaliku mõisnike kolm kaksikvappi.
Suure väärtusega on ka tänaseni säilinud tammepuust annetustepakk, kaetud raudvitstega ja mitme tabalukuga suletav. Kunstimälestisena hoitakse kirikus väikest puidust altari krutsifiksi 15. sajandist. Omapärane ja huvipakkuv on ka altaripiibli must sametkate, millele on kalasoomustest tehtud lambakujuline mosaiik.
Karja kirikuaias on kaks kaitsealust hauaplaati. Reljeefse Malta ristiga trapetsikujuline plaat pärineb arvatavasti 14. sajandist, kolme süvistatud Kreeka ristiga osaliselt säilinud plaat 15. sajandist.
pisi|Karja kiriku sisevaade läände
Reljeefid ja skulptuurid
pisi|vasakul|Raidreljeef "Kolgata" pisi|Katariina skulptuurigrupp Karja kiriku võidukaare põhjaküljel pisi|Püha Nikolause skulptuurigrupp võidukaare lõunaküljel, vaade idast pisi|Püha Nikolause skulptuurigrupp, vaade läänest pisi|Konsool põhjaseinal Karja kiriku suureks väärtuseks on realistlikult teostatud suured skulptuurigrupid võidukaare piilareil, mis on sarnased Ojamaa talupoeglikele kunstitraditsioonidele. Karja kiriku skulptuuride loojaks nimetab Rootsist pärit kunstiteadlane Tor Helge Kjellin, kes töötas Karja kirikus 1922.–1925. aastani, lihtsalt "Karja meistrit" keda arvatakse olevat pärit Ojamaalt. Professor Kjellini initsiatiivil lühendati kiriku rõdu, mis varem ulatus kuni esimeste pinkideni võidukaare ees, kuna see varjas seintel olevad kaunistused.
Võidukaare põhjaküljel on Aleksandria Katariinat ja teisi legendikaaslasi kujutav skulptuurigrupp. Selle keskel seisab piibliraamatu ja palmioksaga Katariina, keda kroonivad taevased inglid. Põlvitavad keisrinna Faustina ja väepealik Porphyrius hoiavad kinni Katariina mantlist. Püha Katariina jalge all kägaras paganlik Rooma keiser Maxentius, kelle kukalt kratsib irvitav kurat. Vasakul näeme apostel Paulust mõõgaga ja paremal apostel Peetrust võtmega.
Huvitav on pikihoone vöödekaart toetava seinapiilari kaunistus põhjakapiteelil. Keskel näeme klatšijuttu rääkivat naist, kelle haarab oma haardesse pikaküüneline kurat, viies naise hinge põrgusse. Paremal on vaikiv noormees pühakirja kuulamas. Tema kohal on vaikimise sümbol – roosiõis.
Laemaalingud
pisi|Sümboolne taevalagi Kjellini töö tulemusena on täna kõigile näha omapärased suure kunstiväärtusega maagilised laemaalingud, mis on maalitud kiriku kooriruumi lakke, roidekaarte vahele ümber päiskivi ja mis maaliti ilmselt juba kiriku valmimisel. Reformatsioonijärgne luterlik kirik ei soosinud paganlikke märke ning kõik maalingud kaeti lubjakihiga, mis eemaldati alles aastatel 1923–1925 toimunud restaureerimise käigus.
Lakke maalitud maagilistest märgid kannavad nii kurja peletamise kui sügavat sümboolset tähendust. Päiskivist lõunas paiknev kolmjalg muistne aja liikumise sümbol, ka päikese võrdkuju ning viikingite jumal Odini märk, ristiusus kolmainsuse printsiibi tähistaja. Paganlik märk, säärkurat, pidi aitama tõrjuda kurja.
Maagiline paganlik märk on ka pentagramm. Ka see märk oli Idamaades pahade vaimude peletaja. Arvati, et sellele annab erilise jõu selle kujutise pidevjoonsus ja põiming. Lisaks pentagrammile on lakke maalitud 13 väikesest ruudust koosnev põiming, mis koosneb ühest suurest ruudust ja kahest risti asetatud ristkülikust. Suur ruut oli keskajal maailma sümbol ning kaks risti asetatud ristkülikut moodustavad sümboolse Kreeka risti kujutise – kristliku sümboli.
Altari kohal näeme ka kristlikku õnnesümbolit – neitsi Maarja tähte.
Orel
Karja kiriku oreli ehitas ilmselt meister Gustav Normann 1882. aastal. Rippuval pedaalil registreid ei ole; kasutab neid seitset, mis manuaalis avatud on. Oreli traktuur on mehaaniline.
