cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Seesamune
Süžee
Kaugest Altai külast sõidavad abikaasad Ivan ja Njura Rastorgujevid ametiühingult saadud tuusikuga Musta mere äärde kuurorti. Reisil satuvad nad igasugustesse sekeldustesse ja kummalistesse olukordadesse. Rongis saavad nad tuttavaks elukutselise varga Viktoriga, Moskvas aga keeleteadlase Sergei Stepanoviga, kelle juures nad pealinnas viibides peatuvad. Lõpuks jõuavadki Rastorgujevid Musta mere äärde.
Pušmucova
Pušmucova (ka Pušmicova või Pušnicova, latgali keeles Pušmycova) on küla (vidējciems) Lätis Ludza piirkonnas, Pušmucova valla halduskeskus.
Pušmucova asub merepinnast 145 meetri kõrgusel ja jääb endisest piirkonna keskusest Blontist 5,5 ning Riiast 280 kilomeetri kaugusele. Külas on katoliku kirik, rahvamaja, põhikool, postkontor ja raamatukogu. Küla tekkis Pusmucova mõisa maadele kiriku ja kõrtsi juurde. Nõukogude perioodil oli küla kohaliku kolhoosi keskasulaks. Aastail 2009–2021 kuulus küla Cibla piirkonda.
Aastal 2008 oli külas 328 elanikku. Aastal 2017 oli elanikke 263, aastal 2020 aga 172 elanikku. Aastal 2022 oli elanikke 220.
Beauvois-en-Cambrésis
Beauvois-en-Cambrésis on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Caudry kantonis.
pisi|tühi|Beauvois-en-Cambrésis' kirik
Messier 58
Messier 58 (ka M58 ja NGC 4579) on spiraalgalaktika, mis asub Neitsi tähtkujus.
Galaktika avastas 15. aprillil 1779 Prantsuse astronoom Charles Messier.
Põranda pühkimine
pisi|"Girl sweeping" ('tüdruk pühib põrandat'), [[William McGregor Paxtoni maal (1912)]] Põranda pühkimine on meetod põranda puhastamiseks ja hooldamiseks.
Messier 58
M58 on üks heledamaid Neitsi tähtkuju galaktikaid. Kuni New General Catalogue'i avaldamiseni 1880. aastatel oli see kaugeim galaktika. Messier 58 asub Maast 62 miljoni valgusaasta kaugusel ja on 58 000 valgusaastat lai. Galaktika tähesuurus on 10,5 ja see sisaldab üle 400 miljardi tähe.
Geopeitus
Geopeitus (inglise keeles geocaching) on värskes õhus mängitav rahvusvaheline mäng, mis sageli viib mängija seni käimata kohtadesse, huvitavate vaatamisväärsuste juurde või lihtsalt looduskaunitesse paikadesse. Osalejad kasutavad GPS-i, muid navigeerimistehnoloogiaid või täpseid kaarte, et otsida peidetud konteinereid – geopeituse aardeid.
Punetab lodjapuu
"Punetab lodjapuu" on 1973. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm.
Geopeitus
Geopeituse ajalugu
3. mail 2000 peitis David Ulmer Oregoni Portlandi lähedale Beavercreeki metsa musta ämbri, mille asukoha koordinaate jagas GPS-i kasutajate internetigrupis. Aarde leidis juba järgmisel päeval esimesena Mike Teague ning mäng oligi sündinud. Algul pakuti tegevuse nimeks GPS Stash Hunt või GPS-stashing, aga peale selle, et stash tähendab inglise keeles peidupaika, on see kõnekeeles narkootikume, pornot ja muud seadusega keelatud ja peidetud kraami tähistav sõna, seega peeti nime Geocaching paremaks. Esimene aare on hävinud, kuid selle asukohta on pandud mälestustahvel.
Punetab lodjapuu
Süžee
Varas-retsidivist Jegor Prokudin vabaneb vanglast. Ta otsustab minna külasse, kus elab Ljuba, kellega ta oli kirjavahetust pidanud. Elu külas muudab aga kõik Prokudini plaanid ja ta otsustab igaveseks kuritegelikust elust lahti ütelda. Nüüd on Jegoril Ljuba, sõbrad ja töö. Kuid kamraadid Jegori kriminaalsest minevikust ei kavatse sellega leppida ja otsivad ta üles ning film lõpeb traagiliselt.
Geopeitus
Geopeituse reeglid
Üle terve maailma on peidetud miljoneid aardeid. Nad võivad olla parkides, metsades, mäetippudes, vee all, linnades – igal pool. Peidetud konteinerite ehk aarete koordinaadid on antud mängu kodulehel ja mängija ülesanne on GPS-i või mõnda asukoha määramisel põhinevat rakendust kasutades koordinaatidele kohale navigeerida ning aare leida. Aare on füüsiline konteiner, mis sisaldab logiraamatut, ja see loetakse leituks siis, kui mängija on oma nime ja leidmise kuupäeva logiraamatusse kirjutanud.
Põhireeglid on lihtsad:
ISO 639-2
ISO 639-2 on standardi ISO 639 teine osa, mis esitab keelte nimetuste kolmetähelised koodid.
Punetab lodjapuu
Varia
1974. aastal käis Nõukogude Liidu kinodes filmi vaatamas 62,5 miljonit inimest.
Geopeitus
Geopeituse reeglid
Veel põhimõtteid, mida järgida:
ISO 639-2
Nimekirjas on 464 koodi.
Tööd standardi selle osaga alustati 1989. aastal, kui selgus, et standardi esimene osa (ISO 639-1), mis loetleb keelte kahetähelisi koode, ei ole piisav kõigi keelte esindamiseks. Teine osa avaldati 1998. aastal.
Muudatusettepanekuid võtab vastu ja vaatab läbi USA Kongressi raamatukogu.
Geopeitus
Aardetüübid
Cache In Trash Out® (CITO) sündmusaarded on alates 2002. aastast korraldatavad algatused, kus geopeiturid tulevad kokku ja koristavad loodusest prahti või korrastavad ümbruskonda. Eestis toimuvad LAKSamissündmused (leia aare, korista sodi) alates 2008. aastast koos "Teeme ära!" algusega. Tunnuslause on "LAKSame ära igal aardeotsingul, mitte ainult kord aastas!" Prügikott võiks kuuluda alati geopõhivarustusse, et hoida ühine mängumaa – sood, rabad, metsarajad, rannad, pargid ja muud üldkasutatavad kohad – puhta ja meeldivana kõigi jaoks.
Lisaks neile levinud aardetüüpidele on veel
Raskusastmed
Et otsimist hõlbustada, määratakse igal aardel viiepalliskaalal peidukoha ja maastiku raskusaste.
Peidukoha raskusastme väärtus sisaldab kõike, mis vajab mõtlemisvõimet, leidlikkust, äraarvamisoskust, teravat silma jne. Samuti on peidukoha raskusaste kõrgem keeruliste mõistatusaarete puhul. Kõige väiksem väärtus on 1, mille puhul näeb koordinaatidel kohe ainsat võimalikku aardepeidikut, arvutada või mõistatada pole vaja. Sündmuste peidukoha raskusaste on alati 1, sest geopeituritel on seda lihtne leida. Kõige suurem väärtus on 5, mille puhul on aarde leidmiseks vajalikud erioskused ja -teadmised, nagu programmeerimine, (de)krüpteerimine, muusikaline kuulmine jne. Aarde leidmiseks vajalikud arvutused on kõrgkooli tasemel.
