cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fredericia lahing
Eelmäng
Schleswig-Holsteini väed ei lõiganud linna täielikult ära ja garnison sai korduvalt abi Fyni saarel baseeruvatelt vägedelt. Alles seejärel otsustas Schleswig-Holsteini vägede eesotsas olnud Bonin kahe Taani piirkonna vahelise pääsu ära lõigata. Seetõttu käskis ta Fyni ja Fredericia vahelisele mererannale ehitada veel kaks reduuti (millest sai valmis vaid üks). 30. mail korraldasid Taani väed järjekordse väljatungi ja kahjustasid valmivat reduuti ning üheksat suurtükki. Schleswig-Holstein ei suutnud küll linna täielikult ära lõigata, kuid fakt, et see võis jätkuvalt aset leida, ajendas Taani väejuhti Lundingut oma ülemusi tagant õhutama, et need peatselt rünnaku korraldaks.
Viini klassikaline koolkond
pisi|[[Franz Joseph Haydn|Haydni loomingu esitus 1808. aastal Alte Universitätis Viinis]] Viini klassikaline koolkond või lihtsalt Viini klassikud on nimetus märkimaks klassitsismiajastu kolme silmapaistvamat heliloojat. Need olid:
Fredericia lahing
Eelmäng
Taani väejuhid leppisid kokku selles, et peamine rünnak tehakse linnast põhja pool ja kindral Olaf Rye 5. brigaadi ülesandeks sai kõige tugevama reduudi Treldeskansen'i vallutamine. Samal ajal plaaniti tähelepanu kõrvale juhtimiseks viia läbi kaks dessanti, kasutades selleks kahte laevastikku (kummaski 1 aurulaev, 4 suurtükipaati, 5 veolaeva ja 12 purjelaeva): üks dessant vaenlase vägede eemale juhtimiseks Fredericiast põhjas ja teine lõunas. Kuigi vägedele anti käsk alustada lahingut 5. juulil, lükati lahing seetõttu, et üks brigaad sai oma käsud kätte viivitusega, edasi järgmisele päevale. Schleswig-Holsteini väed eeldasid, et rünnak leiab tõepoolest aset 5. juulil ja nende sõjavägi ootas muldvallidel terve päeva. Kui Taani väed 6. juuli esimesel tunnil rünnakuks maabusid, magasid Schleswig-Holsteini väed oma laagrites. Taanlasi kattis liikudes tihe udu ja tänavatele pandud õled ning tuule kohin vähendasid ajal, mil nad risti läbi Fredericia liikusid, nende poolt tehtavat müra; selle tulemusena nende maabumist ei märgatud.
Lahing
Lahing algas 6. juulil kell üks öösel ja seejuures varjas pimedus kindral Bonini väljavaadet lahingule. Kindral Christian de Meza eelväe salk Avantgarden ründas Schleswig-Holsteini kolmandat ja neljandat reduuti ning lähedalasuvat mortiiripatareid. Nii neljas reduut kui patarei vallutati ja Taani insenerid asusid vallutatut hävitama. Kolmas reduut, mida kaitses osa major Schmidti juhtimise all olnud 4. jäägrikorpusest, suutis taanlaste rünnaku tagasi lüüa.
pisi|Olaf Rye kuju Fredericia linnas Rye väljakul Samal ajal oli Olaf Rye andnud käsu, et kaks tema viiest pataljonist mööduksid viiendast reduudist (Treldeskansen), et nad saaksid blokeerida Schleswig-Holsteini abivägede selleni jõudmise. Samal ajal ründasid tema brigaadi ülejäänud pataljonid reduuti, saades tuge ka kahelt patareilt (Marcussen ja Meincke). Rye, kes soovis rünnaku parema jälgimise jaoks ettepoole liikuda, ratsutas reduudi poole. Ta ratsutas ilma eskordita ja kui tema hobune tapeti, läks ta jala Marcussen'i patarei juurde, kust ta sai teise hobuse. Ratsutades reduudist Treldeskansen põhja pool koos ühe 4. reservpataljoni kompaniiga, lasti ka tema uus hobune maha. Umbes kella kolme paiku öösel, mil ta oma mehi ise rindel olles juhtis, tulistati teda reide ja alakõhtu ning ta suri lühikese aja pärast.
Võitlus reduudi Treldeskansen juures oli peagi ummikseisus, kuid Taani abivägede liitumine koos Moltke brigaadi 8. pataljoni ja poolpatareiga Tillisch viisid kella nelja ajal öösel reduudi vallutamiseni; vangi langes 300 vastase sõdurit. Bonini vasakul tiival asunud Schleswig-Holsteini 1. brigaadi juhataja major Stuckradt otsustas algselt oma väed Rands Fjord'i kaudu Egeskovi tagasi tõmmata, kuid peale seda kui talle teatati, et Taani suurtükipaadid fjordi kaitsevad, andis ta oma rivile hoopis käsu Bredstrupi suunas liikuda.
Schleswig-Holsteini vasturünnak (6. pataljon läänest, 8. pataljon põhjast ja üks 7. pataljoni kompanii teiselt reduudilt) sundis Taani 2. kergpataljoni ja 2. jäägrikorpuse taganema ja sellega peatus taanlaste katse vallutatud Schleswig-Holsteini varustus hävitada. Bonin andis oma viimasele reservile, 8. pataljonile, käsu rünnakul peale suruda, kuid Taani Schleppegrell'i brigaad korraldas vasturünnaku. Esimene pataljoni vastu suunatud Taani rünnak löödi tagasi ja sellal kui taanlased järgmiseks rünnakuks valmistusid, tõusis päike ning see võimaldas Boninil näha, et Schleswig-Holsteini 1. brigaad taganes. Seetõttu andis ta üldise taganemiskäsu Stoutrupi suunas ja Taani väed alustasid nende jälitamist.
De Meza järgnes taganevatele Schleswig-Holsteini vägedele Taani eelväega Egumi ja Stallerup'i suunas ning blokeeris 1. brigaadi tagasitõmbumise, võttes selle tulemusena 750 vangi. Schleswig-Holsteini armee vasak tiib kandis suuri kaotusi ja ala linna ning Rands Fjord'i vahel oli nüüd Schleswig-Holsteini vägedest vaba. Samal ajal vallutas Schleppegrell'i brigaad, mida toetasid kaks 6. reservpataljoni kompaniid, esimese ja teise reduudi. Taganemist katta püüdes üritas Schleswig-Holsteini parem tiib kahe pataljoniga Taani vägedega Stoutrupi all võidelda, kuid Taani 3. jäägrikorpus ja 3. pataljon sundisid nad asulast taanduma. Stoutrupist idas asus Schleswig-Holsteini suurtükipark, kust taanlased said kätte 100 veovankrit, mõne kahuri ja tuhandeid kahurikuule ning granaate. Kella üheksaks hommikul oli võitlus lõppenud.
Viini klassikaline koolkond
Nimetus "Viini klassikaline koolkond" pole päris korrektne, kuna kolm heliloojat on liiga vähe, et moodustada koolkonda; nad olid kõik eri põlvkondadest; töötasid Viinis eri aegadel; puutusid isiklikult väga vähe kokku.
Lumepiir
pisi|Vaade [[Cotopaxi vulkaanile Ecuadoris (5897 m) kõrgusest 3700 m lumepiiriga üldkõrgusel umbes 5000 m]] Lumepiir on kujuteldav joon maapinnal, kus lume ja jää sulamine on tasakaalus tahkete sademetega.