Francisco Pizarro
Francisco Pizarro (hispaania keeles Francisco Pizarro y González, umbes 1475 – 26. juuni 1541) oli hispaania konkistadoor, kes vallutas inkade impeeriumi ja asutas Lima linna. pisi|vasakul|Francisco Pizarro
Londoni metroo
thumb|Londoni metroo logo, mida 1908 kohendas [[Edward Johnston ]] pisi|400px|Metroo kaart peatuste ja tsoonidega Londoni allmaaraudtee (inglise keeles London Underground, ka the Tube ja the Underground) on metroovõrgustik, mis teenindab Londoni linna ja mõnda külgnevat maakonda.
Londoni metrool on 11 liini ja 273 jaama ning on jagatud 6 tsooniks. Tänapäeval teenindab Londoni metroo kuni 5 miljonit reisijat päevas.
1. jaanuaril 1948 Londoni metroo riigistati.
Para jõgi
Para voolab Oka-Doni madalikul peamiselt põhja, keskjooksul loodesse. Suubub Šilovo lähedal paremalt Okasse.
Jõe pikkus on 192 km ja valgala pindala 3590 km².
Novembrist aprillini on jõgi jääs.
Vello Hein
Vello Hein (sündinud 29. juulil 1951) on eesti sporditeadlane, Tartu Ülikooli kehalise kasvatuse professor.
Colorado Springs
Colorado Springs on linn Ameerika Ühendriikides Colorado osariigis, El Paso maakonna keskus.
Colorado Springs asutati 1871. aastal.
Linnas on USA olümpiakomitee peakorter ja peamine treeningukeskus.
Linnas on Õhuväe Akadeemia ja selle läheduses paiknevad mitmed sõjaväebaasid.
Linna lähedal asub looduspark Jumalate aed (Garden of the Gods).
Punanihe
pisi|Punanihet ja sininihet selgitav joonis Punanihe on spektrijoonte  nihe pikemate lainepikkuste suunas kas Doppleri efekti või Einsteini efekti (gravitatsiooniline punanihe) tõttu.
Fotomeetriline punanihe on punanihe, mille leidmiseks võrreldakse logaritmilises lainepikkuste skaalas kahe galaktika spektrite keskmisi energiajaotusi ning hinnatakse nende jaotuste omavahelist nihet.
Ville Larinto
thumb|Ville Larinto Ville Andreas Larinto (sündinud 11. aprillil 1990 Lahtis) on Soome suusahüppaja, kes kuulub spordiklubisse Lahden Hiihtoseurat.
Larinto hüppas esimest korda maailma karikavõistlustel 1. detsembril 2007 Kuusamos ja sai 36. koha. Aastavahetusel 2007–2008 osales Larinto esimest korda nelja hüppemäe turneel Oberstdorfis ja sai 29. koha eest esimesed MK-võistluste punktid. 2009. aastal tuli Larinto normaalmäel Soome meistriks ja sai juunioride maailmameistrivõistlustel pronksmedali. Esimese poodiumikoha MK-võistlustel sai ta 6. detsembril 2008 Trondheimis, kui oli suurel mäel teine. Esimese võidu MK-võistlustel sai ta 1. detsembril 2010 Kuopios.
2009. aasta maailmameistrivõistlustel Liberecis oli Larinto normaalmäel seitsmes ja suurel mäel kaheteistkümnes.
Nelja hüppemäe turneel 1. jaanuaril 2011 Garmisch-Partenkircheni etapil kukkus Larinto nii õnnetult, et oli sunnitud vigastuse tõttu hooaja pooleli jätma.
Maailma karikavõistluste etapivõidud
Ville Larinto on osalenud (<FONT COLOR=Purple>seisuga 13. veebruar 2011</FONT>) 42 MK-etapil ja jõudnud poodiumile viis korda, millest ühel korral kõige kõrgemale astmele.
Muuga
Muuga on kahe Eesti küla nimi:
1808
1808. aasta (MDCCCVIII) oli 19. sajandi 8. aasta.
Priit Kaasik
Priit Kaasik (sündinud 3. augustil 1967) on eesti sporditeadlane, Tartu Ülikooli funktsionaalse morfoloogia professor.
1807
1807. aasta (MDCCCVII) oli 19. sajandi 7. aasta.
Vabadus
Vabadus, ka priius, kõige üldisemas mõttes on takistuste, piirangute või sunni puudumine.