Maastiku raskusastmega kirjeldatakse seda, kui raske on aarde kättesaamine või aardeni jõudmine füüsiliselt. Kõige väiksem väärtus on 1 – aarde juurde jõudmiseks ei kulu üle mõne minuti. Ligi pääseb mööda sillutatud teid, ka lapsevankri või ratastooliga. Kui ratastooliga saab küll aardele ligi, ent sellest aaret kätte ei saa, on raskusaste 1,5. Kõige suurem väärtus on 5, mille puhul on aarde leidmiseks vaja erivarustust, näiteks paati, akvalangi või mägironimisvarustust. Aarde juurde pääseb vaid sportlik täiskasvanu.
Suurused
Aardekonteinereid liigitatakse suuruse järgi, mis annab vihjeid, kus võiks aare olla.
Algajad geopeiturid võiksid alustada kõige madalamatest raskusatmetest ja otsida suuri aardeid.
Geopeitus Eestis
Geopeitus sai Eestis kaudselt alguse 25. jaanuaril 2001, kui Eesti Päevalehes ilmus Henrik Roonemaa artikkel "Kõrgtehnoloogiline peitusemäng GPS-i abil", kus räägiti lühidalt, et USA-s mängitakse sellist mängu ja Geocachingu veeb on üleval. 31. jaanuaril 2001 pandi esimene geopeituse veebileht hot.ee serverisse üles. Kinnitamata andmetel on veebileht geopeitus.ee maailmas üks vanimaid seni veel aktiivseid geopeituse veebilehti.
10. veebruari 2001, kui Enn ja Hannes Veenpere peitsid Valgamaal Helmesse Eesti esimese aarde, loetakse Eesti geopeituse alguseks. Aare on siiani aktiivne ja heas korras. Ka eestikeelse nimetuse geopeitus autor on Enn Veenpere.
Arenguplaneerimine
Arenguplaneerimine (inglise development planning) on riigi majandusarengu kooskõlastatud strateegia, mis sisaldab rahvusvahelisi leppeid ja välisabi.
Arenguplaneerimise eesmärgid ja vahendid on aja jooksul muutunud. 1980. aastate algul keskenduti riigiasutustele ning sotsiaalanalüüs oli vaid lisamõõtmeks. Alates 1990ndate algusest olid olulisemal positsioonil valitsusvälised organisatsioonid ning nende võrgustik ja suhted. Sotsiaalsete ja keskkonnaaspektide eiramine on aga sageli olnud arenguprojektide läbikukkumise peamine põhjus.
Lukmanieri mäekuru
pisi|Lukmanieri mäekuru Lukmanieri mäekuru (itaalia keeles Passo del Lucomagno, romanši keeles Cuolm Lucmagn) on Šveitsi alpides 1915 meetri kõrgusel asuv mäekuru.
Mäekuru hoitakse talvel lahti.
Lea Walter-Berggren
Lea Walter-Berggren (aastani 1946 Lea Ilves, aastatel 1946– Lea Kõlar; 20. oktoober 1926 – 8. august 2013) oli eesti tekstiilikunstnik, Eesti Kunstnike Liidu auliige.
Ta lõpetas aastal 1951 Eesti Riikliku Kunstiinstituudi tekstiilikunstnikuna.
Ta töötas aastatel 1951–1965 Kunstitoodete Kombinaadis kavandikunstnikuna. Aastatel 1966–1967 töötas ta Tallinna Kergetööstuse Tehnikumis kompositsiooniõpetajana. Aastatel 1967–1993 töötas ta "Arsi" dekoratiivkudumise ateljee kunstilise juhina, seejärel tegutses ta vabakunstnikuna. Ta oli aastast 1956 Eesti Kunstnike Liidu liige.
Ta on viljelenud peaaegu kõiki kudumistehnikaid, kõige järjekindlamalt pindpõimet. Alguses lõi peamiselt figuraalseid piltvaipu, kuid 1960-ndate I poolel hakkas ta tõlgendama eesti rahvuslikku ornamenti.
Fatih
pisi|[[İstanbuli vanalinna kaart aastast 1922]] pisi|Sultanahmet Fatih, mis enam-vähem asub ajaloolise Konstantinoopoli piirides, on Türgi pealinna İstanbuli vanim osa, kus asuvad kõik tähtsamad linnaametid. Fatih piirneb põhjas Kuldsarve lahega ja lõunas Marmara merega, läänes Theodosiuse müüriga ja idas Bosporuse väinaga. Vanalinnas asuvad kõik İstanbuli ajaloolised paigad, mis on kantud UNESCO maailmapärandisse.
Veimekirst
Veimekirst oli pulmades kasutatav põletismustriga kaunistatud puukirst, milles hoiti veimevakka ja veimi.
Pulmade teisel päeval sõitis vakarahvas peiukoju eraldi pulmarongiga, mille esimeses sõidukis oli pruudi veimekirst. Veimede jagamise algatas saajarahvas nn. kirstu lahti laulmisega. Isamees või peiupoiss pidid panema kirstu igale nurgale mündi, siis kirst avati. Raha sai noorik omale. Veimed olid kirstus veimavaka sees. Tavaliselt olid need juba koondatud kimpudesse, nii et jäi ainult üleandmise-kinkimise vaev.
Kirstud ise olid algselt lihtsad, kaunistusteta ja katuskaanega. Hilisemad, kumerakaanelised kirstud olid juba kaunistatud lõikornamentidega ning sageli ka rikkalike põletuskirjadega.
Välislingid
Veimekirst, ERM EJ 457:15, Eesti Rahva Muuseum,
Charles Garnier
Jean-Louis Charles Garnier (6. november 1825 Pariis – 3. august 1898 Pariis) oli prantsuse arhitekt, kes on tuntud eeskätt Palais Garnier' ja Opéra de Monte-Carlo ooperimaja projekteerijana.
Dabke
pisi|Palestiina mehed dabket tantsimas Dabke, ka chobi, on Liibanoni, Süüria, Jordaania, Palestiina, ka Iraagi ja Saudi Araabia traditsiooniline tants, mida tantsitakse kätest kinni hoides poolkaares.
Keha on paigal, kuid jalad teevad aktiivseid liigutusi, näiteks ühe jalaga enda ette trampimine, lihtsad külgsammud, poolkükid või jalaga teatud rütmiaktsendi märkimine. Sarnaneb Türgi, Armeenia ja Balkani rahvaste rahvatantsudega, mida tantsitakse samuti reas või ringis.
Seinnoot
Seinnoot on kurnpüüniste hulka kuuluv kalapüünis, mida kasutatakse maailmamerel teostataval püügil.
Richard Mabuza
Richard Mabuza (3. märts 1946 – 2018) oli Svaasimaa kergejõustiklane.
Ta osales 1972. aasta suveolümpiamängudel, kus ta saavutas meeste maratonijooksus 17. koha.
Seinnoot
Liitsõnaosisel sein- ei ole siiski seost eesti sõnaga 'sein', see tuleneb vanast prantsuse sõnast ´seigne´ või ladina sõnast ´sagena´, mis tähendavad veetavat võrku ehk noota.
Raks Al Nasha'ar
Raks Al Nasha'ar (ka khaliji või khaleegy) on Pärsia lahe piirkonnas naiste poolt naistele esitatud sotsiaalne tants.
