cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rootsi ajalugu
Keskaeg
, Rootsi riigipeade loend, Rootsi kuningas 11. sajandi alguses Rootsi kuningas (994–1022) Olaf Skötkonung asutas Upplandi piirkonnas Mälareni järves Björkö saarel Sigtuna linna ja see sai kiiresti suureks kaubanduskeskuseks ja sadamaks, 10.–11. sajandil kandus keskus üle järve kaldal asuvasse Sigtunasse. Sigtuna asukoht oli kaubanduseks soodne, kuna järv on väinaga ühendatud Läänemerega, asudes 60 km kaugusel rannikust. Sigtuna oli ühenduspunktiks Skandinaavia mandriosa ja Soome, Karjala, Novgorodimaa, Eestimaa, liivlaste maa, Pommeri ja Saksimaaga. Sigtuna oli ka ristiusu leviku keskuseks Rootsis. Linna vallutasid ja hävitasid 1187 paganad. Linn ehitati siiski peagi üles, kuid selle tähtsus hakkas langema. 350px|pisi|[[Knud Suure Põhjamere impeerium koos tribuuti maksvate aladega. Riigid, mille kuningas Knud oli, on tähistatud punaselt, vasallriigid oranžilt ja teised liitlasriigid kollaselt]] Anund Jakob tõusis Snorri Sturlusoni "Heimskringla" järgi Rootsi troonile (1022–1050) juba oma isa eluajal. Anund Jakob lasi Sigtunas Svealandis omanimelisi münte lüüa (kuni umbes 1030. aastani). Selle lõpupoole löödi seal ka nime Knud kandvaid münte ja seda on aeg-ajalt seostatud sellega, et Põhjamere impeeriumi kuningas Knud Suur nimetas end 1027. aastal ka "osa Rootsi kuningaks". Knudi valitsemisajal Inglismaal, püüdsid Norra kuningas Olaf II ja Rootsi kuningas Anund Jakob, tema äraolekul suurendada oma mõjuvõimu Taani aladel ning ründasid korduvalt Taanit. Knud aga alistas nad 1026. aastal Skåne lahingus ning oli varakeskaegseis Põhja-Euroopas võimsaim valitseja, võrreldav Saksa-Rooma keisri Konrad II-ga.
Pärast 1026. aasta Helgeå lahingut kuulutas Knud ennast lisaks Inglismaale, Taanile ja Norrale ka "osa Rootsi" valitsejaks. Ühes ilmselt 1027. aastal oma inglise alamatele saadetud kirja päises kasutas Põhjamere impeeriumi kuningas Knud Suur tiitlit "Kogu Inglismaa ja Taani ja Norra ning osa Rootsi kuningas" (Rex totius Angliæ et Denemarciæ et Norreganorum et partis Suanorum) Knud lasi kas riigi pealinnas Sigtunas või sellal Taanile kuulunud Lundis vermida münte kirjaga CNVT REX SW ("Rootslaste kuningas Knud"). Arvatud on, et see "osa Rootsist" tähistas kas Götalandi lääneosa või Blekinget. Põhjamere impeerium lagunes kohe pärast Knudi surma 1035. aastal.
Sverker vanema surma (1158) järel sai Karl Sverkerssonist Götamaa kuningas. Pärast Örebro lahingut (1161), mille Karl võitis, tappis ta troonile pürginud Sveamaad valitsenud Taani printsi Magnus Henrikssoni. Sellega laienes Karli võim Sveamaa üle ning ta hakkas ennast nimetama Sveamaa ja Götamaa kuningaks. Kevadel 1167 tappis Karli Visingsöl kuninga (umbes 1150–1160) Erik Püha poeg Knut Eriksson, kes seejärel tõusis ise Rootsi troonile (1167–1195/1196). Karli tapmisele järgnesid verised võitlused Karl Sverkerssoni sugulastest troonipretendentide Koli ja Burisleviga kellel oli Taani toetus. Pärast konkurentide võitmist ja tapmist (umbes 1172–1173) oli Knut Rootsi troonil kõigutamatult 23 aastat. Knut hoidis häid suhteid Norra kuninga Sverrega, kes abiellus Knuti õe Margaretaga. Seevastu taani kuningaga olid suhted pingestatud.
Eriku kroonika kohaselt ründasid ja põletasid Knuti valitsemise ajal 1187. aastal Läänemere idakaldalt pärit meresõitjad (täpne päritolu on ebaselge vo. eestlased) röövretkes Rootsi idarannikul Sigtuna, tapeti 2. Uppsala peapiiskop Johannes ja riisuti ning hävitati kaubalinn Sigtuna, mille järel linna tähtsus kaubanduslinnana hääbus ning tähtsamaks kaubanduskeskuseks muutus Visby Ojamaal. Uuemad arheoloogilised väljakaevamised seavad aga Sigtuna põletamise väite kahtluse alla, kuna väljakaevamistel ei tähendatud põlengukihti, mida annaks seostada kroonikas väidetuga. Knut Erikssoni ajast pärineb vanim Rootsis teada olev kaubandusleping Lübeckiga. Leping on sõlmitud kuningas Knut Erikssoni ja jarl Birger Brosa poolt Baieri (1154–1195) ja Saksimaa (1142–1195) hertsogi Heinrich Lõviga. Knut seadis 1185. aastal sisse diplomaatilised suhted Inglismaaga.
Ristiusu levik Rootsi
Kölni peapiiskopkonna Bremeni piiskopkond Saksimaal loodi 787. aastal Wormsis Karl Suure initsiatiivil, selle alluvusse anti Frankide poolt vallutatud sakside territoorium. Piiskopkonna ametlik moodustamine leidis aset alles pärast sakside alistamist. Hilisem Hamburg-Bremeni peapiiskopkond oli mõeldud misjonitöö peakorteriks Põhjamaades ja uued rajatavad piiskopitoolid pidid saama selle abipiiskopkondadeks.
1104. aastal ülendati Skandinaavia lõunaosas, Taani võimualal asuv Bremeni Lundi abipiiskopkond peapiiskopkonnaks, sellele allutati kõik Bremeni teised Põhjamaade endised abipiiskopkonnad, nimelt Århus (Taani), Dalby (Taani), Fääri saared, Gardar (Gröönimaa), Linköping (Rootsi), Odense (Taani), Orkney (Ühendkuningriik), Oslo (Norra), Ribe (Taani), Roskilde (Taani), Schleswig (Saksamaa), Selje (Norra), Skálholt (Island), Skara (Rootsi), Strängnäs (Rootsi), Trondheim (Norra), Uppsala (Rootsi), Viborg (Taani), Vestervig (Taani), Västerås (Rootsi) ja Växjö (Rootsi). Alles 12. sajandi alguses viidi peapiiskopi residents üle Uppsalasse. vasakul|pisi|[[Birger jarli portree. Rootsi jarl (1248–1266)]] 13. sajandi jooksul jäi Sigtuna peagi, 1252. aastal Birger jarli asutatud ja rannikule lähemal asuva kiiresti kasvava Stockholmi varju. pisi|Skandinaavia 1219. Rootsi alad on tähistatud lillaga pisi|vasakul|Rootsi alad [[13. sajandil (u 1250)]] 11. sajandil kindlustus ristiusk kõikjal üle Rootsis. Maa eri piirkondades toimus selle omaksvõtt siiski erineva kiirusega. Rootsi ristiusustamist markeerib võitlus Uppsala ja Lundi piiskopkondade vahel, svealaste ja götalaste vahel. Selles võitluses saavutas otsustava pöörde svealaste kuningas Erik Püha (1150–1160), kes kindlustas svealaste poliitilise võimu ning pani aluse sellele, et Rootsi riik kujunes Svea riigi, mitte götalaste ümber. Vastavalt legendidele tegi Erik Püha palju selleks, et ühendada kristlasi oma riigis ja levitada kristlust ka Soome.