Eristatakse klimaatilist ehk teoreetilist ja orograafilist ehk tegelikku lumepiiri. Klimaatiline lumepiir on välja kujunenud kliima mõjul, kuid ta võib erineda orograafilisest lumepiirist näiteks nõlva ekspositsiooni ehk orienteerituse tõttu. Põhjapoolkeral on põhjapoolsetel nõlvadel lumepiir reeglina madalamal, kui lõunapoolsetel.
Lumepiiri kõrgus sõltub eelkõige laiuskraadist. Polaaraladel ulatub lumepiir merepinnani. Ekvaatorilähedastel aladel on aga 4...6 km kõrgusel. Siiski ei ole lumepiir kõige kõrgemal mitte ekvatoriaalses kliimavöötmes, vaid troopilises. Selle põhjuseks on see, et sademete moodustumiseks on vaja niiskust, mida troopikas napib.
Atmosfäärikihti, kus on võimalik pidev tahkete sademete positiivne bilanss nimetatakse kionosfääriks. Seega võime öelda, et lumepiir on kionosfääri alumine piir.
Lumepiirist kõrgemal toimub liustike moodustumine. Liustiku alumised osad asuvad küll lumepiirist madalamal, kuid seal liustik sulab, mitte ei moodustu. Seda ala nimetatakse ablatsiooni- ehk sulamisalaks. Lumepiirist kõrgemal toimub lume kuhjumine, mis suurenenud rõhu tõttu (ülal asuvad lumekihid) muutub esmalt firniks ehk sõmerlumeks ning seejärel liustikujääks. Sõltuvalt jääkihi paksusest ja nõlva kallakusest hakkab jääkiht voolama (jää on seda plastsem, mida suurem on rõhk), moodustades liustiku.
Paralleelkoordinaadid
Paralleelkoordinaadid (inglise keeles parallel coordinates) on vahend visualiseerida mitmemõõtmelist ehk n-dimensionaalset geomeetriat (high-dimensional geometry) ning analüüsida mitmemöötmelisi andmeid (multivariate data).
Et näidata punkti mitmemõõtmelises ruumis, joonistatakse joonise taustale võrdsete vahedega n paralleelset, tavaliselt vertikaalset, erinevaid telgesid kujutavat joont, kusjuures telje järjekorranumber i vastab punkti i-ndale koordinaadile.
Mitmemõõtmelises ruumis asuva punkti visualiseerimine paralleelkoordinaatide abil meenutab väliselt aegrida (time series), kuid selle vahega, et kõigil telgedel on punkti väärtused määratud samal ajahetkel.
997
997. aasta
Sajandid: 9. sajand - 10. sajand - 11. sajand
Aastakümned: 940. aastad 950. aastad 960. aastad 970. aastad 980. aastad - 990. aastad - 1000. aastad 1010. aastad 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad
Eesti kodanikuühiskonna arengu kontseptsioon
Eesti kodanikuühiskonna arengu kontseptsioon (EKAK) on dokument, mis määratleb avaliku võimu ja kodanikualgatuse vastastikku täiendavaid rolle ning koostoimimise põhimõtteid avaliku poliitika kujundamisel ja teostamisel ning Eesti kodanikuühiskonna ülesehitamisel.
2004. aasta augustis kinnitas vabariigi valitsus EKAKi esimese tegevuskava, teine, "Kodanikualgatuse toetamise arengukava" kehtis aastatel 2007-2010 ja 2011-2014 viiakse EKAKi põhimõtteid ja eesmärke ellu "Kodanikuühiskonna arengukava" järgi. Tegevusi koordineerivad Siseministeerium regionaalministri haldusalas ning vabaühenduste ja avaliku sektori ühiskomisjon.
Michael Gove
pisi|püsti|Michael Gove (2013)
Eesti kodanikuühiskonna arengu kontseptsioon
Taust
Mitmes riigis (Eestis, Horvaatias, Inglismaal, Iirimaal, Kanadas ja Šotimaal) on välja töötatud raamistik avaliku sektori ja ühenduste koostoimimiseks lepingu või strateegilise dokumendina – Eestis on selleks 12. detsembril 2002 riigikogus kinnitatud EKAK. Venemaal, Lätis ja Leedus aga alles otsitakse ühenduste rolli ühiskonnas ja sobivat koostööleppe viisi.
Michael Gove
Michael Andrew Gove (sündinud 26. augustil 1967 Edinburghis) on Suurbritannia ajakirjanik ja poliitik (Konservatiivne Partei). Ta oli aastatel 2010–2014 Suurbritannia haridusminister Cameroni esimeses valitsuses ning aastatel 2014–2016 justiitsminister ja lordkantsler Cameroni teises valitsuses.
Kroonuaia sild
pisi|Kroonuaia sild pisi|Droonivideo Emajõest, kus näha ka Kroonuaia sild Kroonuaia sild on sild Tartus. See ületab Emajõge ning ühendab Kroonuaia ja Sauna tänavat.
Ajalugu
Kroonuaia tänava otsa kohale paigaldati 1945. aastal puitpontoonsild, mis 1956. aastal asendati raudpontoonsillaga. Tegemist oli autosillaga, millest sõitsid üle ka bussid, samas oli see jõelaevade jaoks piisavalt kõrge. 1970. aastate alul sild lagunes ja selle asemele rajati jalakäijatele mõeldud lahtikäiv pontoonsild. Jalakäijate sild avati jõelaevade läbilaskmiseks ja kevadise jäämineku ajal. Sild lagunes 1989. aastal ja seda enam ei taastatud.
pisi|Kroonuaia sild 2008. aastal pisi|Kroonuaia sild 2010. aasta suurvee ajal
Ehitamine
Raudbetoonsilda hakati ehitama 1996. aasta alguses. Silla projekteeris Anatoli Petrov Peterburist ja ehitas K-Most.
Sild avati liikluseks 5. detsembril 1996.
Sild on kaherealine ja 89 meetrit pikk. Sild läks linnale maksma 16,2 miljonit krooni.
996
996. aasta
Sajandid: 9. sajand - 10. sajand - 11. sajand
Aastakümned: 940. aastad 950. aastad 960. aastad 970. aastad 980. aastad - 990. aastad - 1000. aastad 1010. aastad 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad
Aastad: 991 992 993 994 995 - 996 - 997 998 999 1000 1001
Vabaduse Risti Vendade Ühendus
Vabaduse Risti Vendade Ühendus (ka Vabadusristi Vendade Ühendus, lühend VRVÜ) oli 1925. aastal Tartu Vabaduseristi Vendade Ühenduse (lühend TVVÜ) ümberkorraldamisel moodustatud üleriigiline organisatsioon, mis ühendas Eesti Vabadusristi kavalere.
Bakunin
Bakunin (vene keeles Бакунин) oli ilmselt Transilvaaniast pärit aadlisuguvõsa.
Vabaduse Risti Vendade Ühendus
Asutamine
TVVÜ asutati 23. veebruaril 1923 Tartus Siegfried Pindingu eestvõttel ja Pinding sai ühtlasi ka TVVÜ juhatuse esimeheks. 1925. aastal täiendati põhjalikult TVVÜ põhikirja ja TVVÜ korraldati ümber Vabaduse Risti Vendade Ühenduseks (lühend VRVÜ).
Bakunin
Ajalugu
Suguvõsalegendi järgi olid Bakuninid pärit Transilvaaniast, kust kolm venda 1492. aastal Venemaale rändasid. Kindlamaid teateid on nende kohta XVI sajandist, mil neist said Jaroslavli maakonna mõisaomanikud. Selle piirkonnaga jäid nad pikemalt seotuks.