Araabia keelest tõlgitult tähendab khaliji "lahte" ja viitab Pärsia lahe äärsetele riikidele (Iraan, Iraak, Araabia Ühendemiraadid, Kuveit, Katar, Bahrein, Omaan). Selle tantsu omapäraks on liuglev samm, juusteviskamine ning liikumised, milles kasutatakse ära laialõikelist kleiti thobe nasha'ar, milles tantsu tantsitakse.
Paksi tuumaelektrijaam
pisi|Paksi tuumaelektrijaam Paksi tuumaelektrijaam on tuumaelektrijaam Ungaris.
See asub 5 km kaugusel Paksi linnast. Jaam töötab alates 1982. aastast, ent ehitust alustati 1974. See on Ungari ainus tuumajaam.
Tuumajaamas on aset leidnud suuremad avariid aastail 2003 ja 2009.
Pušmucova vald
pisi|Pušmucova kirik Pušmucova vald (läti Pušmucovas pagasts) on vald Lätis Ludza piirkonnas.
Vald piirneb sama piirkonna Blonti, Zvirgzdene, Mežvidi ja Mērdzene vallaga.
Valla pindala on 72,5 km². 2016. aasta seisuga elas seal 583 inimest. Aastal 2011 elas vallas 500 lätlast, 73 venelast, 24 valgevenelast, 1 ukrainlane ja 1 poolakas. Valla keskus on Pušmucova küla. Vallavanem on Valentīna Trukšāne.
Vallas leiavad aset Latgale hobuste võiduajamised.
Ajalugu
Aastal 1945 moodustati Mērdzene vallas Pušmucova külanõukogu, aastal 1949 likvideeriti aga vald ametlikult. Aastal 1954 liideti Pušmucova külanõukoguga Mežernieki külanõukogu. Aastal 1990 moodustati külanõukogust Pušmucova vald. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Cibla piirkonda.
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Pušmucova katoliku kirik, selle piirdemüür ja väravad. Kohaliku kaitse all on hiiepaik Bondareva ristikivi.
Loodus
Vald asub suuremalt jaolt Latgale kõrgustikul, osalt ka Velikaja madalikul. Tähtsaim jõgi on Rītupe. Kõrgeim koht (179,8 m) asub Iudri küla juures.
Külad
Vallas on kolmkümmend küla. Valla keskuse Pušmucova (vidējciems ) elanike arv aastal 2020 oli 245. Ülejäänud valla külad on staatusega skrajciems – Avīši 6 elanikuga aastal 2020, Čigani, Fedčenki 1 elanikuga aastal 2020, Gornie 3 elanikuga aastal 2020, Iudri 18 elanikuga aastal 2020, Kazinīki, Ļahi 1 elanikuga aastal 2020, Latiši 22 elanikuga aastal 2020, Masļenki 1 elanikuga aastal 2020, Mežernīki 9 elanikuga aastal 2020, Mērdzine 4 elanikuga aastal 2020, Nūraugi 35 elanikuga aastal 2020, Obščina 11 elanikuga aastal 2020, Perekļi 1 elanikuga aastal 2020, Potaši 1 elanikuga aastal 2020, Pozņakova, Poļaki 15 elanikuga aastal 2020, Sipki 17 elanikuga aastal 2020, Sļapnie 17 elanikuga aastal 2020, Snotiuļi 12 elanikuga aastal 2020, Staupine 19 elanikuga aastal 2020, Steponi 15 elanikuga aastal 2020, Šaraki 4 elanikuga aastal 2020, Škiņči 6 elanikuga aastal 2020, Šmati 6 elanikuga aastal 2020, Zujova 7 elanikuga aastal 2020, Tereki 18 elanikuga aastal 2020, Vacumnīki 25 elanikuga aastal 2020, Valujeva ja Vornaiši 3 elanikuga aastal 2020. Ülejäänud valla elanikud elavad külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Bandari
Bandari on Lõuna-Iraanist pärit muusika- ja tantsustiil.
Tähendab tõlkes "sadamarahva". Kuna tegemist on sadamapiirkonna stiiliga, on see mõjutatud nii Iraani, teiste Pärsia lahe piirkonna maade, kui ka India ja Aafrika muusikast ja tantsudest. Bandari tantsus on palju ilmekaid käežeste ja -liikumisi, sammud on hoogsad ja tantsides kasutatakse ohtralt juukseid, seega on üldilme üsna sarnane khalijiile, bandari on sellega võrreldes aktiivsem. Muusikas kuuleb tavaliselt torupilli ning seda saadavad peaaegu alati käteplaksutused.
Tapper (raudteesuurtükk)
Tapper oli Eesti sõjaväe Soomusrongirügemendi 2. divisjoni Raskekauglaskepatarei koosseisus olev raudteesuurtükivagun.
Alusvagun oli neljateljeline lahtine platvormvagun, mille otstes olid madalad kergelt soomustatud laskemoonakambrid. Relv oli 102 mm laevasuurtükk (kahur), mille kohta pole praegu teada, milliselt laevalt või rannikupatareist oli see pärit. Suurtükivagun nr 307 ehk "Tapper" (nimede ja numbri omavaheline seos ja ametlikkus pole üheselt selge) valmis 1936. aastal.
Kassaaparaat
pisi|20. saj alguse mehaaniline kassaaparaat pisi|Tänapäevased elektroonilised kassaaparaadid Kassaaparaat on seade tehingute registreerimiseks ja summade arvutamiseks kaubanduses ja teeninduses.
Tapper (raudteesuurtükk)
See laevade jaoks mõeldud 102 mm suurtükk suutis lasta oluliselt kaugemale (16,5 km; eriliste otsikutega isegi kuni 19,4 km) kui harilike soomusrongide suurtükid (6–10 km), mistõttu oli see mõeldud kaugvõitluseks.
Soomusrongirügemendi 2. divisjoni koosseisus moodustati 1936. aastal Raskekauglaskepatarei, millesse kuulus ka äsjavalminud "Tapper".
Kassaaparaat
Esimese mehaanilise kassaaparaadi leiutasid vennad James ja John Ritty pärast Ameerika kodusõda. James Ritty oli kõrtsiomanik Ohios Daytonis ja tahtis takistada töötajaid, kes varastasid kõrtsi sissetulekut. Ritty Model 1 valmis 1879. aastal ja vennad patenteerisid selle 1883. Eeskuju võtsid leiutajad seadmelt, mis loendas aurulaeva propelleri pöördeid.
Esimesed mehaanilised kassaaparaadid olid ilma tšekiväljastusvõimaluseta. Kassiir pidi iga müügiga summad sisestama ning kui vajutati nuppu, siis kassa sahtel avanes ja kell helises, et omanik märkaks, et tehing toimus.
Peatselt hakkas kahe äri samaaegne majandamine Rittyle üle jõu käima ning ta müüs oma kassaaparaadiäri Jacob Eckertile Cincinnatist, kes oli portselani- ja klaasnõude müüja. Eckert asutas National Manufacturing Company. 1884 müüs Eckert firma John Pattersonile, kes nimetas selle ümber National Cash Register Companyks. Patterson parandas kassaaparaatide ehitust, lisades sinna rullpaberiprinteri, mis kirjutas aparaadiga tehtud tehingud üles. Sellest ajast on tuntud kassakviitung.
1906 leiutas Charles Kettering National Cash Register Company heaks töötades elektrimootoriga kassaaparaadi.
William Shepherd
William McMichael Shepherd (sündinud 26. juulil 1949) on Ameerika Ühendriikide endine mereväelane ja NASA astronaut.
