cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Adolf Gustav Parts
Töökäik
Oli 1925–1930 Tartu Ülikooli füüsikalise keemia labori assistent, vanemassistent ja õppeülesande täitja, 1930–1934 eradotsent, 1934 –1936 füüsikalise keemia õppetooli dotsent;
1936–1939 Tallinna Tehnikaülikooli füüsikalise keemia erakorraline professor, 1939–1943 professor, ühtlasi 1940–1943 TTÜ füüsikalise keemia kateedri juhataja, 1940–1943 ka TTÜ õppeprorektor, 1941–1943 keemia- ja mäeteaduskonna sekretär, 1941 lühikest aega ka rektori kohusetäitja.
Põgenes 1943 Rootsi, oli Stockholmis Scandia trükivärvivabrikus keemik-uurija, Rootsi Kinne-Kleva põlevkivitööstuse labori juhataja, 1945 Inglismaal Kentis sõjaväe varustusministeeriumi vanemteadur, 1946–1951 Ankara Ülikooli füüsikalise keemia professor ja instituudi juhataja. Ankaras koostas saksakeelse füüsikalise keemia õpiku, mis pärast türgi keelde tõlkimist (1952) kujunes põhiõpikuks Türgi ülikoolides.
Teadustöö põhisuunad
Keemilised reaktsioonid, kolloidkeemia, kvantteooria, polümeeride keemia. Uurinud orgaaniliste ühendite ja lahuste dielektrilisi omadusi, süsivesinike soojusmahtuvust eri temperatuuridel, samuti lahustes toimuvate reaktsioonide kineetikat, polümerisatsiooniprotsesside kineetikat ja mehhanismi, polümeeride keemiat. Esimese eesti teadlasena kasutas kvantmehaanika mõistet (1933). Rakendas esimesena Eestis edukalt kvantmehaanikat uurimistulemuste tõlgendamisel, luges (1940/41) esimesena Eestis kvantmehaanika kursust. Rahvusvaheliselt said tuntuks Tartu perioodist pärinevad mitmesuguste orgaaniliste ühendite dipoolmomentide mõõtmise tulemused.
Teadusorganisatoorne ja erialane tegevus
Oli Tartu Ülikooli Toimetiste 1941–1943 ja kogumiku Keemia Teated toimetajaid. Eesti Looduseuurijate Seltsi liige (1927–1940), Eesti Keemia Seltsi liige (1939–1943, esimees 1943), Akadeemilise Keemia Seltsi liige, Insenerikoja liige, Tallinna Tehnikaülikooli õppejõudude ja ametnike kehakasvatuse ühingu esimees. Faraday Ühingu, Saksamaa, Inglismaa, Ameerika keemiaseltside ja Sydney Ülikooli Keemiaseltsi liige; Austraalias Eesti Inseneride Koondise juhatuse esimees; Akadeemilise Koondise juhatuse liige.Austraalia Keemia Seltsi jt riikide teadusseltside ja -ühingute liige. Üle 60 teadustrükise.
DRO
DRO või Dro võib tähendada järgmist:
Arsk
Arsk (tatari Арча / Arça) on linn Venemaa Tatarstani Vabariigis, Arski rajooni keskus. Asub Kazanka jõe ääres, 60 km Kaasanist kirdes.
Asula tekkis hiljemalt 13. sajandil. Vene väed põletasid Kaasani vallutamise käigus 1552. aastal küla maha ja küla läks Vene riigi koosseisu. 1606 rajati sinna kindlus.
Arsk sai linnaõigused 1781. aastal. Ühtlasi sai linnast Kaasani kubermangu maakonnalinn. 1796 Arski maakond kaotati.
1926. aastal võeti linnaõigused ära ja Arskist sai küla. 1938. aastal nimetati Arsk aleviks ja 2008. aastal sai linnaõigused tagasi.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel olid 88,2% linnaelanikest tatarlased ja 10,7% venelased. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Arski elanikest tatarlasi 89,4% ja venelasi 9,6%.
Linnas on toiduainete-, tekstiili- ja ehitusmaterjalitööstuse ettevõtted. Arskit läbib Kaasani–Agrõzi raudtee.
François Patriat
pisi|François Patriat François Patriat (sündinud 21. märtsil 1943) on Prantsusmaa poliitik.
28. juulil 2001 anti talle Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk, tunnustades tema tööd Prantsuse riigisekretärina väikeste ja keskmiste kaubandus-, käsitöö- ja tarbimisettevõtete alal.
Helemai
Helemai on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 3804. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Helemai 6 naisel.
Ungari Kommunistlik Partei
Ungari Kommunistlik Partei, enne 1945. aastat Kommunistlik Ungari Partei (Kommunisták Magyarországi Pártja), asutati 24. novembril 1918 ja oli Ungaris lühidalt võimul 1919. aasta märtsist augustini Béla Kuni juhtimisel Ungari Nõukogude Vabariigis. Kommunistliku valitsuse kukutas Rumeenia armee, misjärel partei tegutses edasi illegaalselt, suur osa partei juhtliikmeid põgenes Nõukogude Venemaale.
Ungari Kommunistlik Partei tuli taas võimule pärast Teist maailmasõda 1945. aastal Mátyás Rákosi juhtimisel, pärast riigi okupeerimist Nõukogude vägede poolt Teise maailmasõja käigus. 1948. aastal liitus partei sotsiaaldemokraatidega, moodustades Ungari Töörahva Partei. Ungari Kommunistlik Partei kuulus Kommunistlikku Internatsionaali.
Chicago (jazzmuusika)
Kolm nähtust: New Orleansi periood Chicagos, klassikaline bluus ja chicago stiil.
Rütmisektsioonis asendusid tuuba kontrabassiga ja bandžo kitarriga.
1920. aastate algul kõik kuulsamad new orleansi salvestised. Fonograafi populaarsuse kasv. King Oliver, Louis Armstrong Hot Five ja Hot Seven, Jelly Roll Morton Red Hot Peppers, Johnny Dodds New Orleans Wanderers...
Kui 19. sajandi keskpaigas kõlas bluus valdavalt Lõuna maapiirkondades ilma kindla džässbiidita ja tihti ei olnud vormiks ka 12-taktiline periood, mis iseloomustab bluusi tänapäeval. Tollane rändav bluusilaulik laulis bandžo või kitarri saatel laule, mida iseloomustasid venitatud „blue-noodid“ ning mida nüüd kutsutakse arhailiseks või maabluusiks. Kui esimesed marsiorkestrid alustasid New Orleansis tegevust, siis bluusi ja tärkava džässi vahel oli hulk erinevusi. Õigepea hakkas bluus sulama džässi peavoolu. Bluusi klassikalise perioodi suurimaks lauljaks oli Bessie Smith. Bluus ei olnud algaastatel eraldiseisev džässistiil, vaid ta on jätnud oma pitseri kõikidele džässi vormidele ja kogu muusikaajaloole.
Muusikal, mis oli koondunud Chicago mustanahaliste linnaossa South Side’i, puudus küll neworleanslik õnnelik ülevoolavus, kuid peegeldas seevastu suurlinna meeletut tempot ja rassilisest diskrimineerimisest tulenevaid probleeme. South Side’i džässielu hakkas paeluma ka valgeid asjaarmastajaid ja professionaale. Imiteerimine ebaõnnestus, kuid tekkis stiil, mida hakati kutsuma nimega chicago stiil. Meloodiajooniste üleküllus on peaaegu kadunud. Hääled, kui neid on rohkem kui üks, liiguvad enamjaolt paralleelselt. Virtuoosist sai valitseja ning soolo osatähtsus hakkab siitpeale pidevalt kasvama. Paljud chicago stiilis salvestised koosnevad pea eranditult soolodest e chorus’test.
