cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ove Arup
Abikaasa Ruth Sørenson
Ove Arupi oluline liitlane oli tema taanlannast abikaasa Ruth Sørenson. Nad abiellusid 13. augustil 1925. Ruth suhtus mõistvalt abikaasa töösse – tema isa oli ehitusinsener ja veevarustusfirma juht Kopenhaagenis. Aastal 1929 kolisid Arupid Londoni Hampsteadi aedlinna, kus nad elasid kuni teise maailmasõjani. Nende tütar Anja sündis jaanuaris 1929. aastal, poeg Jens sündis mais 1931. aastal. Kokku sündis nende peres kolm last ja nad elasid koos kuuskümmend aastat.
Rudolf von Tritthof
Ta õppis 1844–1848 Tartu Ülikoolis diplomaatikat ja õigusteadust, Korporatsioon Estonia liige.
Ove Arup
1932–1934
pisi|[[Labworth Café, Canvey saarel Thamesi suudmes, ehitatud 1932–1933]] Arupi esimene realiseerunud õnnestunud projekt oli Labworth Café, ehitatud 1932–1933 Thamesi suudmes asuvale Canvey saarele. Sellel objektil oli Arup nii arhitekt, insener kui ka ehitaja. Hoone on tänapäeval arhitektuurimälestis. Stiililt on hoone saanud mõjutusi Le Corbusier'lt, internatsionaalse stiili esindajalt.
Rudolf von Tritthof
Ta oli põllumees Kolga ja Kiiu mõisas.
Ove Arup
1932–1934
1933. aastal tutvus Arup arhitekt Berthold Lubetkiniga. Lubetkin oli soovinud Christiani & Nielsenist saada konsultatsiooni Londoni loomaaia gorillamaja konstruktsiooniprojekti osas ja firma andis selle ülesande Arupile.
Rudolf von Tritthof
1857 abiellus ta krahvinna Emilie Stenbockiga (1841–1921). Nende ainus poeg, Põllküla mõisnik Ernst von Tritthof, viimane mees oma suguvõsast, tapeti Vene madruste poolt.
Ove Arup
1932–1934
Kui Arupi tööperiood Christiani & Nielsenis oli oluliseks sillaks tema teoreetilise koolituse ja tegeliku ehitusärimaailma vahel, siis kohtumine Lubetkiniga osutus tema esimeseks võimaluseks oma ideed ellu viia. Ta unistas lähedamatest suhetest arhitekti ja inseneri vahel, keskendudes total design ' ile või nagu ta hiljem sõnastas selle ümber total architecture ' iks ("täielikuks arhitektuuriks") – see oli väljend, mis oli võetud arhitekt Walter Gropiuse 1956. aastal ilmunud raamatust "Scope of total architecture" ("Täieliku arhitektuuri ulatus"). Lubetkini mõjutusel liitus Arup 1935. aastal MARSi rühmitusega, mis tegelikult oli CIAMi üks väike, kuid radikaalne tiib.
1934. aasta algul vahetas Arup töökohta. 12 aastat oli ta töötanud Christiani & Nielsenis. Nüüd asus ta tööle peainsenerina ehitusettevõttesse JL Kier & Co, kelle juhid olid samuti taani päritolu raudbetooniala asjatundjad. Tööle vormistamisel esitas ta firmale tingimuse, et tal lubataks teha koostööd modernistidega. Sellega nõustuti ning Arup alustas pikka koostööd nii Lubetkini ja Tectoniga kui ka teiste nimekate arhitektidega, sealhulgas Wells Coates, Maxwell Fry ja Ernö Goldfinger.
Pingviinide bassein (1934)
pisi|left|[[Londoni loomaaia pingviinide bassein (1934)]] pisi|[[Londoni loomaaia gorillamaja|Gorillamaja Londoni loomaaias (1933)]] Arupi koostöö Lubetkini ja Tectoniga algas gorillamaja ehitamisel Londoni loomaaias 1933. aastal. Sellest sai modernistliku arhitektuuri üks esimesi näiteid Suurbritannias. Ehitis on tänapäeval arhitektuurimälestis.
Sellele edule järgnes kohe Londoni loomaaia rahastajatelt uus tellimus Tectonile. Ehitada tuli loomaaias elutsevate pingviinidele bassein. Lubetkin arhitektina kaasas konstruktsioonide nõustajaks kohe Arupi. See oli nende teine koostööprojekt.
Pingviinide basseini spiraalsed kaldteed olid inspireeritud teadusuuringute tulemustest ja olid mõeldud jäljendama pingviinide looduskeskkonda. Kubismi mõju on ilmne: kaldteed, ovaalne plaan, ekraanseinad. Arup lahendas insenerina kaldteed väga elegantselt – jääb mulje, et spiraalsed kaldteed on ruumis vabalt, ilma toestuseta. Efekt toimib, seejuures vaatleja ei tajugi, et õhukesed kaldteed on valatud monoliitsest raudbetoonist. Ehitis on tunnistatud arhitektuurimälestiseks.
1935–1939
pisi|Kortermaja [[Highpoint I Londonis (1935)]] Kaks kortermaja, Highpoint I ja Highpoint II, paiknevad Londoni ühes kõrgeimas punktis ja peetakse teedrajajavaks näiteiks projekteerimise ja ehituse koostööst. Just sellest objektist alates hakkas Arup raudbetooni kasutama julgelt ja oskuslikult, mis aastate pärast annavad talle maine doing tricks with reinforced concrete ("trikitab raudbetooniga"). Highpoint I anti käiku 1935. aastal ja sellele andis kiitva hinnangu veel samal aastal maja külastanud Le Corbusier. Highpoint II valmis kolm aastat hiljem. Mõlemad hooned on arhitektuurimälestised.
Aastal 1938 lahkus Arup JL Kier & Co-st ja rajas oma ettevõtte koos nõbu Arnega. Nendega liitus matemaatik ja konstruktsioonianalüütik Ronald Jenkins. Ove ja Arne moodustatud Arup & Arup Ltd pakkus inseneri- ja ehitusteenust. Ettevõte eksisteeris kuni 1946. aastani.
Sõja-aastad
Teise maailmasõja (1939–1945) ajal ehitustellimused muutusid. Suure mahutavusega pommivarjendi, mis Arupilt nüüd telliti, projekteeris ta spiraalsete kaldteede, kliimaseadmete, magamiskohtade ja tualettidega. Pärast sõda oleks varjendit saanud kasutada autoparklana. Arupi kogemused vesiehitiste alal tulid siin kasuks. Maa all paiknev varjend oli mõeldud kuuekorruselina, sissepääs varjendisse oli kavandatud väga lai, et võimaldada 7600 inimesel varjuda 3 minuti jooksul. Kuid majanduslikel põhjustel ei olnud valitsus nõus sügavate varjendite ehitamisega.
1940. aastast alates konsulteeris Arup paljusid projekte, mis olid seotud riigikaitsega, kuigi enamik neist olid väikesed. Nende hulgas oli palju pommivarjendeid, maa-aluseid töökodasid, tunneleid, raudbetoonist vee- ja õlihoidlaid, angaare, punkreid, veetorne, ellinguid ja betoonpraame.
pisi|Kaks järjestikku ühendatud [[Phoenixi lainemurdjat Portlandi sadamas]] 1942. aastal alustas Arup & Arup tööd RAF Coastal Commandi tellimusel salajase maa-aluse juhtimiskeskuse rajamisega Northwoodis. See oli raske töö, kuna tegemist oli savipinnasega.