1971. aastal sai ta Ameerika Ühendriikide Mereväeakadeemiast bakalaureusekraadi aerokosmose inseneriteaduses. 1972. aastal liitus ta Ameerika Ühendriikide mereväe eriväe Navy SEALsiga. 1978. aastal sai ta Massachusettsi Tehnoloogiainstituudist magistrikraadi masinaehituses.
Sheperd valiti NASA astronaudiks 1984. aastal. 1986. aastal osutus tema eriväelase väljaõpe ootamatult kasulikuks kui ta aitas Challengeri katastroofi järel juhtida kosmosesüstik Challengeri rusude Atlandi ookeanist otsimist. Hiljem osales Shepherd Space Shuttle'i programmi missioonidel STS-27, STS-41 ja STS-52. 2000. aastal oli ta Rahvusvahelise kosmosejaama 1. ekspeditsiooni ja seega ka jaama esimene komandör.
Johannes Oskar von Falck
Johannes Oskar von Falck (19. mai / 31. mai 1859 Tambov – 2. märts 1933 Bad Cranz) oli Eesti ja Saksamaa vaimulik.
Ta õppis aastatel 1873–1877 Tallinna Kubermangugümnaasiumis ja 1878–1882 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli seejärel prooviaastal Hageri Lambertuse koguduses Alexander Anton Hörschelmann juures ja Valga Jaani koguduses Heinrich Christian Gustav Kupfferi juures. Ordineeriti 18. detsembril / 30. detsembril 1884 Valgas õpetajaks.
Oli aastatel 1884–1918 Kanepi Jaani koguduse õpetaja, oli veel aastatel 1903–1918 Võru praostkonna praost.
Ta oli Kanepis kihelkonnas tuntud väga saksameelse isikuna. Eriti paistis see välja Saksa esimese okupatsiooni ajal, kui ta tegi koostööd okupatsioonivõimudega. Seetõttu põgenes ta okupatsiooni lõppedes 1919. aastal Saksamaale.
Oli aastatel 1919–1929 luterlik vaimulik Jesaus (praegu Južnõi Kaliningradi oblasti Bagrationovski rajoonis). Jäi 1929. aastal emerituuri, elas seejärel Bad Cranzis (praegu Zelenogradsk).
Lake of the Woods
Lake of the Woods on järv Põhja-Ameerikas Kanada Ontario ja Manitoba provintside ning Ameerika Ühendriikide Minnesota osariigi piiril.
Ukraina Kultuuriühing
Ukraina Kultuuriühing on Eesti ukrainlaste organisatsioon. Organisatsiooni kontor asub Kohtla-Järves aadressil Pärna tänav 39. Organisatsiooni juhatuse esimees on Niina Voistrik.
Organisatsioon asutati 20. veebruaril 2001.
Lake of the Woods
Lake of the Woodsist voolab välja Winnipegi jõgi, mis suubub Winnipegi järve.
Järvel pesitseb rikkalikult linde, sealhulgas sarvnokk-pelikane.
Järve läänekaldal asuv USAle kuuluv eksklaav Northwest Angle on ülejäänud riigist veega eraldatud. Sinna pääseb maismaad mööda vaid Kanada kaudu.
pisi|tühi|Järv satelliidipildil
Waganiec
Waganiec on küla Poolas Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas Aleksandrów Kujawski maakonnas, Waganieci valla halduskeskus. Waganiec asub Aleksandrów Kujawskist 15 km kagus ja Toruńist umbes 30 km lõunakagus.
Opéra de Monte-Carlo
thumb|[[Monte Carlo ooperimaja]] Opéra de Monte-Carlo on ooperimaja Monacos, mis kuulub Casino de Monte-Carlo hasartmängude ja meelelahutuse kompleksi juurde. Uusbarokses stiilis ehitise projekteeris prantsuse arhitekt Charles Garnier.
Adrian Goldsworthy
pisi|Adrian Goldsworthy, 2016 Adrian Keith Goldsworthy (sündinud 1969) on Briti ajaloolane, kes on spetsialiseerunud Vana-Rooma ajaloole.
Palais Garnier
pisi|vasakul|Ooperimaja kipsmakett aastast 1863 pisi|vasakul|Ooperimaja läbilõike kavand pisi|vasakul|Ooperimaja külgvaate kavand
Kirjeldus
Sellel on seitse maa-alust ja kümme maapealset korrust kogukõrgusega 56 meetrit maapinnast. See on Prantsuse teise keisririigi aegsetest hoonetest üks pompoossemaid, kallimaid ja esinduslikemaid imperiaalarhitektuuri näiteid, kus asub tänapäeval ka ooperiteemaline muuseum-raamatukogu. Labürindisüsteemiga hoones töötab üle 1000 inimese ja seal tegutseb ka kaks balletikooli. Teatrisaal võtab enda alla vähem kui viiendiku hoone 1,2 hektari suurusest kogupindalast. Siiani on hoovi all tall ooperi hobuste tarvis. Säilinud on "Ooperifantoomist" tuntud La Carlottale püstitatud monument.
Maja all paikneb veehoidla, mis on majja sisse planeeritud ja millel on oluline roll stabiliseeriva lisaraskuse tekitajana – veetaset tõstetakse ja langetatakse vastavalt seitse korrust kõrgemal asuva lava raskusele.
Heinikulised
Heinikulised (Tricholomataceae) on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv seente sugukond.
Selle sugukonna seentel esineb suhteliselt sageli bioluminestsentsi.
Sugukonda kuulub 100 perekonda umbes 2500 liigiga.
Varem arvati heinikulised heinikulaadsete seltsi.
Ukraina Naiste Liit Eestis
Ukraina Naiste Liit Eestis on Eesti ukrainlaste organisatsioon. Organisatsiooni kontor asub Tallinnas aadressil Kopli tänav 96b. Organisatsiooni juhatuse esimees on Lilia Chykalska.
Organisatsioon asutati 19. mail 1998.
Narva-Jõesuu rand
pisi|Narva-Jõesuu rand (juuli 2009) pisi|Narva-Jõesuu rand (2008) pisi Narva-Jõesuu rand on rand Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuus. See on Eesti pikim mererand, mille pikkus on 7,5 km. Eesti pikim liivarand asub samuti Ida-Virumaal, Peipsi järve põhjakaldal.
Rand on peene liivaga ja randa ääristab männimets. Rand on laialdaselt kasutatav meelelahutus- ja ujumiskohana.
Rand on osa Narva-Jõesuu rannamoodustistest.
Martin Kurg
Martin Kurg (24. jaanuar 1891 Nehatu vald, Harjumaa – 23. juuli 1944 Leningrad) oli eesti ametiühingutegelane.
François Magendie
pisi|Magendie 1822. aastal François Magendie (6. oktoober 1783 Bordeaux – 7. oktoober 1855 Sannois (Val-d'Oise) Pariisi lähedal) oli Prantsuse anatoom, arst ja füsioloog, keda loetakse eksperimentaalse farmakoloogia, toitumisteaduse ja füsioloogia rajajaks.
Farmakoloogias
Magendie farmakoloogilised uuringud (avaldatud 1821) olid seotud bromiini, kiniini, emetiini, morfiini, strühniini jpt ainete praktilise kasutamisega meditsiinis.
Eraelulist
14-aastaselt võitis ta iga-aastasel riiklikul võistlusel Grand prix essee "On the Knowledge of the Rights of Man and the Constitution" eest.
Liber Pontificalis
"Liber Pontificalis" on paavstide elulugude raamat alates Peetrusest kuni 15. sajandini.