Zoja Puhhova
Zoja Puhhova (vene keeles Зоя Павловна Пухова, 24. september 1936 Ivanovo oblast, Venemaa – 6. jaanuar 2016 Moskva, Venemaa) oli vene kangur, tööstusorganisaator, ühiskonna- ja majandustegelane.
II liiga 2016
II liiga 2016 oli Eesti jalgpalli tugevuselt neljanda liiga II liiga 2015. aasta hooaeg, mis jagunes kahte tsooni - ida/põhi ja lõuna/lääs. Hooaeg algas 25. märts 2016 ja lõpeb 23. oktoober 2016.
Zoja Puhhova
1951–1973 töötas ta Ivanovo 8. märtsi nimelises tekstiilivabrikus kangruna ja 1973–1985 direktorina.
II liiga 2016
II liiga ida/põhi üleminekumängud
Hooaja lõpus osalevad II liiga ida/põhi 12. koht ja III Liiga ida ning põhja tsoonide 2. kohad üleminekumängudel, mille võitja mängib järgmisel hooajal II liigas ning kaotajad III liigas. Kõigepealt mängivad omavahel III Liiga ida ning põhja tsoonide 2. ning seejärel mängib nende mängude võitja II liiga ida/põhi 12. kohaga.
Zoja Puhhova
1966–1991 oli ta NSV Liidu Ülemnõukogu 7.–11. koosseisu saadik.
II liiga 2016
II liiga ida/põhi üleminekumängud
2Mängu ei toimu, sest Tallinna FC Infonet III kasutas avamängus mänguõigust mitteomavaid mängijaid.
Zoja Puhhova
1987–1991 oli Puhhova Nõukogude Naiste Komitee esinaine.
II liiga 2016
Mängutulemused
style="background: #DFE7FF;"|+:-2
Zoja Puhhova
Alates 1991. aastast oli ta pensionil.
II liiga 2016
Mängutulemused
style="background: #DFE7FF;"|+:-
Zoja Puhhova
Autasud
''Selle artikli kirjutamisel on kasutatud venekeelset artiklit ru:Пухова, Зоя Павловна seisuga 10. jaanuar 2016.''
II liiga 2016
Mängutulemused
style="background: #FFDFDF;"|0 : 14
style="background: #FFDFDF;"|0 : 08 style="background: #FFDFDF;"|0 : 69 style="background: #DFE7FF;"|+:-7 style="background: #DFE7FF;"|+:-
style="background: #DFE7FF;"|8 : 010 style="background: #DFE7FF;"|+:-
style="background: #DFE7FF;"|+:-11
style="background: #FFDFDF;"|0 : 612 style="background: #FFDFDF;"|0 : 513 style="background: #FFDFDF;"|-:+ style="background: #FFDFDF;"|-:+ style="background: #FFDFDF;"|-:+
II liiga lõuna/lääs üleminekumängud
Hooaja lõpus osalevad II liiga lõuna/lääs 12. koht ja III Liiga lõuna ning lääne tsoonide 2. kohad üleminekumängudel, mille võitja mängib järgmisel hooajal II liigas ning kaotajad III liigas. Kõigepealt mängivad omavahel III Liiga lõuna ning lääne tsoonide 2. ning seejärel mängib nende mängude võitja II liiga lõuna/lääs 12. kohaga.
FC Tarvastu (III liiga lõuna 2. koht) loobus üleminekumängudest.
Mängutulemused
style="background: #FFDFDF;"|0 : 03
style="background: #DFE7FF;"|2 : 04
style="background: #DFE7FF;"|+:-5
style="background: #DFE7FF;"|+:-8 style="background: #DFE7FF;"|+:-7 style="background: #DFE7FF;"|+:-6
Ludwig von Güldenstubbe (täpsustus)
Ludwig von Güldenstubbe on mitme Güldenstubbe suguvõsa liikme nimi:
Püloon (arhitektuur)
Püloon on arhitektuuris mõiste, mis tähistab monumentaalset posti või torni millegi sissepääsu markeerijana ja lähtub sõna kunagisest tähendusest väravaehitisena. Levis arhitektuuris hilisbarokis ja klassitsismis, kuid pülooni motiivi on kasutatud ka uuemal ajal. Püloonid võivad asetseda kahel pool pargi, õue, ülikoolilinnaku vm sissekäiku, kuid ka flankeerida näiteks mälestustahvlit või mälestusmärki.
Välislingid
Püloonid-mälestusmärgid Wikimedia commonsis
Püloon (lennundus)
pisi|[[Aero L-29 kumbki lisakütusepaak kinnitatakse lennuki tiiva alla pülooni abil]] Püloon on selline konstruktsioonielement, mis võimaldab vähendada lennuaparaadi aerodünaamilist kogutakistust ning aitab säilitada tiiva tõstejõudu. Pülooni abil kinnituvad lennuki, helikopteri vms kere või tiiva kinnituspunktide külge mootorite gondlid ja välised koormad, näiteks lisakütusepaagid, pommid, raketid, relva- (automaatkahuri, juhitamatute rakettide, kobarpommide, napalmi), elektroonika- või optikaseadmete konteinerid; ühtlasi võimaldab see hoida välised koormad eemal lennuki juhtpindadest ning asetada konteinerid lennuki raskuskeskme suhtes soodsalt.
Välise koorma (lisakütusepaagi, raketi vms) äratõukamiseks on püloonid varustatud mehaanilise või pürotehnilise päästikmehhanismiga.
Välislingid
Hardpoint Punto de anclaje Пилон
Mieke Bal
pisi|Mieke Bal (1980) Mieke Bal (täisnimega Maria Gertrudis Bal; sündinud 14. märtsil 1946 Heemstedes) on hollandi kultuuri- ja kirjandusteoreetik ning videokunstnik.
Ta on töötanud õppejõuna Utrechti ja Rochesteri ülikoolis. Aastatel 1991–2011 oli ta Amsterdami Ülikooli kirjandusteooria professor.
Bal on mitmekülgsete huvidega teadlane, kes on uurinud kaasaegset kirjandust, feminismi, vaimuhaigusi, kultuurirännet, eri ajastute kunsti ja antiikkultuuri. Lisaks teoreetilistele uurimustele on Bal leidnud rahvusvahelist tunnustust videokunstnikuna, kes lisaks mitmele lühifilmile on koos Michelle Williams Gamakeriga lavastanud ka kaks täispikka filmi – hullumeelsuse probleeme käsitleva filmi "A Long History of Madness" (2011) ja Gustave Flaubert'i tuntuima teose "Madame Bovary" kaasaegse tõlgenduse "Madame B." (2014).
Jaanuaris 2014 viibis Mieke Bal kultuuriteaduste ja kunstide doktorikooli IV talvekooli raames Eestis. 17. jaanuaril avas ta oma videonäituse Tallinnas Vaal Galeriis. 21. jaanuaril pidas Tallinna Ülikoolis avaliku loengu "Long Live Anachronism! Preposterous History and the Past of the Future". Samal päeval linastus kinos Sõprus tema täispikk film "Madame B".
