cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Carlos Ghosn
Elulugu
1996. aastal palkas Renault' tegevjuht Louis Schweitzer Ghosni oma asetäitjaks ja tegi talle ülesandeks päästa ettevõte pankrotist. Ghosn töötas välja plaani aastatel 1998–2000 kulude kärpimiseks, vähendades töötajate arvu, muutes tootmisprotsesse, standardiseerides sõidukite osi ja tuues turule uusi mudeleid. Ettevõte viis läbi ka suuri organisatsioonilisi muudatusi, võttes kasutusele Jaapani süsteemidest eeskuju saanud delegeeritud vastutusega timmitud tootmissüsteemi ("Just-In-Time"), reformides töömeetodeid ning koondades teadus- ja arendustegevuse oma tehnotsentrisse, et vähendada sõidukite arenduskulusid. Ghosn sai hüüdnimeks Le Cost Killer (Le Hinnatapja). 2000. aastate alguses sai ta autotööstuse ajaloo ühe agressiivseima kärpimiskampaania läbiviimise ja Nissani pankrotist päästmise eest hüüdnimeks Mr. Fix It.
Pärast Nissani majanduslikku kannapööret tunnustas ajakiri Fortune 2002. aastal teda Aasia aasta ärimehe tiitliga. Aastal 2003 nimetas Fortune ta väljaspool USA-d tegutseva 10 mõjukaima äriinimese hulka ja Fortune'i Aasia väljaanne valis ta aasta inimeseks. Financial Timesi ja PricewaterhouseCoopersi ühiselt avaldatud uuringud nimetasid ta 2003. aastal maailma neljandaks austatuimaks ärijuhiks ning 2004. ja 2005. aastal samas arvestuses kolmandaks. Ta sai nii Jaapanis kui ka ärimaailmas kiiresti kuulsuseks ning tema elukäiku on kajastatud ka Jaapani koomiksites.
Ghosn lahkus Nissani tegevjuhi kohalt 1. aprillil 2017, ettevõtte esimehe kohale ta jäi. Ta arreteeriti Tokyo rahvusvahelises lennujaamas 19. novembril 2018, süüdistustega enda palganumbrite varjamises ja ettevõtte vara väärkasutamises. 22. novembril 2018 tegi Nissani juhatus ühehäälse otsuse vallandada Ghosn Nissani esimehe kohalt, otsus jõustus kohe. Mitsubishi Motorsi juhatus tegi sarnase otsuse 26. novembril 2018. Renault ja Prantsusmaa valitsus jätkasid esialgu Ghosni toetamist, rõhudes süütuse presumptsioonile. Lõpuks pidasid nad olukorda aga vastuvõetamatuks ja Ghosn saadeti 24. jaanuaril 2019 Renault’ esimehe ja tegevjuhi kohalt enneaegsele pensionile. Märtsi alguses makstud kautsjoni vastu vabaduses olnud Ghosn arreteeriti 4. aprillil 2019 Tokyos uuesti, sellel korral seoses uute süüdistustega Nissani vara omastamises. 8. aprillil 2019 toimunud Nissani aktsionäride hääletuse tulemusel eemaldati Ghosn ettevõtte juhatusest. Ta vabastati kautsjoni vastu uuesti 25. aprillil. Juunis avalikustas Renault, et Ghosn oli ettevõtte rahadega teinud 11 miljoni euro ulatuses küsitavaid kulutusi, selle tulemuseks olid ka Prantsusmaa võimude uurimine ja haarangud. Ameerika Ühendriikide eraturvaspetsialisti abiga põgenes Ghosn Jaapanist 30. detsembril eralennukiga Liibanoni, rikkudes sellega oma kautsjonitingimusi. 2. jaanuaril 2020 saatis Interpol Liibanoni võimudele punase teate Ghosni vahistamisks.
Stępuchowo
Stępuchowol olid linnaõigused aastatel 1458–1523.
Pandėlysi vald
Pandėlysi vald (leedu keeles Pandėlio seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Rokiškise rajoonis. Vald piirneb põhjas Lätiga.
Valla pindala on 324 km². 2011. aasta seisuga elas vallas 2930 inimest. Valla keskus on Pandėlysi linn, kus aastal 2011 oli 809 elanikku. Vallamaja asub aadressil Vytauto a. 9A. Vallavanem on Romualdas Varanius. Vallas asuvad veel Panemunise alev, kus aastal 2011 oli 231 elanikku, ja Suvainiškise alev, kus aastal 2011 oli 175 elanikku.
Valla territooriumile jääb Panemunise mõis. Kirikud asuvad Pandėlysis, Panemunises ja Suvainiškises. Valda ulatub Kupiškise veehoidla.
pisi|Ratkūnai pisi|Pandėlysi koolimaja pisi|Panemunis pisi|Sild üle [[Mēmele jõgi|Mēmele jõe]] pisi|Suvainiškis
Lisaks küladele on vallas ka mitmed huutorid:
Sexorcism
"Sexorcism" on Soome bändi Lordi stuudioalbum, mis ilmus 2018. aasta sügisel.