Siis tuli ülisalajane ja väga tähtis projekt, mille jaoks tema varasemad kogemused sadamakaide kallal oli hea ettevalmistus. Aastal 1944 projekteeris ja ehitas Arup koos Ronald Jenkinsiga Mulberry sadama jaoks betoonist lainemurdjad, hiiglaslikud ujuvad kessoonid, mida kasutasid liitlasriikide relvajõud juunis 1944 Normandia dessandis. Mõnda aega oli Arup ka tööministri teaduslik nõuandja teaduse ja tehnika küsimustes. Veebruaris 1944 määrati Arup valitsuse liidendmajade komitee liikmeks. Sõjaoludele vaatamata kirjutas ja avaldas Arup 1940. aastatel laialdaselt. 1940. aasta juulis sündis Arupite peres teine tütar, kelle nimeks sai Karin. Sel ajal elasid Arupid Londonist 30 kilomeetri kaugusel Virginia Wateri väikelinnas. Sõja-aastail pakkusid nad oma majas ulualust paljudele Norra võitlejatele ja Briti õhujõududes sõdinud Taani lenduritele. Sõja-aastate teises pooles oli Arup kimpus terviseprobleemidega. Veresoone lõhkemine juulis 1944 viis ta haiglasse.
Pärast sõda
Aastal 1946 asutas Ove Arup omanimelise ettevõtte – Ove N. Arup Consulting Engineers. Senine nõoga kahasse tehtud ettevõte Arup & Arup Ltd lõpetas tegevuse. Sama aasta lõpul kujundati firma ümber Ove Arup & Partnerid nime alla, mis aga 1970. aastal sai Ove Arup Partnership tütarettevõtteks. Ove Arup Partnership on tänapäevaks kasvanud üheks suuremaks ja enam tuntumaks firmaks. Alates aastast 2000 on firma tuntud lihtsalt kui Arup.
Firma laienedes Ove Arupi vahetu osalemine projektides vähenes. Siiski olid mõned projektid 1940. aastate lõpus ja 1950. aastail, kus Arup oli õnnelik, kui tal oli põhjust lisada projektile ka oma nimi. Nende seas oli ka suureavaline koorikvõlvkanduriga koos Ronald Jenkinsiga projekteeritud Brynmawri kautšukitehas (1951).
Ove Arup hoidis jätkuvalt ennast kursis modernistide tööde-tegemistega. Ta osales 1951. aastal kahel CIAMi kokkusaamisel – Hertfordshire'is ja Londonis, kus esinenutest mõjukamad olid Le Corbusier ja Walter Gropius.
Oma karjääri algusest saadik Arup oli mõelnud arhitekti ja inseneri vahelistest suhetest. Kas peaks kunsti loov arhitekt domineerima ehitusprojekteerimises ratsionaalsust taotleva inseneri üle? Kas insener võib kaasa rääkida esteetilistes taotlustes? Kas arhitektid peaksid võtma rohkem vastutust konstruktsioonilistes küsimustes? Need küsimused olid jätkuvalt aktuaalsed. Üks tema kuulsamaid loengud oli "Structural Honesty", loetud Londonis ja Dublinis 1954. aastal ja mis lahkas inseneri ja arhitekti vaheliste vastuolude ületamise võimalusi. Arup püüdles järjekindlalt tõelise partnerluse poole arhitekti ja inseneri vahel, selle ideaalset varianti nimetas ta total design 'iks. Tema teadlik eesmärk oli saavutada parem projekteerimistase uuele koostöötasandile viidud integreeritud meeskonna moodustamise läbi.
Kingsgate (1963)
pisi|[[Kingsgate'i sild|Kingsgate'i jalgsild üle Weari jõe Inglismaal Durhamis]] Viimane objekt, mida Ove Arup ise oli projekteerinud, oli hiljem auhinna pälvinud raudbetoonist Kingsgate'i jalgsild Inglismaal Durhami krahvkonnas Durhamis, mille projekt valmis 1963. ja silla ehitus lõpetati 1965. aastal. Sild on üle Weari jõe, ühendades vanu kolledžeid ja Durhami ülikooli uusi hooneid. Arup pidas seda silda oma ilusaimaks tööks. Tema kavandatud on iga üksikdetail.
Arupi karjäär
Arup karjäär algas palgatöötajana. Ta töötas ehitusettevõtetes kui insener-konstruktor, püüdes tõhusalt realiseerida raudbetooni võimalusi. Ja uuema aja arhitektid, modernistliku stiili esindajad, hindasid seda. Kui ta lõpetas oma palgatöötaja karjääri, võttis ta suuna enda firma loomisele, kokku on ta püsti pannud kolm ettevõtet – esimene oli projekteerimis- ja ehitusfirma, teine – projekteerimisfirma ja kolmas – arhitektidele suunatud konsultatsiooni- ja insenerifirma. Esimene neist kestis läbi sõja ja pärast sõja lõppu valis ta edasiseks suunaks konsultatsioonifirma vormi. Hiljem moodustas ta arhitektidest ja inseneridest koosneva meeskonna Arup Associatesi nime all. Ta oli insener, kuid ühtlasi ka ärimees.
Tunnustus
Allikas:
Eglė Budvytytė
Eglė Budvytytė (sündinud 1981) on Leedu multimeediakunstnik.
2000–2004 õppis Budvytytė Vilniuse kunstiakadeemias fotograafiat, 2004–2006 Gerrit Rietveldi akadeemias audiovisuaalset meediat ning 2006–2008 Piet Zwarti instituudis kauneid kunste. Residendina on ta tegutsenud Belgias, Prantsusmaal, Leedus ja Hollandis. Budvytytė peamised žanrid on video ja performance. Ta huvitub kehalistest praktikatest ning kujutab oma töödes muinasjutulisi narratiive.
Eesti Rahvuslik Astronoomia Komitee
Eesti Rahvuslik Astronoomia Komitee (lühend: ERAK) on Rahvusvahelise Astronoomiauniooni (inglise International Astronomical Union, lühendatult IAU) Eesti kontaktorgan.
ERAK asutati 1992. aastal.
ERAKu ülesanded on muu hulgas astronoomia arengu koordineerimine Eestis ja osalemine Ernst Julius Öpiku stipendiumi väljaandmisel.
Kerinci
Kerinci on tegev kihtvulkaan Indoneesias. Ta on Indoneesia kõrgeim vulkaan (3800 m kõrge) kõrgeim mägi Sumatra saarel.
Mägi asub saare lääneranniku lähedal. Kerinci geograafilised koordinaadid on. Ta kuulub Jambi provintsi, mille merepiir ei asu Sumatra edela-, vaid kirderannikul.
Lääne-Sumatra provintsi keskus Padang asub Kerincist 130 km loodes. Mäe kagujalamil asub Kayuaro linn. Pisut kaugemal kirdes asub Padangaro.
Kerinci on üks Indoneesia kõige aktiivsemaid vulkaane. Esimene teadaolev purse toimus 1838. aastal ja sellest alates on vulkaan paari- kuni paarikümneaastaste vaheaegadega pursanud. Ta väljutab väävlisuitsu pilvi, mis võivad tõusta kuni kilomeetri kõrgusele vulkaani tipu kohale. Viimati purskas ta juunis 2009.
Vulkaani ümbritseb Kerinci Seblati rahvuspark. Indoneesia keskmisega võrreldes on mäenõlvad hõredalt asustatud, kuigi mäejalamil on põllumaad ja lõunanõlval teeistandused.