8.–18. sajandini tsiteeriti teost praktiliselt kriitikavabalt, kuid hiljem on seda allikakriitiliselt uuritud.
Autorsus
Enamiku paavstide elulugude koostajad pole teada. Keskajal omistati Hieronymusele paavstide koostatud elulood Peetrusest Damasus I-ni. Kirikuloolane Onofrio Panvinio omistas vastupaavst Anastasius Bibliothecariusele paavstide elulood Damasus I-st Nicolaus I-ni. Ajaloolane Louis Duchesne leidis, et paavstide elulugude autorit on võimatu tuvastada. Kirikuloolased on kindlad, et Stephanus II eluloo koostas primicerius Christopher ja Anastasius Bibliothecarius koostas paavstide Nicolaus I ja Hadrianus II elulood.
Avaldamine
"Liber Pontificalis" koostati algselt käsikirjana, raamatu esmatrükk ilmus 1602. aastal Mainzis. Järgmised trükid ilmusid 1647. aastal Pariisis ja aastatel 1718–1735 Roomas.
Sultan Ahmedi mošee
Sultan Ahmedi mošee (türgi keeles Sultan Ahmet Camii) on osmanite ajastust pärinev reedemošee, mis asub Türgi pealinnas İstanbulis. Sakraalehitist tarindati Ahmed I võimu ajal aastatel 1609–1616.
Mihaly Munkácsy nimeline Eestimaa Ungarlaste Ühing
Mihaly Munkácsy nimeline Eestimaa Ungarlaste Ühing on Eesti ungarlaste organisatsioon. Organisatsiooni kontor asub Tallinnas aadressil Piiskopi tänav 2. Organisatsiooni juhatuse esimees on István Bán.
Organisatsioon asutati 23. oktoobril 1988.
Organisatsioon on osalenud Ungari kultuuripäevade korraldamises.
Delaware'i jõgi
pisi|Delaware'i jõe valgla Delaware'i jõgi on Põhja-Ameerika idarannikul Atlandi ookeanisse suubuv jõgi. See on 484 km pikkune.
Jõe ääres asuvad Philadelphia ja Wilmington.
Teid ootab kodanik Nikanorova
"Teid ootab kodanik Nikanorova" on 1978. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm.
Süžee
Külaneiu Katja Nikanorova unistab oma "printsi" leidmisest. Seetõttu peavad külaelanikud teda natuke imelikuks ja lihtsameelseks. Kuna tema ootused elukaaslase suhtes on väga kõrged, siis jooksevad kõik ta suhted ummikusse. Kuid ühel päeval paigutatakse Katja majja ajutiselt elama veterinaar Pavel Djožkin.
Türgi rahvatants
Türgi rahvatants on värvikas ja tihti jutustava sisuga rahvalooming, milles väljendatakse tundeid, mõtteid ja suhtumisi rütmiliste liigutuste ja muutuvate kehaasendite kaudu.
Teid ootab kodanik Nikanorova
Varia
Filmi käis Nõukogude Liidu kinodes vaatamas 22,5 miljonit inimest.
Türgi rahvatants
Türgis on, ja on seda alati olnud, rahvatantsud rahva hulgas väga armastatud. Populaarseid ja professionaalseid rahvatantsutruppe leidub ka kõige väiksemates maakondades. Viimastel aastatel on televisiooni kaudu nende populaarsus ainult kasvanud ning paljud tuntud muusikudki on oma programmi pisut rahvaluulelisemaid toone lisanud. Ka popmuusikas on märgata tugevaid folgi mõjusid.
Horon
Pontuse piirkonna (Musta mere lõunakallas) traditsiooniline arvatavasti Türgi tuntuim tants. Liigutused peegeldavad kohati kalameeste liigutusi, kuna pärineb ju mere äärest, kus kalapüügil on oluline osa inimeste eludes. Horoni esitavad traditsiooniliselt ainult mehed. See nõuab erakordset kiirust ja sammuosavust, tavaliselt saadab tantsijaid muude instrumentide hulgas ka kemence (pudelikujuline kolme keelega keelpill).
Kaşık Oyunu
"Lusikatantsu" tantsivad rõõmsatesse värvidesse riietatud mees- ja naistantsijad, kummaski käes paar puulusikaid, millega tantsurütmi “klõbistatakse”. Arvatavasti tantsiti lusikatantsu kunagi siiski vaid naiste või vaid meeste omavahelises mitteametlikus keskkonnas kas pereüritustel või näiteks karnevalipidustustel ning see erineb oluliselt ametlikemaile üritustele sobivatest ringtantsudest oma lihtsuse ja kerguse tõttu.
Kılıç-Kalkan
Mõõga ja kilbi tants sümboliseerib Osmanite impeeriumi vallutusretke Bursasse (linn Loode-Türgis). Seda esitavad Osmanite aegsesse sõjakostüümi riietatud mehed, kes tantsivad tavaliselt mitte muusika, vaid mõõkade ja kilpide kohtumisel tekkivate sõjahelide saatel.
Zeybek
Tähendab tõlkes “sõber” või “vend” ja tants on pärit Lääne-Anatooliast. Kuigi erinevaid zeybek-tantse on üle 150, võib nad peamiselt jaotada kaheks: aeglased ning kiired. Mõnikord jalutavad tantsijad laval tükk aega niisama ringi enne kui tantsimist alustavad. Zeybeki tantsijatel on kombeks etendada ausust, vaprust ja raskustest jagu saamist ning mehelikku uhkust oma aukartustäratava iseloomusuuruse üle. Muusikas sisaldab üks rütmifraas alati üheksat lööki, kuid taktimõõdud on piirkonniti erinevad. Kindlad kostüümid puuduvad, tantsitakse kas kohalikus rahvarõivas või mõnes rahvarõiva ja soovitud elementidega segatud kostüümis.
Karşılama
Pärsia aladelt Serbia aladeni levinud paaristants. Tänapäeval on sellest kujunenud üpriski ilmekas, et mitte öelda erootiline, duett mehe ja naise vahel, kus paar hoiab käsi ümbes silmade kõrgusel, nipsutab sõrmi ja kiigutab puusi. Mõnikord hoiab paar tantsides kinni taskuräti kummastki otsast ja vahel teevad tantsijad uhkeid soolosid, et demonstreerida oma erilisi tantsuoskusi.
Çiftetelli
Türgi rahvamuusika, mille järgi tantsitakse Türgis peamiselt pulmades. Kreeklased on selle muusikarütmi peale hakanud ka kõhutantsu tegema. Termin tähendab tõlkes “kakskeelne”, mis tuleneb ilmselt bağlama (keelpill) kasutamisest muusikas. Rütm on levinud ka mujal Lähis-Idas ning võib olla nii aeglane kui ka kiire. Tantsu tantsitakse kõikjal Türgis ning sellel puudub kindel kostüüm. Lavaetenduste puhul kannavad tantsijad tavaliselt Osmaniteajastu naiserõivaid, mis ei ole seostatavad ühegi konkreetse Türgi piirkonnaga.
Sol Invictus
pisi|3. sajandi Sol Invictust kujutav Rooma hõbeplaat Pessinusest [[Väike-Aasiast (Briti Muuseum)]] pisi|Apollo-Sol. [[Tuneesia, 2. sajandi lõpp.]] Sol Invictus (ladina keeles 'võitmatu päike') oli Rooma impeeriumi ametlik päikesejumal ja sõdurite kaitsja.