Vabaduse Risti Vendade Ühendus
Eesmärk
VRVÜ üks eesmärke oli koguda andmeid Vabadusristi kavaleride kohta. Andmete põhjal koostati 1935. aastal koguteos "Eesti Vabadusristi kavalerid". Teose kordustrükk ilmus 1984. aastal Stockholmis.
El Carmeni ringkond
pisi|Asend San José keskkantonis
Bakunin
Ajalugu
Suguvõsa võeti Tveri kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse.
El Carmeni ringkond
El Carmeni ringkond on 3. järgu haldusüksus (ringkond) Costa Rica pealinna San José keskkantonis.
Bakunin
Sugupuu
Ivan Bakunin (elas XVI sajandil)
El Carmeni ringkond
Ringkonna pindala on 1,49 ruutkilomeetrit, elanike arv 3360 (2000. aasta rahvaloendus).
Vabaduse Risti Vendade Ühendus
Osakonnad
VRVÜ-l oli üle Eesti palju osakondi. 1926. aastal asutati osakond Narvas, 1927. aastal Viljandis, Pärnus ja Tallinnas ning 1928. aastal Rakveres, Valgas ja Võrus.
1936. aastal kuulus ühendusse umbes 1000 liiget, neist umbes 400 Tallinna osakonnas.
El Carmeni ringkond
Ringkond koosneb järgmistest linnaosadest (barrios):
Vabaduse Risti Vendade Ühendus
Järvamaa osakond
Vabaduse Risti Vendade Ühenduse Järvamaa osakond oli Järvamaal elavate Vabadusristi kavaleride organisatsioon.
El Carmeni ringkond
Tähtsamad asutused on:
Vabaduse Risti Vendade Ühendus
Järvamaa osakond
Osakonna asutamiskoosolek toimus 3. oktoobril 1937 Paides, esimees oli kuni osakonna likvideerimiseni 1940. aastal major Voldemar Silbermann VR II/3. Juunis 1939 kuulus osakonda 55 liiget.
El Carmeni ringkond
Tähtsamad vaatamisväärsused on:
Vabaduse Risti Vendade Ühendus
Rakvere osakond
30. detsembril 1943 peeti Rakveres osakonna taastamiskoosolek, esimeheks valiti major Eduard Paurman VR II/3.
Briti Neitsisaared
Briti Neitsisaared, ametlikult Neitsisaared (Virgin Islands) on Suurbritannia meretagune ala.
Nime Briti Neitsisaared kasutatakse selleks, et eristuda USA Neitsisaartest
Majandus
Rahaühikuna käibib USA dollar (USD).
Sport
Briti Neitsisaarte ROK-i kood on IVB. 1984. aastast on osaletud olümpiamängudel.
Ridala vald (1939)
pisi|300px|[[1939. aasta vallareformiga muudetud valdade piirid Läänemaal]] Ridala vald oli vald Läänemaal aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Sinalepa valla maa-alast, välja arvatud Jõevälja nr. 28 talu lahusasuva heinamaatüki maa-ala senise Võnnu valla piires; senise Martna valla Haeska küla piirkonnast; senise Võnnu valla Saanika, Uneste ja Litu külade piirkonnast; senise Asuküla valla Varni küla ja Tauksi saare maa-aladest.
1945 septembris moodustati Ridala vallas Ridala külanõukogu keskusega Ridala külas ja Tuuru külanõukogu keskusega Tuuru külas. 1950. aastal Ridala vald likvideeriti ja selle alad arvati Haapsalu rajooni koosseisu.
Hark
pisi|Erinevad hargid Hark (murdes hang) on harali asetsevate harudega ese või esemeosa.
Alphonse Osbert
Alphonse Osbert (23. märts 1857 – 11. august 1939) oli prantsuse sümbolistlik kunstnik. pisi|vasakul|"Lyricism of the Forest" (Metsa lüürilisus, 1883)
Haso
Haso võib tähendada mitut asja:
Märjamaa vald (1939)
pisi|300px|[[1939. aasta vallareformiga muudetud valdade piirid Läänemaal]] Märjamaa vald oli vald Läänemaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus Märjamaa külas.
Vald moodustati senise Märjamaa valla maa-alast, välja arvatud Purga ja Lümandu küla, Lümandu asunduse, Vaimõisa küla, Kükita talu, Vaimõisa metsakvartaalide nr. 2, 3, 6–8, 17–22, 27–32, 39 ja 40, Kaasiku nr. A-9 ja Metsavahi nr. A-10 talu ning Märjamaa metskonna Sooniste metsandiku kvartaalide nr. 21, 22, 23, 29 ja osa kvartaali nr. 28 maa-alad; senise Haimre valla maa-alast, välja arvatud Jõeäärse küla lõuna pool jõge asuva osa ja Sulu asunduse piirkond; senise Kabala valla Riidaku ja Pühatu küla ning Riidaku ja Pühatu asunduse maa-aladest; senise Luiste valla Kärsamaa, Vilta, Vinguta ja Mõraste küla ning Loodna, Luiste ja Mõraste asunduse piirkondadest ja Luiste küla Karja nr. 15, Põlde nr. 14 ja Sõerumäe nr. 1 talu maa-aladest.
Vald kuulus Riigivolikogu 25. valimisringkonda, kust valiti Eduard Arnover.
1. aprillil 1939 oli vallas 5865 elanikku.
Kaelkirjaku akaatsia
Kaelkirjaku akaatsia ehk kaameliastel-akaatsia (Acacia erioloba, sünonüümidena kasutusel ka Acacia giraffe ja Acacia haematoxylin) on liblikõieliste sugukonda akaatsia perekonda kuuluv puu või põõsas.
Levik
Levinud Aafrikas nii lõuna kui ka põhja pool ekvaatorit, põhjas levinud kuni Iisraelini. Introdutseeritud ka Austraaliasse.
Kirjeldus
Enamasti kuni 13 m kõrge, võra laius kuni 5 m. Tüvi püstine, laiuvate okkaliste okstega. Fülloodid helerohelised. Õied helekollased, piklikes kobarates, ilmuvad enne fülloode. Kaunad hallid, kõverad, keskmiselt 12 cm pikad.
Majanduslik tähtsus
On kogu oma laia levikupiirkonna ulatuses kasutusel peamiselt tarbepuiduna.
Kultuuriline tähtsus
Omab olulist kohta paljude Aafrika rahvaste elus. On tarbepuidu kõrval kasutusel ka puunikerduste materjalina.
Märjamaa vald (1939)
1945 septembris moodustati Märjamaa vallas Märjamaa külanõukogu keskusega Märjamaa alevikus, Alaküla külanõukogu keskusega Haimre asunduses, Paeküla külanõukogu keskusega Paekülas ja Sipa külanõukogu keskusega Sipa asunduses. 1950. aastal Märjamaa vald likvideeriti ja selle alad arvati Märjamaa rajooni koosseisu.
Vabaühenduste Liit
Vabaühenduste Liit (varem Eesti Mittetulundusühingute ja Sihtasutuste Liit, lühendatult EMSL), on avalikes huvides tegutsevate vabaühenduste liit, kes töötab selle nimel, et Eestis oleks mõjus kodanikuühiskond, kus inimesed tahavad, saavad ja oskavad osalemise ja koostöö kaudu ühiskondlikke muutusi juhtida. Liit asutati 10. oktoobril 1991 Eesti Fondide Keskuse nime all.