Vabaduse mõiste seostub liikumisega (liikumisvabadus). Füüsilises maailmas saab asi liikuda vabalt, kuni puuduvad piirangud ja jõud, mis takistavad selle liikumist või mis suunavad seda. Inimeste puhul tähendab see õigust valida vabalt töö- ja elukohta ja elukaaslast, soetada õiglase hinnaga vajalikke kaupu ja teenuseid ning müüa oma töö vilju seal, kus nende eest pakutakse parimat hinda.
Vaimuilmas seostub vabadus minateadvuse sünni ja isiksusliku arenguga, mis ilmneb eneseteostuse käigus. See väljendub mõtte-, sõna-, tegevus- ja tahtevabaduses ning ilmneb inimeste käitumismudeli muutumises. Eneseteostuse vajadus ilmneb vaid sellisel inimesel, kes on omandanud MINA-teadvuse, julgeb väljendada oma tahet ja riskida reaalses maailmas oma teadmiste proovilepanekuga, olles seejuures valmis kandma ka sellest tulenevaid tagajärgi.
Vabadus John Locke järgi
pisi|John Locke portree. John Locke (1632–1704) käsitles vabadust kui igamehe õigust (Teine traktaat valitsemisest). Tema õpetus vabadusest mahub nelja lausesse:
Vabaduse kontseptsioon
Vabadust liigitatakse negatiivseks ja positiivseks, vastav eristus omistatakse tavaliselt Isaiah Berlinile.
SMART Board
SMART Board on Interaktiivne puutetahvel, mida toodab Kanada ettevõtte SMART Technologies.
See on laiade mõõtmetega puutetundlik ekraan, mis töötab koos arvuti ja projektoriga. Projektor projitseerib arvuti töölaua pildi interaktiivsele puutetahvlile ning tahvel töötab nii kuvari kui ka sisendseadmena. Kasutajad saavad kirjutada sõrme või kaasas olevate pliiatsite abil "digitaalse tindiga" puutetahvlile ning samal viisil juhtida kõiki arvuti funktsioone.
Kasutaja saab sõrmevajutusega sooritada samu tegevusi, mida võimaldab arvutihiir. Tahvli küljes oleval pliiatsialusel on nupud, et käivitada ekraaniklaviatuur ning sooritada parempoolne hiireklikk. Tavaliselt paigaldatakse SMART Boardi interaktiivne puutetahvel statsionaarselt seinale või põrandajalgadele ning kasutatakse õppeasutustes interaktiivsuse lisamiseks klassitundi ning õppematerjalide esitlemiseks. Ettevõtetes kasutatakse interaktiivset puutetahvlit koosolekutel, esitlustel ja koolitustel. SMART Boardi interaktiivne puutetahvel on laialdaselt kasutusel ka erinevates riigiasutustes.
Vabadus
Negatiivne vabadus
Lihtsaimad näited negatiivsest vabadusest oleks nt vabadus mitte võtta osa sõjaväelisest ajateenistusest, vabadus mitte alluda käsule, kui see on vastuolus isiklike veendumustega, vabadus mitte võtta osa kehalise kasvatuse tunnist jne. pisi|Negatiivse vabaduse sümboli – Liberty kuju New Yorgis. Näiteks inimene on kitsas mõttes vaba sel juhul, kui tema tegutsemisele ei tee keegi teine inimene takistusi või ei muuda tema tegutsemist mingil moel võimatuks. Samas ei ütle selline vabaduse määratlus mitte midagi selle kohta, mida inimene peaks oma vabadusega tegema, st on negatiivne määratlus. Termini negatiivne vabadus võttis kasutusele Jeremy Bentham, kes tähistas sellega sunduse puudumist. Negatiivset vabadust on muuhulgas propageerinud Thomas Hobbes, John Locke ja David Hume.
SMART Board
Ajalugu
SMART Technologies ULC. esitles esimest interaktiivset tahvlit 1991. aastal. See oli esimene interaktiivne tahvel, mis võimaldas arvuti puutejuhtimist ja kirjutamist otse tavalistes Microsoft Windowsi programmides.
Tehnoloogia
SMART Boardi interaktiivne puutetahvel töötab koosluses, kuhu kuuluvad veel arvuti ja projektor. Komponendid ühenduvad omavahel kas juhtmevabalt (wireless), USB- või serial-kaablite abil. Projektor, mis on ühendatud arvutiga, projitseerib arvuti töölaua kujutise puutetahvlile. Kuna tahvel on puutetundlik, tuvastab ta sõrme või pliiatsialusega kaasas oleva pliiatsi vajutuse. SMART Board draiver tuvastab vajutuse asukoha ning muundab selle kas hiireklikiks või digitaalseks tindiks. SMART Boardi interaktiivseid puutetahvleid on eest- ja tagantprojektsiooniga ning interaktiivsete ekraanidena (plasma- või LCD-ekraanidele).