Butantani instituut
pisi|Butantani instituut Butantani instituut  (Instituto Butantan) on São Paulo linnas (Brasiilia) asuv biomeditsiini uurimiskeskus (teadusasutus).
Uurimiskeskus asutati 1899. aastal ja asutuses tegeleti algul põhiliselt madude kasvatamisega vaktsiinide ja vastumürkide valmistamise eesmärgil.
Instituut on üks maailma suuremaid mürkmadude uurimise ja maomürkide kasutamisega tegelevaid keskusi.
1985. aastal teati, et vabatahtlikud toovad keskusse igal aastal üle 12 000 mao, kellelt saadakse nii mürginäärmete masseerimise kui ka "elektrolüpsi" käigus 5–6 liitrit maomürki aastas.
2010. aastal hävines maailma suurim surnud madude kollektsioon (ligi 85 000 madu, 450 000 ämblikku ja skorpionit) tulekahjus.
PANAS
PANAS ehk Positive and Negative Affect Schedule on psühholoogias kasutatav küsimustik, millega uuritakse inimese kalduvust kogeda positiivseid ja negatiivseid emotsioone (afekt). Selle küsimustiku töötasid 1998. aastal välja David Watson, Lee Anna Clark ja Auke Tellegen. Küsimustiku eestindasid 1997. aastal Tartu Ülikooli psühholoogia instituudi professorid Jüri Allik ja Anu Realo.
Klassikaline PANAS küsimustik
Klassikaline PANAS küsimustik koosneb 20 küsimusest, milles küsitakse, mil määral on ta viimase kahe nädala jooksul erinevaid emotsioone kogenud. Kümme küsimust käivad positiivsete emotsioonide ja 10 negatiivsete emotsioonide kohta. Vastus tuleb anda viie palli süsteemis (1 – väga vähe või üldse mitte; 5 – äärmiselt või väga suurel määral). Kuigi küsimused käivad kahe viimase nädala kohta, on need tugevalt seotud inimese pikaajalise positiivse ja negatiivse emotsionaalsusega. Näiteks on positiivne emotsionaalsus vastavuses isiksuse seadumustest ekstravertsusega ja negatiivne emotsionaalsus neurotitsismiga.
Positiivne afekt (PA)
Üldiselt väljendab PA seda, mil määral on inimene entusiastlik, aktiivne ja erk. Kõrge PA korral on inimesel palju energiat, ta suudab hästi keskenduda ja nautida erinevatesse tegevustesse sukeldumist. Madala PA-ga inimest võib seevastu kirjeldada kurva ja tuimana.
Ühe teooria, avarda ja kasvata teooria (ingl. k. broaden and build theory), kohaselt on positiivsed emotsioonid nagu rõõm, huvi, rahulolu ja armastus inimese mõtlemise ja käitumise repertuaari avardavad. Selle teooria looja, Barbara Fredrickson, toob näiteks rõõmu, mis tekitab tungiva soovi mängida, huvi, mis tekitab tungiva soovi avastada, rahulolu, mis tekitab tungiva soovi nautida ja integreerida. Kui avardunud meelelaad tekib vastusena positiivsetele emotsioonidele, siis paljud negatiivsed emotsioonid mõjuvad meelelaadi kitsendavalt. Selle teooria üks oluline väide on, et avardunud meelelaad viib uute ja loominguliste käitumisviiside, ideede ja suhete avastamiseni, mis omakorda kasvatavad inimese ressursse (füüsilistest intellektuaalseteni, sotsiaalsetest psühholoogilisteni). Need ressursid moodustavad justkui reservi, mida võib hiljem edukaks toimetulekuks ja ellujäämiseks ära kasutada.
Negatiivne afekt (NA)
NA väljendab inimese subjektiivset ebamugavustunnet ja vastumeelsust. See hõlmab erinevaid vältivaid emotsionaalseid seisundeid nagu viha, põlgus, vastikus, süü, hirm ja närvilisus. Madal NA viitab rahulikule ja häirimatule meelelaadile.
Fedorivka
Fedorivka võib tähendada järgmist:
Paberkott
Paberkott kui lihtne ja mitmekülgne leiutis on avaldanud ühiskonnale suurt mõju. Paberkoti ajalugu ulatub 1852. aastasse, mil USA leiutaja Francis Wolle leiutas ja patenteeris esimese masina, mis suutis massiliselt toota ümbrikusarnase kujuga paberkotte. Enne seda leiutist valmistati paberkotte tavaliselt käsitsi ja nende suurus ja kuju ei olnud ühtlased.
Paberkott muutus kiiresti populaarseks pakendiks oma vastupidavuse, mugavuse ja madala hinna tõttu. Seda kasutati laialdaselt toidukaupade pakendamiseks, raamatute ja muude esemete kandmiseks ning isegi kotina, kuhu sai panna oma lõunasöögi. Ajapikku parandati tootmismeetodeid ja disaini, mis viis erinevat tüüpi paberkottide loomiseni, näiteks ristkülikukujulise põhjaga kotid, volditud külgedega kotid, keeratud käepidemega kotid, tugevdatud käepidemega kotid ja ka trükitud kujundusega kotid.
20. sajandil suurenes paberkottide kasutamine drastiliselt, kuna tarbimiskultuuri kasv ning suurpoodide ja supermarketite tõus tõid kaasa vajaduse mugava ja taskukohase pakendi järele. Tänapäeval kasutatakse paberkotte laialdaselt alates toidu- ja teiste jaemüügiesemete kandmisest kuni toidu-, meditsiiniseadmete ja tööstuslike toodete pakendamiseni.
Selliste murekohtade tõttu on paljud piirkonnad rakendanud poliitikaid, mis on suunatud ka paberkottide kasutuse vähendamisele, näiteks kehtestanud nende kasutamise eest maksmise nõude või korduskasutatavate kottide kasutamise edendamiseks.
Võllamägi (täpsustus)
Võllamägi on kõrgendik, kus endisajal asus võllas ja seal tõmmati inimesi võlla. Võllamägi on ka mitme konkreetse Eesti kõrgendiku nimi, kus inimesi on võlla tõmmatud:
Pöidlakompass
alt=kompass|pisi|Silva pöidlakompass alt=Pöidlakompass ja kaart|pisi|Pöidlakompassi kasutamine Pöidlakompass on magnetkompass, mis kinnitatakse kummipaelaga ümber pöidla.
Pöidlakompassi põhilised funktsioonid on samad mis plaadikompassil. Pöidlakompass võimaldab mugavamalt kaarti kompassiga samas käes hoida ning kaardil asukohale vastavat järge hoida.
Lähte Ühisgümnaasium
Lähte Ühisgümnaasium on gümnaasium Tartu maakonnas Tartu vallas Lähte alevikus aadressil Õpetaja tänav 8. Kooli valdaja on Tartu Vallavalitsus. Kooli direktor on Üllar Loks. Õppimas on seal ~500 õpilast.
Pöidlakompass
Pöidlakompasse valmistatakse nii parema kui ka vasaku käe jaoks. Kompassi nõelakarp võib olla pööratav või mitte. Osale mudelitest on võimalik kinnitada luup detailse kaardiinfo lugemise hõlbustamiseks.