Liidu osalusel loodi 1990. aastatel põhiline osa Eesti kolmanda sektori õigusraamistikust ja maksupoliitikast ning vabaühenduste tugikeskuste võrgustik, mis tegutsevad maakondlike arenduskeskuste koosseisus ja mida finantseerib Kodanikuühiskonna Sihtkapital.
1996. aastast valitakse kodanikuühiskonna aasta tegijat, 2009. aastast jälgitakse hea valimistava täitmist.
Avalikkuses kasutatakse kaubamärki Hea Kodanik; selle nimega ilmuvad muuhulgas kodanikuühiskonna ajakiri Hea Kodanik ja infovärav (heakodanik.ee) internetis.
Aastatel 2017–2020 on Vabaühenduste Liidul seitse peamist sihti:
Juhtimine
Organisatsiooni struktuuri kuuluvad:
Juho Kusti Paasikivi
pisi|Juho Kusti Paasikivi Juho Kusti Paasikivi (1887. aastani Johan Gustaf Hellstén; 27. november 1870 Huljala, Koski HI. vald – 14. detsember 1956 Helsingi) oli Soome poliitik, Soome president aastail 1946–1956.
22. maist 1907 kuni 31. maini 1909 ning 1. märtsist 1910 kuni 1. veebruarini 1914 oli ta Soome kindralkubermangu Eduskunna liige (Soome Erakond).
Aastatel 1914–1934 juhtis Paasikivi panka Kansallis-Osake-Pankki. Aastatel 1915–1918 oli ta Helsingi linnanõukogu liige.
1918. aastal astus Paasikivi Rahvuslikku Koonderakonda. Temast sai Soome teine peaminister (maist novembrini 1918).
Tema järgi on nimetatud Paasikivi-Kekkose joon, mis põhines heade suhete sisseseadmisel ja hoidmisel Nõukogude Liiduga ning seda ka teatud riigisiseste piirangute (sh sõnavabaduse piiramise) hinnaga. Seda poliitikat jätkas Soome järgmine president Urho Kaleva Kekkonen; see aitas Soome majandust kaubanduse laienemise teel NSV Liiduga.
1930. aastal sai ta riiginõuniku aunimetuse.
Paasikivi on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Haso riik
Haso riik oli riik Aafrikas 17.–19. sajandini. Riigi territoorium asetses piki Senegali jõge praeguse Senegali ja Mali Kayesi piirkonna aladel. Pealinn oli Senegali territooriumil asuv Médine.
Rahvastik koosnes peamiselt fulbedest, malinkedest ja soninkedest. Riigi esimene valitseja Fankamala (kuningas) oli Séga Doua (1681–1725). Peale tema surma algas ta poegade Dibba Samballa ja Demba Maddy vahel kodusõda ning Haso jagunes viieks väiksemaks riigiks, millest võimsaim oli Dembaya, mida valitses Hawa Demba Diallo (1810–1833).
Nagu idas asuv Bambara riik sõltus ka Haso riik suuresti orjakaubandusest. Seda nii riigi siseselt, kuid orjasid müüdi ka eurooplastele. Perekonna staatus ühiskonnas oli seda kõrgem, mida rohkem orje see omas. Orjakaubandus tekitas tihedaid läbikäimisi eurooplastega, peamiselt prantslastega.
1857. aastal ründas Toucouleuri riigi valitseja El Hadj Umar Tall Haso riiki, kuid prantsuse sõjajõudude abiga õnnestus rünnak tagasi lüüa. Riik säilitas küll vormiliselt iseseisvuse, kuid sattus tugevasse sõltuvusse Prantsusmaast. 1880. aastal muudeti vormiliselt iseseisev Haso riik Prantsuse Sudaani osaks.
Hispaaniakeelne kirjandus
Hispaaniakeelne kirjandus on hispaania keeles kirjutatud kirjandus.
Médine
Médine on mitme linna nimi:
Médine on prantsuse räppar.
Médine on Mediina prantsuspärane nimi.
Kolmas meditatsioon
Kolmas meditatsioon on René Descartesi teose "Meditatsioonid esimesest filosoofiast" kolmas peatükk.
El Carmen
El Carmen on linn Argentinas Jujuy provintsis, El Carmeni departemangu halduskeskus.
Kõrgus merepinnast on 1164 m.
Linnapea (intendente) on Celia Susana Monaldi.
Sihtnumber on Y4603.
Minu inimesed
"Minu inimesed" on Eesti muusiku Chalice'i laul.
Laulu esiettekanne toimus Eesti Vabariigi aastapäeval 2006. aastal, ajaleht Postimees nimetas seda hiljem teiseks aastapäevakõneks.
Seda lauldi ka 2007. aasta laste- ja noorte laulupeol "Ilmapuu lävel", solist oli Jarek Kasar ehk Chalice ise.
Tartu–Valga raudteelõik
Tartu–Valga raudteelõik on raudtee Eestis.
Konguta vasallilinnus
Konguta vasallilinnus (saksa keeles Kongota, ka Gross-Kongota) oli Tartu piiskopkonnas, Puhja kihelkonnas olnud kivist vasallilinnus, mis tänapäevase haldusjaotuse järgi asub Tartumaal Elva vallas, Konguta külas (endine Suure-Konguta). Arvatavasti on tegemist olnud Eesti alal ühe Tiesenhausenite pealinnusega ja mõisate keskusega.
Tartu–Valga raudteelõik
Liinil sõidavad kaubarongid ja Elroni reisirongid liinil Tartu–Valga.
Konguta vasallilinnus
Asukoht ja paiknemine
Konguta vasallilinnus kaitses koos Rõngu, Rannu ja Kavilda vasalli linnustega Tartu piiskopkonna läänepiiri vastu Võrtsjärve. Piirkonnas on kohatiste väikeste küngastega lainjas-tasane maastik. Linnusease jääb madala künka loodeservale, millesse lõikunud väikest sälkorgu on ilmselt ära kasutatud põhjapoolse, aga võibolla ka teiste külgede vallikraavina. Linnuseala asetseb 80,5 m kõrgusel üle merepinna
Tartu–Valga raudteelõik
Reisiliiklus
Liinil Tartu–Valga sõidab päevas mõlemal suunal kolm (alates 2015 a.) reisirongi. Kuni 1. juulini 2008 oli kasutusel ka Edelaraudtee opereeritav Tartu–Elva raudteeliin, mida raudtee remondijärgsel taasavamisel (30. detsember 2009) enam ei avatud.
Konguta vasallilinnus
Linnus algusaegadest kuni Liivi sõjani
1223, kui Tartu piiskop Hermann I oma kaaskonnaga Otepää muinaslinnuses viibis ja Tartusse edasi liikuda ei saanud, hakkas ta temale valitseda antud Ugandi maakonnast tähtsamatele abilistele maid välja jagama. 5 kihelkonda läksid tema õukonna suursugustele rüütlitele – oma vennale Theoderich de Ropale Otepää, õemehele Engelbert von Tiesenhausenile Puhja, Johann von Dolenile Rannu, Helmoldile Lüneburgist (arvatavasti hilisemad Rosenid) Sangaste ja Karula ning endale ja oma toompraostist vennale Rothmar von Buxhövdenile jättis Tarbatu. Suured läänistused andsid võimaluse linnuste tekkeks. Esialgu elasid Tiesenhausenid koos teiste vasallidega tõenäoliselt Otepää piiskopilinnuse tugipunktis.