2013. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimised
2013. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimised Eestis toimusid 20. oktoobril 2013. E-hääletamine toimus 10.–16. oktoobril.
Valiti 215 omavalitsuse volikogu koosseisud. 18 omavalitsuse liitumine jõudis lõpule 2013. aasta valimiste valimistulemuste kinnitamisega. Põlvamaal tekkis Põlva linna ja Põlva valla ühinemisel Põlva vald, Viljandimaal tekkis Pärsti, Paistu, Saarepeedi ja Viiratsi valla ühinemisel Viljandi vald, Harjumaal tekkis Kose ja Kõue valla ühinemisel Kose vald, Pärnumaal tekkis Lavassaare ja Audru valla ühinemisel Audru vald, Hiiumaal tekkis Kärdla linna ja Kõrgessaare valla ühinemisel Hiiu vald, Läänemaal tekkis Risti, Taebla ja Oru ühinemisel Lääne-Nigula vald ning Ida-Virumaal tekkis Püssi linna ning Maidla ja Lüganuse valla ühinemisel Lüganuse vald.
215 vallas kandideeriti 2951 vallavolikogu kohale. Eelmiste valimistega võrreldes oli volikogudes 125 ametikohta vähem, kuna osa valdu oli vahepeal liitunud.
Valimiseelsed küsitlused
Valimiseelsed küsitlused ennustasid, et Eestis tervikuna kogub kõige rohkem hääli Keskerakond. Poolteist kuud enne valimisi olid elanike eelistused Tallinnas ja riigis keskmiselt suhteliselt sarnased 2009. aasta valimiste tulemustega.
Üksik. – üksikkandidaat, VL – kohalik valimisliit, * – kohalikud valimisliidud ja üksikkandidaadid kokku
Tartu linnapea plakat
Juulis pandi Tartus üles plakatid, millel reformierakondlasest linnapea Urmas Kruuse kutsus inimesi osalema Tartu triatlonil, mille korraldust toetas Tartu linn. Triatloni peakorraldaja Ain-Alar Johansoni sõnul oli Kruuse võistluse ainus reklaamnägu. Kruuse ise leidis, et plakat on igati õigustatud, kuna linnapea peab andma isiklikku eeskuju tervislike eluviiside propageerimisel ning spordiürituste reklaamis on ta osalenud varemgi.
Erakondade rahastamise järelevalve komisjoni aseesimees Kaarel Tarand taunis plakateid, öeldes: "...üldiselt ei tohiks parteilased kippuda mingeid põhimõtteid, hoiakuid ja väärtusi avaliku raha eest propageerima, kuni oma parteitoad on endiselt tuulutamata. Reklaamis osalemine on modelli, mitte linnapea töö."
Kruuse plakatitele viidati ajakirjanduses korduvalt seoses augustis Tallinnas üles pandud keskerakondlaste plakatitega, kus muuhulgas Edgar Savisaar propageeris kepikõndi.
Keskerakonna poliitikute plakatid Tallinnas
Augusti alguses pandi üles Põhja-Tallinna keskerakondlastest linnaosavanema Karin Tammemägi ja tema asetäitja Priit Kutseri hiigelsuured plakatid, mis asjaosaliste väitel teavitasid linlasi rajatavast ehitisest ja propageerisid sporti. Tallinna opositsioon tõstis selle peale protesti, kuid Keskerakonna esimees ja Tallinna linnapea Edgar Savisaar ütles, et nende nimetamine valimisreklaamideks on ennatlik. Sotsioloog Juhan Kivirähk seevastu arvas, et sisuliselt on tegemist maksumaksjate tagant varastamisega, sest "oma valimisreklaami tehakse praegu mitte erakonna eelarvest, nagu seadusega ette nähtud, vaid linnakassa kulul."
Savisaar ise osales liikumist propageerivates tele- ja raadioreklaamides. Samuti aktiveerus valimiste eel (nagu ka 2009. ja 2011. aasta valimiste aegu) kampaania "Tallinn aitab", kus linna raha eest trükitud plakatitel ja voldikutes kuulutatakse keskerakondliku linnavalitsuse edusamme, hiilides kõrvale poliitilise välireklaami keelust.
Nii Urmas Kruuse kui ka Keskerakonna plakateid asus uurima riigikogu erakondade rahastamise järelevalve komisjon. Septembris selgus aga, et Keskerakond ja Reformierakond survestasid komisjoni, et hinnangud antaks alles pärast valimisi. Komisjoni liige Kert Karus (IRL) leidis, et Tallinna juhtumit peaks korruptsioonivastase seaduse alusel uurima politsei.
Savisaare sissekirjutus
IRL avalikustas pärast kohtuvaidlust Edgar Savisaare sissekirjutuse Tallinna linnas. Selle järgi elab Savisaar korteris, mis kuulub suurärimees Urmas Sõõrumaa pojale. Sissekirjutuse küsimus tekitas poleemikat, kuna seni on Savisaar avalikult esinenud Hundisilma talu elanikuna Lääne-Virumaal, kohaliku omavalitsuse volikogu kandidaatidelt nõutakse Eestis aga kohalikku sissekirjutust. Vaieldud on nii Savisaare sissekirjutuse õigsuse kui ka elukohapiirangu mõistlikkuse üle.