Kerincile saab ronida Kersik Tuo külast, mis asub Padangi–Kayuaro maanteel. Tõus ja laskumine nõuavad harilikult 3 päeva ja 2 ööd, aga kui piirdutakse üksnes laagrisse number 2 või 2.5 ronimisega, siis 2 päeva ja 1 öö. Vulkaanilisest aktiivsusest hoolimata on Kerincile ronimine suhteliselt ohutu ja lubatud, kuigi kraatrile ei tohi minna lähemale kui 1 km kaugusele. Kerincile tohib tõusta üksnes koos giidiga, sest on juhtunud, et üksinda matkajad on lihtsalt kaduma jäänud.
Kerincit ümbritseb madalamal tihe džungel, kõrgemal männik, mis ulatub mäeküljel kuni 2400–3300 m kõrgusele. Mets muutub mudaseks ja libedaks isegi väikeste vihmasagarate korral, mis võivad esineda kuivalgi aastaajal.
Esimeste teadaolevate inimestena tõusid Kerincile 1877 von Hasselt ja Veth.
Logoperioodiline antenn
right|thumb|300px|Logoperioodantenni elementide ühendusskeem (Maitinimo linija ‒ toiteliin) Logoperioodiline antenn ehk logoantenn (lühend LPDA, inglise k sõnadest Logarithmic Periodic Dipole Antenna) on laiaribaline suundantenn, mis on saanud nimetuse selle järgi, et antenni resonantsisagedused logaritmilisel sagedusskaalal järgnevad perioodiliselt üksteisele; sellele perioodilisusele vastavad ka antennielementide pikkused ja vahekaugused. Antenn on konstrueeritav ükskõik kui laia sagedusriba jaoks, kusjuures võimendus on enam-vähem ühesuurune kogu sagedusribas. Ühe antenniga on näiteks võimalik hõlmata kõik televisiooni meeter- ja detsimeeterkanalid.
Miil tunnis
thumb|Auto [[spidomeeter, millel on skaalad nii miilides kui ka kilomeetrites tunnis]] Miil tunnis (inglise keeles mile per hour ehk mph) on kiiruse mõõtühik, mis näitab mitu pikkusühikut (miili), läbitakse ajaühikus (tunnis). Tähiseks on mph.
Logoperioodiline antenn
Logoperioodiline antenn koosneb dipoolidest, mis on üksteisega ühendatud iga dipooli järel ristatud sümmeetrilise toiteliiniga; ristamine on tarvilik selleks, dipoolid ergutuksid õiges faasis. Lühima dipooli pikkuseks võetakse umbes üks kolmandik sagedusriba kõrgeimale sagedusele vastavast lainepikkusest; pikim dipool on sagedusriba madalaimale sagedusele vastava poollaine pikkune.
Antenni eripäraks on see, et võimendust ei saa kuigivõrd tõsta elementide arvu järkjärgulise lisamisega antenni pikendades (nagu Yagi antenni korral). Võimendus jääb sõltuvalt kaetava sagedusala laiusest enamasti vahemikku 6–10 dB, olles sagedusriba laiusega pöördvõrdeline. Seega vastab laiaribalise logoantenni võimendus 5–8-elemendilise Yagi ühekanaliantenni omale. Võimendus on enam-vähem ühtlane kogu sagedusriba ulatuses. Sisendtakistus jääb olenevalt antenni tarindusest vahemikku 50–120 Ω.
Led Zeppelin (album)
"Led Zeppelin" on ansambli Led Zeppelin esimene stuudioalbum. See ilmus Ameerika Ühendriikides 12. jaanuaril 1969 ja Suurbritannias 31. märtsil samal aastal.
Albumi materjal salvestati 1968. aasta oktoobris, varsti pärast ansambli moodustamist Londonis Olympic Studios helistuudios.
Album saavutas edu nii Ameerika Ühendriikides kui ka Suurbritannias, kus tõusis albumimüügi edetabeli esikümnesse.
Albumi kaanepilt kujutab õhulaeva "Hindenburg" katastroofi.
Minangkabaukeelne Vikipeedia
pisi|Logo Minangkabaukeelne Vikipeedia (minangkabau keeles Wikipedia bahaso Minang) on Vikipeedia minangkabaukeelne versioon.
Minangkabaukeelne Vikipeedia sai täieõiguslikuks Vikipeediaks 7. veebruaril 2013, enne seda oli see alates 2009. aastast inkubaatoris.
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult. keeleversioon, ja lehekülge. Seal on registreeritud kasutajat (kellest aktiivseid on ) ja  administraatorit.
Zweli Mkhize
Zwelini Lawrence Mkhize (sündinud 2. veebruaril 1956) on Lõuna-Aafrika Vabariigi poliitik (Aafrika Rahvuskongress) ja arst.
Venemaa Liberaaldemokraatlik Partei
LDPR–Venemaa Liberaaldemokraatlik Partei (vene keeles ЛДПР—Либерально-демократическая партия России) on ultranatsionalistlik partei Venemaal, asutati 1989. aastal Nõukogude Liidu Liberaaldemokraatliku Partei nime all. Partei liider on kogu selle tegevusaja jooksul olnud Vladimir Žirinovski.
Zweli Mkhize
Zweli Mkhize lõpetas 1982. aastal Natali Ülikooli bakalaureusekraadiga meditsiini ja kirugia erialal. 1983. aastal oli ta internatuuris McCordsi haiglas Durbanis.
1984–1986 töötas ta Edendale'i haiglas Pietermaritzburgis. 1986. aastal oli ta sunnitud eksiili minema. Seejärel töötas arstina Svaasimaal ja Zimbabwes. 1991. aastal pöördus ta pagendusest tagasi ja töötas lühiajaliselt Themba haiglas. 1991. aasta lõpul avas ta Pietermaritzburgis erapraksise.
1994–2004 oli ta KwaZulu-Natali provintsi Tervisenõukogu liige ja 2005–2009 Rahanduse ja Majanduse Nõukogu liige. 6. maist 2009 kuni 22. augustini 2013 oli ta KwaZulu-Natali provintsi peaminister. 2012. aasta detsembrist kuni 2017. aasta detsembrini oli Aafrika Rahvuskongressi peavarahoidja. 27. veebruarist 2018 kuni 25. maini 2019 oli ta Lõuna-Aafrika Vabariigi ühisvalitsemise ja traditsiooniliste asjade minister. 30. maist 2019 kuni 5. augustini 2021 oli Zweli Mkhize Lõuna-Aafrika Vabariigi tervishoiuminister.
2021. aasta juunis saatis president Cyril Ramaphosa Zweli Mkhize eripuhkusele pärast väiteid, et tema ministeerium sõlmis koroonaviiruse vastase võitlusega seotud lepinguid sideettevõttega, mida hoidsid kontrolli all tema endised kaaslased.
Oktoobris 2021, vastavalt politsei eriuurimisüksuse aruandele allkirjastas riigihanked toona Zweli Mkhize juhitud tervishoiuministeerium sideettevõttega Digital Vibes, mis peaks pandeemiavastaseid kampaaniaid alustama. Kuid need umbes 9 miljonit eurot kulutati mittesihipäraselt ja see võimaldas rikastada kahte Zweli Mkhize sugulast ja tema poega. Politseiuurijad nõuavad Zweli Mkhize'i suhtes sanktsioone ja tema endise direktori Anban Pillay vastutusele võtmist.