Vabadus
Negatiivne vabadus
Negatiivse vabaduse piirjuhuks võib pidada anarhiat, kui selle sisuks on igasuguste piirangute puudumine, normaalsel juhul on aga negatiivne vabadus siiski määratletud mõnede kindlate piirangute puudumisega.
SMART Board
Takistus-tehnoloogia
600-seeria SMART Boardi interaktiivsed puutetahvlid on loodud kasutades takistus-tehnoloogiat. Need interaktiivsed puutetahvlid hõlmavad elastset, sünteetilist esikülge ning tugevat tagakülge. Esikülje tagumine pool ning tagakülje eesmine külg on kaetud vastupidava kihiga, mis on eraldatud õhupadjaga, mille paksus (1/500 tolli) on võrreldav inimese kahe juuksekarvaga. Surve, mida avaldab esiküljele vajutus, sulgeb kahe kihi vahelise õhupadja. Kontaktipunkt registreeritakse ning muudetakse analoogsignaalist andmevooks. Seejärel saadetakse info arvutisse edasiseks töötluseks. See tehnoloogia tunneb ära kasutaja sõrme, pliiatsi ning ükskõik, millise muu eseme.
DViT (Digital Vision Touch) tehnoloogia
Tagant-projektsiooniga ning interaktiivsed ekraanid (plasma- või LCD-ekraanidele) kasutavad DViT-tehnoloogiat. Selle tehnoloogia puhul puudutab kasutaja interaktiivset puutetahvlit, et juhtida sellelt oma arvutit, või sellele kirjutamiseks. Digitaalsed kaamerad ja tarkvara tuvastavad puutekoha tahvlil ning registreerivad selle kas hiireklikiks või kirjutiseks. DViT-tehnoloogia puhul pole kaamerad nähtaval, vaid on peidetud puutetundlikku pinda ümbritseva raami sisse.
Vabadus
Positiivne vabadus
Positiivne vabaduse (ingl. Freedom) näideteks võiks olla vabadus valida elukohta, vabadus avaldada avalikult arvamust, vabadus uskuda oma veendumustesse, vabadus loometegevuseks ja elu eesmärkide määramiseks vms.
SMART Board
SMART pliiatsialus
Kõik SMART Boardi interaktiivsed puutetahvlid omavad esiküljel, all ääres, pliiatsialust, millel on pliiatsid ning kustutuskumm. Pliiatseid on nelja värvi: must, punane, roheline ja sinine. Pliiatsid ei sisalda elektroonikat ega tinti – tehnoloogia seisneb pliiatsialuses. Kui näiteks sinine pliiats tõstetakse pliiatsialuselt tema pesast, tuvastab selle optiline sensor. SMART Boardi tarkvara tõlgendab järgmise puudutuse tahvli pinnal sinise pliiatsi värvina. Juhtpaneelist on võimalik kõiki pliiatseid modifitseerida kasutajale sobilikuks (värvitoon, joonelaad jms). Sama kehtib ka kustutuskummi kohta – tõstes kustutuskummi, tuvastab selle sensor ning kasutaja järgmine tegevus tahvlil võrdub kustutamise funktsiooniga. Pole oluline, kas seda tehakse kustutuskummiga, sõrmega või ükskõik, millise muu esemega.
Tarkvara
SMART Boardi tarkvarapakett hõlmab Notebooki tarkvara ja muid SMART Boardi tööriistu. Saadaval Windowsi, Mac OS Xi ja Linuxi operatsioonisüsteemide kasutajatele.
Vabadus
Positiivne vabadus
Kui määratleda positiivset vabadust kõige üldisemal tasemel, siis hõlmab see ala, kus inimene on autonoomne. Inimene on positiivses mõttes vaba siis, kui tal on kontroll oma elu üle või kui ta valitseb enda üle. Sellist autonoomiat piiravateks jõududeks peetakse tavaliselt inimese sees peituvaid jõude, nagu näiteks ihad ja tunded, mille suhtes inimene kunagi päris vaba pole. Ka on piiravate jõududena nähtud sotsiaalseid ja kultuurilisi tegureid. Selline vabaduse mõistmine oli üldlevinud antiigis ning selle teoreetiline käsitlus ulatub tagasi vähemalt Platonini, uusaegsete propageerijate hulka kuuluvad Immanuel Kant, Jean-Jacques Rousseau, Baruch Spinoza ja Georg Wilhelm Friedrich Hegel.