Välislingid
Kompassitootjaid:
Lähte Ühisgümnaasium
Koolil on kolm korpust: peahoone, keeltehoone ja algklassidehoone. Algklassidehoones tegutsevad ka Tartu Valla Muusikakool Lähte osakond ja Lähte Ühisraamatukogu.
Koolil on oma spordisaal ja õpilaskodu. Spordihallis tegutseb samuti Tartu Valla Spordikool.
Christoffer Taxell
pisi|Christoffer Taxell Lars Evald Christoffer Taxell (sündinud 14. veebruaril 1948 Turus) on soomerootslasest Soome poliitik ja Åbo Akademi endine kantsler. Aastatel 1985–1990 oli ta Soome Rootsi Rahvapartei esimees.
Ta lõpetas aastal 1972 Turu Ülikooli õigusteaduse kandidaadina.
Ta oli aastatel 1975–1991 Eduskunna liige. Aastatel 1979–1982 oli ta justiitsminister Mauno Koivisto II valitsuses, aastatel 1982–1983 Kalevi Sorsa III valitsuses ja aastatel 1983–1987 Kalevi Sorsa IV valitsuses. Aastatel 1987–1990 oli ta haridusminister Harri Holkeri valitsuses.
Isiklikku
Ka tema isa Lars Erik Taxell (1913–2013) oli poliitik, aastatel 1956–1966 Soome Rootsi Rahvapartei esimees.
Christoffer Taxell on aastast 1974 abielus Rachel Nygård-Taxelliga; neil on kaks tütart.
Heleri (eesnimi)
Heleri on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 346. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Heleri 407 naisel.
2014. aasta Ludiani maavärin
2014. aasta Ludiani maavärin toimus augustis Hiinas Yunnani provintsis Zhaotongi ringkonnas Ludiani maakonnas. Maavärina magnituud oli 6,1 (Hiina võimude hinnangul 6,5). Maavärin toimus ligikaudu 10 km sügavusel. Maksimaalne intensiivsus Mercalli skaala järgi oli VII.
Jean
Jean võib tähendada järgmist:
Slaavi vanavara: Etnolingvistiline sõnastik
Slaavi vanavara: Etnolingvistiline sõnastik  (originaal vene keeles: "Славянские древности: Этнолингвистический словарь", lühend СДЭС) on vene fundamentaalne akadeemiline entsüklopeedia, mille temaatika haarab slavistika, kultuuri ja slaavi mütoloogia. Teos koosneb viiest köitest, ilmus aastail 1995–2012.
Kirjeldus
Sõnastiku koostas veerandsaja aasta jooksul NSV Liidu Teaduste Akadeemia Slavistika instituudi etnolingvistika ja folkloristika osakonna teadlaskond. Katseversioon avaldati 1984, esimese köite kirjastas 1995 kirjastus Meždunarodnõje otnošenija (vene keeles Международные отношения).
Sõnastik on kokkuvõte enam kui veerandsada aastat kestnud uurimistööst teemal slaavi keeled, slaavi folkloor ja slaavi mütoloogia, etnograafia, rahvakunst ja kombestik. Esindades ennekõike õpetlashuve on teos samal ajal põnev lugemine ka laiemale lugejaskonnale. Sõnastikku esitleb slaavi vaimse kultuuri erinevaid aspekte. Spetsiaalsed artiklid on pühendatud rahvapärastele arusaamadele maailma ülesehitusest, loodusest, pühakutest, uskumustele nõidadest, samuti on vaatluse all erinevad slaavi haldjad. Sõnastik tutvustab lähemalt valdkondi, nagu slaavi kalender, kombed, tavand, pühad ja peretavand.
Autorid
Tatjana Agapkina, Ljudmilla Vinogradova, Vladimir Petruhhin, Svetlana Tolstaja (vastutav toimetaja).
Tatjana Agapkina, Olga Belova, M. M. Valentsova, Ljudmilla Vinogradova, Aleksander Gura, G. I. Kabakova, Elena Levkievskaya, Anna Plotnikova, Irina Sedakova, Svetlana Tolstaja, E. S. Uzenova, V. V. Usacheva.
Mastis
Mastis on järv Leedus Telšiai rajoonis.
Järve kaldad on madalad ja soised, põhi on mudane. Põhjakallas on kõrgem, seal asub Telšiai linn.
Heleriin
Heleriin on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 711. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Heleriin 110 naisel.
Synthronon
Synthronon (kreeka keeles σύνθρονον, mitmuses σύνθρονα synthrona) on poolringikujuline astmeliselt tõusev pingistik, mis asub bütsantsi kirikutes apsiidis altari taga ja oli mõeldud vaimulikele. Synthronon ' i keskel asetses piiskopi aujärg (kateeder). Esines idakirikutes kunagistel Bütsantsi aladel (tänapäeva Itaalias, Kreekas ja Türgis), kuid seda leidus ka keskaegsel Venemaal (näiteks Novgorodi Issanda Muutmise kirikus)
Aasta dirigent
Aasta dirigent ehk aasta kooridirigent on Eesti Kooriühingu muusikapreemia, mida antakse välja aastast 2004.
ROPS
ROPS on keele KÕPS Nõo Keskkooli arvutuskeskuses Uuno Puusi osalusel välja töötatud edasiarendus, mis võimaldas lisaks graafilise väljundi loomisele läbi viia ka arvutusi. On väidetud, et keel tugineb suuresti programmeerimiskeele ALGOL süntaksile.
Butlēri
Butlēri on küla (mazciems) Lätis Cēsise piirkonnas Vecpiebalga vallas.
Küla asub valla kaguosas. Butlēri jääb vallakeskusest Vecpiebalgast 2,1 ning Riiast 130,3 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009-2021 jäi küla Vecpiebalga piirkonda.
Aastal 2007 oli külas 2 elanikku.
Tuchowicz
Tuchowicz on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Łukówi maakonnas Stanini vallas. Tuchowicz asub Łukówist umbes 12 km lääneedelas ja Lublinist 77 km põhjaloodes.
Tuchowicz sai linnaõigused 1430. aastal, kuid kaotas need 1869. aastal.
Gundars Daudze
pisi|Gundars Daudze Gundars Daudze (sündinud 9. mail 1965 Riias) on Läti arst ja poliitik.
Ta oli 2007–2010 Läti seimi spiiker.
5. juunil 2012 anti talle Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk, tunnustades tema tööd Läti presidendi kantselei direktorina.
Rokai vald
Rokai vald (leedu keeles Rokų seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Kaunase rajooni territooriumil.
Valla pindala on 42 km². 2011. aasta seisuga elas seal 911 inimest. Valla keskus on Rokai küla, vallamaja asub aadressil Nemuno g. 14. Vallavanem on Dalė Žėkienė.
pisi|Vallamaja pisi|Rokų Miško Kelmynas
Ivo Pilving
Ivo Pilving (sündinud 7. oktoobril 1975 ) on Eesti jurist, riigikohtunik (halduskolleegiumi liige).
Ta õppis 1994–1998 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas bakalaureuseõppes. 1999–2000 õppis ta Freiburgi Ülikooli õigusteaduskonnas. 2000–2006 õppis ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas doktorantuuris.