Yagi antenn
Yagi antenn (täpsemalt: Yagi-Uda antenn) on suundantenn, mille põhilisteks osadeks on aktiivelement ja passiivelemendid. Aktiivelemendina kasutatakse poollainedipooli (enamasti silmusdipooli kujul), mis toimib elektromagnetlainete kiirgurina. Passiivelementideks on Yagi antennil reflektorid ja suunajad. Elementide pikkused ja vahekaugused valitakse niisugused, et nende omavahelise sidestuse tulemusena moodustub lainekanal ning selle tulemusena suunajate poole tugevalt väljavenitatud suunadiagramm. Selles suunas on võimsustihedus ja seega antenni võimendus kõige suurem. Yagi antennid on levinud antennitüüp, sest on võrdlemisi lihtsa ehituse juures heade võimendus- ja suunaomadustega.
pisi|300px| Yagi antenni elemendid: 1 ‒ silmusdipool, 2 ‒ reflektorid, 3 ‒ suunajad, 4 ‒ toitekaabel
Tööpõhimõte
Aktiivdipoolis toimub sundvõnkumine toitekaabli kaudu saabuva energia arvel (saateantennis) või elektromagnetvälja energia arvel (vastuvõtuantennis). Aktiivelemendi võnkumine ergutab võnkumist ka passiivelementides. Neis aga toimub võnkumine levimise suunas järk-järgult suureneva hilinemisega, mis põhjustab faasinihke voolu- ja pingelaine vahel. See faasinihe sõltub lisaks lainete leviajast tingitud viivitusele ka passiivelemendi pikkusest. Suunaja kui poollainest lühema elemendi impedants (näivtakistus) osutub siis mahtuvuslikuks, see tähendab voolulaine on pingelainest umbes poole lainepikkuse võrra ees, põhjustades voolulaine täiendavat nihet. Kui suunaja on paigutatud aktiivdipoolist summaarsele hilistusele (nihkeajale) vastavale kaugusele, siis liitub tema võnkeenergia toidetava dipooli energiaga soovitud suunas. Reflektoris kui poollainest pikemas elemendis jääb vool pingest maha ja seega avaldab ta induktiivset takistust. Seetõttu lisanduvad ka reflektorite võnkumised õiges faasis üldisse võnkumisse.
pisi|350px| Kolme elemendiga Yagi antenn
Ehitus
Kõige lihtsamas variandis koosneb Yagi antenn kolmest elemendist – silmusdipoolist, reflektorist ja suunajast. Suurema võimenduse saamiseks lisatakse antennile veel suunajaid. Mida rohkem on suunajaid, seda suuremaks muutub antenni võimendus, ühtlasi muutub kitsamaks ka antenni suunadiagramm. Võimendus ei kasva siiski võrdeliselt koos suunajate arvuga. Näiteks kui reflektor ja ka suunaja on dipoolist kaugusel 0,15 λ (λ on antenni resonantsisagedusele vastav lainepikkus), siis suunajate arvu suurendamisel kolmelt neljani kasvab võimendus 1 dB, suurendamisel üheksalt kümnele aga kõigest 0,2 dB. Reflektoreid enamasti üle kolme ei lisata, sest sellest suunatoime eriti ei parane.
Koos suunajate arvuga väheneb vastuvõetava sagedusriba laius. Paljude suunajatega nn ridaantennil on ribalaius ligikaudu 10% sagedusest. Näiteks kui antenni resonantssagedus on 400 MHz, siis ta töötab ligikaudu 380‒420 MHz sagedusribas.
Silmusdipooli ja reflektori vaheline optimaalne kaugus parima suunatoime saamiseks on 0,15‒0,25 lainepikkust (λ), vahekaugus esimese suunajani umbes 0,1 λ.
Reflektorid on aktiivelemendist umbes 5 % pike‒mad, suunajad aga 10‒20 % lühemad, sõltuvalt nende arvust ja omavahelisest kaugusest, mis on tavaliselt 0,2‒0,35 λ.
Ajalugu
Shintaro Uda, kes töötas professori assistendina Tohoku Ülikoolis, alustas 1926. aastal koostöös Hidetsugu Yagiga katseid ja uuringuid, mis käsitlesid passiivsete reflektorite ja suunajate kasutamist antennides. Teadustöö viis selleni, et aastatel 1926–1929 avaldas ta välja 11 artiklist koosnenud publikatsiooni ajakirjas ’’Journal of the Institute of Electrical Engineers of Japan’’, mille pealkirjaks oli ’’On the Wireless Beam of Short Electric Waves. Ta mõõtis antenni parameetreid ühe reflektori ja kuni 30 suunajaga. Kõige parema võimenduse sai ta reflektoriga, mis oli poollaine pikkune ning veerandlaine kaugusel aktiivelemendist. Suunajate optimaalseks pikkus oli 10% poollainest väiksem ja esimese suunaja kaugus aktiivelemendist umbes kolmandik lainepikkusest. Olgugi et mõõtmised olid tehtud n-ö põllul, siis olid nad märkimisväärselt sarnased hiljem täpsemate katsete ja arvutustega saadud tulemustega.
Kristofer Leirdal
thumb|[[Peaingel Miikael Nidarosi toomkiriku loodetorni tipus. Ingli näo modell oli Bob Dylan. Foto:Morten Dreier ]] Kristofer Leirdal (15. detsember 1915 – 6. juuli 2010) oli norra skulptor.
Tema tuntumad tööd on Nidarosi toomkirikus.
Kristofer Leirdali isa oli tisler ning ka tema ise alustas puidunikerdaja ja tislerina. Ta õppis Oslo kunsttööstuskoolis mööblikunsti ning hiljem kunstiakadeemias skulptuuri. Okupatsiooni ajal kool suleti. Leirdal jätkas õpinguid hiljem Taanis Kopenhaageni kunstiakadeemias Einar Utzon-Franki käe all.
Aastal 1941 osales ta esimest korda riiklikul aastanäitusel ning sai seejärel töökoha Nidarosi kiriku restaureerimistöödel.
Kuni 1952. aastani oli ta õppejõud Trondheimi kunstikoolis, seejärel õpetas kuni 1982. aastani arhitektuuritudengeid Norra tehnikakõrgkoolis.
Hirvli suurkivi
Hirvli suurkivi on rändrahn Harju maakonnas, Kuusalu vallas, Kursi külas. Kivi asub külas asuvast Kangru talust 0,2 km põhja poole lehtmetsas.
Rahn võeti looduskaitse alla 1938. aastal. Looduskaitse alla võttes mõõdeti kivi külgede pikkusteks 6 m idas, 5,3 m lõunas, 5 m läänes ja 6,2 m põhjas. Kivi ümbermõõduks saadi 22,5 meetrit ning kõrguseks 2 meetrit. Kivi on uurinud 1939. aastal J. Orula ning 1987. aasta suvel K. Müürisepp.
Iseloomustus
Hirvli suurkivi on kujult pikergune ning looduskülg läheb sujuvalt üle laeks, see võimaldab ronida kivi otsa. Idakülg on lõheline. Idaküljelt leiab pikad kinnilõhed ja üks paari sentimeetri laiune avalõhe. Kivi on sammaldunud, sest kivi lõhedesse tekib metsakõdust mulda.
Kivi on kasutusel kinnistute vahelise piirikivina.
Voldemar Rajalo
Voldemar Rajalo sündis Kulbilohu Vanasepa talus. Alghariduse sai Meeri algkoolis, 1928. aastal läks edasi õppima Tartu Tehnika Gümnaasiumi. 1937–1939 õppis Tartu Kolledži reaalkoolis.
1. novembril 1932, mil ta oli 18-aastane, hakkas koos Martin Lukuga Elvas andma välja ajalehte Elva Elu, kus avaldas oma vesteid ja pseudonüümide Herold ja -VoK- all ka šarže. Aastatel 1932–1933 ilmus tema karikatuure ka Otepää Teatajas. Aastatel 1935–1937 tegi ta kaastööd ka ajalehtedele Tallinna Post ja Päevaleht. Ta on kirjutanud vesteid, jutustusi, novelle ja humoreske ning komöödia "Wõim ja õigus" (1933).