Peibutuspardid
Eesti poliitikasõnavaras on hakatud nimetama peibutuspartideks poliitikuid, kes küll kandideerivad valimistel, kuid ei kavatsegi valimisvõidu korral saadud mandaati kasutada, vaid lasevad enda asemel ametipostile asendusliikme. Kõige rohkem puudutab see riigikogulaste ja ministrite osalemist kohaliku omavalitsuse valimistel, kuid ka näiteks Euroopa Parlamendi liikmete kandideerimist riigikokku.
Peibutuspartide teema tõusis valimistel taas teravalt päevakorda, kuna suuremates linnades olid mitme erakonna nimekirjade esinumbriteks riigikogu liikmed või ministrid, kes olid avalikult kinnitanud, et nemad kohalikku volikokku ei lähe. Ühelt poolt on sellist tegevust taunitud (nt hea valimistava valvurid), kuna see petab valijate ootusi ja devalveerib demokraatlikku valimismehhanismi tervikuna: valija ei saa volikokku seda kandidaati, kelle poolt ta hääletas. Teisalt õigustasid poliitikud end vajadusega toetada erakonna üldist platvormi ja maailmavaadet ning võimalusega, et nad lähevad kohalikku volikokku, kui ei osutu valituks järgmistel riigikogu valimistel 2015. aastal. Kriitikute sõnul kujuneb kohast kohaliku omavalitsuse volikogus niimoodi lohutusauhind.
Eerik-Niiles Krossi agressiivne kampaania
Tallinnas keskendus IRLi kampaania Edgar Savisaare ja tema juhitava keskerakondliku linnavalitsuse ründamisele. Paljudel plakatitel olid mitte IRLi seisukohti propageerivad, vaid Savisaart kritiseerivad ja tema lahkumisele kutsuvad hüüdlaused. Eriti agressiivset kampaaniat alustas septembris Eerik-Niiles Kross, kes veel 30. augustil kutsus kandidaate üles sisulisele debatile.
Hea valimistava valvurid kritiseerisid kampaaniat, mille käigus Kross väitis tallinlastele: "Savisaare korruptsioon võtab su perelt 1000 eurot aastas." Ei Kross ega IRL pole esitanud arvutuskäiku, millel väide põhineb. Mudelhelikopteri abil saatis Kross Savisaart ründava plakati ka Solarise keskuses asuva Tallinna Televisiooni stuudio akna taha, kus parasjgu toimus Savisaare otsesaade "Linnapea tund". Kriitikute hinnangul ei tohiks valimistel esitada argumentideta kriitikat, kuna see kasvab kiiresti üle vastastikuseks poriloopimiseks, mis mõjub halvasti kogu demokraatliku valimismehhanismi mainele.
Sotsiaaldemokraatlik Erakond
pisi|170x170px|SDE Tallinna linnapea kandidaat Andres Anvelt Sotsiaaldemokraatlik Erakond lükkas oma valimiskampaania ametlikult käima 14. augustil.
SDE läks valimistele loosungiga "Tule meiega! Täna Türi ja Tallinn, homme Toompea", mis kätkes endas sõnumit, et muudatused riigis algavad muutustest igas vallas või linnas. Erakonna valimisloosungit kohandati vastavalt konkreetsele omavalitsusele, näiteks "Tule meiega! Täna Tartu, homme Toompea" või "Tule meiega! Täna Värska, homme Toompea".
Erakonna esimees Sven Mikser leidis esialgu, et parlamendierakondade juhid ei peaks kohalikel valimistel osalema. Hiljem otsustas ta siiski valimisvõitlusse astuda, põhjendades seda Marju Lauristini sooviga. Ta kandideerib Lasnamäe valimisringkonnas Tallinnas.
SDE kandidaat Tallinna linnapea ametikohale oli Andres Anvelt. Tartus oli sotsiaaldemokraatide esinumber ja linnapeakandidaat Heljo Pikhof.
Reformierakond
pisi|150x150px|Reformierakonna Tallinna linnapeakandidaat Valdo Randpere Reformierakond alustas kohalike valimiste kampaaniat 1. septembril. Erakonna valimisloosung oli "Uhke Eesti üle!", millega kutsuti inimesi üles olema uhked Eesti üle.
Reformierakonna kandidaat Tallinna linnapea ametikohale oli Valdo Randpere. Tartus oli linnapeakandidaadiks senine meer Urmas Kruuse.
Isamaa ja Res Publica Liit
Isamaa ja Res Publica Liidu kandidaat Tallinna linnapea ametikohale oli Eerik-Niiles Kross, kes pidi algselt kandideerima Pärnus. Tartus oli IRLi ametlik linnapeakandidaat Margus Tsahkna, kuid linnapeakandidaadina esitles end ka IRLi nimekirjas kandideeriv ettevõtja Rein Kilk. IRL läks valimistele loosungiga "Ajame Eesti asja!".
Keskerakond
pisi|200x200px|Keskerakonna linnapeakandidaat Edgar Savisaar Keskerakonna kohalike valimiste loosungiks oli "Töötab!". Tallinna linnapeakandidaat oli Edgar Savisaar, Tartus Aivar Riisalu.