Põhjala ristisõjad
Erik Püha (umbes 1120 – 18. mai 1160) olevat organiseerinud Esimese Rootsi ristiretke, et soomlasi alistada ja ristida, ning saatnud Uppsala piiskopi Henriku Soome sealseid rahvaid usku pöörama. Henrikust olevat seal märter saanud, kui Lalli ta tapnud olevat. Svealandi keskset kohta kindlustas ka Uppsala kuulutamine peapiiskopkonnaks 1164. aastal, seni oli Uppsala piiskop allunud kirikliku hierarhia kohaselt Taani aladel asunud Lundi peapiiskopkonna Lundi peapiiskopile. Rootsi Soome-vallutus algas Esimese ristiretkega, mis pärimuse järgi leidis aset aastal 1155, mille tulemusena vallutati Rootsile kõige lähemal üle Botnia lahe Edela-Soomes olev ala, mis aga formaalselt kinnistus Edela-Soome Rootsi külge alles 1220. aastail. 12. sajandi lõpul toimus teisigi väiksemaid sõjakäike Soome
Pärast ristiusustamist 12. sajandil ja võimuvõitlust Sverkeri suguvõsa ja Erik Püha suguvõsa vahel riik ühendati ning selle keskuseks olid Kesk- ja Põhja-Rootsi (Norrland ja Svealand, ilma Götalandita) Östergötlandi ning Västergötlandi põllumajanduslikud alad, hiljem ka Põhja-Balti veeteed ja Soome laht. 1252. aastal tunnistas Rooma paavst Innocentius IV Birger Jarli ühendatud Rootsi kuningana, sellest ajast loetakse ka ühtse Rootsi riigi tekkimist.
13. sajandil osales Rootsi Rooma paavsti poolt välja kuulutatud Põhjala ristisõdades, koloniseerides järk-järgult Soome territooriumi ning keskajal Rootsi laienes põhjapoolsetesse Lapimaa ja Norrbotteni aladele, Skandinaavia poolsaarele ning tänapäevase Soome alale. Teine Rootsi ristiretk leidis aset alles XIII sajandi teisel veerandil ja kolmas 1293. aastal, mil rajati ka Viiburi linnus. Soome oli osa Rootsist 13. sajandist kuni 1809. aastani. Lõuna-Rootsi Skåne, Blekinge ja Hallandi olid Taani kuningriigi koosseisus, kuni 17. sajandini. 13. sajandi keskpaigas tegid roomakatoliku kirik ja Rootsi ülikud katse jätkata sõjalist invasiooni ka Novgorodi ja Pihkva vabariigi aladele, kuid Neeva lahingus, saadud kaotus peatas nende edasised plaanid. , Soome ajalugu, Ristisõjad Venemaal 1319. aastast valitses Rootsit ja Norrat Folkungite dünastiast Magnus VII (1319–1343) ning seejärel Håkon VI Magnusson (1343–1380), Magnus VII poeg ja Taani kuninga Valdemar IV Atterdagi tütre Margrethe I abikaasa.
pisi|Taani ja Rootsi alad keskaegses Skandinaavias, milles [[Sjælland, Jüütimaa, Skåne, Blekinge ja Hallandi Taani kuningriigi koosseisus]]
Rootsi ja Hansa Liit
13. sajandil moodustunud Põhja-Saksamaa, Skandinaavia maade, Madalmaade ja Liivimaa linnade kaubanduslikul ja poliitilisel liidul olid Skandinaavias ja ka Rootsis suur mõju majandusele. Hansa Liidu mõju Rootsis algas 1250. aastatel peamiselt tänu Rootsi rauakaevanduste rajamisele. 1361. aastal sai Hansa Liit ulatuslikud privileegid, mis avaldasid mõju ka Rootsi linnade elanikkonnale. Näiteks olid 1470. aastateni pooled Stockholmi ja Visby magistraadi liikmetest sakslased.
Ühendatud Skandinaavia, Kalmari unioon
pisi|Taani (1375–1412), Norra (1387–1412) ja Rootsi (1389–1412) valitseja [[Margrete I]] pisi|[[Kalmari uniooni alad 1500. aasta paiku]] 1389. aastal ühendati Norra, Taani ja Rootsi Kalmari uniooniga ühe kuninga võimu alla, kelleks oli selle aja Euroopa suurriigi Taani kuningriigi valitseja.
Kalmari uniooni tekkes mängis võtmepositsiooni Taani kuninganna Margrete I, kes oli Taani kuninga Valdemar IV tütar ning Norra ja Rootsi kuninga Håkon VI abikaasa. 1364. aastal kukutati Håkon VI Rootsi troonilt ja uueks kuningaks sai Mecklenburgi prints Albrecht. 1375. aastal suri Valdemar IV ja Margrete suutis aadlike ja Hansa Liidu toetusel mecklenburglased üle mängida ja tagada oma poja Olufi nimetamise troonipärijaks. 1380. aastal suri Norra kuningas Håkon ja noor Oluf päris ka sealse kuningatroon. Olufi nooruse tõttu valitses tema eest ema Margrete. Oluf suri aga 1387. aastal, Taani Riiginõukogu otsustas ignoreerida troonipärimise tavasid ning nimetas Margrete regendiks ja andis talle õiguse valida järgmine kuningas. Sama tegi ka Norra Riiginõukogu. Ta lapsendas oma õe Ingeborgi tütrepoja, Pommeri printsi Bogislavi ning pani talle skandinaaviapärase nime Erik. Margrete lasi üheksa-aastase Eriku nimetada Norra kuningaks, jäädes tema eestkostjaks viimase täisealiseks saamiseni.
Rootsis leidis samal ajal aset konflikt kuningas Albrechti ja aadlike vahel. Albrechti vastased otsustasid Margrete valida Norra ja Taani eeskujul ka Rootsi regendiks ning andsid talle õiguse nimetada järgmine kuningas. Aadlikud vandusid Margretele truudust ja andsid enda kontrolli all olevad linnused tema valdusse. Alanud kodusõjas sai Albrechti Mecklenburgi armee 24. veebruaril 1389 Fälköpingi lahingus Taani-Norra-Rootsi ühisvägede käest lüüa ning Albrecht ja tema poeg võeti vangi. Kuigi Mecklenburgi võim Rootsis oli murtud, kulus terve riigi tagasihõivamiseks üle aasta. 1396. aastal sai Erik, kes juba oli Norra kuningas, ka Taani ja Rootsi kuningaks. 1397. aastal sõlmitud Kalmari unioon püsis läbi tõusude ja mõõnade, kuningas (1513–1523) Christian II valitsusajani.