Ta sai 2000. aastal magistrikraadi teemal "Realakt im Verwaltungsverfahrensrecht: Eine Untersuchung am Beispiel der Bundesrepublik Deutschland und der Republik Estland unter besonderer Betrachtung der hoheitlichen Informationshandlungen" 2006. aastal sai ta doktorikraadi tööga "Haldusakti siduvus. Uurimus kehtiva haldusakti õiguslikust tähendusest rõhuasetusega avalik-õiguslikel lubadel".
Ta nimetati 29. aprillil 2004 teise astme kohtunikuks. Ta töötas algul Tallinna Ringkonnakohtus ning Tartu Ringkonnakohtus. Ta on olnud Tartu Ringkonnakohtu esimees.
2011. aastal vabanes kohtuniku ametikoht seoses riigikohtunik Julia Laffranque'i nimetamisega Euroopa Inimõiguste Kohtusse. Välja kuulutatud konkursil konkureeris Ivo Pilving Tallinna Ringkonnakohtu kohtuniku Oliver Kasega (Kask) ja õiguskantsleri asetäitja-nõuniku Madis Ernitsaga (Ernits). Riigikohtu esimees Märt Rask tunnistas, et valik oli väga keeruline, kuid ta otsustas esitada Riigikogule Pilvingu kandidatuuri.
18. jaanuaril 2011 otsustas Riigikogu nimetada Ivo Pilvingu riigikohtunikuks alates 1. veebruarist 2011. Otsuse poolt oli 83 Riigikogu liiget, vastu ega erapooletuid ei leidunud. Ta on alates 1. oktoobrist 2014 Riigikohtu halduskolleegiumi esimees.
Ta on olnud 2001–2009 Tartu Ülikoolis õppeülesande täitja ja 2009–2017 haldusõiguse dotsent.
Julia Kantor
Julia Kantor (vene keeles Юлия Зораховна Кантор; sündinud 2. augustil 1972 Leningradis) on Venemaa ajaloolane ja publitsist. Ta uurib peamiselt Suurt Isamaasõda ja Teise maailmasõja eelset perioodi.
Julia Kantor õppis aastatel 1990–1995 A. I. Herzeni nimelises Leningradi Riiklikus Pedagoogilises Instituudis, mille lõpetas 1995. aastal. 2012. aasta seisuga on Kantor Herzeni nimelise Venemaa Riikliku Pedagoogilise Ülikooli üldajaloo kateedri professor. Ta on Ermitaaži direktori nõunik ja juhtiv teaduslik töötaja.
2011. aastal ilmus Kantori sulest ulatuslik uurimus "Прибалтика: Война без правил (1939-1945)" (Baltikum: reegliteta sõda 1939-1945), mis käsitleb Baltimaade saatust Teises maailmasõjas.
Püloon (sillaehitus)
pisi|[[Turusild]] pisi|[[Brooklyni sild]] Püloon on sillaehituses ripp- või vantsilla massiivne tugipost.
Boriss Stõrankevitš
Õppis Tallinna 30. Keskkoolis.
Sportlasena
Alustas sportimist 1952. aastal. Harrastas sõudmist, jalgrattasõitu ja suusakahevõistlust. Treenis Spartakis Erich Kulla ja Rein Renke ning hiljem Kalevis Ilmar Pärtelpoja ja Aleksi Ilvese juhendamisel.
1963. aastal sai ta NSV Liidu ametiühingute meistrivõistlustel kahevõistluses hõbemedali. Eesti NSV meistrivõistlustel võitis aastatel 1957–1964 kahevõistluses 2 kulda, 3 hõbedat ja 1 pronksi ning suusahüpetes 2 kulda.
Vana-Rääma tänav
Vana-Rääma tänav on tänav Pärnus Rääma ja Ülejõe linnaosas.
Tänav saab alguse Tallinna maanteelt, suundub itta ja lõppeb Rääma tänaval. Vana-Rääma tänav ristub veel Aru ja Allika tänavaga. Tänava pikkus on ligikaudu 315 meetrit.
Ajalugu
Varem on see olnud Vana-Tööstuse tänav. 1. detsembrist 1998 on tänava nimi Vana-Rääma tänav.
Tähe tänav (Pärnu)
Tähe tänav on tänav Pärnus Rääma linnaosas.
Tänav saab alguse Rääma tänavalt, suundub kirdesse ja lõppeb tupikus. Tähe tänav ristub veel Mäe, Ploomi, Oja ja Rohu tänavaga.
Tänava pikkus on ligikaudu 506 meetrit.
Giedrius Puodžiūnas
Giedrius Puodžiūnas (sündinud 20. juulil 1967 Panevėžysis) on Leedu diplomaat.
1991. aastal lõpetas ta Vilniuse Ülikooli ajalooteaduskonna.
2006–2012 oli ta Leedu suursaadik Austrias ja alates 2015. aastast on suursaadik Gruusias.
29. märtsil 2001 anti talle Valgetähe II klassi teenetemärk, tunnustades tema tööd Leedu riigi- ja diplomaatilise protokolli direktorina.
Valeri Garkalin
Valeri Borisovitš Garkalin (vene keeles Валерий Борисович Гаркалин; 11. aprill 1954 Moskva – 20. november 2021 Moskva) oli vene näitleja ja teatripedagoog.
Kristina Kallas
Haridus
Kallas lõpetas 1994. aastal Kiviõli 1. Keskkooli ning aastatel 1994–2000 õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna ajaloo-osakonnas lähiajalugu. 2002. aastal sai ta magistrikraadi Ungaris Kesk-Euroopa Ülikoolis (CEU). Aastatel 2004–2016 õppis doktorantuuris Tartu Ülikoolis; 2016. aastal kaitses seal doktorikraadi poliitikateaduse alal. Tema uurimisvaldkonnad olid lõimumisprobleemid ühiskonnas, venekeelse elanikkonna küsimused endise Nõukogude Liidu territooriumil, rändeküsimused ja vähemuste õiguste küsimused. Doktoritöö juhendaja oli Vello Andres Pettai, teema "Revisiting the triadic nexus: An analysis of the ethnopolitical interplay between Estonia, Russia and Estonian Russians" ("Veel kord triaadilisest kolmiksuhtest: Eesti, Venemaa ja eestivenelaste etnopoliitiliste suhete analüüs").
Töö
Ta on töötanud 1998–2001 Sihtasutus Archimedese Euroopa Liidu teadus- ja arenduskoostöö programmi koordinaatorina, olnud 2002–2006 suhtekorraldusfirma Hill & Knowltoni vanemkonsultant avaliku sektori kommunikatsiooni alal ning 2007–2008 Tartu Ülikooli riigiteaduste instituudis võrdleva poliitika õppetoolis erakorraline teadur. Ta töötab ka vähemuste õiguste eksperdina OSCE vähemusrahvuste ülemkomissari ameti juures, kus ta nõustab Ida-Euroopa valitsusi lõimumispoliitika vallas.
Poliitiline tegevus
2015. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Sotsiaaldemokraatliku Erakonna nimekirjas valimisringkonnas nr 7, kogus 291 häält ega osutunud valituks.
Ta on üks poliitilise liikumise Eesti 200 asutajaid ja juhtivtegelasi ning aastatel 2018–2022 selle erakonna esimene esimees. Kandideeris 2019. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 2, kogus 2306 häält ega osutunud valituks.