Eesti Konservatiivne Rahvaerakond
EKRE (endise Rahvaliidu) kandidaat Tallinna linnapea ametikohale oli Mart Helme, Tartus Henn Käärik. 16. oktoobril teatas erakond, et taandab oma Tartu linnapea kandidaadi Henn Kääriku seoses väidetega tema koostööst KGB-ga 1980. aastatel.
Rohelised
Roheliste kandidaadid liitusid eri valimisliitudega. Näiteks Tallinnas seati üles VL Tallinna Rohelised, Tartus kandideeris mitu erakonna liiget valimisliidus Vabakund.
Valimisliidud
Meedias oli valimisliitudest enim tähelepanu pälvinute seas MTÜ Vaba Isamaaline Kodanik ümber koondunud Tallinna valimisliit Vaba Tallinna Kodanik (linnapeakandidaat Hardo Aasmäe) ja Tartu valimisliit Isamaaline Tartu Kodanik (linnapeakandidaat Imre Mürk). Mõlemas kandideeris mitmeid IRLi liikmeid. Tartus oli uute tulijate seas üks tuntumaid kodanikuaktivistidest koosnev Vabakund (linnapeakandidaat Gea Kangilaski), mille alla koondusid ka Tartus eraldi nimekirja väljapanemisest loobunud Erakond Eestimaa Rohelised kandidaadid ja Piraadipartei aktivistid.
Tallinnas esitas aktivist Meelis Kaldalu registreerimiseks valimisliidu Protest, kuhu avalduse kohaselt kuulusid tema ja Inglismaal Eesti kriminaalkaristusest kõrvalehoidev Anna-Maria Galojan; liidu registreerimine tühistati, kui selgus, et Galojani allkiri avaldusel oli võltsitud.
Valimispäev ja tulemused
Üle-eestiliselt sai Keskerakond 31,9%, IRL 17,2%, Reformierakond 13,7% ja Sotsiaaldemokraatlik Erakond 12,5% häältest.
Tallinnas säilitas ainuvõimu Keskerakond kogudes 52,65% häältest ja sai 46 kohta volikogus. Volikokku pääsesid ka IRL (19,17% ja 16 kohta), Reformierakond (10,59% ja 9 kohta) ja Sotsiaaldemokraatlik Erakond (9,92% ja 8 kohta). Valimisliidud valimiskünnist ei ületanud. Neist parimana kogus Valimisliit Vaba Tallinna Kodanik 4,1% häältest.
Tartus sai enim hääli Reformierakond – 28,13% ja 15 kohta volikogus. Järgnesid IRL (21,06% ja 11 kohta), Keskerakond (18,46% ja 9 kohta), Sotsiaaldemokraatlik Erakond (15,79% ja 8 kohta). Valimiskünnise ületasid ka Valimisliit Isamaaline Tartu Kodanik ja Valimisliit Vabakund, kes said mõlemad 3 kohta volikogus.
Narvas säilitas absoluutse enamuse Keskerakond, kes sai 60,12% häältest ja 20 kohta volikogus. Sotsiaaldemokraatlik Erakond kogus 35,81% häältest ja sai 11 kohta volikogus.
Pärnus võitis valimised Toomas Kivimägi Valimisliit, kes kogus 31,54% valijate häältest ja sai 33 volikogu kohast 11.
Avokaadopuu
Avokaadopuu ehk ameerika pirnloorber (Persea americana) on puuliik pirnloorberi perekonnast.
Lauri Lehtinen
Lauri Aleksanteri Lehtinen (10. august 1908 Kerkkoo – 4. detsember 1973 Helsingi) oli soome kergejõustiklane, pikamaajooksja.
Lauri Lehtinen võitis 5000 m jooksu distantsil 1932. aasta suveolümpiamängudel Los Angeleses kuldmedali ja 1936. aasta suveolümpiamängudel Berliinis hõbemedali.
Tema poeg Kalevi Lehtinen (1936–2011) oli tuntud evangelist ja Soome luterliku kiriku vaimulik.
Maailmarekord
Oma karjääri jooksul püstitas ta ühe maailmarekordi:
Avokaadopuu
Liik on pärismaine Mehhikos.
Ameerika pirnloorberi vili on avokaado.
Wishmaster
"Wishmaster" on Soome bändi Nightwish stuudioalbum, mis ilmus 2000. aasta sügisel.
Killection
"Killection" on Soome bändi Lordi stuudioalbum, mis ilmus 2020. aasta sügisel.
Rosegg
Rosegg (sloveeni: Rožek) on linn Austria Kärnteni liidumaa Villachi maaringkonnas.
Wołczyn
Wołczyn (saksa Konstadt, varem ka Constadt) on linn Poolas Opole vojevoodkonnas Kluczborki maakonnas, Wołczyni valla halduskeskus. Wołczyn asub Kluczborkist umbes 12 km lääneloodes.
Konstadt sai linnaõigused 1261. aastal. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus.
Eesti kaitsejõudude ajalugu
Eesti kaitsejõudude ajalugu on ülevaade Eesti kaitsejõudude arengust.