1408. aastal tõi Margrete krooni valdusse Ojamaa ja majandusliku olukorra parandamiseks viidi Margrete valitsusajal uniooni riikides läbi maade reduktsioon, mille käigus võeti tagasi suur hulk varem aadlikele või kirikule kuulunud valdusi. Samuti hakkas ta koguma mitut uut maksu ja korraldas rahareformi. 1412. aastal suri Margrete ja seni tegelikult kasuema käes olnud võim läks Erikule. Peagi tekkisid Erikul probleemid Rootsi kirikuga, mis polnud rahul juba Margrete eluajal alanud tavaga, mille järgi monarh nimetas ametisse vaimulikke ja kirikuametnikke, selle asemele, et lasta teha seda kirikul. Rootsi aadlikes aga tekitas vastumeelsust Eriku komme nimetada Rootsi riigiametitesse taanlasi ja sakslasi. Erik pidas oma valitsemisajal pikka ja kurnavat sõda Holsteini hertsogiriigiga, kuid sai Holsteini ja selle liitlaste käest lüüa ning tõi selle agressiooniga kaasa ka tüli Hansa Liiduga. 1429. aastal kehtestas Erik Öresundi läbivatele mitte-uniooni laevadele väinatolli ning seadis Skåne turgudele piirangud, eesmärgiga piirata Hansa mõjuvõimu. Hansa Liit korraldas seepeale Põhjamaade sadamatele blokaadi. Kõigest sellest häiritud Rootsi majandus ning Eriku sõdadest tingitud kõrged maksud viisid Rootsis peagi suure unioonivastasuseni.
1434. aastal puhkes Rootsis Engelbrekt Engelbrektssoni juhitud ülestõus, misjärel Pommeri Erik 1439 nii Rootsi kui ka Taani troonilt kukutati. Kuigi Engelbrekt mõrvati 1436. aastal, viis ülestõus pikemas perspektiivis Eriku kukutamiseni ja Rootsi lahkulöömiseni unioonist. Kui Taani aadel keeldus tunnistamast Pommeri hertsog Bogisaw IX-t järgmise Taani kuningana, lahkus Erik Taanist ja asus elama Visborgi linnusesse Ojamaal. Eriku käitumise tõttu kukutasid Taani ja Rootsi riiginõukogu ta 1439. aastal mõlema riigi kuningatroonilt ning järgmisel aastal juhtus sama ka Norras. Eriku kukutamise järel valis Taani riiginõukogu uueks valitsejaks Eriku õepoja Christoph Baierist, kes 1439. aastal sai ta regendiks ja 1440. aastal kuningaks.1442. aasta mais kohtus Kristofer Lödöses aadlikega kõigist kolmest kuningriigis ning ta krooniti seal kuningaks. Rootsi aadlikud ei suhtunud Kristoferi tema saksa päritolu tõttu hästi ning süüdistasid teda selles, et ta ei takistanud oma onu Erikut mereröövide korraldamisel Ojamaalt. Kristofer suri 1448. aastal.
Engelbrekt Engelbrektssoni tapmise järel sai Rootsi regendiks Karl Knutsson Bonde, kuni uue Taani kuninga Christoffer Baierist valimiseni. 1448. aastal, kui unioonikuningas Christoffer suri, valiti Karl Rootsi kuningaks. Ta püüdis seejärel ise saada unioonikuningaks, 1449. aastal valitigi ta Norra kuningaks, kuid taanlased olid valinud oma monarhiks Christian I, kes 1450. aastal ka Norra trooni üle võttis. Seejärel puhkes Karli ja Christiani vahel sõda, mille purustused tekitasid Rootsis peagi tugeva siseopositsiooni, mida juhtisid Oxenstiernad ja Vasad. 1457. aastal suudeti Karl kukutada ja uueks uniooni ja Rootsi kuningaks (1457–1464) valiti aga Christian I. Oldenburgi dünastiast Christian I, päris 1460. aastal Schleswigi hertsogkonna ning Holsteini krahvkonna, viimane muudeti 1471 samuti hertsogkonnaks. 1464. aastal aga Christian kukutati ja Rootsi kuningaks kutsuti tagasi Karl Knutsson Bonde. Seal algasid sisevõitlused unioonimeelsete ja -vastaste vahel, mille käigus Christian püüdis oma võimu taastada, kuid see ebaõnnestus, kaotades Brunkebergi lahingus 1471. aastal. Rootsi valitsejaks tõusis regendina (1470–1497 ja 1501–1503) Sten Sture Vanem. Ajutiselt oli Taani kuningas (1481–1513) Hans (Rootsi kuningana (Johan II) oli aastatel (1497–1501) ka Rootsi troonile saanud, kuid pärast seda olid taanlaste katsed rootslasi endale allutada lõppenud läbikukkumisega. vasakul|pisi|[[Christian II. Autor Michel Sittow]]
Vene-Rootsi sõda 1495–1497
1495. aastal ründas Moskva tsaaririik taanlaste poolt mahitatuna rootslaste võimu all olevat Soomet. 1495 saavutasid Viiburi kindluse kaitsjad venelaste üle võidu. 1496. aastal uuesti rünnanud venelased jõudsid läbi Karjala ja Savo Hämeni. Rootsi abi venis sisetülide tõttu. Kui see aga ükskord kohale jõudis, asusid Rootsi väed sõjaretkele ning purustasid 1496. aasta suvel, Narva jõe äärde püstitatud venelaste piirikindluse Ivangorodi. 1497. aastal sõlmiti Rootsi–Vene vaherahu. 1497. aastal pagendati Soome ka taanlaste poolt alistuma sunnitud Sten Sture vanem, kus tal keelati omada suuremaid ja tähtsamaid kindlusi.
Taani ja Norra kuningas Hans (Rootsi kuningas (Johan II-na) suri 1512. aastal ning Taani ja Norra trooni päris tema 32-aastane poeg Christian II. Taani ja Norra Riiginõukogu tunnistasid Christiani, aga Rootsi Riiginõukogu lükkas uue kuninga nimetamise määramata ajaks edasi. Uus kuningas (1513–1523) Christian II soovis Rootsi taas kindlalt Kalmari uniooniga liita, kus viimased 20 aastat olid valitsenud regendid, kes valitsesid Taani kuningast tegelikult sõltumatult. Christian valmistus vältimatuks sõjaks Rootsiga, kus iseseisvuslased, keda juhtis riigieestseisja Sten Sture noorem olid avalikuks konfliktis Uppsala peapiiskop Gustav Trolle juhitud taanimeelsete jõududega. Christian viis oma väed Rootsi eesmärgiga vabastada Almarestäketi linnuses sissepiiratud peapiiskop. Christian sai Sture vägede käest Vedila lahingus lüüa ja oli sunnitud Taani taganema. 1518. aastal üritas Christian taas Rootsist hõivata, kuid sai Brännkyrka lahingus lüüa.
vasakul|pisi|[[Gustav I Eriksson, Rootsi riigieestseisja aastatel 1521–1523 ja Rootsi kuningas, aastatel 1523–1560]]
Kolmanda katse tegi ta 1520. aastal ja seekord kaasnes ka edu. Regent (1512–1520) Sten Sture noorem sai 19. jaanuaril Bogesundi lahingus surmavalt haavata ning peatselt tunnustasid Christianit ka Rootsi Riiginõukogu liikmed. Siiski polnud alistunud kogu Rootsi – Sture lesk Christina Gyllenstierna juhtis südilt vastupanu Stockholmis ning 19. märtsil said taanlased Balundsåsi lahingus Kesk-Rootsi talupoegade käest lüüa. Viimased said siiski 6. aprillil Uppsala lahingus hävitava kaotuse osaliseks. Mais asus saabus kohale ka Taani laevastik ning Stockholmi piirati nii maalt kui ka merelt. Christina Gyllenstierna alistus 7. septembril ning 1. novembril vandusid Rootsi seisuste esindajad Christianile truudust ja tunnistasid teda päriliku kuningana, kuigi Rootsi seaduste järgi pidi monarh olema valitav. Kuid paranoilisele monarhile polnud sellest küllalt, et vastupanu lämmatada, lasi ta korraldada Stockholmi veresauna, kus hukati kümneid, Christian II-le truudust vandunud, kuid iseseisvust pooldavaid Rootsi aadlikke. 8. novembril 1520 Stockholmi veresaun, kus 80–90 inimest – peamiselt Sturesid toetanud aadlikud ja vaimulikud – hukati, ehkki kuningas Christian oli lubanud üldist amnestiat.