Ta oli Tartumaa Põllumeesteseltsi liige, 1937. aastast Isamaaliidu Tartu maakonna abisekretär.
1944. aastal värvati ta Punaarmeesse, kus ta järgmisel aastal arreteeriti, kuna oli Saksa okupatsiooni ajal teeninud aega Saksa armees. Karistuseks sai kümme aastat vangilaagrit pluss viis aastat asumist. Karistust pidi ta kandma aastatel 1945–1955 Siberis Norilski vangilaagris. Vangilaagri metsatöödel sai insuldi, mistõttu jäi ühte jalga lonkama. Hiljem oli vangilaagris raamatupidaja ja lisaks organiseeris puhkpilliorkestri, kus ise mängis baritoni. Pärast vanglast vabanemist võttis Hillar Palamets ta tööle Tartu 2. keskkooli majandusjuhatajaks, kus töötas kuni 1979. aastani, kuni pensionile jäämiseni. Koolis töötades aitas toimetada ka koolialmanahhe. Kuna tema haridustee oli omal ajal poolikuks jäänud, astus ta 1961. aastal Tartu 1 Töölisnoorte Keskkooli, mille lõpetas 1963. aastal. Tegi kaastööd ajalehele Edasi, eriti selle huumorinurgale "Herilane", ja ajakirjale Looming.
Voldemar Rajalo on maetud Tartusse Pauluse (Ropka-Tamme) kalmistule.
Isiklikku
Voldemar Rajalo pojapoeg on ajakirjanik Priit Rajalo.
Stanõtsja Luhanska lasteaia pommitamine
Stanõtsja Luhanska lasteaia pommitamine oli lasteaia pommitamine Stanõtsja Luhanskas Ukrainas 17. veebruaril 2022, vahetult enne 2022. aasta Venemaa sissetungi Ukrainasse. Hukkus 3 inimest, pool linna jäi elektrita.
Pommitamise korraldasid separatistid vahetult enne sissetungi.
Ülevaade
26. veebruaril okupeerisid asula Venemaa maaväed 2022. aasta Venemaa sissetungi raames Ukrainasse.
Reaktsioonid
Euroopa Liidu (EL) välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja Josep Borrell märkis, et "selline valimatu tsiviilinfrastruktuuride tulistamine on täiesti vastuvõetamatu ning kujutab endast relvarahu ja Minski kokkulepete selget rikkumist". Borrell väljendas ka EL-i toetust Ukraina rahvusvaheliselt tunnustatud piiridele ja kutsus üles tagama OSCE Ukraina eriseiremissiooni piiramatu juurdepääs kogu Ukraina territooriumile, sealhulgas Venemaa okupeeritud aladele.
Ameerika Ühendriikide saatkond Kiievis nimetas rünnakut "Venemaa jõledaks Minski kokkulepete rikkumiseks", mis näitas "Venemaa hoolimatust Ukraina tsiviilelanike suhtes mõlemal pool kontaktliini". Samuti teatas saatkond, et "Agressor Donbassis on selgelt Venemaa".
Sõle tänav
Sõle tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas. Sõle tänav algab Paldiski maanteelt ja lõpeb Kopli tänavaga ristumisel. Sõle tänav on 2934 m pikkune.
1968. aastal ühendati Sõle tänav ja Admiral Makarovi tänav ning nimetati Karl Marxi puiesteeks. 1990. aastast kannab tänav Sõle tänava nime.
Ajalugu
Sõle tänav sündis umbtänavana vahetult enne teist maailmasõda, kui Paldiski maantee nurgast Kopli poole ehitati neli Tallinna maja tüüpi kortermaja. Paldiski maantee praeguse linnast välja siirduva sõidurea kohal, Sõle tänava Tallinna hipodroomi poolsel küljel, asus kartongivabrik paekivist ehitatud hoones. Enne teist maailmasõda ei olnud tegelikult Sõle tänavat tänases suuruses olemas. Sõle tänav oli olemas Kopli poolses otsas Kolde ja Härjapea vahelise lõiguna, aga Paldiski maanteele ta ei ulatunud. Seal oli väike teejupp mis asus nelja Tallinna maja tüüpi maja ees, siis lõppes tee ära saviaukude juures. Saviaugud olidki seal Mulla tänava Pelgulinna Gümnaasiumi ja endise Telia maja kohal. Pärast teist maailmasõda rajati 1953. aastal Sitsi tänavast Kopli tänavani admiral Admiral Makarovi tänav (nimetatud Stepan Makarovi auks) seda ääristava uhke stalinistliku hoonestusega.
Praeguse Sõle tänava alguses, kuni Kolde puiesteeni, laius Stroomi metsani suur stiihiline prügimägi. Pelgulinna Gümnaasiumi kohal olid aga vanad saviaugud, kust sai toorainet sealne Kopli telliskivivabrik.
Sõle ja Admiral Makarovi tänav ühendati 1968. aastal ning nimetati Karl Marxi puiesteeks. 1990. aastast kannab tänav taas Sõle tänava nime. Sõle tänava hoonestus on pärit suures osas aastatest 1950–1980.
Süsta sadam
Süsta sadam on sadam Kopli poolsaarel Kopli lahe ääres, Põhja-Tallinna linnaosas, Süsta tänav 16 Tallinna linnas.
2019. aastal nimetas Tallinna linnavalitsus Põhja-Tallinnas Kopli asumis paikneva Piirivalvesadama jagamise tulemusena paiknevat kolm sadamat Süsta sadamaks, Piirivalvesadamaks ja Ketta sadamaks.
Süsta tänav 16 kinnistule loodava sadama nimeks esitas Politsei- ja piirivalveamet Kaluri sadama nime ning Ketta sadama nime. Süsta tänav 21 kinnistule soovis amet Piirivalvesadama nime.
Välkmale
Välkmale (saksa keeles Blitzschach) on võistlusmale liike, kus igale mängijale antakse partii mängimiseks alla 10 minuti.
Välkmalevõistlusi hakati korraldama 20. sajandi alguses Inglismaal. Esimene välkmaleturniir, mida FIDE tunnistas maailmameistrivõistlusteks, toimus oktoobris 2006 Iisraelis Rishon LeZionis. Võitis Aleksandr Grištšuk Pjotr Svidleri ees. Alates 2012. aastast hakati pidama FIDE egiidi all ametlikke välkmale MM-e. pisi|150px|[[Aleksandr Grištšuk, esimene välkmale maailmameister]] pisi|150px|Neljal aastal välkmale maailmameistriks tulnud [[Magnus Carlsen]] pisi|150px|Kahel aastal välkmale naiste maailmameistriks tulnud [[Anna Muzõtšuk]]
Blade Runner 2049
"Blade Runner 2049" on 2017. aastal linastunud režissööri Denis Villeneuve neo-noir ulmefilm, järg 1982. aastal ilmunud "Blade Runnerile". Peaosades mängivad Ryan Gosling ja Harrison Ford, kõrvalosades Ana de Armas, Sylvia Hoeks, Robin Wright, Mackenzie Davis, Carla Juri, Lennie James, Dave Bautista ja Jared Leto. Tegevus toimub 30 aastat pärast esimese "Blade Runneri" filmi tegevustikku.
Filmivõtted toimusid 2016. aasta juulist ja novembris Ungaris Budapestis. Filmi esilinastus oli Los Angelese Dolby Theatres 3. oktoobril 2017 ja avalikult Ameerika Ühendriikides 6. oktoobril 2017 2D-, 3D- ja IMAXi-versioonis. Kriitikud on filmi hinnanud üheks kõige aegade paremaks järjeks.