2021. aasta sügisel valiti ta Tartu linnavolikogu liikmeks, tema volitused peatusid 17. aprillil 2023 seoses Vabariigi Valitsuse liikmeks kinnitamisega.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 10 (Tartu linn) 4288 häält ning osutus valituks. Tema volitused Riigikogu liikmena peatusid 17. aprillil 2023 seoses Vabariigi Valitsuse liikmeks kinnitamisega.
Puma Energy
Puma Energy on Šveitsi rahvusvaheline naftatööstusettevõte, mille enamusosanik on Singapuris asuv Prantsusmaa ettevõte Trafigura.
Puma Energy tegutseb ligi 40 riigis viies maailmajaos ning tegeleb erinevate naftasaaduste tarnimise, ladustamise, rafineerimise, turustamise ja jaemüügiga.
Firmale kuulub üle 1900 teenindusjaama ja 7,9 miljoni km2 naftaladustusrajatisi. Peakontor asub Singapuris, üle maailma on Puma Energyl üle 3500 töötaja. Suuremad tugipunktid asuvad Genfis, Johannesburgis, San Juanis, Brisbane'is ja Tallinnas. Eestis asuvad Nord Terminals AS (endine Alexela Logistics AS) ja Puma Aviation Europe OÜ.
Valery Vodovozov
Valery Vodovozov (sündinud 14. oktoobril 1949 on vene/eesti tehnikateadlane ja professor.
Piimapukk
pisi|300px|Piimapukk Vardi–Nurme teel pisi|300px|Piimapukk Kernu–Kohila teel
Piimapukk on tee ääres asuv astmetega pukk, millele 1960.–1980. aastail asetati maamajapidamistes piimanõud, kust piimaauto piima kogus. Piimapukid on olnud kasutusel Eestis, Soomes, Rootsis, Lätis, Norras, Islandil ja Taanis.
Piimapukid Eestis
1950. aastail Eestis piimapukke polnud, lehmapidajad viisid oma piima ise kogumispunktidesse. Piimapukid hakkasid Eesti maastikku ilmestama 1960. aastate lõpus (teistel andmetel 1970. aastate algul ), mil oli maaperedes kombeks pidada üht-kaht lehma. Eralehmade piima kogusid maal kuni 200 kilomeetri pikkusi ringsõite tegevad piimaautod. Suvel koguti piima iga päev, talvel üle päeva. Et piim nõudes ei jäätuks, keerati nõude ümber kasukad ja kampsunid.
Valery Vodovozov
Töökäik
Õppejõud Peterburi Elektrotehnika Ülikoolis 1980–2008; Tallinna Tehnikaülikoolis 2007–…: energeetikateaduskonna elektrotehnika instituudi elektriajamite ja elektrivarustuse õppetooli dotsent 2007–2009, professor 2009–2016; inseneriteaduskonna elektroenergeetika ja mehhatroonika instituudi professor 2017, vanemlektor 2017–…
Piimapukk
Piimapukid Eestis
Ajapikku piimapukkide ehitus muutus. Algselt oli tegemist astmeteta puust pukiga, piimaautot juhtiva piimamehega kaasa sõitval laborandil oli oma kolme pulgaga redel kaasas. Hiljem hakati piimapukkidele lisama treppe, mis kergendasid piimanõude ülesvinnamist. Pärnumaal hakati tegema varjualustega pukke, Viljandimaal vintsiga ja mõnikord isegi mootoriga pukke. 1980. aastail valmistati pukke ka metallist. Olulised detailid olid ka refleksklaas puki märkamiseks pimedal ajal ja piimaraamatute kastike.
1990. aastate algusest hakkasid piimapukid kaduma, kuna piimatootmise ja sanitaarnõuete muutumise tõttu ei kogutud enam üksikute lehmade piima, tänapäeval on aga talunikel piimajahutid. Samas aitas mõnel pool piimapukkide säilimisele kaasa, et need täitsid muidki funktsioone: piimapukkide juures peatusid kauplusautod ja kohalikud bussid, neile kinnitati kuulutusi ning ka postkaste. Puki juures kohtuti ja vahetati uudiseid.
Piimapukid kui kultuuripärand
26. augustil 2011 avati Kiidi turismitalus Võrumaal toimunud sõirapäeva käigus pidulikult uus piimapukk, mille ehitasid talus vabatahtlikena töötanud noored Lätist, Türgist, Venemaalt, Iisraelist ja Prantsusmaalt. Pukilt pidas esimese kõne põllumajandusminister Helir-Valdor Seeder, kes tegi ettepaneku piimapukid muinsuskaitse alla võtta: "Piimapukid iseloomustavad Eestis maaelu ja põllumajanduse ühte ajajärku ning need on olnud muuhulgas maastikuarhitektuuri üks osa."
20A (Tallinna bussiliin)
pisi|Buss sõitmas liinil 20A [[Möldre teel]] 20A on Tallinna bussiliin, mis teenindab reisijaid marsruudil Viru keskus – Laagri alevik.
Bussiliini teenindas bussifirma MRP Linna Liinid liinil Kunstiakadeemia – Laagri alevik kuni 2019. aasta 1. veebruarini, kui Tallinna linnavalitsus otsustas lõpetada sõlmitud lepingu. Alates sellest kuupäevast võttis liini teenindamise üle Tallinna Linnatranspordi AS. Uus teenindaja tegi liinil 20A mitu muudatust: 15. veebruarist sai kesklinnas asunud lõpp-peatuse asemel lõpp-peatuseks Ants Laikmaa tänava peatus, liin sai alguse Viru keskuse bussiterminalist ja lisati uus peatus Akadeemia tee Eduard Vilde teele.
Bussiliin teenindab tööpäeviti iga tund ja tipptundidel iga pooltund, laupäeval ja alates 1. maist 2019 ka pühapäeval ning riiklikul pühal iga 2 tunni tagant.
Piimapukk
Piimapukid kui kultuuripärand
Piimapuki järgi sai nime Piimapuki bussipeatus Aruvalla–Jägala teel Harjumaal.
20A (Tallinna bussiliin)
1. septembrist 2020 tihendati bussiliini seoses bussiliini 25 sulgemisega.
Marsruut
Liini 20A pikkus on ligikaudu 17 kilomeetrit ning buss läbib Tallinnas Kesklinna, Kristiine, Mustamäe ja Nõmme linnaosa. Liini lõpp-peatus on Saue vallas Laagri alevikus. Bussiliini marsruut on Viru keskusest järgmine: Viru keskus, Pärnu mnt, A. H. Tammsaare tee, Sõpruse pst, E. Vilde tee, Kadaka tee, Kadaka pst, Möldre tee.
Siseministeeriumi infotehnoloogia- ja arenduskeskus
Siseministeeriumi infotehnoloogia- ja arenduskeskus (SMIT) on Siseministeeriumi haldusalas tegutsev riigiasutus, mis arendab ja haldab peamiselt Politsei- ja Piirivalveameti, Päästeameti, Häirekeskuse, Sisekaitseakadeemia ja Siseministeeriumi IKT teenuseid. Lisaks igapäevasele arendus- ja haldustegevustele panustab SMIT ka IKT alasesse ülikooliharidusse tehes koostööd nii Sisekaitseakadeemia kui ka Tallinna Tehnikaülikooliga.