Ajalugu
Vastas Vana-Kreeka Heliosele. Keisririigi ajal samastati Mithraga. Keiser Elagabalus lasi 218. aastal tuua Sol Invictust kujutava kuju kodukohast Emesast Rooma. Keiser Aurelianus kehtestas 274. aastal Roomas Deus Sol Invictus ' e kultuse, mille rajamise aastapäeva tähistati 25. detsembril. Kultusel oli hilises Rooma keisririigis suur tähtsus, sest Soli peeti teistest jumalatest tähtsamaks. Selle kultuse pooldajaks on peetud keiser Constantius I Chlorust.
Sõnumilühend
Sõnumilühend on andmetest tuletatud lühike väärtus, näiteks räsi või kontrollsumma.
Mo Yan
Mo Yan (hiina 莫言; pinyin: Mò Yán; kodanikunimega 管谟业 Guǎn Móyè; sündinud 17. veebruaril 1955 Gaomis Shandongi provintsis) on hiina kirjanik. 2012. aastal sai ta Nobeli kirjandusauhinna.
Ta kirjutab maagilise realismi laadis sotsiaalküsimustest.
Ta on saanud palju inspiratsiooni William Faulknerilt ja Gabriel García Márquezelt.
Blonti vald
pisi|Blonti Blonti vald (läti Blontu pagasts) on vald Lätis Ludza piirkonnas.
Vald piirneb sama piirkonna Cibla, Līdumnieki, Pušmucova, Zvirgzdene, Goliševa ja Mērdzene vallaga. Kirdenurgas piirneb vald lühikesel lõigul ka Venemaaga.
Ajalugu
Aastal 1945 moodustati Mērdzene vallas Blonti külanõukogu, aastal 1949 likvideeriti aga vald ametlikult. Aastal 1954 liideti Blonti külanõukoguga Degļeva külanõukogu. Aastal 1979 liideti osa külanõukogu alasid Goliševa ja Zvirgzdene külanõukogudega. Aastal 1990 moodustati külanõukogust Blonti vald. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Cibla piirkonda.
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Čenčeva muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Blonti keskaegne kalmistu.
Loodus
Vald asub osalt Latgale kõrgustikul, osalt ka Velikaja madalikul. Kõrgemad kohad asuvad Būbini küla ja Kucevka talu juures (166,2 m ja 163,8 m). Madalaim koht asub Kreiči soos (106,8 m). Tähtsaim jõgi on valla idapiiril voolav Ludza jõgi.
Looduskaitse all on Dubrovska hiidtamm, lisaks kasvab üks looduskaitsealune mänd. Valla põhjaosa jääb Kreiči soo hoiualale.
Külad
Vallas on kakskümmend üks küla. Valla keskuse Blonti (vidējciems ) elanike arv aastal 2020 oli 224. Kaks valla küla on staatusega mazciems – Degļova 24 elanikuga aastal 2020 ja Lielā Medišova. Ülejäänud valla külad on staatusega skrajciems – Būbini 1 elanikuga aastal 2020, Cabuli, Čodarāni 31 elanikuga aastal 2020, Dubrovka 8 elanikuga aastal 2020, Gutki 6 elanikuga aastal 2020, Ierzeļova 20 elanikuga aastal 2020, Jakuči 4 elanikuga aastal 2020, Kreiči 1 elanikuga aastal 2020, Lielā Medišova 10 elanikuga aastal 2020, Mazā Medišova 9 elanikuga aastal 2020, Morozovka 11 elanikuga aastal 2020, Ožorgi 6 elanikuga aastal 2020, Plaudiši 5 elanikuga aastal 2020, Silagaiļi 13 elanikuga aastal 2020, Skradeļi 8 elanikuga aastal 2020, Škiņči 1 elanikuga aastal 2020, Teļakolni 16 elanikuga aastal 2020 ja Vonogi 8 elanikuga aastal 2020. Ülejäänud valla elanikud elavad külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Rahvusvaheline julgeolek
Rahvusvaheline julgeolek koosneb riikide valitsuste ja rahvusvaheliste organisatsioonide, nagu Ühinenud Rahvaste Organisatsioon, poolt võetavatest meetmetest ühise ellujäämise ja julgeoleku tagamiseks. Kõnealused meetmed hõlmavad sõjalist tegevust ja diplomaatiliste kokkulepete, nagu rahvusvahelised lepingud ja konventsioonid, sõlmimist. Rahvusvaheline ja riiklik julgeolek on alati omavahel seotud. Rahvusvaheline julgeolek on rahvusliku või riikliku julgeoleku ülemaailmseks väljenduseks.
Rahvusvahelisele julgeolekule keskenduvad uuringud kerkisid eraldi uurimisalana esile Teise maailmasõja lõpul, hiljem muutusid need aga rahvusvaheliste suhete alaste uuringute alamdistsipliiniks. Alates 1950. aastatest on rahvusliku julgeoleku alased uuringud on olnud rahvuslike suhete alaste uuringute keskmeks. See hõlmab sellised uuringuid, mida tähistatakse kui "julgeoleku-uuringud", "strateegilised uuringud", "rahu-uuringud" jne.
Krimulda piiskopilinnus
pisi|Krimulda pealinnuse sisesein, kagupoolne külg. Oktoober 2006 Krimulda piiskopilinnus (eesti Kremoni, saksa Kremon, Cremon, ladina castrum Cremum, Crammon) oli Riia peapiiskopkonna liivlaste asualadel paiknenud Turaida linnuse (Toreida) abilinnus, mis asub Lätis, Vidzeme kultuuriajaloolises piirkonnas, 50 km kaugusel Riiast (Riga) ja 30 km kaugusel Võnnust (Cēsis), Koiva (Gauja) jõe ääres asuvas Sigulda linnas. Krimulda linnaosa jääb jõe paremkaldale. Linnus asetseb Koiva jõe ürgoru kõrgel kaldapealsel Sigulda linna loodeosas Krimuldas iela tänava lõpus. Linnuseala jääb u 90 m kõrgusele üle merepinna. Linnusest 300 m lõunas paikneb endine Krimulda mõis, 4 km lääne pool – Kipsalas (Cubbesele) – seisab kihelkonnakirik ja muinaslinnus. 400 m läände jääb juba praeguse administratiivjaotuse järgi Krimulda piirkonna (Krimuldas novads) piir.
Muinasajal kuulus Krimulda koivaliivlaste Satezele (Sattesele), Turaida (Toreida) ja Kubesele (Kubbesele, Kipsal) linnuste piirkonda. Venemaa Keisririigi lõpuni kehtinud ajaloolise haldusjaotuse järgi asus linnus Liivimaa kubermangu Riia maakonna Krimulda kihelkonnas (Kirchspiel Cremon).
Visesio Moeliku
Visesio Moeliku (sündinud 1922; surmaaeg teadmata) oli Sigave (üks kolmest Wallise ja Futuna ametlikust hõimupiirkonnast) kuningas 10. märtsist 2004 kuni augustini 2009.
Krimulda piiskopilinnus
pisi|100px|Krimulda vapp
Ajalugu
pisi|Krimulda linnuse varemed 1797. Pildil on ilmselt torni või majalinnuse müürid. Brotze kollektsioon pisi|Poola väejuht [[Jürgen von Fahrensbach XVI sajandi lõpus]]
Linnus keskajast Poola-Rootsi sõdadeni
1206 ristis preester Alebrand Turaida (Toreida) kihelkonnas liivlased ja ehitas kiriku Krimuldasse (ecclesia Cubbesele). Aktsioonide lähtebaasina kasutati Turaida linnust. Selle järgi võiks arvata, et Krimulda kuulus juba varem Turaida alla.