Eesti rahvusväeosade loomine
Poliitilised eeldused Eesti rahvusväe loomiseks avas 1917. aastal Venemaal toimunud Veebruarirevolutsioon. Tänu kiirele ja energilisele asjaajamisele said eesti liidrid 1917. aasta aprillis loa eesti päritoluga sõjaväelaste koondamiseks kodumaale. Kui Venemaa keskvõim seoses bolševike riigipöördega 1917. aasta novembris kokku kukkus, otsustas Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee koondada üksikud rahvusväeosad Eesti Diviisiks, mille ülemaks valiti suurte juhtimiskogemustega alampolkovnik Johan Laidoner. Veebruariks 1918 oli diviisi koondunud 750 ohvitseri ja 35 000 sõdurit. , Eesti rahvusväeosad, 1. Eesti jalaväediviis
Eesti sõjaväe moodustamine
24. veebruaril 1918 kuulutas Eesti Päästekomitee seadusliku rahvaesinduse – Maapäeva – nimel Eesti iseseisvaks vabariigiks. Samal päeval tegevust alustanud Eesti Ajutises Valitsuses oli sõjaministriks polkovnik Andres Larka. 25. märtsi päevakäsuga ülendati Ernst Põdder, Aleksander Tõnisson ja Andres Larka esimesteks Eesti kindraliteks. 1918. aasta veebruaris algas Saksa okupatsioon. Siiski loodi sel ajal rahvuslikud vormitunnused ning töötati välja esialgne emakeelne militaarterminoloogia. Saksa vägede saabudes lahkusid Johan Laidoner ja Jaan Soots Eestist, sai Eesti sõjaväe juhatajaks kindralmajor Andres Larka ja staabiülemaks alampolkovnik Nikolai Reek. Pärast Eesti okupeerimist Saksa vägede poolt lugesid Eesti väeosad end iseseisva, erapooletu riigi sõjaväeks ega võtnud osa sõjategevusest. 28. veebruaril 1918. aastal anti Saksa 68. Kindralkomando ülema korraldus, mille alusel Eesti rahvusväeosad said loa tegevuse jätkamiseks. 1. Eesti jalaväediviisii Staap reorganiseeriti Eesti Sõjavägede Staabiks, mis tegutses ajavahemikul 28.02.1918 - 05.04.1918 Eesti rahvusväeosade kõrgeima juhtimis- ja korraldamisorganina Tallinnas.
Vastavalt kindral Adolf von Seckendorffi käsule 20. märtsist 1918 määrati Eesti diviis likvideerimisele 5. aprillist 1918. aastast. Eesti sõjaväe laialisaatmist põhjendati Bresti rahulepingu tingimuste täitmisega, millega keelati Saksa vägede poolt hõivatud territooriumil asutada relvastatud organisatsioone, mis varem olid kuulunud endise Vene armee koosseisu.
11. novembril 1918 alistus Saksamaa lääneliitlastele ja Tallinnas asus taas tegevusse Ajutine Valitsus. Valitsuse esimeseks reaalseks toeks oli kindral E. Põdderi poolt juhitud Kaitseliit, kes täitis nii sõjaväe kui ka politsei ja piirivalve funktsioone. Nõukogude Venemaa Punaarmee kallaletungi hetkel 28. novembril oli Kaitseliidus 14 500 meest, kelle käsutuses oli mitmesüsteemilisi vintpüsse vähese laskemoonaga ja mõnikümmend kuulipildujat.
Eesti Rahvavägi
12. novembril 1918 otsustas Eesti Ajutine Valitsus luua ka regulaarsõjaväe, mille juhtorganiks oli Eesti Diviisi Staap kindral A. Larka juhtimisel. Peaminister Konstantin Päts võttis 26. novembril enda peale ka sõjaministri kohustused, kindral A. Larka jäi tema abiks. Sõjaväe organisatsiooniliseks vormiks määrati algul üks diviis, mille ülemaks nimetati kindral A. Tõnisson. 16. novembril kuulutati välja kutseliste sõjaväelaste kohustuslik ja teistele vabatahtlik mobilisatsioon. 17. novembril avaldasid ajalehed valitsuse otsuse „Eesti Rahvaväe kokkukutsumine,“ milles tutvustati Rahvaväe ülesandeid, eeldatavat arvukust ja komplekteerimise printsiipe. Rahvaväe ülesandeks oli kaitsta Eesti riikliku iseseisvust ja demokraatiat, sinna oodati 25 000 meest vanuses 21-35 aastat. 28. novembriks saadi kokku umbes 1500 vabatahtlikku meest. 29. novembril, päev pärast Punaarmee rünnakut Narvale, kuulutati kogu riigis välja sundmobilisatsioon.
Pirnloorber
Pirnloorber (Persea) on puude perekond loorberiliste sugukonnast.
Eesti kaitsejõudude ajalugu
Eesti Rahvavägi
, Eesti Rahvaväe auastmed Eesti sõjaväe mitteametlik nimetus 16. novembrist 1918 kuni 27. märtsini 1920 oli Eesti Rahvavägi. Kuna sõnade rahvavägi ja rahvaväelane kasutamine segadust sünnitas, võeti Sõjaministri päevakäsuga 27. märtsist 1920 nr. 48 kasutusele sõnad sõjavägi, sõjaväelane ja sõdur.