Skansenas
pisi| Skansenas on Vilniuse asum, mis asub linna keskosas Šnipiškėse vallas Šnipiškėse linnaosas.
Vilniuse 1875. aasta perspektiivplaanis nähti ette uus tänav (Giedraičių gatvė). 1890. aastast kuni XX sajandi alguseni rajati sinna palju puidust elamuid.
Piirkond on nime saanud Stockholmis asuva Skanseni järgi, kuna sealset puitarhitektuuri arvati meenutavat sealset piirkonda. Tänavad kavandati nelinurkse põhiplaaniga, osa neist ka sillutati.
9. mai komitee
9. mai komitee oli eestivenelaste ühiskondlik liikumine, milles osalejad nõudsid, et Tallinnas Tõnismäel olnud pronkssõdurit ei oleks pidanud 30. aprillil 2007 teisaldatama uude kohta.
8. mail 2007 korraldasid liikumises osalejad protestimarsi Tõnismäele, riietudes seejuures punasesse ja kandes Eesti ja Euroopa Liidu lippu koos Nõukogude Liidu sümboolikaga (nt Püha Georgi ordenilinti).
9. mai komitee kutsus üles ka mitte tähistama 8. maid, kui Teise maailmasõja ohvrite mälestuspäeva.
Ronald Laarmaa
Ronald Laarmaa (sündinud 20. juulil 1991 Kaalepi külas Albu vallas Järvamaal) on eesti hüdrobioloog ja planktoloog.
Haridus
Ta on õppinud Laekvere põhikoolis aastatel 1997-2005. Ta on lõpetanud 2010. aastal Parksepa Keskkooli ning Eesti Maaülikooli rakendushüdrobioloogia erialal bakalaureusekraadiga 2013. aastal ja magistrikraadiga 2015. aastal. Magistritöö keskendus Eesti väikejärvede seisundi hindamise metoodika täiustamisele. 2015. aastal jätkas ta õpinguid doktorantuuris, keskendudes proto- ja metazooplanktoni ökoloogilise seisundi indikaatorväärtustele.
Art Allmägi
Art Allmägi (sündinud 4. juulil 1983 Parksi külas Loksa vallas Harjumaal) on eesti kujur ja installatsioonikunstnik.
Ronald Laarmaa
Töö
Asus tööle laborandina Eesti Maaülikooli Põllumajandus- ja keskkonnainstituudi Limnoloogiakeskuses 2014. aastal professor Ingmar Otti väikejärvede töögrupis. Peamised uurimisvaldkonnad olid siseveekogude ainebilansi ja koormustaluvuse hindamine ning loomse hõljumi ehk zooplanktoni ökoloogilise seisundi hindamine. 2015. aastast on ta üks väikejärvede hüdrobioloogilise seire põhitäitjatest. Hiljem töötas ka nimetatud nooremteaduri ja peaspetsialistina.
Art Allmägi
Ta on lõpetanud Vana-Vigala Tehnika- ja Teeninduskoolis kiviraiumise ja sepatöö eriala (2004) ning Tartu Kõrgema Kunstikooli skulptuuri eriala (2008) ning Eesti Kunstiakadeemia skulptuuri ja installatsiooni eriala magistriõppe (2011).
Ronald Laarmaa
Töö
2017. aastal Viljandi järvest kogutud proovidest tabas koos töörühmaga trematoodivastsed, kes põhjustasid suplejatele tserkaarset dermatiiti.
2020. aasta sügisest kuni 2023. aastani töötas Tartu Veeriku Koolis keemia- ja bioloogia ning inimeseõpetuse õperajana 2021. aasta sügisest alustas lisaks klassijuhatajana ja loodusainete õppetooli juhina.
Art Allmägi
Kunstniku loomingut iseloomustab julgete, sageli vulgaarsete, humoorikate ja šokeerivate teemavalikute ning märkimisväärselt professionaalsete tehniliste oskuste hästi tasakaalustatud sümbioos.
Ronald Laarmaa
Töö
2023. aastast alates töötab Viljandi Jakobsoni Koolis keemia- ja loodusõpetuse õpetajana.
Art Allmägi
Ta valiti üheks kunstnikupalga saajaks aastatel 2023‒2025.
Allmägi kuulus aastatel 2012–2017 Tartu Kunstnike Liitu.
Ronald Laarmaa
Liikmesus
2015. aastal astus ta Eesti Loodusuurijate Seltsi ja kuulub järvekomisjoni.
Lööb kaasa keskkonnaharidust edendavas organisatsioonis Globe Eesti. GLOBE-is on tal samuti mitu rolli: Globe treener ja 2021. aastast ka Globe õpetaja, sest Tartu Veeriku Kool liitus samuti programmiga.
Poliitiline tegevus
2018. aastast kuulub erakonda Eesti 200. Kandideeris 2019. aastal Riigikogu valimistel Jõgeva- ja Tartumaa valimisringkonnas. Sai 114 häält ega osutunud valituks.
Põhipublikatsioonid
Populaarteadusliku raamatu "Eesti järved " üks põhiautoritest. Raamat ilmus kirjastus Varrak sarjas "Roheline Eesti" 2019. aastal.
Kalju Potsepp
Kalju Potsepp (sündinud 5. mail 1944 Pärnus) on eesti sõudja.
Sõudetreeninguid alustas 1959 Juhan Mitti ja Mihkel Leppiku juhendamisel. Harrastanud ka võrkpalli, tulnud Pärnu meistriks. 189 cm, 86 kg.
Saali dünastia
pisi| Saali dünastia kujutamine 12. sajandil Aura Ekkehardi maailmakroonikas. Konrad II istub troonil, vasakus käes riigiõun. Konradi paremas käes on medaljon, millel on kujutatud Heinrich III, Heinrich IV ja Heinrich IV lapsed Konrad, Agnes ja Heinrich V. Saali dünastia, ka Franki dünastia ([[Saksa keel|saksa keeles Salier) oli dünastia kõrgkkeskkaegses Euroopas, mille kuningad valitsesid Saksamaal aastatel 1024–1125. Kõik Saali soost kuningad krooniti ka Saksa-Rooma keisriteks.
Saali dünastia kuningad valitsesid pärast Saksi soost Liudolfingerite võimuperioodi (919–1024). Saali dünastia kuningate valitsusaega iseloomustab Ottode riigikiriku poliitika jätkamine ning katsed suurendada keskvõimu, mille tagajärjel puhkes investituuritüli Heinrich IV ja Heinrich V ajal.
Suguvõsa ajalugu
Dünastia koduterritooriumiks peetakse Speyeri, Wormsi ja Nahe piirkonda. Hiljem valitsesid suguvõsa esindajad hertsogitena Lorraine'is ja Frangimaal.
Saali dünastia nimetus ilmneb esmakordselt benediktiini munga Aura Ekkehardi 12. sajandi alguses kirjutatud maailmakroonikas. Saali dünastia otsest seost saali frankidega pole suudetud tõestada.
Konrad II (valitses 1024–1039)
Pärast Burgundia kuninga Rudolf III surma 1032. aastal krooniti Konrad II 1033. aastal Burgundia kuningaks. Burgundia kuningriik liideti Saksa-Rooma keisririigiga. Impeeriumiga olid seega ühendatud nii Saksamaa, Itaalia kui ka Burgundia.
1025. aastal loovutas Konrad II Schleswigi margi Taani kuningale Knud Suurele ning Fischa ja Lajta vahelise ala Ungarile. 1029. aastal astus Konrad välja Poola vürsti Mieszko II vastu. Pärast kahte sõjaretke (1031–1032) oli Mieszko sunnitud loobuma Lausitzist ning Visla ja Bugli vahelistest aladest.