SMART Board
Notebook tarkvara
Notebook tarkvara on materjalide edastamise platvorm, mis annab kasutajale juurdepääsu interaktiivsetele multimeedia materjalidele, ning tööriistad nende modifitseerimiseks, salvestamiseks ja jagamiseks. Notebook tarkvara omab ka käekirja tuvastamise funktsiooni, mis muudab käsitsi kirjutatu trükitekstiks. Kasutajad saavad luua omaenda materjale kasutades Galerii alt leitavaid tuhandeid erinevaid objekte, milleks on pildifailid, videod, flash-failid jpt. Kõiki loodud materjale saab salvestada, taasesitada, jagada, printida ja eksportida eri vormingutesse.
Vabadus
Totaalne vabadus
Totaalne vabadus tähendab, et igal inimesel on täielik vabadus teha mida ta tahab, eeldusel et ta ei kahjusta sellega teist inimest aga tema vabadust ennast teostada. Ideaalis tähendab see, et konsensust s.t et vaba arutelu käigus nõustuvad kõik protsessis osalejad langetatud otsusega. Olemuslikult tähendab see patsifistlikku anarhiat (s.t bürokraatliku organisatsiooni – riigi olemasolu vajaduse eitamist), kuid tegelikkuses on inimesed on läbematud ja vastaspool õhutab provokatsioonidega vägivalda.
SMART Board
Notebook tarkvara
2008. aasta alguses andis SMART Technologies ULC. välja värskeima versiooni tarkvarast – SMART Notebook 10.
SMART Boardi interaktiivse puutetahvli tööriistad
Tööriistad on tähelepanu juhtimise instrument, ekraanisirm, luup, ujuvtööriistad, ekraani klaviatuur, ekraanihõive tööriist, videomängija ja -salvesti.
Kasu
SMART Board töötab kõikide programmidega, mis on saadaval ühendatud arvutis. Kõige levinumad programmid, mida kasutatakse SMART Boardi interaktiivsel puutetahvlil on Microsoft PowerPoint, Excel, Word ja AutoCAD. SMART Boardi interaktiivset puutetahvlit kasutatakse õpetamisel, koolitamisel, koosolekutel ning esitlemistel. 2008. aasta kevade seisuga on SMART Boardi interaktiivset tahvlit müüdud peaaegu miljon rohkem kui sajas riigis.
Vabadus
Vabadus ja paratamatus
Vabadus ja paratamatus on tavakeeles teineteist välistavad mõisted. Vabadus on enesemääramine, võimalus toimida vastavalt tahtele, mida ei determineeri välistingimused. Vabadus on teatud mõttes inimese eetika alus.
SMART Board
Toote teetähised
pisi|SMART Board 600 seeria interaktiivne puutetahvel
2008
Vabadus
Vabadus ja paratamatus
Johann Gottlieb Fichte, Friedrich Engels jt on defineerinud vabadust kui "tunnetatud paratamatust".
SMART Board
Toote teetähised
2007
2006
Vabadus
Vabadus ja paratamatus
Vabaduse (sotsiaalses mõttes) vastanditeks on orjus ja vangipõli.
SMART Board
Toote teetähised
2005
Vabadus
Vabadus psühholoogias
George Alexander Kelly (1905–1967) püstitas küsimuse inimese vabadusest ja leidis, et inimese käitumine pole kunagi täielikult determineeritud, kuivõrd talle jääb vabadus sündmusi oma suva järgi tõlgendada. Samas on igaühe käitumine juba kas või tema eelnevate kogemuste ja nende alusel tekkivate hoiakute ning ootuste tõttu siiski ka determineeritud. Kelly jõudis järeldusele, et determinism ja vabadus on lahutamatud, kuivõrd see, mis määrab neist ühe, tagab samas vabanemise teisest.
SMART Board
Toote teetähised
2004
Vabadus
Vabadus psühholoogias
Burrhus Frederic Skinner (1904–1990) leidis, et vabadus ei ole mitte voli ise otsustada ja valida, vaid võime kontrollida oma käitumist. Seda määratlust võib soovi korral mõista lausa Camus' vaimus. (Vanglaski võib inimene tunda end sisemiselt vabana.)
SMART Board
Toote teetähised
2003
2002
2001
2000
1999
1998
1997
1996
1994
1992
1991
Jäljed
"Jäljed" on Tõnis Mäe stuudioalbum, mis on välja antud 2003. aastal.