Ürikute järgi kuulus Puhja kihelkond 1224. aastal Tiesenhausenitele. Linnuselääni (Borchsokinge) moodustas kogu hilisem Puhja kihelkond, kuhu kuulusid keskajal Konguta, Kavilda, Teilma (Ulila), Teedla, Uderna (Piuski ) ja Hellenurme mõisad (Congota, Cawelecht, Theomal, Detlamoise, Uddern, Hellenorm). Ilmselt markeerisid need Tiesenhausenite mõisavaldused ka enam-vähem kunagise muinaskihelkonna piire.
1260. aastat peavad baltisaksa ajaloolased Konguta vasallilinnuse (Kongota) rajamisdaatumiks Wolter von Tiesenhauseni poolt, kes oli arvatavasti piiskopkonna esimese läänisaaja Engelberti poeg. Peaaegu sada aastat hiljem jõuti teise Tiesenhausenite kindlustatud tugipunkti Kavilda vasallilinnuse rajamiseni kihelkonna põhjaossa. Tiesenhausenite piirkonna keskusest Kongutast jäi Kavilda otsejoones 13,5 km kaugusele, maanteed mööda tuli üle 16 km, mis on enamvähem hobuse poole päeva teekond. Teadaolevate andmete põhjal otsustades olid Tiesenhausenid ühed esimesed Tartu piiskopkonna vasallidest, kel õnnestus oma kivist linnust rajama hakata. Ja seda siis ilmselt Kongutasse. Ilmselt lepiti alguses väiksema kindlustatud elumajaga, mis esimeses järgus võis olla ka puidust. Aja jooksul siis ehitati kindlustatud mõisahoonet vastavalt vajadusele suuremaks välja ja piirati ka kaitsemüüriga.
Tartu–Valga raudteelõik
Ajalugu
pisi|left|Tartu–Valga raudtee [[Tõravere raudteepeatuse juures.]]
Konguta vasallilinnus
Linnus algusaegadest kuni Liivi sõjani
1288. aastasse paigutavad baltisaksa ajaloolased Rannu vasallilinnuse ehitusdaatumi, kuid täpne ehitusperiood pole dokumenteeritud. Rannu asetses vaid u 5 km Kongutast lääne pool ja selle rajasid naaberkihelkonda Rannusse selle lääniks saanud Dolenid. Mõned baltisakslased on ilmselt vääralt kirjutanud linnuserajamise sellal Tiesenhausenite arvele, kuid pole samas välistatud, et Tiesenhausenid ja Dolenid (Dahlen) tegid sealkandis nende ehitamisel mingis ulatuses koostööd. Siiski paistab, et suurem piirkonna kivilinnuste – Rõngu, Rannu, Konguta ja Kavilda väljaehitamine või tugevdamine algas kindlasti vähemalt juba XIV sajandil. Need linnused moodustasid ühise grupi Tartu piiskopkonna läänepiiri kaitseks Võrtsjärve suunal vastu Liivi ordu maavaldusi. Ka suurem maismaakaubatee, mis tuli Pihkva suunast üle Kirumpää ja Otepää Tartusse, läbis lähedalt kõrvalt seda piirkonda.
Tartu–Valga raudteelõik
Peatused
pisi|[[Raudteesild|Raudteesilla ehitus üle Väikese Emajõe (1887)]] pisi|Raudteesild üle [[Elva jõgi|Elva jõe (1889)]]
Konguta vasallilinnus
Linnus algusaegadest kuni Liivi sõjani
XIV sajandi II poolt on baltisaksa ajaloolaste hulgas oletatud Tiesenhausenitele kuuluva Puhja kihelkonna põhjaossa Kavilda vasallilinnuse rajamisajaks. Asutajatena on märgitud nii Lätist Berzaunest pärit Tiesenhauseneid, ordumeister Arnold von Vietinghoffi, kui ka Tartu piiskoppi Johannes I Fünfhausenit (Viffhusen). Tiesenhausenite otsene osalus on selgusetu, ilmselt mõjutasid linnuse asutamist sinna nii Vana-Liivimaa poliitilis-sõjalised otsused, kui ka Tartu piiskopkonnas toimuvad sisepoliitilised turbulentsid. Sellal kahtlustatakse linnusete ehitamises Tartu piiskopkonda ka Liivi ordu suurt abi.
1449. aasta 8. aprillil läänistati piiskop Bartholomäus Sawijerwe poolt Dietrich von Tiesenhausenile, Erglist pärit Engelbrecht von Tiesenhauseni ühele pojale osa tema isa suurest pärandusest – Konguta linnus ning Soova ja Ängu külad. Teiste teadete järgi oli läänikirjas Konguta ja Marki lossid (viimase asukoht teadmata) koos mõisate ja küladega, mis sinna juba vanast ajast juurde kuuluvad, nagu: Sare, Vyane, Tynsilme, Jerwekul, Enge, Nuwewer, Lemmever, Sone, Maiol, Motzekul, Mustarewas Puhja kihelkonnas (Puien), Helvenorme ja Nowuse külad Rope veskiga ning Uderna lähistel Lutke küla Rõngu kihelkonnas (Ringen), samuti Sallo küla Heidemühle veskiga, seejärel Monnesi, Korevere, Hastivere ja Altena külad Otepää kihelkonnas (Odenpe). Lisaks ka kalapüügi- ja käitluskoht Peipsi järve (Peibas) ääres. Tegelikult päris Dietrich ilmselt vaid pool Kongutat, teine pool oli sellal veel Berzaune suguvõsaharu käes; küll aga sai Dietrich samal ajal omale lisaks veel ka Kavilda.
1486. aasta 31. juulil jaotasid Dietrichi pojad Hans, Detlow, Heinrich, Jürgen ja Fromhold – oma isa pärandust nii, et Hans sai sellest suurema osa. On ka märgitud, et suurema osa Konguta linnusest jäi vend Heinrichile (Hinrick), kuid ülejäänute käsutusse pidi antama siiski üks "Herberge", mis kujutas endast tavaliselt linnuse olusid arvestades vähemalt kahekorruselist elumaja tüüpi "kasarm-võõrastemaja". Sõjaolukorras oli hoone kaitsemeeskonna kasutuses, rahuajal said seal peatuda külalised ja elada pereliikmed. Lepingu järgi sai Heinrich valdustorni koos sinna juurde kuuluva ahjudega elumajaga (de aven herberge gekompt, mit dem stenhuse), millel esimene oli elukorrus ja teisel asus vana söögisaal (under dem olden mosthuse). Hoonet köeti ilmselt keldris oleva kerishüpokaustiga. Veel on mainitud kabelit ja selle vastas olevat mantelkorstnaga elumaja (schornstens herberge)
1494. aastal jaotasid kolm venda Tiesenhauseneid uuesti omavahel Konguta linnust. Üks sai linnusetorni koos oletatava galeriiga (hangelkammer), mis paiknes torni ja mantelkorstnaga elumaja vahel (twischen dem thornn und der schornsten-herberge). Lepingus mainitakse ühiskasutatavana kabelit ja väravate juures asuvat kööki (den schlotel tho de porten); sealjuures on kirjas, et väravad käisid lukku võtmetega.
1500. aasta paiku on linnuse kõrval märgitud ka mõisa olemasolu Sama aasta 12. märtsil ostis Hans oma vennalt Jürgenilt tema osa Konguta linnusest ja mõisatest 5500 vana Riia marga eest. Linnuses on mainitud Tiesenhausenite perekondade (leibkondade) elupaikadena 3 eraldi "kambrit" (3 Gemächer), aga nagu varasemastki näha tuleks nende all pigem mõelda elamublokki e. siis hoonetiibu.