Rootsi taasiseseisvumine
pisi|300px|Rootsi kuningliku perekonna residents [[Gripsholmi loss Mariefredi lähistel]] Stockholmi veresauna järel algatas Gustav Eriksson sõja Rootsi iseseisvumiseks, talvel 1520–1521 kutsus Gustav Dalarna talumehi Taani kuninga Christian II vastu tegutsema ja puhkes ka Smålandis mäss. Taanlased ei suutnudki Dalarna üle kontrolli kehtestada. Rahutused levisid üle kogu riigi, seda nii Dalarnast kui ka Smålandist lähtuvalt. Christian pidi aga tagasi minema Taanisse, kus samuti temavastased meeleolud kasvasid. Nõnda said ülestõusnud üha hoogu juurde ning peagi asus Gustav Stockholmi piirama. 1521. aasta suvel nimetati ta Rootsi riigieestseisjaks ehk sõjaliseks juhiks ning regendiks ning ta lõi rahvusriigi, mida peetakse tänapäevase Rootsi algusajaks. Pärast katoliiklusest keeldumist viis ta läbi protestantliku reformatsiooni. Gustav I Vasa peetakse Rootsi rahvusisaks.
Gustav I Vasa Rootsi riigi tsentraliseerimise ja moderniseerimise poliitika, mis pani talupoegkonnale senisest tunduvalt suurema maksukoormuse, kutsus esile aastatel 1542–1543 nn Dacke-vaenuse. Ülestõusu mahasurumise järel karistas kuningas vastuhakanuid karmilt: ülestõusu juhid ja neid toetanud preestrid hukati, mässulised talupojad saadeti Soome sõjaväeteenistusse ja mässuliste käes olnud alad pidid maksma suuri trahve.
Gustav alustas ka Rootsis roomakatoliku kiriku reformatsiooni, allutades kiriku ja Rootsi kiriku organisatsiooni riigile. Kiriku reformimise käigus anti Gustavi valitsemisajal Laurentius Andreae poolt välja ka 1541. aastal rootsikeelne piibel. vasakul|pisi|[[Rootsi kuningas (1560–1568) Erik XIV]]
Liivimaa sõda
vasakul|pisi|[[Rootsi kuningas (1611–1632) Gustav II Adolf]]
Sõjad Läänemere ülemvõimu eest
Aastatel 1563–1570 toimus sõda, milles vastaspoolteks olid ühelt poolt liitlased Taani-Norra, Rzeczpospolita ja Lübecki vabalinn ning teiselt poolt Rootsi. Sõja põhjusteks olid Liivi sõja lõpul toimunud territoriaalsete muudatused, mille käigus kannatasid seni Liivimaal valdusi omanud suurriigid: Taani-Norra, Poola kuningriik ning ka Liivi sõja käigus uusi vabamaid kaubandusõigusi saanud Lübecki vabalinn. Sõda lõpetati 1570. aastal ja Johan III sõlmis rahu Taani kuningriigiga, Põhjamaade seitsmeaastase sõja tulemusena läks Taani käest Rootsi valdusse Lääne-Eesti. , 1563–1570
1570. aastal tunnistas Moskva tsaar Ivan IV osa Vana-Liivimaast omandanud hertsog Magnuse, Liivimaa kuningaks Moskva tsaaririigi vasallina. Liivimaa kuningriigi territoorium piirnes põhjas Rootsi kroonile allunud territooriumitega. Rootsi kuninga Johan III ja Moskva tsaari Ivan IV (Ivan Julma) vaheline sõda algas 21. augustil 1570 rootslaste valduses olnud Tallinna piiramisega ning jätkus rüüsteretkede ja kindlustatud punktide piiramisega ülemvõimu eest Eestimaa alade üle.
1595. aastal sõlmitud Täyssinä rahuleping Vene-Rootsi sõjas, oli edukas Moskva tsaaririigilele. Vastavalt rahulepingule loovutas Rootsi Ingerimaa koos sealsete linnuste ja linnadega (Jaanilinn, Jam, Koporje, Schlüsselburg) ning Käkisalmi lääni, mis olid kõik saadud Pljussa vaherahuga.
Lepinguga määrati kindlaks Vene-Rootsi piir Soomest kuni Põhja-Jäämereni. Rootsi sai vastavalt lepingule oma kaupmeestele vabade kaubahoovide kasutamise Moskvas, Novgorodis ja Pihkvas. Venemaa sai oma kaupmeetele samad õigused Viiburis, Turus ja Tallinnas. , 1570–1595
Sigismund III Vasa valitsusaeg
1588. aastal valiti Rootsi prints Sigismund Zygmunt III Waza nime all Poola kuningaks. Pärast oma isa Johan III surma sai Sigismund ka Rootsi troonile. Katoliiklasest Sigismundil tekkis luterlikus Rootsis palju vastaseid, keda juhatas tema onu Södermanlandi hertsog Karl. Kuna Sigismund viibis Poolas, juhtis riiki tegelikult just Karl. 1598. aastal saabus Sigismund koos suure väega Rootsi, et suruda temavastane opositsioon maha. Sellega sai alguse 1598–1599 kestnud kodusõda (Sõda Sigismundiga). Hoolimata esialgsest edust sai Sigismund Stångebro lahingus rängalt lüüa ning oli sunnitud Rootsi troonist loobuma ja Poolasse naasma. Karl asus Rootsit regendina valitsema. , 1598–1599
Rootsi-Poola rivaliteet
17. sajandil konkureeris Rootsi ülemvõimu eest Kesk-Euroopas teise suurriigiga Rzeczpospolitaga, mille valitsejadünastiad olid omavaheliste abielude tõttu läbipõimunud, mis andis ka aluse kandideerimiseks teise riigi troonile. , Rootsi-Poola sõda (1600–1611), Rootsi-Poola sõda (1626–1629)
Rootsi–Taani rivaliteet
(1611–1613), Teine Põhjasõda, Skåne sõda (1675–1679)
Rootsi suurvõimu ajastu
Rootsi kuningas (1611–1632) Gustav II Adolfi valitsemisajal arendati Rootsi metallurgiatööstust Rootsi rauamaardlate abil. Hollandi päritolu Louis De Geer arendas Finspangsani piirkonna maardlas ja Govert de Silentz Faluni piirkonnas metallitööstust.
Rootsi sai ka mitu võimsat vaenlast ja suurvõimu staatus lagunes 18. sajandil.
vasakul|pisi|[[Karl XII (1682–1718)]]
Uusaeg
, Uputus (Poola)
Põhjasõda
Põhjasõja tulemusel võitis Venemaa keisririik Rootsilt Põhja-Euroopa valdused.
Lilla
pisi|328px|Violetsete [[värvitoonide lõik nähtava valguse spektris on märgitud V-ga]]
Rootsi ajalugu
Põhjasõda
Pärast 1718. aastat on Rootsi riigi välisajalugu vähe silmapaistvat, aktiivseim oli aga riigi siseelu, mille iseloomustavateks joonteks oli elav parteivõitlus, põnev poliitiline elu. Kuningavõimu nõrgenes, riigipäeva ja riiginõukogu osatähtsus aga tõusis. Riiginõukogu sõltus riigipäeva parteide jõust; riiginõunikud olid eluaegselt valitavad, keda ainult ametialaliste eksimuste tõttu võidi tagandada. Kuningavõim kehtis, kuid riigi valitsemiskord oli vabariiklik. Suur võim kuulus nn. komisjonidele; eriti tähtsat osa etendas riigi välispoliitikas ja rahaasjanduses salajane komisjon.