Konrad II jätkas Ottode riigikiriku poliitikat – kuningas määras ametisse kiriklikke aukandjaid, kes mängisid rolli riigiaparaadi funktsioneerimises. Samuti oli levinud kiriklike ametikohtade avalik müük ehk simoonia. Konrad II valitsusajal kasvas ühtlasi ka ministeriaalide tähtsus ning vasallidele garanteeriti 1037. aastal, et nende läänid jäävad kindlatel tingimustel päritavaks ja võõrandamatuks.
Heinrich III (valitses 1039–1056)
vasakul|pisi|Heinrich III näeb Tivolis katuste kohal tähte. Tundmatu kunstnik, umbes 1450. aastal, jutukogumikus "Historia septem sapientum". |217x217px Juba 1026. aastal valisid Saksa vürstid Heinrich III troonijärglaseks ning ta krooniti Saksamaa kaaskuningaks 1028. aastal Aachenis ja hiljem ka Burgundia kuningaks. Ainuisikuliselt hakkas Heinrich III valitsema pärast isa surma.
Heinrich III pooldas kiriku reformimist, ta nägi valitsejaametit tihedas seoses kristliku missiooniga. Tema ideaaliks olnuks ilmikpreestrite seisuse loomine, preestrite tsölibaadinõue ja simoonia kaotamine.
1046. aasta oktoobris korraldatud Pavia sinodi istungil keelas Heinrich III kirikuametite müügi. Sama aasta detsembris aitas ta lahendada paavstikandidaatide vahelist konflikti ning aitas sakslasest piiskopi Morslebeni Suidgeri (hiljem Clemens II) paavstitoolile.
Clemens II kroonis 1046. aasta 25. detsembril Heinrich III keisriks. Pärast Clemensit valiti veel kolm saksa piiskoppi paavstiks keisri osalusel. Nõnda kujundas Heinrich tugeva, reforfimeelse paavstluse. Samuti vähenes Rooma aadliperekondade mõjuvõim.
Heinrichi valitsusajal toimus pidev võitlus Gottfried Habemikuga valduste üle Lotringis. Samuti tuli tal tegeleda rahutustega Ungaris. Heinrich III üritas ka järjepidevalt riigipiire tugevdada. Idapiiri üritas ta kindlustada uue margi moodustamisega, mille juhtide ülesandeks sai piirkonda sõjaliselt kaitsta. Heinrich lootis vähendada relvastatud konflikte, keelates ka vaenutsemise kindlatel nädalapäevadel ja kirikupühade ajal.
Ühtlasi piiras Heinrich III markkrahvide ja hertsogite võimu, andes linnadele privileege, jagades hertsogkondi või läänistades hertsogkondi uutele vasallidele.
Heinrich IV (valitses 1056–1106)
pisi|Eduard Schwoiseri maal (1862) – "Heinrich IV Canossas"
Kui Heinrich III suri, oli tema poeg Heinrich IV alles viieaastane ning algselt valitses regendina tema ema, Poitou Agnes. Tema regentvalitsuse ajal, Poitou Agnese pragmaatilise kirikupoliitika ning kirikulõhe tekke tulemusena, hakkas vürstide rahulolematus kasvama. Agnese kindla kirikupoliitika puudumise tõttu muutusid kirikureformi püüded kuningavõimust sõltumatuks. 1062. aastal teostati riigipööre, mis lõpetas Poitou Agnese valitsemise ning regendina valitsesid edasi Kölni peapiiskop Anno ja Bremeni peapiiskop Adalbert.
Heinrich IV tuli võimule 1056. aastal. Tema eesmärgiks oli tagasi saada Saali dünastia kaotatud valdused. Saksi provintsides lootis ta kuningavara endale võtta ning sattus seetõttu konflikti kohalike vürstidega. Keskvõimu tugevdamiskatsed vallandasid ka sakside ülestõusu Harzi piirkonnas. Vürstidega võideldes toetus Heinrich IV suuresti alamaadlile, ministeriaalidele ja arenevate riigilinnade kodanikele, kelle tähtsus selle tulemusena kasvas.
Heinrich IV kirikupoliitika viis investituuritülini. 11. sajandi algusel oli Cluny kloostrist arenenud kirikureformiliikumine, mis hõlmas nii simoonia keelustamist kui ka tsölibaadinõuet. 1075. aasta suvel sekkus Heinrich IV Põhja-Itaalias kirikutülisse ning rakendas järjepidevalt ilmaliku võimu sekkumist vaimulikku. Samal aastal keelas kirik vastureaktsioonina ilmaliku investituuri ning sellega algas investituuritüli kuninga- ja paavstivõimu vahel.
Investituuritüli võimaldas vürstidel osutada aktiivsemat vastupanu kuningale. Pärast seda, kui Heinrich IV 1076. aastal kirikuvande alla pandi, valiti talle vastukuningaks Švaabi hertsog Rudolf. Kuningas küll vabastati kirikuvande alt Canossas 1077. aastal, kuid see ei likvideerinud probleeme. Kuigi Saksamaal osutati Heinrichile aktiivset vastupanu, võttis ta ette retke Itaaliasse, vallutas Rooma ja lasi end 1084. aastal iseenda määratud vastupaavstil keisriks kroonida.
Mike van der Hoorn
pisi|Mike van der Hoorn (paremal) [[Swansea City AFC|Swansea City särgis]] Mike Adrianus Wilhelmus van der Hoorn (sündinud 15. oktoobril 1992 Almeres) on Hollandi jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Saksamaa kõrgliiga klubis Bielefeldi Arminia.
Ta alustas klubikarjääri kodumaal FC Utrechtis, millega liitus 2006. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta hooajal 2010–11. Hooajal 2012–2013 valiti ta Utrechti aasta mängijaks. 2013. aasta juulis liitus ta Hollandi suurklubi Amsterdami Ajaxiga, kus mängis kolm hooaega.
Ketta sadam
Ketta sadam on sadam Kopli poolsaarel Kopli lahe ääres, Põhja-Tallinna linnaosas, Süsta tänav 19 Tallinna linnas.
2019. aastal nimetas Tallinna linnavalitsus Põhja-Tallinnas Kopli asumis paikneva Piirivalvesadama jagamise tulemusena paiknevat kolm sadamat Süsta sadamaks, Piirivalvesadamaks ja Ketta sadamaks.
Süsta tänav 16 kinnistule loodava sadama nimeks sai Süsta sadam ning Süsta tänav 19 asuv sadam, Ketta sadama nime. Süsta tänav 21 kinnistule säilis Piirivalvesadama nimi.
Tallinna nimekomisjon toetas Ketta sadama ja Piirivalvesadama nimesid. Põhja-Tallinna Valitsus kooskõlastas sadamate nimed 8. juulil 2019.
Bellriva
Bellriva (end Rhine Emerald, Bonaventura Emerald, Italia, ehitatud kui Holland Emerald) on Hollandi laevakompanii Cruiselines Nijmegen Holding BV jõereisilaev, mis on ehitatud Bodewes Binnenvaarti laevatehases Millingen aan de Rijnis 1971. aastal. Kölnist ettevõte 1AVista Reisen kasutab seda renditud laeva Reinil ja tema lisajõgedel Saksamaal, Hollandis ja Belgias.
Delaware'i ülikool
pisi pisi Delaware'i ülikool (University of Delaware) on Ameerika Ühendriikide Delaware'i osariigi suurim ülikool.
Ülikooli peamine linnak asub Newarkis ning väiksemad linnakud Doveris, Wilmingtonis, Lewesis ja Georgetownis. Ülikoolis õpib umbes 19 000 üliõpilast.