1524. aastal oli Hans Tiesenhausen ka Korsi (Korast) mõisa omanik.
1528. aasta 12. septembril andis püha Saksa-Rooma Riigi keiser Karl V Saksamaal Speyeris (Speiger) Tiesenhausenitele välja privileegid, kus mainiti eraldiseisvatena ära 3 eri Kongutast pärit Tiesenhausenit. See näitab veelkord, et linnus oli jagatud elukohana mitme Tiesenhausenite eri perekonnaharu vahel. Nimeliselt on ürikus teiste Tiesenhausenite kõrval ka kolme Konguta (von Congtall) oma mainitud – Peter, Bhrun ja Dettloff von Tiesenhausenid; viimasel on ka poeg Bertram.
1550. aasta paiku jaotasid Bruno (Braun) Tiesenhausen, Hansu poeg, koos oma venna Detlofi ja isapoolse onu Fromholdiga endi vahel kihelkonna linnuseid ja mõisaid. Fromhold jättis omale Kavilda linnuse ja Uderna mõisa, Konguta sai Bruno, ning Detlofile jäi palju külasid kihelkonna lõunaosas, mille hulgas olid näiteks Nausküla või Napsküla (Nawskülla, Nawakülla), Hellenurme (Hellenorm) ja Väike-Uderna (Klein-Uddern). (Tõenäoliselt oli Fromholdi näol siiski tegemist teise suguvõsaharu liikmega – Berzaune Vromholdi pojapojaga ja hilisema pärimisõiguse taotleja Heinrichi vennaga.)
Linnus Liivi sõjast Põhjasõjani
1558. aastal algas Liivi sõda. Juba 31. jaanuaril tungisid Vene väed Tartu piiskopkonda, põletasid ja rüüstasid seda, kuid ilmselt jäid siis linnused puutumata, sest sõjakäik oligi planeeritud laastamisretkena. Samuti oli vähegi tõsisema vastupanu korral Vene vägede võime linnuseid käigult vallutada vägagi madal. 18. juulil alistus Tartu Pjotr Šuiski juhitud Vene vägedele. Järgnevalt võttis vaenlane ära Rõngu, Konguta ja Rannu vasallilinnused ja mehitasid need vägedega. Aadlikud olid põgenenud ja ei kaitsenud omi linnuseid. Vene leetopissid kirjutavad, et samal sõjakäigul põletati paljudel linnustel, nagu Aluliina (Alukme), Sõmerpalu (Korslav), Vaabina (Babini), Tartu, Rakvere, Kärkna, Konguta, Laiuse, Narva ja Kiltsi (Askislus) eeslinnad ja ümberkaudu külad maha, inimesi (lahinguid) võideti ja võeti palju vangi. 12. oktoobril vallutas ligi 19 000 mehega Tartu piiskopkonda saabunud ordumeistri koadjuutor Gotthard Kettler nimetatud 3 linnust tagasi – ühena esimestest – dat hus Kongtha. Viimaseid põletati ja lõhuti, et venelastel seal neid enam uuesti võimalik ei oleks ei kasutada ega taastada. Kõige põhjapoolsem – Kavildat – jäi ilmselt purustamata. Konguta omanikuna on märgitud Brun Tisenhusen. Oktoobris Rõngu juures vangistasid venelased Bruno Tiesenhauseni 2 poega
Liivimaa konföderatsiooni likvideerudes jäid Tartu piiskopkonna alad moskoviitide kätte. Konguta linnust venelased enam ei taastanud, ilmselt ei näinud nad selle tugipunktina kasutuselevõtmisel enam mõtet, kuna Kettler oli selle niivõrd põhjalikult purustanud Mahapõletatud asula ilmselt taastati.
1564. aasta septembris sõlmiti Venemaa ja Rootsi vahel 7 aastaks Tartus vaherahuleping, millega Venemaa tunnistas Tallinna, Pärnu, Paide ja teiste Eestimaal asuvate alade ja linnuste Rootsi võimu alla minekut. Lepingu üks koostajatest on olnud ka venelane Schafirov, kes on linnuste ja tähtsamate punktide seas nimetanud ka Konguta linnust (Gorod Kongot), ning seda ilmselt koos asulaga. On teada, et linnuse ees asetses alevik, mille venelased hiljem maha põletasid. Arvatavasti enne poolakatele üleandmist 18 aastat hiljem.
Pärast sõda kuulusid Tartu piiskopkonna alad Poolale. Poola kuningas Stephan Bathory muutis Puhja kihelkonna mõisad – Konguta ja Kavilda krooni majandusmõisateks (folvark).
1588 läänistati (tagastati) Puhja ("Kavilda-Konguta mõisad") ja Rannu kihelkonna mõisad (Rannu vasallilinnuse piirkond) ning endine Vaabina vasallilinnus (mõis) kuningas Zygmunt III Waza poolt tänapäeval Lätis asuva Berzaune vasallilinnuse omanikule Heinrich von Tiesenhausen zu Bersonile, Kavilda Fromholdi vennapojale. Tiesenhausenitel olid ulatuslikud maavaldused ka kunagise Riia Peapiiskopkonna ida- ja keskosas. Heinrichil oli Poola krooni ees suuri teeneid – ta oli orduajal olnud piiskop Wilhelmi nõunik ja orduriigi sekulariseerimise ning tugeva Poola-orientatsiooni pooldaja. 1577 põletasid venelased maha Heinrichile kuuluvad Riia peapiiskopkonna mõisad ja linnused, ning ilmselt andsid poolakad talle kunagised Tiesenhausenite Tartu piiskopkonna valdused kompensatsiooniks. Heinrichi oli pärijaks teinud tema onu, Kavilda Fromhold.
Tennessee Waltz
"Tennessee Waltz" on populaarne kantrilaul, mis loodi 1947. aastal Redd Stewarti ja Pee Wee Kingi poolt.
Konguta vasallilinnus
Linnus Liivi sõjast Põhjasõjani
Kuna see Tiesenhausenite suguvõsaharu hoidis poolakate poole, siis rootslaste saabudes viimased põgenesid maalt ja jäid oma valdustest ilma.
Tennessee Waltz
Laulu lindistas esimesena Roy Acuff, kuid tuntuks on laulnud Patti Page ning Les Paul ja Mary Ford 1950. aastal.
Konguta vasallilinnus
Linnus Liivi sõjast Põhjasõjani
1626. aasta 16. veebruaril annetas Rootsi kuningas Gustav II Adolf "Kavilda-Konguta mõisad" (koos Teedla (Detlofmoisa) ja Taydelma mõisatega) riiginõunikule, maamarssalile ja vabahärrale Lars Eriksson Sparrele, kes rentis 1628 Kavilda ja Konguta 2000 taalri eest välja
Tennessee Waltz
Laul räägib mehest (või naisest), kes peol oma partnerile vana sõpra tutvustas ja seeläbi oma kallimast ilma jäi, kuna vana sõber ja kallim üksteisesse armusid.
Konguta vasallilinnus
Linnus Liivi sõjast Põhjasõjani
1627. aastal rootslaste tehtud revisjoni andmetel oli mõisakoht tühi, seal elas üks viljapuuaeda valvav talupoeg
1638. aasta Rootsi revisjonis on kirjas, et lisaks vanale Konguta mõisale peetakse ka veel Kavilda mõisat "Die Hofflage zue Cavelecht wird nebest der alten Hofflage zu Kongeta gehalten". Konguta linnusest ei ole räägitud.