Pirnloorber
Perekonda kuulub umbes 150 liiki igihaljaid puid. Neist on laialdasemalt tuntud ameerika pirnloorber, kelle viljad on avokaadod.
Eesti kaitsejõudude ajalugu
Eesti Rahvavägi
21. novembril 1918 otsustas Eesti Ajutine Valitsus Eesti rahvaväe kokku kutsuda, algul vabatahtlikult ja selle järele sunnivõtmise korras, moodustades selleks maakonnalinnades maakonna rahvaväe komisjonid. 21. novembril 1918 pandi alus Viru, Tartu, Võru, Pärnu, Viljandi, Harju, Järva ja Saare maakonna rahvaväe komisjonidele, millest on aastate jooksul kujunenud maakondade kaitseväe asutised / kaitseväeringkonna ülema asutised. 22. novembril 1918. aastal avaldas Ajutine Eesti Valitsus üleskutse Eesti rahvaväe kokkukogumiseks.
Vabadussõda
16. novembril andis Punaarmee ülemjuhataja Jukums Vācietis käsu alustada taganevate saksa vägede järel pealetungi laialdasel rindel Soome lahest kuni Ukrainani, kuid korraldusega hoiduda relvakonfliktidest Saksa keisririigi armeega. 28. novembril tungis Punaarmee kahe diviisi jõududega (kokku 12 000 meest) üle Eesti piiri Narvas. , Viru rinne Eesti rahvaväe organiseerimine oli alles alanud. Rindele suudeti saata umbes 2200 meest, lisaks 14 000 kaitseliitlast, vähem kui pooled neist püsside ja varustusega ning ilma ainsagi suurtükita. Esimese sõjakuu jooksul Eesti väed taganesid. Punaarmee vallutas Kirde- ja Kagu-Eesti, sealhulgas Tartu.
Jaanuari alguseks 1919 tõi lahingutegevusega paralleelselt toimuv mobilisatsioon kokku 13 000 meest, 16. jaanuarist reorganiseeriti sõja algses moodustatud 2-pataljonilised jalaväepolgud 3-pataljonilisteks. 1919. aasta veebruaris ületati sõjaväe isikkoosseisu arvuga 30 000 piir. 19. jaanuaril vabastati Narva ja jaanuari lõpus jõuti Eesti-Läti etnograafilisele piirile. Jaanuari alguses alanud edukas vastupealetung võimaldas algul eduka vastase peatada ja Punaarmee ja eestlaste kommunistlikud kütipolgud Eesti Vabariigi esimeseks aastapäevaks, 24. veebruariks 1919 Eesti piiridest välja ajada.
Otsustav osa oli siin ümberkorraldatud sõjavägede kõrgemal juhtimisel, 23. detsembril 1918 nimetati laiade võimupiiridega Sõjavägede Ülemjuhatajaks kindralstaabi polkovnik Johan Laidoner, kelle tööorganina loodi 23. veebruaril 1919 Ülemjuhataja Staap eesotsas kindralstaabi polkovniku Jaan Sootsiga.
Rinde paindlikumaks juhtimiseks moodustas ülemjuhataja 24. detsembril 1918 Lõuna-Eestis 2. Diviisi polkovnik Viktor Puskari juhtimisel. Manööversõjas kandvat osa etendanud soomusrongid koondati 20. veebruaril 1919 omaette Soomusrongide Divisjoniks, kapten Karl Partsi juhtimisel. Eesti-Läti piiril asuvad väed allutati 27. märtsil moodustatud 3. Diviisi juhatusele eesotsas kindral Ernst Põdderiga.
Võiduka Vabadussõja Venemaaga lõpetas 2. veebruaril 1920 sõlmitud Tartu rahu, millega Vene NFSV tunnustas Eesti riiki selle etnilistes piirides ja loobus igaveseks kõigist pretensioonidest Eesti territooriumile. Vabadussõda nõudis ohvriks 5000 eesti sõjaväelase elu.
Century Child
"Century Child" on Soome bändi Nightwish stuudioalbum, mis ilmus 2002. aasta sügisel.