Vene-Rootsi sõda, 1741–1743
18. sajandiks oli käigus pea kogu Soome vallutatud Venemaa keisririigi poolt. 1741–1743 Vene-Rootsi sõja 1743. aastal lõpetanud Abo rahulepingu järgi loovutas Rootsi Venemaa keisririigile osa Kagu-Soome territooriumist Kymi lään (hilisem Viiburi kubermang, (koos Fredrikshamni, Villmanstrandi linnade ja Nyslotti kindlusega).
1753. aasta 1. märtsil läks Rootsi üle gregooriuse kalendrile - 17. veebruarile 1753 järgnes Rootsis kohe 1. märts 1753, kahe kalendri vahe oli 10 päeva.
Lilla
Lilla ehk violett, omadussõnana violetne, on spektrivärvus nähtava valguse spektri lõigus, mis vastab lainepikkuste vahemikule ~390–420 nanomeetrit. Violetset värvust iseloomustab lühim lainepikkus ja see piirneb inimsilmale nähtamatu ultravioletiga. Eesti keele seletav sõnaraamat defineerib lillat värvust punasinisena, Sõnaveeb lisab võrdluseks sireli- ja kanarbikuõie värvuse , violetset kirjeldatakse kannikeseõite värvi lillana. Sõna lilla kuulub eesti keele 11 põhivärvinime hulka.
Värviõpetuses
Kõigist spektrivärvustest ja teistest kromaatilistest värvustest on lilla kõige tumedam. Lilla värvuse komplementaarvärvus enamikul värviringidel on kollane.
Rootsi ajalugu
Vene-Rootsi sõda, 1788–1790
1787. aastal üritasid Osmanid Suurbritannia vahendusel Venemaaga läbirääkimisi pidadada Vene-Türgi sõja (1768–1774) tulemusel kaotatud Krimmi tagastamise üle. Läbirääkimised kukkusid läbi ning 1787. aasta augustis kuulutasid Osmanid Venemaa keisririigile sõja. Venemaa liitlane Habsburgide Saksa-Rooma riik kuulutas Osmanite riigile sõja 1788. aasta alguses. 1788. aasta juunis alustas Venemaa vastu Vene-Rootsi sõda Türgi liitlane Rootsi. Rootsi kuningas Gustav III esitas Venemaale ultimaatumi, milles nõudis Karjala ja Liivimaa loovutamist Rootsile, Krimmi tagastamist Türgile ning kohest Vene vägede laialisaatmist Rootsi piiri ääres. 1788. aasta juunis hakkas Rootsi koguma vägesid Hamina alla, kuid aktiivset sõjategevust ei toimunud. 6. juulil 1788 leidis Venemaa ja Rootsi laevastiku vahel aset Venemaa laevastikule edukas Suursaare merelahing, milles rootslaste poolel juhatas laevastikku kuninga vend Södermanlandi hertsog Karl ning Venemaa laevastikku admiral Samuel Greig. Oldenburgi dünastia valitsetud Taani ja Holstein-Gottorp-Romanovite dünastia valitsetud Venemaa keisririik olid sõlminud 1773. aastal lepingu, mille kohaselt Taani pidi Rootsi rünnaku puhul venelastele abi osutama ja Taani kuulutas 13. septembril 1788 Rootsile sõja. Suurbritannia, Preisimaa ja Holland survel sõlmisid Taani ja Rootsi 1789. aastal juuni lõpus lõpliku rahu.
1788. aasta augusti lõpus korraldas Venemaa laevastik dessandi Hanko poolsaarel, kuid juba oktoobris Venemaa väed lahkusid Hankost. 15. juulil 1789 toimus Rootsi ja Venemaa laevastiku vahel aset, Rootsi laevastikule edukas Ölandi merelahing. Rootsi laevastikku juhatas Södermanlandi hertsog Karl, Venemaa laevastiku juhiks oli admiral Vassili Tšitšagov. 13. augustil 1789 toimus esimene Ruotsinsalmi lahing. Rootsi laevastikku juhatas admiral Karl August Ehrensvärd ning Venemaa laevastikku juhatasid Charles de Nassau Siegen ning viitseadmiral Alexander von Kruse. Rootsi laevastik kaotasid merelahingus seitse sõjalaeva, millest viis langesid venelaste kätte, üks läks põhja ning üks lendas õhku ning lisaks kaotasid nad 16 varustuslaeva. Venemaa laevastik kaotas kolm laeva.
6. märtsil 1790 seilasid Soome lahte Paldiski alla Rudolf Cederströmi juhatusel neli Rootsi sõjalaeva ja Rootsi dessant vallutas linna, ilma vastupanuta. 2. mail 1790 leidis Tallinna reidil aset Tallinna merelahing, milles Rootsi laevastikul oli arvuline ülekaal, kuid Venemaa laevastik sundis rootslased taganema. Üks Rootsi laevastiku laev langes venelaste kätte ning taganemisel kaotasid nad ühe suurimaist, mis jooksis Aegna saare lähedal madalikule. 4. ja 9. mail 1790 toimus ka kaks merelahingut Hamina all. Esimeses lahingus sundis Rootsi laevastik Venemaa laevastiku taganema Hamina kindluse alla. Teises lahingus, kui Venemaa laevastikku ründas ligikaudu ainult veerand Rootsi laevastikust, õnnestus venelastel rootslased Hamina lahest välja tõrjuda. 1790. aasta juunis jäi Rootsi laevastik ligi kuuks ajaks Viiburi lahele blokaadi. Juuni lõpus murdsid rootslased Vene blokaadist läbi, kuid suurte kaotustega. 1790. aasta juunikuu lõpus leidis aset teine Ruotsinsalmi merelahing, milles Venemaa laevastikku juhatanud Charles de Nassau Siegen sai lüüa.
Lilla
Värviõpetuses
Aditiivses värvisünteesis võib lillat käsitleda tertsiaalvärvusena, mis moodustub sekundaarvärvusest magentast (Fuchsia, sinisest ja punasest valgusest) ja sinisest, see lilla on komplementaarne kollakasrohelisega.
Rootsi ajalugu
Vene-Rootsi sõda, 1788–1790
1788.–1790. aasta Vene-Rootsi sõja lõpetanud 3. augustil 1790 sõlmitud Värälä rahulepinguga jäid püsima Uusikaupunki rahulepingu ja Abo rahulepinguga sätestatud piirid ja Soome ja Karjala jäid Venemaa keisririigi valdusse. vasakul|pisi|Rootsi ja Läänemere maade kaart 1730ndail aastail
Napoleoni sõjad
Prantsuse revolutsioonisõdade järel Euroopa monarhide poolt, Napoleon I ja Prantsuse esimese keisririigi vastases Kolmanda koalitsioonis, sõlmis 1805. aastal Rootsi kuningas Gustav IV Adolf liidulepingu Venemaa keisriga. Gustav IV Adolf soovis hõivata Põhja-Saksamaal Pommeri alad. 1805. aasta Kolmanda koalitsiooni sõja sõjaline kampaania lõppes liitlastele õnnetult. Prantsuse väed purustasid Austria keisri armee, vallutasid Viini ning novembris purustasid Prantsuse väed Austerlitzi lahingus Austria-Vene ühendväed. Austria keiser allkirjastas Napoleoniga rahulepingu ning ka Rootsi väed, kes kavatsesid tungida Pommerisse, olid sunnitud taganema.