1655. aastal kuulusid need mõisad Tartu õuekohtunikule Lars Claesson Flemmingule, kes pantis Konguta samal aastal 4000 taalri eest Dietrich Rigemann von Löwensternile. XVII sajandi lõpus toimunud mõisate reduktsiooniga läks Konguta riigile ja jäi ligi sajaks aastaks kroonumõisaks.
Linnuseala tsaariajast tänapäevani
1789. aastal kirjeldab A. W. Hupel oma raamatus, et linnusest on järel veel märkimisväärseid varemeid, mis näitavad, et linnus laius küllaltki ulatuslikul maa-alal. Vallikraavid on aga osaliselt kinni aetud ja kinni kasvanud, küll aga veel vähemalt kaks jalga sügavad ja üsna laiad. Samuti mainib ta kuulnud olevat, et seal on varem ka klooster olnud. Mõisas on ka üks vesi- ja üks tuuleveski, ning varem on seal (ilmselt linnuse külje all) olnud praeguseks hävinud küla.
1791. aasta 13. märtsil kinkis Vene keisrinna Katariina II suurema osa Konguta mõisast surnud kindrali ja admirali, rüütel Samuel von Greighi lesele Sara von Greighile ja nende lastele, misjärel vahetas see XIX sajandil palju kordi omanikke. Samal aastal oli mõis jaotatud kahte ossa – Suur-Kongutaks (Gross-Kongota) ja Väike-Kongutaks (Klein-Kongota). Konguta alla kuulusid Kabbilo, Pommerni ja Pallamoisa poolmõisad ja Soova küla, varem ka Käo karjamõis.
1830. aasta septembris sõitis Konguta endise vasallilinnuse asukohast mööda ajaloo- ja muinsusteuurija Eduard Philipp Körber, kes kirjutab, et vana vallisarnane linnuseplats, mille ümber on aimatavad veel vallikraavid, on olnud täiesti nelinurkse kujuga ja sellel asetseb mõisahäärberina ühekorruseline õlgkatusega palkhoone, kuid linnusevaremetest polnud enam midagi näha Kronoloogiast ilmneb, et linnusevaremed lammutati suuremalt jaolt pärast mõisa "erastamist" von Greighidele selle 40 aasta jooksul, mil mõis neile kuulus.
Greighid müüsid Suure-Konguta 1836. aastal 44 000 rubla eest kubermangusekretär Helene Jacobine Voẞile, järgnevalt müüdi ja panditi mõisat 1840, 1844, 1849, 1850, 1861; hind kerkis aga lõpuks 75 000 rublale.
1892. aastast pärineva teate järgi olevat veel säilinud osa maa-aluseid võlve. Ilmselt siis mõisahoonete keldrites. Ka vallikraavid olid veega rikkalikumalt täidetud
1908. aastal omandas mõisa Otto von Ungern-Sternberg, kes alustas senini tagasihoidliku mõisasüdame esinduslikumat väljaehitamist. Umbes 1910. aasta paiku valmis mõisas uus kahekorruseline heimatstiilis peahoone. Hoone ühte otsa liideti ka vana ühekorruseline lihtne peahoone, mis oli püstitatud 19. sajandi algul või veelgi varem. Uue hoone püstitamisel tuli välja keskaegse vasallilinnuse vundament, mis osalt ka ära kasutati. Pärast Eesti Vabadussõda mõis võõrandati.
1922. aastal välja antud linnuste leksikonis räägitakse Löwis of Menari poolt Kongutas allesolevast ja linnuseajast pärinevast keldrivõlvist.
1958 teostati linnusekünka keskosas puurimistöid, milles selgus, et pealmise rusukihi paksus on ligi meeter ja kultuurikihi paksus kokku ligi 3,5 m. Mõisahoonestuse põhjaseina juurde kaevatud surfis avastati tellistest laotud võlvi jäänused ja põlengukiht. Mõisas endas tegutses sellal lastekodu.
1973 koostas ajaloospetsialist Uno Hermann Vabariikliku Restaureerimisvalitsuse tellimisel linnusealast 24-leheküljelise ajaloolise ülevaate, kuhu koondati tollal teadaolev ja kättesaadav teave Konguta vasallilinnuse kohta koos fotodega tollest ajast. Paar aastat enne seda satuti kanalisatsioonitrassi kaevamisel linnuseõuel samuti müürijäänustele, kuid neid dokumentaalselt ei fikseeritud.
Ehitus
Oli tõenäoliselt vabakujulise laagerkastelli tüüpi, tugines veekaitsele. Vasallilinnus oli nelinurkse ida-läänesuunalise ristkülikukujulise põhiplaaniga kivist kaitserajatis, millel vallikraavide järgi orienteerides jäid küljed põhiilmakaarte suundades. Linnust ümbritsenud vallikraavidesse tuli vesi sealtsamast süvendatud vallikraavi allikatest. Linnuseala moodustab korrapärase platoo, mille suurus on u 54*67 meetrit (3618 m2) ja mis suuremalt jaolt (kultuurikiht linnuseala keskel ulatub ligi 3 m sügavusele) on tõenäoliselt kunstlikult pinnasega täidetud. Linnusealal on seni kindlaks tegemata asetuses olnud mitmeid hooneid – valdustorn, mitu elumaja, kabel, suur mantelkorstnaga köögi-majandushoone, kaev ja ilmselt ka muid majandushooneid kaitsemüürile toetuvalt. Ühe elumaja teisel korrusel on olnud pidulik suur saal, valdustorni ja vastas olevat elumaja on ühendanud mingisugune galerii ning väravakäigu (väravahoone) peal on olnud ühiskasutatav köök. Kaev on olnud arvatavasti samas, kus praegugi asub mõisa siseõues kaevukoht. Linnuseala ja ilmselt ka -hoonestus on jätkunud võib-olla praegusest linnusekünkast isegi lääne poole, kuhusuunas maapind ka madaldub. Seal asetseb mitu tiiki ja vallikraavioja voolab läbi nende edasi põhjaloodesse, Rõikoja suunas. Linnus oli ehitatud tellistest ja maakividest. Linnuse lähedal, selle kaitse all paiknes tavaliselt ka vesiveski, kuid selle olemasolu pidi sõltuma allikate veerohkusest ja viimane ei ole täpselt teada. Küll on aga teada, et nii vallikraave, kui ka tiike täitsid veega allikad. Mõisa ajal hiljem oli Kongutas 2 veskit – tuule- ja vesiveski, millest viimane paiknes eemal Kavilda (Soova) jõe ääres.
Ka linnusealast 50 m idas, kus praegu on puidust elumaja ning kus oletatakse asunud olevat keskaegne alevik (Hakelwerk), leiti 1970ndate algul õues veetrassi kaevamisel maa seest suured tugevad müürid. Juurdepääsutee silla asukohta linnusesse ei ole teada, kuid oletatakse selle paiknemist linnuseala põhjapoolse vallikraavi keskel, kus ka praegu on muldkehand.