Eesti kaitsejõudude ajalugu
Vabadussõda
Eesti ei olnud Vabadussõjas üksi. Materiaalset abi saabus Inglismaalt, Prantsusmaalt, USA-st, Soomest, Taanist ja mujalt. Tähtis roll oli Briti laevastikul, mis julgestas meie ranniku, ning kolmel ja poolel tuhandel Soome vabatahtlikul. Moraalseks toeks olid sajad vabatahtlikud Taanist ja Rootsist. , Operatiivstaap, Ülemjuhataja Staap , 1. Diviis, 2. Diviis, 3. Diviis
Eesti sõjavägi
Eesti sõjaväe mitteametlik nimetus 16. novembrist 1918 kuni 27. märtsini 1920 oli Eesti Rahvavägi. Kuna sõnade rahvavägi ja rahvaväelane kasutamine segadust sünnitas, võeti Sõjaministri päevakäsuga 27. märtsist 1920 nr. 48 kasutusele sõnad sõjavägi, sõjaväelane ja sõdur. , Sõjaväe Peastaap, Sõjavägede Staap
Vabadussõja järgsed kaitsejõud
Pärast Vabadussõda säilis Eesti riigikaitse struktuur laias laastus muutmatuna, seades eesmärgiks saada moodsa lääneliku väikeriigi armeeks. 1920. aastal viidi läbi Vabadussõja jooksul sundmobilisatsiooni tulemusel moodustatud rahvaväe demobilisatsioon, kaitsevägi vähenes 74 769 mehelt 18 871-le. 1920. aasta märtsis kaotati Sõjavägede Ülemjuhataja ametikoht ning sõjaväe kõrgem juht oli sõjaminister (kes võis olla ka tsiviilisik), kellele Vabariigi valitsus määras abi kõrgemate sõjaväelaste hulgast. Ülemjuhataja staabi asemele asutati Sõjavägede Staap, mille koosseisus oli kindralstaabi valitsus (1924. aastast kindralstaap) ja korraldusvalitsus. 1926. aastal sõjavägede staap likvideeriti, valitsused jäid alles.
Aastatel 1920–1921 vähendati sõjaväe koosseis 12 pataljonini kuue (hiljem viie) polgu alluvuses. 3. diviis likvideeriti, väeosad jagati 1. ja 2. diviisi vahel. Soomusrongide diviis reorganiseeriti Soomusrongide Brigaadiks. Suurtükiväepolkudest tehti divisjonid, ratsavägi reorganiseeriti üheks ratsapolguks. Lennuväesalkadest moodustati lennurood, mis 1921. aastal nimetati lennuväeks.
Vabadussõja lõpus koosnes Eesti suurtükivägi 1., 2. ja 3. suurtükiväe polgust, 1. kindluse raskesuurtükiväe divisjon, 2. kindluse raskesuurtükiväe divisjon ja 3. kindluse raskesuurtükiväe divisjonist ja Kahurväe tagavaradivisjonist. 15. maiks 1920. aastaks muudeti Kahurväe tagavaradivisjon Kahurväe allohvitseride kooliks. Suurtükiväe polgud formeeriti vastavalt 1. suurtükiväe divisjon, 2. suurtükiväe divisjon ja 3. suurtükiväe divisjoniks. 1. juuniks 1920. aastaks liideti Kindluse raskesuurtükiväe divisjonid, Kindluse suurtükiväe divisjoniks, mis aga 9. novembril 1920 likvideeriti ja jagati kolme kindluse grupina suurtükiväe divisjonide vahel.
15 . märtsist 1924 muudeti suurtükiväe organisatsioon järgmiseks: 1. diviisil oli 1. diviisi suurtükivägi, 2. diviisil 2. diviisi suurtükivägi ja 3. diviisil 3. suurtükiväe rügement. Mõlema diviisi suurtükiväed jagunesid kaheks grupiks. 1. augustil 1925 loodi uus organisatsioon, kus suurtükivägi jagunes suurtükiväegruppideks: 1. diviisil oli 1. suurtükiväegrupp ja 2. suurtükiväegrupp; 2. diviisil 3. suurtükiväegrupp ja 4. suurtükiväegrupp ja 3. diviisil 5. suurtükiväegrupp.
1921. aastal taastati 3. diviis keskusega Pärnus. Aastatel 1921–1923 asutati viie jalaväepolgu kõrvale 3 üksikpataljoni, suurtükiväedivisjonid reorganiseeriti taas kolmeks suurtükiväepolguks.
An der Etsch
An der Etsch und im Gebirge (saksa keelest: 'Etschil ja mägedes') oli Teutooni ordu foogtkond (Ballei), mis loodi 1260. aasta paiku. Selle peakorter oli Bolzanos (Bozen), nüüd Itaalia Lõuna-Tirooli provintsis. Foogtkond koosnes mitmest komtuurkonnast endises Tirooli krahvkonnas ja sellega külgnevas Trento piiskopkonnas.
Eesti kaitsejõudude ajalugu
Muudatused organisatsioonis ja terminoloogias
1922. aastal toimus Vabariigi Valitsuse 1921. aasta 3. novembri "Seadluse muudatuste kohta kaitseväe organisatsioonis ja terminoloogias" alusel Eesti rahvaväe venepäraste väeosade nimetuste asendamine Lääne-Euroopas kasutatavate maa- ja mereväe sõjaväeosade nimetustega (roodud – kompaniideks ja polgud rügementideks ning muudeti ka sõjaväe auastmete tabel.
An der Etsch
Olles üks teutooni provintsidest Saksa-Rooma riigis, omas An der Etsch otse keisrile allumise feodaalstaatust. Selle komtuurkonnad allusid maakomtuurile (Landkomtur; commendator provincialis), kes ise allus kõigi foogtkondade Deutschmeister 'i komtuurile Saksamaal ja Itaalias, mõnikord otse kõrgmeistrile.