Neljandas koalitsioonisõjas, milles Rootsi osales samuti Prantsusmaa-vastases liidus, kaotasid koalitsiooniväed võitis Prantsuse vägede välkkampaanias, mis kulmineerus Jena ja Auerstedti lahinguga 14. oktoobril 1806. Prantsuse väed Napoleoni juhtimisel okupeerisid Preisimaa, jälitades purustatud Preisi armee riismeid ja vallutades 25. oktoobril 1806 Berliini. Siis edenesid nad Ida-Preisimaale, Poolasse ja Vene piirile, kus nad 7.–8. veebruaril 1807 Eylau all võitlesid otsustamatus lahingus venelaste vastu. Napoleoni edenemist Vene piiril kontrolliti lühidalt kevadel, kui ta taaselustas oma armee. Vene väed purustati prantslaste poolt lõpuks 14. juunil 1807 Friedlandi all ja kolm päeva hiljem küsis Venemaa rahu. Tilsiti rahuga juulis 1807 tegi Prantsusmaa rahu Venemaaga, kes nõustus ühinema Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi vastase Kontinentaalblokaadiga.
Värkraud
Värkraud on hobuse rautamisel kasutatav tööriist, millega voolitakse (lõigatakse ja silutakse) kapja. Värkraud koosneb pika säärega nõgusast terast ja S-kujulisest raudvarrest, mille tipuosas on puust nupp.
Rootsi ajalugu
Napoleoni sõjad
Pärast Napoleon Bonaparte ja Aleksander I vahel sõlmitud mõjusfääride lepingut vallutas Venemaa Keisririik Aleksander I Vene-Rootsi sõja tulemusena aastail 1808–1809, lisaks 1741–1743 Vene-Rootsi sõjas loovutatud territooriumist, ülejäänud Soome territooriumi millest Rootsi loobus Fredrikshamni rahu ehk Hamina rahu tulemusena. Soome alad läksid Venemaa keisririigi koosseisu ning neist moodustati personaalunioonis Venemaa keisriga Soome suurvürstiriik. Kui Napoleon Bonaparte liitlane Taani alistus Napoleoni sõdade järel, ühendati 1814. aasta Kieli rahulepinguga Norra Rootsiga. Norra aga kuulutas end iseseisvaks ja see viis sõjani aastal 1814. Sõda lõppes Mossi konventsiooniga, mis sundis Norra liitu Rootsiga aastani 1905. See kampaania oli ka viimaseks Rootsi sõjaks ning riigi 200 aastat kestnud rahu on maailmas tähelepanuväärne.
18. ja 19. sajandil suurenes elanikkond tähelepanuväärselt, kahekordistudes aastatel 1750–1850. Paljud läksid Ameerikasse paremat elu otsima, kuna piisav sissetulek lubas osta vajaliku pileti laevareisile üle Atlandi ookeani. Usutakse, et vahemikus 1850–1910 läks Ameerika Ühendriikidesse üle miljoni inimese. Mõned rootslased läksid ka Kanadasse.
Rootsi oli traditsiooniliselt vähem arenenud kui Lääne-Euroopa (kuid palju külluslikum kui Ida- ja Lõuna-Euroopa); 1870. aastal algas industrialiseerimine. 19. sajandi lõpupooles mõjutasid Rootsit peamiselt Ameerikast tulevad protestantlikud karskust propageerivad liikumised. Seetõttu arvatakse, et Rootsis toimus sel ajal erakordselt suur alkoholitarbimine, kuid faktid ei näita suuremat tarbimist kui teistes võrreldavates riikides.
Lilla
Lilla eri värvisüsteemides
Erinevad värvisüsteemid on ühel meelel lilla segamises subtraktiivses värvisünteesis punasest ja sinisest pigmendist, kuid eri pigmentvärvide segamisel saadud lillad värvused värviringides vanades värviteooria-raamatutes erinevad toonilt üsna tugevasti.
Kolme põhivärvusega värvisüsteemides, nagu Goethe värviringil, Charles Blanci ja Johannes Itteni värvitähtedel jt, on lilla vastandvärvuseks värviringis tavaliselt kollane.
Rootsi ajalugu
Napoleoni sõjad
19. sajandil loodi mitmeid ühinguid, liikumisi ja iseseisvaid usugruppe. Need kõik põhinesid demokraatlikel alustel ning lõid aluse Rootsi arenemisele modernseks parlamentaarseks demokraatiaks, mis saavutati Esimeseks maailmasõjaks. Tööstusrevolutsiooni tõttu asusid inimesed elama linnadesse, et töötada vabrikutes. Nad olid seotud ka Sotsialistlike ühendustega. Sotsialistlik revolutsioon hoiti ära 1917. aastal, misjärel hakkas riik demokratiseeruma.
Lähiajalugu
1905. aastal lagunes liit Norraga, Storting valis Norra kuningaks Taani printsi Carli. Prints Carl võttis nimeks Haakon VII ning vandus Stortingi ees truudust Norra põhiseadusele. 1930. aastateks oli Rootsis välja kujunenud Euroopa üks kõrgemaid elustandardeid.
Rootsi jäi neutraalseks Esimeses ja Teises maailmasõjas, kuigi neutraalsuse üle Teises maailmasõjas on vaieldud.
Lilla
Lilla eri värvisüsteemides
Nelja või kaheksa põhivärviga värvisüsteemides, nagu NCS ja Ostwaldi värvisüsteem, samuti viie põhivärviga Munselli värvisüsteemis on violeti vastandvärvuseks lehe- või kollakasroheline.
Rootsi ajalugu
Rootsi Teises maailmasõjas
Pärast sõda hakkas Rootsi ära kasutama industrialiseeritust, sotsiaalset stabiilsust ja loodusvarasid, tehes võimalikuks majanduse arenemise, et aidata Euroopa ülesehitust, tehes Rootsist ühe rikkama riigi maailmas aastaks 1960. Rootsi osales Marshalli plaanis, kuid jäi neutraalseks külma sõja ajal ega ole praegugi ühegi sõjalise liidu liige.
Pärast sõda juhtis riiki peamiselt Rootsi Sotsiaaldemokraatlik Töölispartei, mis lõi heaoluriigi. Pärast majanduslangust 1990. aastate alguses kujundati sotsiaalpoliitikat veidi ümber. Kuigi Rootsi on ametlikult neutraalne, liituti 1995. aastal Euroopa Liiduga. 2003. aasta rahvahääletusel keeldusid Rootsi kodanikud euro kasutuselevõtust. Rootsi jääb oma rahvusvahelises suhtluses neutraalseks ja sarnaselt naaberriigi Soomega pole NATO liige.
Lilla
Lilla värvus taimedel
Üheks peamisteks õievärvuste põhjustajateks on flavonoidide hulka kuuluvad antotsüaanid. Kolmeks laiemalt levinud antotsüaaniks on pelargonidiin, tsüanidiin ja delfinidiin, mis erinevad üksteisest vaid hüdroksüülrühmade arvu poolest. Mida rohkem hüdroksüülrühmi, seda sinisem pigment on, nii et ühe hüdroksüülrühmaga pigment värvib õied punaseks, kahega violetseks ja kolme hüdroksüülrühmaga siniseks. Kuna antotsüaanid annavad õitele ja viljadele nende värvuse, siis on neil oluline roll loomade ligimeelitamisel nii tolmeldamiseks kui ka seemnete levitamiseks. Liblikad tolmeldavad eelistatult roosasid ja roosakas- ning punakaslillasid õisi, mesilased peale kollaste ka siniseid ning sinilillasid õisi.
Õie pigmenteerunud osades varieerub antotsüaanide sisaldus 0,01%-st kuni 15%-ni kudede kuivkaalust ja isegi sama perekonna või liigi esindajad võivad erineda antotsüaani sisalduse poolest sadu kordi.