1231, pärast piiskop Alberti surma sai maad endale Riia Toomkapiitel. Toomkapiitli mõisaid ja laialiolevaid maaomandusi valitses Krimulda foogt.
1255, baltisaksa ajaloolaste andmetel ehitati algne tornlinnus piiskop Albert II Suerbeeri ajal.
1312 on linnust (castrum Cremum) esmamainitud kirjalikult paavsti saadiku Franciscus de Moliano poolt seoses Liivimaal käimas olnud kodusõjaga. Liivi ordu oli linnuse hõivanud ja pidi selle hiljem tagastama. 1309 on esimest korda kirjutatud Krimulda (Cubbesele) kihelkonnast.
1463 läänistas Riia Toomkapiitel (tõenäoliselt siis Krimulda linnuse maadest) oma liikmele Matthias Rammile mõisamaad, mida hakati nimetama Rammenhofiks. Hiljem nimetati seda Kipsala (Kybsal) mõisaks. See asus linnusest 4 km läänes.
1556 algas Vana-Liivimaal koadjuutorivaenus, millega Riia peapiiskop markkrahv Wilhelm, Preisi hertsog Albrecht ja Liivimaa ordu maamarssal Jasper von Münster pidasid salanõu orduriigi sekulariseerimiseks, tahtes tuua Liivimaale valitsema Mecklenburgi hertsogi Cristofferi. Tagala kindlustamiseks oli asjasse pühendatud ka Poola kuningas Zygmunt II August. Plaani õnnestumiseks pidi ordumeistriks saama Münster, kuid lõpuks pidi ta põgenema oma Sigulda pealinnusest Koknesesse peapiiskopi kaitse alla. Juuni keskpaiku 1556 ründas Sigulda linnusekomtuur ootamatult lähedalasuvat piiskopi toomkapiitli Krimulda linnust ja rüüstas selle paljaks.
1559. aasta veebruari paiku jõudsid venelaste rüüsteretked ka Turaida, Krimulda ja Sigulda kanti. Venelased tulid u 10 000-mehelise väega Riia Peapiiskopkonna lätlaste aladelt ja suundusid Ādaži kaudu Riia poole. Linnuse vallutamise kohta teateid ei ole.
1561 hilissügisel andis ordumeister Gotthard Kettler Poola kuningale üle Sigulda, Daugavgriva, Ropaži, Adaži, Salaspilsi jmt. linnused. Lisaks peapiiskopi poolt terve Riia Peapiiskopkonna. Ainult Krimulda ja Turaida linnused jäid peapiiskopi koadjuutorile Chistofferile, kes oli Mecklenburgi hertsogi Johann Albrechti vend. Sellega peapiiskopkond faktiliselt likvideerus.
1562. aastal pärast Üleväina Hertsogkonna tekkimist määrati Krimuldasse ametisse poola staarost.
pisi|Vaade piiskopilinnusele idast, Koiva jõe poolt. Joonistus XVII sajandist, Rootsi Sõjaarhiiv
1566. aastani kuulus linnus veel Riia Toomkapiitlile.
1582. aastal poolakate koostatud Krimulda mõisa revisjonidokumentides on mainitud, et loss asub väga heas kohas, sest selle ümber olevad on sügavad vallikraav on raskelt ületatav. Kirjeldatud on ka tõstetavat silda, kahte kaitsetorni, lossihoone keldrit, kööki, söögituba, saali ja teisti ruume.
1592 – Poola ajal oli linnuse omanik kastellaan Bertram Holtzschuer. Samal aastal ostis Krimulda kastellaan Anna Buddenbrocki käest Engelhardshofi (Azegall, Billenhof) mõisa ja omandas 1597 õigused veel Karsi ja Sisegalli mõisa peale.
Linnus uusajast tänapäevani
1600. aasta septembris, seoses Poola ja Rootsi vahelise sõjategevuse alguse ja rootslaste eduga viis Poola Liivimaa sõjavägede ülemjuhataja Jürgen Fahrensbach (ka Georg Varensbeck) oma laagri Helmest üle Krimuldasse. Kuna jõud olid ebavõrdsed (2000 Fahrensbachi meest 12 000 hertsog Karli oma vastu), siis hakkasid aadlikud Fahrensbachi laagrist deserteeruma ja talle korraldati tema telgis koguni atentaat, mis küll ei õnnestunud.
1624. aasta paiku oli Krimulda staarost Wilhelm Holtschuer, kellele kuulusid ka Bremenhofi ja Orgishofi mõisad Otepää kihelkonnas.
1625 – Rootsi kuningas Gustav II Adolf annetas Kremoni koos Engelhardshofi mõisaga riiginõunik Gabriel Oxenstiernale.
1664. aasta 20. märtsil pantis Oxenstierna mõlemad mõisad assistent-nõunikule Johann von Helmersenile ja raeliikmele Axel Johann von Güldenfeldile. Ilmselt millalgi XVII sajandi teisel poolel joonistasid rootsi maamõõtjad üles linnuse Koiva jõe poolse vaate. Pildil on müürid veel täiesti terved, ainult kaitsemüüri ülaserv on veidi varisenud. Katuste olukorra kohta ei saa midagi teada.
1726 – pärast Põhjasõda loobus krahv George Oxenstierna pandihoidjate kasuks pärandiõigusest Krimulda peale.
1757. aasta 15. märtsil ostis kapten Magnus von Helmersen Krimulda mõisa omale välja.
1776 välja antud Bergmanni "Liivimaa ajaloos" on üles tähendatud, et linnuses ainult vähesed müürid veel maapinnast välja paistavad.
1817 – Krimulda omanikuks sai vürst Johann Georg Liven, kes pidas ennast liivlaste Kaupo suguvõsast pärinevaks.
1854 – Krimulda mõisa ja linnusevaremeid külastas Vidzeme kindralkuberner Aleksandr Arkadjevitš Suvorov.
1861–1863 korraldas vürst Liveni ülesandel Krimulda piiskopilinnuses väljakaevamisi ajaloolane K. Bruinings. Kaevamistega avati põhjatorn, väravad ja pealinnuse elukorpus. Vanu linnuseid matkides ehitati kaitsemüüri elukorpuse kohal gooti stiilis kõrged aknad.
1862. aasta 11.–12. juulil tutvus von Livenite kuulsa ja ilusa Krimulda mõisa ja varemetepargiga ka Vene tsaar Aleksander II, kelle suure saatjaskonnaga visiidi ajaks lasti ehitada üle vallikraavi sild ja rajada vaadete nautimiseks maaliline käänuline jalgtee.
2002. aastast kuulub ka linnusemägi eravaldusse, rehabilitatsioonikeskusele Krimulda.
Ehitus
pisi|Vaade edelaküljele oktoobris 2007. aastal
Linnuse asukoht on väga hästi valitud – linnuseküngas on peaaegu kõigist külgedest ümbritsetud järskude u 70 m kõrguste mäekülgedega. Vallikraav on tulnud kaevata ainult linnuse edelaküljele vähem, kui 100 m ulatuses. Koiva jõest jääb ta u 400 m kaugusele. Linnuseküngas on umbes 170 m pikk ja 120 m lai ovaalne edela-kirdesuunaline kõrgendiku platoo servamoodustis.