SMITi ülesanded põhimääruse järgi on muuhulgas:
SMITi teenused
SMITi teenuste portfelli kuulub üle 100 IKT teenuse. Suuremaid SMITi pakutavaid teenuseid võiks iseloomustada märksõnadega:
Semgali keel
pisi|Balti hõimude jaotus, ca 1200 pKr Semgali keel on välja surnud balti keel.
Ajalugu
Seda räägiti Põhja-Leedus ja Lõuna-Lätis Semigallia piirkonnas. Arvatakse, et keel suri välja 16. sajandil. Keelest teatakse ainult tänu tekstidele, mis olid kirjutatud enne 16. sajandit.
Fonoloogia
Semgali keel jagab fonoloogilisi sarnasusi kura keele ja vähemal määral läti keelega.
Kõrgem Kunstikool Pallas (1919–1940)
Kunstiühingu Pallas kunstikool, 1924. aastast Kõrgem Kunstikool Pallas, oli kunstiühingu Pallas 1919. aastal asutatud kunstikool.
Pallase lõpetanutest moodustunud koolkond lõi romantilise realismi traditsiooni, mille järelmõju kestis aastakümneid.
Kunstiühingu Pallas kunstikool 1919–1921
Kunstiühingu Pallas kunstikooli asutamise mõtte taga olid kunstnikud Konrad Mägi, Ado Vabbe, Aleksander Tassa, Julius Genss ning Anton Starkopf. 17. augustil 1919 pöördus kunstiühingu Pallas esimees Aleksander Tassa haridusministri poole kirjaga, milles esitas Konrad Mäe ja Anton Starkopfi poolt koostatud kava asutada esialgu skulptuuri-, joonistamis- ja maaliateljeed, millele hiljem oleks lisandunud graafikaateljee. Vastuseks teatas haridusministeerium, et eraalgatusel tekkinud õppeasutust on võimalik toetada ainult siis, kui õppeasutus on juba olemas. Augusti lõpus avaldati ajakirjanduses teade, et kunstiühing Pallas avab Tartus ateljeed maali, joonistamise, graafika ja skulptuuri õppimiseks. Kool alustas tööd vabaateljee tüüpi õppeasutusena 1. oktoobril 1919, mil peaaegu oma tegevuse lõpetanud Lõuna-Eesti Kunstikaitse Toimkonna ruumidesse Lossi tänav 3 kogunesid esimesed õppida soovijad. 8. oktoobriks oli õppetööle registreerunud üle 40 õpilase, tegelikult asus tööle 23 õpilast.
23. oktoobril palus kunstiühing Pallas Tartu linna haridusosakonnal registreerida kool Haridusministeeriumis nimetuse "Kunstiühingu Pallase kunstikool" all. Pärast kooli põhikirja kinnitamist haridusminister Konstantin Treffneri poolt 31. märtsil 1920 registreeriti see Haridusministeeriumis 13. jaanuaril 1921 erakoolina nimetuse "Kunstiühingu "Pallas" kunstikool" all.
Kooli võisid astuda mõlemast soost isikud vanaduse ja hariduse peale vaatamata, niisamuti ei tehtud kitsendusi erialase ettevalmistuse suhtes. Kuna kindlat õppekava polnud, võimaldas ateljeesüsteem õpilasi igal ajal vastu võtta. Ka õppeaeg ei olnud esialgu piiritletud, vaid sõltus õpilase andekusest ja arenemisvõimest.
Õppetöö oli jaotatud ateljeede ja loengute vahel. Esimesed õpilased olid kõik juba varem kunsti õppinud ning seepärast põhikirjas ette nähtud joonistamise ja maalimise üldklassi ei avatud ja tööd alustati kohe ateljeede tasemel. Koolis tegutsesid kaks ateljeed, kus tegeleti akti, portree ja natüürmordi joonistamise ja maalimisega ning graafikaga – peamiselt sule-, pintsli- ja pliiatsijoonistuse, mõnevõrra ka linoollõikega. Vastavalt vabaateljee tüüpi kooli iseloomule käisid mõlema ateljee tööd jälgimas Konrad Mägi ja Ado Vabbe – kindlat ühe või teise õppejõu ateljeed veel ei olnud. Konrad Mägi õpetas peamiselt akti ja portreed, Ado Vabbe natüürmorti ja graafikat. Skulptuuriateljeega töötasid Anton Starkopf, kes õpetas skulptuuritehnikaid ja kompositsiooni ja 1920. aasta algusest lisandunud Voldemar Mellik, kes õpetas joonistamist ja modelleerimist. Kultuuriajaloost pidas loenguid Hendrik Sepp Tartu Ülikoolist, kunstiajaloost rääkisid Julius Genss ning Eduard Tassa. Kunsti- ja kirjandusalaseid teadmisi said õpilased ka kunstiühingu Pallas loengutel. Õpilaste poolaasta töö tulemusi tutvustati iga semestri lõpus korraldatud õpilastööde näitustel.
Kunstiühingu Pallas kunstikool 1921–1924
Ajavahemik 1921. aasta sügissemestrist kuni 1924. aasta kevadsemestrini tähistab uut etappi Pallase kunstikooli arengus. Ateljeetüüpi kunstikooli võimalused olid end ammendanud ja õppetöö korraldati ümber. Elu nõudis reeglipärase õppetööga kunstikooli, kus oleksid saanud õppida ja täielikku kunstiharidust omandada ka algajad. Avati ettevalmistusklass ja üldklass ning alles nende läbimise järel sai liituda ateljeega. Töötanud kolm aastat ateljees, jõudis õpilane edukuse korral meistriateljeesse, mis lõpetas koolikursuse.
1921. aastal alustas kooli juures tööd joonistusõpetajate ettevalmistuskursus, mida hakkas rahaliselt toetama ka Haridusministeerium. Õpetajaskonnaga liitusid tuntud kunstnikud Nikolai Triik, Villem Ormisson, Jaan Vahtra ning hiljem ka Peet Aren ning Rudolf Paris. Kunstiajaloo loenguid hakkas pidama Voldemar Vaga. Lisandus ka graafikaateljee, mida kutsuti juhtima Georg Kind Dresdenist. 1923. aastal vahetas Kindi välja Magnus Zeller. Erinevalt varasemast allutati iga ateljee ühele õppejõule, mistõttu hakkasid ateljeed omandama kindlat eripära vastavalt õpetaja loomingulaadile ja pedagoogilistele põhimõtetele. 1921./1922. õppeaasta sügissemestril töötas Nikolai Triik natüürmordi ja akti alal ajutiselt välismaale sõitnud Konrad Mäe ateljees, Ado Vabbe akti, portree ja kompositsiooni alal teises maaliateljees. Kevadsemestril loobus Triik natüürmordimaalist, kuna see läks vastloodud üldklassi kavasse, ja õpetas portree- ja aktimaali. Konrad Mäe tagasijõudmine välismaalt 1922. aasta sügissuvel lisas maaliateljeedele kolmanda erialana maastiku- ja natüürmordimaali. Vabbe ateljees hakati lisaks varasemale tegelema ka dekoratsioonimaaliga, põhjuseks dekoratsioonikunstnike puudus teatrites.