Ülikooli eelkäijaks olnud kool asutati 1743. aastal. Ülikoolina hakkas see tööle 1833. aastal.
Ülikooli maskotiks on Delaware'i osariigi tunnuslind sinine kana.
Bellriva
Juhtumid
17. aprillil 2012 sõitis Bellriva udus vastu kolme põiktammi. Reini 347. kilomeetril Elchesheim-Illingeni lähistel. Laev sai kerevigastuse, kolm umbes 10 × 15 cm suurust auku, ja vajus küljele. Reisijad ja meeskonnaliikmed evakueeriti Karlsruhe sadamas. Kaks inimest sai südamerikke.
Veibri ühishaud
Veibri ühishaud on Tartu maakonnas Luunja vallas Veibri külas Emajõe põhjakalda paiknev arheoloogiamälestis. Emajõe orulammil 2010. aastal avastatud 13. sajandi hauda olid maetud 10 mehe säilmed. Ühishaud asub Veibri nöörkeraamika- ja keskaegsel asulakohal, hilismesoliitilise matmispaiga lähedal. Veibri ühishaud on üks kolmest Eestis leitud varauusaegsest või vanemast ühishauast Salme ja Vastseliina ühishaua kõrval.
Eesti Geomorfoloogia Rahvuskomitee
Eesti Geomorfoloogia Rahvuskomitee (lühend: EGR) on Rahvusvahelise Geomorfoloogide Assotsiatsiooni (inglise International Association of Geomorphologists, IAG) Eesti kontaktorgan.
ERAK asutati 1992.
ERAKu ja IAGi koostöös valminud metoodikat kasutatakse Eesti geomorfoloogilisel kaardistamisel.
Veibri ühishaud
Ajalooline kontekst
Veibri matmispaika ääristav Emajõgi oli muinasajal oluliseks ühendusteeks Peipsi järve ja Tartu vahel. Et kontrollida seda ühendusteed, laskis Tartu piiskop Hermann pärast 13. sajandi vallutussõda ehitada 1233. aastal Vana-Kastre kivikindluse. 1279. aastal laskis Tartu piiskop rajada kaugemale allavoolu teisegi kindlustatud koha (Warbeck või Warenbeck), mis on Poola valitsemisajast teada Uue-Kastrena 13. sajandi sõjalist aktiivsust piirkonnas kirjeldavad põgusalt Henriku Liivimaa kroonika ja Vene leetopissid. Henrik toon oma kroonikas välja kaks episoodi, mis on seotud kahe piirkonnas toimunud kokkupõrkega:
Viktor Antipin
Viktor Vladimirovitš Antipin (vene keeles Виктор Владимирович Антипин; sündinud 6. detsembril 1992 Ust-Kamenogorskis, Kasahstanis) on Venemaa jäähokimängija, kaitsja. Ta mängib KHL-i klubis HK Vitjaz.
Veibri ühishaud
Ajalooline kontekst
<tt>1211/1212 - Hilisem Eestimaa piiskop Theoderich ja Võnnu komtuur Bertold koguvad kokku sõjaväe ja teevad sõjakäigu Ugandisse. Leides maa lätlaste poolt laastatuna ja Tartu linnuse hävitatuna ning mahajäetuna, “lähevad üle jõe, mida nimetatakse Emajõeks, ja tungides küladesse ning väheseid leides, liiguvad edasi metsadesse, kus paganad olid kõige tihedamas rägastikus teinud mingi raidtõkke”. Paganad astuvad kristlaste sõjaväele vastu. “...lõpuks ei suuda [paganad] hulgale vastu panna, pööravad selja ja pagevad metsadesse. Kuid teised jälitavad põgenejaid ja löövad maha, keda kätte said,...C </tt>
Viktor Antipin
Ta alustas profikarjääri hooajal 2010–11 Magnitogorski Metallurgis. Hooaegadel 2013–14 ja 2015–16 on ta klubiga võitnud Gagarini karika. Hooajal 2012–13 valiti ta KHL-i tähtede mängule ja hooajal 2016–17 KHL-i hooaja sümboolsesse koosseisu.
Veibri ühishaud
Ajalooline kontekst
Teine episood pärineb 1215. aastast ja räägib sellest, kuidas lätlased korraldasid sõjaretke Ugandisse: "Käies läbi kõik kihelkonnad kuni Emajõeni Tartus, ei säästa nad kedagi, vaid tapavad mis iganes on meessugu, …".
Viktor Antipin
Hooajal 2017–18 mängis ta NHL-i klubi Buffalo Sabresi ridades. 2018. aasta juulis suundus ta taas Metallurgi, sõlmides klubiga kolme aasta pikkuse lepingu. 2020. aasta mais sõlmis ta kaheaastase lepingu Peterburi SKA-ga. 2021. aasta juunis siirdus ta Vitjazi.
Saali dünastia
Heinrich IV (valitses 1056–1106)
Heinrich IV vastu asus kõrgaadli toetusel ka tema poeg Heinrich V, kes lasi isa 1105. aastal vangistada ning 1106 sunniti Heinrich IV troonist loobuma.
Viktor Antipin
Aastatel 2013 ja 2019 on Antipin osalenud KHL-i tähtede mängul.
Venemaa jäähokikoondise koosseisus on ta maailmameistrivõistlustelt võitnud hõbemedali ja kaks pronksmedalit.
Saali dünastia
Heinrich V (valitses 1106–1125)
Poliitikas jätkas Heinrich V riigiametnikele ja linnadele toetuvat kurssi. Heinrich V-le osutasid jällegi vastupanu vürstid, kõige tugevamat vastupanu kohtas Saksimaal.
1111. aasta Sutri lepinguga paavst Paschalis II ja Heinrich V vahel loobus kuningas ilmalikust investituurist, kirik pidi omakorda loobuma seni neile keisrite poolt läänistatud valdustest. Sellised tingimused põhjustasid rahulolematust vaimulikkonnas, mille tulemusena Heinrich V nõudis keisriks kroonimist ja investituuriõiguse tagasisaamist, ning kuulutas paavsti lepingumurdjaks. 13. aprillil 1111. aastal oli paavst sunnitud kroonima Heinrichi keisriks. Investituuritüli lõppes ametlikult alles 1122. aastal Wormsi konkordaadiga. See tegi lõpu ka Ottode riigikirikupoliitikale.
Hirv (perekonnanimi)
Hirv on eesti perekonnanimi.
Saali dünastia
Heinrich V (valitses 1106–1125)
1125. aastal suri Heinrich V ilma järglaseta ning sellega lõppes ka Saali dünastia. Uueks kuningaks valiti Saksi hertsog Lothar (valitses 1125–1137), kelle valitsusajal ägenes Welfide ja Staufenite konflikt.
Veibri ühishaud
Ajalooline kontekst
Kuna Emajõgi oli oluline idasuunaline veetee, võis Emajõe ääres toimunu olla seotud ka Läti Henriku kroonikas mainitud Suzdali, Novgorodi ja Pihkva vägede liikumistega (vt nt Mstislavi sõjakäik Vaigasse ja Harjumaale 1211/1212; venelaste sõjakäik 1214, 1218; Suzdali, Novgorodi ja Pihkva vägede koondumine Tartu lähedale 1223). Venelaste vägede liikumisega võisid aset leida lokaalsed konfliktid, mida kroonika ei kajasta. Samuti võisid sakalaste ja ugalaste ülestõus 1222, Tartu piiramised 1223, 1224 kaasa tuua inimohvritega kokkupõrkeid Tartu lähiümbruses.