Ehitustüübilt oli tegemist loodusega seotud torn- ja majalinnusega, strateegilises mõttes oli see Turaida abilinnus, omandisuhete järgi kuulus rajatis Riia Toomkapiitlile.
pisi|Vaade vasakul künka otsas asuvate Krimulda linnusevaremete kõrvalt üle jõe Sigulda linnuse poole. Brotze 1794. aastal
Linnuse ehitus toimus peapiiskop Albert Suerbeeri juhatusel. Ka seal on algselt seisnud ainult torn, mille jäljed on veel praegugi vundamendis näha. Just nimelt tornist kui esimesest tugipunktist alates on linnust aegamisi edasi laiendatud ja torni, kui sellise külge tekkis paleelaadne majalinnus; järgnevatel perioodidel liideti sellega suur eeslinnus, mis aga enam täpselt mäe kuju ei järginud, vaid hoopis enam sarnanes reeglipärase moodustisega. Seetõttu pole kõiki maastiku iseärasusi sellise järjekindlusega kasutatud, nagu seda võis täheldada ordu varajastel linnustel. Paiknemine ühel mäekõrgendikul ei tähendanud mitte niivõrd suurenenud kaitsekindlust, kuivõrd võimaldas kontrolli lähedalasuva ümbruse üle.
Nagu kõigi laiaulatuslike müürikulgemiste juures, nii võib ka Krimuldas tajuda selle järkjärguliselt toimunud väljaarendamist. Veel säilinud peahoonete müüristik on suuremas osas XIX sajandil toimunud vene keisri külaskäigu puhul uuesti üles ehitatud; tolle sajandi alguseks olid hoonetest ainult vähesed varemed järele jäänud, nagu ühel Brotze joonistusel näha on. Pealinnuses Turaidas peamiselt kasutatud tellise asemel on Krimuldas saadud ehitusmaterjalina peaasjalikult põllukivi kasutada.
Linnust ümbritsesid kolmest küljest Koiva org ja Vikmeste jõe orud, lõuna poolt (edelast) kaitses vallikraav. Vikmeste jõgi oli ka piiriks Krimulda ja Turaida kihelkonna vahel.
Pealinnuse esimesel korrusel olid köök, söögisaal ja muud sarnased ruumid, nende all keldrid, teisel korrusel olid eluruumid ja kolmandal väiksed laoruumid.
Eeslinnuseala ümbritses 1,5–2 m paksune kaitsemüür, millele toetusid seespool puidust majandushooned.
Praegune seisukord
On säilinud väheldased tsaariajal von Liveni "rekonstrueeritud" müürid linnusekompleksi lõunanurgas pealinnuse elukorpuse juures.
Pildid
Linnuse territooriumi ja müürivaremete seisukord 2014. aastal.
Hergi Karik
Ta lõpetas Tallinna 2. Keskkooli 1948. aastal. Alates 1954. aastast oli ta katkematult seotud Tallinna Pedagoogilise Instituudiga, olles aastatel 1973–1977 kaugõppeteaduskonna dekaan, 1977–1992 matemaatika-füüsikateaduskonna dekaan, 1993–1999 keemia õppetooli juhataja, alates 1991. aastast keemia õppetooli professor ja 1999. aastast emeriitprofessor.
Ta oli paljude keemiaõpikute ja keemiat tutvustavate raamatute autor ning eestikeelse keemianomenklatuuri arendaja, olles aastatel 1976–1982 ja 1994–2004 Eesti Keemiaseltsi keemiaterminoloogia ja -nomenklatuurikomisjoni juhataja.
Legnano lahing
Legnano lahing peeti 1176. aasta 29. mail Friedrich I Barbarossa juhitud Saksa-Rooma riigi vägede ja Lombardia Liiga vahel. Keiserlik armee sai suure kaotuse osaliseks.
Hergi Karik
Kariku sulest ilmus kokku üle 800 publikatsiooni.
Karik külastas Merivälja objekti aadressil elanud automehaanik Virgo Mitti, kes rääkis leitud kividest ja andis need Karikule määrata, mistõttu jõudis tükk nendest Teaduste Akadeemia Geoloogia Instituudi asedirektori Herbert Viidinguni, millest sai alguse laiahaardeline objekti uurimine.
Legnano lahing
Lombardia Liiga
Lombardia Liiga moodustati aastal 1167 suuresti varasema Verona Liiga baasil. Tegemist oli üksteisele ühtekuuluvust lubavate Lombardia linnade liiduga Saksa-Rooma riigi keisri Friedrich I vastu. Lombardia linnad andsid vande Lombardias asuvas väikeses Pontida külas.
Pärast paavst Aleksander III hävingut keisri vägedele Monte Porzio lahingus 1167. aasta mais oli Lombardia Liiga ainus keisrile vastanduv seaduspärane võitlusjõud ning seetõttu toetas paavst liigat jõuliselt.
Friedrichi 5. sõjaretk Itaaliasse
1174. aasta septembris alustas Friedrichi I oma viiendat Itaalia sõjaretke, et suruda maha Lombardias pidevalt toimuvad mässud ja lahendada oma tülid paavstiga. Friedrichi juhtis 8000 rüütlist koosneva väe üle Alpide ja jõudis septembri lõpuks Piemontesse. Tema nõo hertsog Heinrich Lõvi väed ei võtnud ka seekord keiserlikust sõjakäigust osa.
Friedrich soovis Itaalias maksta kätte Susa linnale viimase käitumise eest aastal 1168 ning 30. septembril vallutasidki ta väed linna ja põletasid selle maha. Tema järgmiseks sihiks oli Asti, mille ta väed vallutasid pärast seitse päeva kestnud piiramist. Sama aasta oktoobris sai Friedrich lõpuks Böömimaalt lubatud keiserlikud abiväed. Keisri kiire ja raevuka esialgse edu tõttu hülgasid Montferrat' markkrahv Guglielmo V ja Biandrate krahv Lombardia Liiga.
Montebello rahu
1175. aasta 16. aprillil üritasid Friedrich ja Lombardia Liiga Montebello lossis rahu üle läbirääkimisi pidada, kuid pärast pikki kõnelusi katkesid need tulemusteta. Friedrich I teadis, et lahing oli möödapääsmatu ja reisis Heinrich Lõviga kohtumiseks Chiavennasse. Kuna Heinrich arvas, et Friedrichi kaotus võimaldaks tal suuremat võimu saada, keeldus ta järjekordselt oma nõbu aitamast.
Lahing
pisi|300px|Lahingu käik. Rohelisega on tähistatud Lombardia Liiga väed. Ristiga ristkülik tähistab jalaväge, diagonaaliga ristkülik ratsaväge Pärast tagasilööki Alessandrias, nurjunud kokkulepet Montebellos ja nõbu Heinrichi keeldumist sai Friedrich lõpuks häid uudiseid ja lisavägesid Saksamaalt. Saksa abiväed ületasid Como järve piirkonda viiva Lukmanieri mäekuru 1176. aasta aprillis. Friedrich I Barbarossa, Philip I Heinsbergist ja peapiiskop Magdeburgi Wichmann ratsutasid salaja Paviast piki Ticino jõge abivägedega kohtuma, eesmärgiga juhtida neid ühisoperatsioonile koos keisri peaväega. Friedrich sai sel viisil 1000 rüütlit ja 1000 jalameest kokku 16 erinevalt saksa valitsejalt. Keisri liitlased Lombardias suurendasid abivägesid Comos kokku umbes 3000 rüütli ja jalameheni. Ent keiserlik armee koosnes suuresti saksa rüütlite ratsaväest.