Oluliseks muudatuseks oli uute ruumide saamine koolile endises linna haiglas Kalamehe tänav 14. 19. septembrist 1921 käis õppetöö juba uutes ruumides, mis olid küll esialgu remontimata, kuid siiski palju odavamad ja valgemad, kui Lossi tänaval. Avaramad ruumiolud võimaldasid rohkem õpilasi vastu võtta: kui 1919. aastal alustati paarikümne õpilasega ja 1920. aastal oli õpilasi kuuekümne ümber, siis 1921. aasta sügisel oli juba üle kaheksakümne õpilase. Siiski pakkusid uued ruumid vaid ajutist leevendust ruumikitsikusele, pealegi tuli maja jagada Tartu linna tervishoiuosakonna ja korteritega. 1922. aasta lõpul jõuti järeldusele, et parim lahendus koolile oleks oma maja ostmine. Sobiv maja oli müüa aadressil Karlova tänav 2. Linnavalitsuse laenuga omandatud maja anti kunstikoolile lepingu alusel tasuta kasutada. 1923. aasta augustis koliti uude majja ja Pallase ruumidesse Kalamehe tänaval asus Naisühingu Käsitöökool.
1922. aasta sügisel tuli mõte muuta kooli põhikirja nii, et see sarnaneks kõrgema kooli põhikirjaga. Parandatud kujul esitatigi see kinnitamiseks Haridusministeeriumile. 16. jaanuaril 1923 kinnitatud põhikirja järgi oli kunstikool Pallas kõrgem kool, kooli sisseastujatelt nõuti keskkooliharidust.
1924. aasta alguses õppis koolis 124 õpilast. Kolmest ateljeest oli kujunenud kindla programmiga kool ettevalmistusklassi, üldklassi, kolme maaliateljee, graafikaateljee ja skulptuuriateljeega. Neile lisandusid 1923./1924. õppeaastal veel meisterateljeed. Praktilise töö kõrval läbisid õpilased teoreetiliste ainete kursuse.
Iseloomulik Pallase kunstikoolile oli tihe kokkupuude välismaa kunstiga. 1920. aastate esimesel poolel korraldati vastava stipendiumi abil õpireise õppejõududele ja õpilastele Saksamaa kunstikeskustesse, edaspidi peamiselt Pariisi.
Kõrgem Kunstikool Pallas 1924–1940
3. novembril 1924 registreeriti kunstikool Pallas kõrgemaks õppeasutuseks. Seega tekkis Eestis esimest korda kõrgema kunstihariduse saamise võimalus.
Kõrgema kunstikoolina säilitas Pallas algusaastatel väljakujunenud õppesüsteemi: ettevalmistava astmena alg-, üld- ja maaliklassi, spetsialiseerumise ateljeedes ja kooli lõpetamise meisterateljeega. Endiselt jätkas tegevust ka keskkooli joonistusõpetajate ettevalmistuskursus. Põhikiri võimaldas kooli pääseda vabakuulajatena ka neil, kellel puudus keskharidus, kui nad avaldasid silmapaistvat andekust; kuid kunstikooli lõpetada või joonistusõpetaja kutse omandada said ainult keskkooliharidusega isikud.
Pallase lennud ei olnud suured, keskmiselt viis inimest. Kõige väiksem lend oli 1930. aastal – üks lõpetaja, kõige arvukam 1939. aastal – üheksa. Aastatel 1924–1930 lõpetas Pallase 25 noort kunstnikku ja aastatel 1931–1940 54. (1943. aastal lisandus veel 11 lõpetajat.) Ühtekokku lõpetas aastatel 1924–1940 Pallase 79 noort kunstnikku, neist täieliku kursuse 64 ja ainult praktilise osa 15. Kõige enam oli lõpetajate seas maalijaid – 54, skulptoritena lõpetas 15 ja graafikutena 10 inimest.
Õpetajaskond oli Pallases võrdlemisi püsiv. Kooli juhatajaks ja õppejõududeks võisid põhikirja järgi olla isikud, kelle tehnilised võimed ja teoreetilised teadmised olid avalikult kindlaks tehtud ja kes pedagoogilise töö kõrval tegutsesid kestvalt oma erialal. Õppejõud pidi olema eelkõige hea kunstnik, alles seejärel hea pedagoog. Kõik õppejõud kuulusid kooli õpetajate nõukogusse (pärast 1934. aasta põhimääruse kinnitamist kunstinõukokku), kes vastutas õppetöö sisulise külje ja kõigi õpilastega seotud küsimuste, nagu õppemaksust vabastamise, stipendiumite ja abirahade määramise, korrarikkumise, üleviimise klassist klassi või ateljeesse, samuti meisterateljeesse määramise ja lõpetamise eest. 1920. aastatel oli õppejõude kuni kaheksa, 1930. aastatel, kui õpilaste arv vähenes, kuus. 1930. aastate teisel poolel asusid õpetajatena tööle juba oma kooli vilistlased: Aleksander Vardi, Hando Mugasto, Kaarel Liimand, Arkadio Laigo ja Roman Vaher. Õppejõud olid kohustatud esinema Tartus näitustel vähemalt kord kahe aasta jooksul.
Nii nagu algusaastatel, jätkusid ka 1920. aastate teisel poolel õppejõudude välisreisid, milleks olid kooli eelarves ette nähtud vastavad summad. Konrad Mägi kasutas 1924. aastal talle määratud stipendiumi tervise parandamiseks välismaal. Voldemar Mellik käis 1925. aastal Saksamaal ja Prantsusmaal, Anton Starkopf 1926. aasta suvel Prantsusmaal, Ado Vabbe ja Rudolf Paris 1928. aasta suvel koos Saksamaal, Prantsusmaal ja Hispaanias, Jaan Vahtra 1929. aasta suvel Prantsusmaal ja Saksamaal. 1930. aastatel kooli eelarve õppejõudude välisreise enam ei võimaldanud, kuid mõnel puhul saadi reisitoetust siiski Kultuurkapitalist. 1934. aasta sügisel toimus kunstiühingu Pallas korraldamisel tutvumisreis Nõukogude Liitu. Koolist osalesid sellel kunstiajaloo lektor Voldemar Vaga, õpilased Rudolf Sepp ja Ernst Hallop ning tulevased õpetajad Kaarel Liimand, Hando Mugasto ja Juhan Nõmmik. Omal käel käisid mitmed õppejõud Pariisis: Kaarel Liimand 1937. aasta suvel, Aleksander Vardi sama aasta sügistalvel, Arkadio Laigo 1939. aasta suvel. Kõik nad tõid reisilt kaasa rohkesti muljeid ja kunstiteostes jäädvustatud linnavaateid Pariisi tänavailt ja Seine'i kaldapealseilt.
1924. aasta põhikiri oli koolitöö aluseks ligi kümme aastat. 31. märtsil 1933 kinnitas Vabariigi Valitsus kooli uue põhikirja. Õpetajate ametisse valimine läks õpetajate nõukogult kooli kuratooriumi kätte. Õpetajate protest ja võitlus kooli sisemise vabaduse eest jäeti tähele panemata. Sama aasta septembris täiendati Vabariigi Valitsuse nõudmisel põhikirja õpetajate haridust puudutava sättega. Selle kohaselt võisid kõrgema kunstikooli Pallas õppejõududeks olla vaid isikud, kes on lõpetanud mõne kõrgema kunstikooli. Ilma diplomita või lõputunnistuseta võis õppejõududeks valida vaid selliseid isikuid, kellel oli väljapaistvaid teeneid kujutava kunsti alal. Pallase uue põhikirja kinnitas Peaminister Riigivanema ülesannetes Konstantin Päts 19. septembril 1934.