Seisukord tänapäeval
Linnusest maapinnal 2019. aasta seisuga nähtavaid müüre säilinud ei ole, kuid neid on ilmselt mõisahoonete keldrites ja vundamentides. XX sajandi algul ehitatud uuem mõisahoone paikneb linnusekünka kagunurgas, vanem puidust mõisahoone jätkub põhjasuunas kirdenurka ja ka ülejäänud hooned asetsevad peaaegu ringikujuliselt linnuseala külgedel, moodustades tänapäevalgi siseõue. Linnuseala loodenurgas asetseb maakividest ja tellistest seintega, kuid 2019. aasta seisuga hävinud katusega ait-kelder. Vanad linnuseala lõunaservas ühes reas paiknevad keldritega majandushooned, mis nüüd on ehitatud elamuteks, jätkuvad üle valli sissepääsuga kangialusega pikemalt läänesuunas. Linnuseala vall on hästi jälgitav, ulatudes enamjaolt üle 2 m ümbritsevast kõrgemale. Vallikraav on suuremalt osalt säilinud linnuseala põhjaservas ja oma laiuses aimatav ka lõunaküljel. Ida- ja lääneküljel on vallikraav ilmselt kinni aetud. Linnusekoha lõuna- ja idaküljel on hilisemast mõisaajast pärinev pargiala. Künka läänenõlva on toestatud osaliselt betoonist tugimüüriga.
Eesti Kaevandusmuuseum
pisi|Kaevanduspark-muuseumi kontorihoone on kaevanduse tegutsemispäevist saati luitunud pisi|Allmaakaevanduse külastamiseks tuleb ekskursantidel panna selga kaevurirõivad Eesti Kaevandusmuuseum (varem Kohtla Kaevanduspark-muuseum) on maa-alune ja maapealne kaevandus-muuseumikompleks ning suusaspordikeskus Ida-Viru maakonnas Kohtla-Nõmmel Jaama tänav 100.
Alates 2018. aastast on Kaevandusmuuseumi direktoriks Etti Kagarov.
pisi|vasakul|Aherainemägi ja mahajäetud kopp Kohtla-Nõmmel, kaevanduspark-muuseumi lähistel 2011. aasta suvel
Vassili Tšitšagov
thumb Vassili Jakovlevitš Tšitšagov (vene keeles Василий Яковлевич Чичагов) (12. märts (28. veebruar vkj) 1726 Kostroma – 16. aprill (4. aprill vkj) 1809), Venemaa Keisririigi sõjaväelane ja Balti laevastiku Tallinna baasi ülem 1788. aastal, ainus mereväelasest Georgi ordeni 1. järgu kavaler.
EEA
EEA on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Vassili Tšitšagov
Pärast sõda juhtis kolmest laevast koosnevat Mihhail Lomonossovi algatatud salajasi mereuurimisekspeditsioone (1764, 1765) Põhjamerel, mille eesmärk oli leida meretee läbi Põhja-Jäämere Kamtšatkale.
Aastail 1768–1770 Arhangelski sadama ülem, juhtides ka sadamas toimuvat laevaehitust. 1770. aastal kutsuti kontradmiral Tšitšagov Läänemere kubermangudesse, kus oli aastail 1770–1771 Tallinna sadama ülem ja viis läbi laevaekipaažide väljaõpet.
1772 juhtis Tšitšagov väljaõpetatud laevaeskaadri Vahemerre, pärast naasmist ja autasustamist määrati ta uuesti Tallinna sadama ülemaks. 1773. aastal määrati ta Kroonlinna sadama ülemaks.
1744. aasta suvel juhtis Aasovi flotilli sõjas Osmanite laevastikuga Musta mere Kertši väinas.
1789. aasta Ölandi merelahing
1789. aasta kevadel määras keisrinna Katariina II ta Balti laevastiku (mis seisis Tallinna, Kroonlinna ja Kopenhaageni sadamas) juhiks. 6. juulil 1789 toimus tema juhtimisel Rootsi ja Venemaa laevastiku vahel Ölandi saare juures esimene kokkupõrge, kuid Rootsi laevastik hoidus avalikust lahingust ning taandus Karlskrona piirkonda.
1790. aasta Tallinna merelahing
1. mail 1790 saabus arvukuselt Vene laevastikku kahekordselt ületav Rootsi laevastik Tallinna reidile (Rootsi laevastikus 26, Vene laevastikus 10 laeva). Tšitšagovi otsusel võeti lahing vastu mitte merel, vaid reidil, kasutades kaitseks laevade suurtükke.
Rootsi laevastik otsustas rünnata ilma ankrusse jäämata ning alustas 21 laeva ja 6 fregati suurtükkide abil Vene laevastiku ning rannikukindlustiste pommitamist. Tänu Tšitšagovi otsusele pidada lahingut rannikult oli Vene laevastiku tuli täpsem kui reidil oleva Rootsi laevastiku oma. Rootslased kaotasid lahingus ühe laeva, mis jooksis Aegna madalikule ja mille rootslased ära põletasid, teine laev alistus (Prins Carl – 60 suurtüki ja 300 madrusega). Vene Tallinna eskaadri kaotused olid ainult 9 langenut ja 27 haavatut. Pärast edutut rünnakut siirdus Rootsi laevastik Viiburi piirkonda.
1790. aasta Viiburi lahe merelahing
Kroonlinna eskaadri abistamiseks ja pealinn Peterburi kaitseks väljus Tallinna eskaader 17. mail sadamast ning suundus Naissaare juurde, kus jäi äraootavale positsioonile kuni Kroonlinna eskaadriga liitumiseni. Ühendatud jõududega toimus 23.–24. mail 1790 Krasnaja Gorka ranniku piirkonnas merel lahing, mille tulemusena Rootsi laevastik jäi Viiburi lahes ligi kuuks ajaks blokeerituks.
Tallinna merelahingu eest autasustas Katariina II Tšitšagovit Püha Andrease ordeni ja 1388 pärisorjaga. Viiburi merelahingu eest sai ta aga 1. järgu Georgi ordeni, teemantidega mõõga, hõbeserviisi ja 2417 pärisorjaga mõisa Valgevenemaal.
Keiser Paul I valitsusajal läks Tšitšagov protestiks keisri tegevuse vastu erru ja elas oma mõisas arestis. Keiser keelas tal Peterburi ilmumise.
Admiral suri 4. aprillil 1809 oma mõisas.
Tema järgi on nimetatud Chichagofi saar Alaskas.
Isiklikku
Vassili Tšitšagovil oli 10 poega, kellest ühest – Pavel Vassiljevitš Tšitšagovist – sai Venemaa Keisririigi mereminister.
Erik Boltowski
Erik Boltowski (sündinud 21. detsembril 1956) on eesti ajakirjanik, dokumentaalfilmide produtsent, stsenarist, operaator ja režissöör. Ta on töötanud kunstnik-dekoraatorina. Ajakirjandusse läks 1980. aastate lõpus laulva revolutsiooni ajal. On avaldanud nooruses vennaga kahasse karikatuure ja osalenud karikatuurivõistlustel.
Aastatel 1989–1991 tegi kaastööd Rahvarinde ajalehele Vaba Maa.
1990. aastal lõpetas kaheaastased kõrgemad teleajakirjanike kursused Eesti Televisioonis. 2005. aastast on ta Eesti Ajakirjanike Liidu liige.
Dokumentaalfilmid
Teinud ka reklaame ja õppefilme.
Poliitiline ja sõjaväeline tegevus
Nõukogude okupatsiooni ajal, alates 1983. aastast, osales noorte rahvuslikus vastupanuvõitluses (Eesti Rahvusühtsus Veljesto, ka Veljestu). (Nõukogude armee sundajateenistuses lõpetas 1975. aastal lennuväetehnikute kooli, kus omandas helikopterite raadioelektroonika tehniku kutse).
Kuldrannake
Tekst
Kuldrannake,
mil' jõuab laev su kaldale!
Ju vara, kalli koiduga
su poole võtsin purjeta,
silm siiski veel ei kallast näe
siit üle kõrge lainemäe.
Siin alles võõra ilma piir,
ei läigi ranna siniviir
sealt üle elumere vee,