Suure mõjuga taimede õievärvusele on antotsüaanide kompleksid erinevate kaaspigmentidega. Need on mitmesugused orgaanilised ühendid nagu parkained ja kaneelhappe derivaadid, kuid kõige sagedamini on need antotsüaanidele lähedased ühendid mõnest teisest flavonoidide klassist.
Tegelikult annavad antotsüaanid ka muudele eri taimeosadele - punase kapsa lehtedele, mustika, viinapuu ja baklažaani viljadele, härgheina lehtedele - laia värvispektri õrnroosast kuni mustjaslillani. Värv ja selle intensiivsus sõltub nii pigmendi kontsentratsioonist kui ka sellest, millised paljudest võimalikest antotsüaanide konkreetses taime osas on olemas ja tavaliselt annab värvi erinevate antotsüanidiinide kombinatsioon – mustika viljale annavad värvuse näiteks delfinidiin, tsüanidiin, petunidiin, peonidiin ja malvidiin.
Seened
Eesti seente hulgas on 21 seeneliiki, mille liiginimes esineb sõna "lilla". Ainult osa neist on silmaga nähtavalt violetset värvi.
Lillad pigmendid maalikunstis
Looduslikke violetseid anorgaanilisi värvipigmente ei leidu, vaid punasel ookril on mõnes piirkonnas violetne varjund. Enamasti saadi violetsed värvitoonid maalidel sinise ja punase värvi segamise teel. Violetsed tehispigmendid sünteesiti alles 19. sajandil. Antiik- ja keskajal kasutati maalikunstis vahel purpurtigude värvainet, mida seinamaalide või hiljem raamatumaali tarvis segati side- ja täiteainetega.
Lilla värv värvitaimedest, -loomadest ja -seentest
Violetset värvust tekstiilikiudude jm materjali värvimisel annavad järgmised looduslikud värvained :
Lilla värv muudest keemilistest ühenditest
Klaasi ja emailide värvimiseks kasutatakse nn Cassiuse purpurit, mis on kulla kolloidlahus tina(IV)hüdroksiidi geelis.
Ajalooliselt vanim lilla aniliinvärvaine tekstiili värvimiseks on aniliinlilla ehk Perkini violett.
Preparaatide ja bakterite värvimiseks mikroskoopias, värviandjana kirjutusmasinalintidel ja kopeerpaberitel, samuti ph-indikaatorina kasutatakse orgaanilist värvainet kristallvioletti.
Kasutus ja sümboolika
Purpurlillat ja violetti seostatakse kuninglikkuse ja luksusega. Samuti seostatakse lillas sisalduvat tasakaalu sinise ja punase vahel sisemise harmooniaga, aga ka sensuaalsuse ja kirega. Lilla värvi kandjat peetakse intelligentseks ja tundlikuks, loovaks, intuitiivseks, empaatiliseks, otsusekindlaks ning sihipäraseks.
Violett on traditsiooniliselt ka leinavärv, Victoria-aegses leinarõivastuses oli see koos halli ja valgega üks poolleina perioodiks soovitatud toonidest
Liturgilise värvina
Liturgilise värvina on violett patukahetsuse ja meeleparanduse, aga ka ootuse ja valmistumise värv. See on katoliku ja anglikaani kirikus, samuti kreeka õigeusu kirikutes kasutusel paastuajal (vene traditsioon kasutab musta selle asemel).
Hortus Litterarum
Hortus Litterarum on Eesti kirjastus.
Kümnevõistlus 1997. aasta maailmameistrivõistlustel kergejõustikus
Kümnevõistlus 1997. aasta maailmameistrivõistlustel Ateenas toimusid teisipäeval ja kolmapäeval, 5. ja 6. augustil.
Kristjan Gold
Kristjan Gold (sündinud 25. septembril 1982) on eesti raadiosaatejuht.
Lilla
Lippudel ja vappidel
Riigilippudest on violett Dominica, Belize ja Nicaragua lipul (vappidel). Hispaania riigilipp ajavahemikus 1931–1939 oli punane-kollane-violetne trikoloor.
Kristjan Gold
Ta on töötanud Raadio Elmari saatejuhina. Praegu on ta Kuku Raadio saatejuht, juhtides saateid Filmikägu ja Ärataja.
Lilla
Lippudel ja vappidel
Kohalikest omavalitsusüksustest on violett Ambrolauri, Ninotsminda, Sagarejo ja Zugdidi rajooni lippudel Gruusias, Juudi Autonoomse oblasti lipul Venemaal ja Baleaari saarte lipul, Connecticuti osariigi lipul Ameerika Ühendriikides.
Kanakirp
Kanakirp (Ceratophyllus gallinae) on kirbuliste seltsi kuuluv putukaliik.
DAG
DAG võib tähendada järgmist:
Hortus Litterarum
Kirjastus on asutatud aastal 1991.
Lilla
Lippudel ja vappidel
Violett esineb Edmontoni, Málaga, Montreali, Saskatooni, Tokyo, Leóni, Vagharšapati, Ambrolauri ja Zugdidi linnade lippudel. Madridi linna lipp on violetjas-granaatpunane.
Kanakirp
Putukat on ka Eestis.
Lilla
Lippudel ja vappidel
Armeenia Apostliku kiriku lipul on kiriku embleem violetsel taustal.
Ajaloolistel vappidel on heraldiline violett väga haruldane, näiteks violetne lõvi Leóni kuningriigi vapil, kuid see on varastes allikates murtud hallikaslilla tooniga. Ühel dokumenteeritud juhul on kasutatud sümboolikas tõelist purpurvärvi: Tüürose purpuriga oli värvitud Bütsantsi keisrite Komnenoste sõjalipp, millel oli purpursel taustal kullaga kahepealine kotkas.
LGBT sümboolikas
Lilla värv on seksuaalvähemuste vikerkaarelipul ja aseksuaalide kogukonna lipul ning biseksuaalse uhkuse lipul.
Väljendid
"Lillat lööma" tähendab kergemeelset elu elama, sama tähendus on väljenditel "elu on lilla" või "elu on lilla-prilla".
Josef Fritzl
Josef Fritzl (sündinud 9. aprillil 1935 Amstettenis) on Austria kurjategija, oma lapse ahistaja, vägistaja, intsesti sooritaja. Ta on populaarne naiste armastuskirjade saaja vanglas, kus ta kannab eluaegset karistust.
Ta vangistas oma tütre Elisabethi ja tema 3 last maa-aluses vangikongis ning vägistas regulaarselt oma tütart Elizabethi.
Ta saab pidevalt armastuskirju naistelt, kes nt. leiavad et "südamelt on ta hea inimene".
Kümnevõistlus 1997. aasta maailmameistrivõistlustel kergejõustikus
4. Kõrgushüpe, 5. august 17.45
Katsete veerus on kõigepealt ebaõnnestunud katsete arv viimasel ületatud kõrgusel ja seejärel ebaõnnestunud katsete arv enne viimast õnnestunud katset.
10. 1500 meetrit, 6. august 21.15
Lühendid:
Inglise täisvereline ratsahobune
Inglise täisvereline ratsahobune on hobusetõug, mille aretus sai alguse 17.–18. sajandil Inglismaal. See tõug kuulub kuumavereliste hobusetõugude sekka. Inglise täisverelised on kiired ja elavaloomulised. Enamasti kasutatakse neid galopivõidusõidul ja jahivõidusõidul. Inglise täisverelisi hobuseid kasutatakse tihti teiste hobusetõugude täiustamisel ja parandamisel. Selle tõu abil on loodud ka uusi hobusetõuge, sealhulgas veerandmiili hobune, ameerika traavel, anglo-araabia hobune ja erinevad soojaverelised ratsaspordihobused. Ka eesti sporthobuse aretuses on inglise täisvereline komponenttõuna lubatud.
Ajalugu
Päris täpselt pole tõu algus teada, kuid 17. sajandi lõpul ja 18. sajandi alguses hakati Inglismaal põliseid inglise päritolu märasid ristama Lähis-Idast sissetoodud idamaiste täkkudega. Enamus tänapäeva inglise täisverelisi pärineb kolme idamaise täku järglastest: Byerley Turk, Darley Arabian ja Godolphin Arabian.
Kirjeldus
Loomult kirjeldatakse inglise täisverelist kui tundlikku, närvilist ja tulist hobust. Täisverelised on atleetliku välimusega elegantsed hobused. Keskmine turjakõrgus on umbes 162 cm. Kael on pikk, turi väljapaistev, rind sügav ja selg lühike. Jalad on pikad ning tagakeha lihaseline. Liigesed on tugevad, et suurtele kiirustele vastu pidada.
Värvus
Kõrb, must, raudjas ja hall on kõige tavalisemad värvid. Ameerika Ühendriikides on palomino ja kimmel samuti lubatud värvused. Valge on väga haruldane, aga lubatud ja tunnustatud eraldi hallist. Täisverelised on alati ühtlase värviga ja kirjusid värvuseid tavaliselt tõuraamatutesse vastu ei võeta, kuid valged märgised näol ja jalgadel on lubatud.
Võidujooks
Inglise täisvereline ratsahobune on tuntud galopivõidusõidu hobusena. Kehaehituse ja lihastiku poolest on see tõug sobiv suurte kiiruste saavutamiseks ja samas on ta ka suhteliselt vastupidav. Nad suudavad joosta kuni 40 miili ehk ligi 64 km tunnis. Täisvereliste võiduajamised toimuvad erinevatel distantsidel, mille seas on sprint, keskmine ja pikem vahemaa. Näiteks on täisvereliste võidujooksude võimalikud distantsid Inglismaal: Erinevate vahemaade jaoks kasutatavad hobused on välimuse järgi äratuntavad: sprintija on lihaselisem ja pika vahemaa hobune saledam.
Muu
Peale võidujooksu on nad tänu atleetlikkusele sobivad ka takistussõidu, kolmevõistluse, ratsajahi ja koolisõidu jaoks. Ameerika Ühendriikides on inglise täisverelised veerandmiili hobuste kõrval ühed enim kasutatud polo hobused.
Trevor Daniel
Trevor Daniel Neill (sündinud 28. septembril 1994) on Ameerika Ühendriikide laulja ja laulukirjutaja.
Tema debüüt EP  Homesick  ilmus 2018. aasta oktoobris ja sisaldas laulu "Falling", mis jõudis 2019. aastal enam kui kahekümne riigi muusikaedetabelitesse. Sama laul ilmus teist korda ka tema debüütalbumil  Nicotine .
Wally Schirra
Walter Marty Schirra, Jr. (12. märts 1923 – 3. mai 2007), tuntud kui Wally Schirra, oli Ameerika Ühendriikide mereväelane, katselendur ja üks NASA 1. astronautide grupi Mercury Seveni liikmeid.
Schirra osales missioonil Mercury-Atlas 8, mis startis 3. oktoobril 1962. Selle missiooniga sai temast viies ameeriklane ja üheksas inimene kosmoses. Gemini programmi ajal osales ta komandörina missioonil Gemini 6A, mille ajal toimus esimene kosmoselaevade lähenemine, kui Gemini 6A lähenes laevale Gemini 7 kõigest 30 cm kaugusele. 1968. aastal juhtis ta missiooni Apollo 7, mis jäi tema viimaseks kosmoselennuks. Schirra on ainus astronaut, kes on osalenud Mercury, Gemini ja Apollo programmis. Pärast Apollo 7 lõppu lahkus Schirra nii mereväest kui ka NASA-st ning asus tööle CBS-i.
Bukas
Bukas on küla (mazciems) Lätis Sigulda piirkonna Mālpilsi vallas. Küla jääb Riiast 61 kilomeetri kaugusele Suda jõe kaldale.
Küla on tekkinud endise Bukase mõisa juurde. Seal asub Bukase tiik. Mõisakompleks on muinsusmälestisena regionaalse kaitse all. Külast põhjas asub Mālpilsi lennuväli; külas asub Bukase bussipeatus.
Aastal 2006 oli külas 40 elanikku.
pisi|tühi|Bukase mõisa häärber
Najim
Najim Amari, ka Najim (araabia keeles نجيم‎‎), aga ka Cheb Najim (الشاب نجيم‎; sündinud 18. jaanuaril 1985 Suresnesis Hauts-de-Seine'i departemangus Prantsusmaal) on Alžeeria-Prantsusmaa raï-laulja. Tema plaadifirma on EMI/Virgin Music France.
Elulugu
Najim sündis Prantsusmaal alžeerlasest isa ja prantslasest ema peres. Pärast vanemate lahkuminekut kolis kolmekuune Najim Alžeeriasse oma vanavanemate juurde Bordj Bou Arréridjisse Ida-Alžeerias. Ta hakkas muusikaga tegelema 6-aastaselt koos oma onudega, kes olid muusikud. Ta esines paljudel seltskondlikel üritustel, lauldes enamasti Sétifiani muusikat. 15-aastaselt lõi ta kampa oma onudega nende muusikaturneel, mis viis teda enamikku Alžeeria linnadest.
Ta on esinenud ka Alžeeria televisioonisaadetes. Aastal 2001 kohtus 17-aastane Najim üle paljude aastate emaga. Aastal 2003 pärast õpingute lõpetamist kolis ta püsivalt Prantsusmaale, kus ta esines mitmel pool Pariisis ja selle ümbruses. Seal kohtas ta Salah Rahouid (araabia صالح رحوي), kes oli kirjutanud laule Khaledile, Cheba Zahouaniale, Cheb Sahraouile, Cheb Akilile ja Gipsy Kingsile. Tulemusena ilmus 2004. aastal Najimi esimene debüütalbum "Kount Enhawes", mis pälvis tunnustust ja mida müüdi 8000 eksemplari. Enamik materjalist ilmus ka tema esimesel ametlikul stuudioalbumil "Hsabtek ana".
Aastal 2007, koostöös Virgin Music France plaadifirmaga, avaldas Najim oma teise ametliku stuudioalbumi "Saba", mille produtsent oli taas Salah Rahoui. Seda albumit iseloomustavad retro- ja nüüdismuusika ning suur abi raï-muusika tuntud nimedelt. Märkimisväärseks sai koostöö Albi Montana ja Larseniga. Suurt toetust sai ka lugu, kus raï-muusika diiva Cheikha Rimitti laulis temaga duetti stuudioalbumi teises laulus "N'rouhou N'zourou".
Aastal 2009 tegi ta prantsuskeelse kaveri Rootsi-Iraani staari Arashi hittlaulust "Suddenly". Uus versioon "Près de toi (Suddenly)" on mitmekeelne laul – selles on esindatud prantsuse, inglise ja pärsia keel. Rebecca Zadig laulab inglise, Arash pärsia ja Najim prantsuse keeles. Selles laulus on kasutatud Alžeeria klassikateose "Abdel Kader" osi.
Puskar
Puskar on kodusel viisil pärmilisel alkoholi käärimisel tekkiva liitse vedeliku destilleerimisel saadav kange alkohoolne jook, mis sisaldab puskariõlisid.