Eesti kaitsejõudude ajalugu
Muudatused organisatsioonis ja terminoloogias
1923. aastal lühendati ka kaitseväe teenistusaja kestus seniselt 2 aastalt 1,5 aastani; sõjaväeosade korralduses aga jagati soomusrongide brigaad kaheks rügemendiks ja formeeriti Auto-Tankide Divisjon. 1924. aastal muudeti suurtükiväerügemendid suurtükigruppideks (divisjonideks), inseneripataljon jaotati side- ja pioneeripataljoniks. Jalaväerügementide arv kasvas 7-ni, lennuväes moodustati lennuväerügement. Moodustati Ranna-, Õhu- ja Sisekaitse Staap, millele allutati Tallinna garnisoni väeosad sh. lennuvägi.
Sõjavägede Staabi ülem ja sõjaminister Nikolai Reek viis Eesti sõjaväe väljaõppe kooskõlla Euroopa põhimõtetega. Esimese Läänemere-äärse taasiseseisvunud riigina rajas Eesti juba 1921. aastal oma Kõrgema Sõjakooli. 1923. aastal koondati kõik militaarsed õppeasutused Sõjaväe Ühendatud Õppeasutuste nime all organisatsiooniliseks tervikuks.
An der Etsch
pisi|left|Komtuurkond (Deutschhaus) Bolzano
Eesti kaitsejõudude ajalugu
Eesti Kaitsevägi, 1929–1937
1928. aastal kehtestati "Kaitseväe organisatsiooni ja koosseisude seadlusega", mis määratles Eesti kaitseväe rahuaegse organisatsiooni. Eestis kehtestati üheaastane ajateenistus, üleminekuga üheaastasele teenistusele alustati ka sõjalise algõpetuse sisseseadmist koolides ja lõpuks ka ülikoolides. Ajateenistuse aja vähendamisega kaasnes ka sõjaväeteenistuses olevate ajateenijate arv kolmandiku võrra, mis tingis ka vajaduse vähendada väeosade isikkoosseise ja vähendada väeosade suurusi.
Alaline kaitsevägi
Eesti Kaitsevägi koosnes:
An der Etsch
Ajalugu
Teutooni rüütlid püstitasid esimese hospidali Etschi ja Eisacki liitumiskohta Bozeni lähedal aastal 1202, sellele järgnes mitu hostelit piki mägiteed kuni Brenneri mäekuruni, mis olid elulised Saksa-Rooma keisritele Itaalia valitsemisel või ristisõdalaste teel pühale maale.
Eesti kaitsejõudude ajalugu
Väeliigid
Jalaväe rügemendi koosseisus oli staap, kolm pataljoni, sidekomando, pioneerkomando, suusk-jalgratturkomando, ratsakomando ja töökompanii. Jalaväepataljonis oli kolm laskurkompaniid, milles kolm rühma ja üks viiest rühmast koosnev kuulipildurkompanii.
An der Etsch
Ajalugu
Foogtkond kaotas oma autonoomia Napoleoni sõdade ajal pärast 1805. aasta Pressburgi rahu, kui Tirool loovutati äsja loodud Baieri kuningriigile ja liidendati aastal 1814 lõpuks Austria keisririigiga. Teutooni ordu vaatevinklist ei ole provintsi kunagi lahti riigistatud ja tänini tähistab An der Etsch ilmikvendade organisatsiooni Lõuna-Tiroolis.
Louis-Joseph
Ta suri vahetult enne revolutsiooni algust 7-aastaselt tuberkuloosi ja talle järgnes tema noorem vend, Louis-Charles.
Oghenekaro Etebo
Oghenekaro Peter Etebo (sündinud 9. novembril 1995 Lagoses) on Nigeeria jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Türgi kõrgliiga klubis Galatasaray ja Nigeeria jalgpallikoondises.
Eesti kaitsejõudude ajalugu
Väeliigid
Üksikus jalaväepataljonis oli staap, kolm kompaniid, siderühm, pioneerrühm, suusk-jalgratturrühm ja töökomando. Kompaniis oli kolm laskur- ja üks raske kuulipildurrühm.
Oghenekaro Etebo
Ta alustas klubikarjääri kodumaal, mängides klubis Warri Wolves. 2016. aasta alguses liitus ta Portugali klubiga Feirense. Hooajal 2015–16 kindlustas ta klubiga pääsu Portugali kõrgliigasse, kus ta Feirensega järgmised poolteist hooaega mängis. Hooaja 2017–18 teisel poolel mängis ta laenul Hispaania kõrgliiga klubis Las Palmas.
Once (Nightwish album)
"Once" on Soome bändi Nightwish stuudioalbum, mis ilmus 2004. aasta sügisel.
Eesti kaitsejõudude ajalugu
Väeliigid
A tüübilises suurtükiväegrupis (1. ja 3.) on staap, spetsialistide komando, kaks kerge kahuri-, üks kerge haubitsa- ja üks raske kahuri-või haubitsapatarei ning igas patareis on kaks rühma.
Oghenekaro Etebo
2018. aasta juunis liitus ta Inglismaa esiliiga klubiga Stoke Cityga. Üleminekusumma oli 7,2 miljonit naelsterlingit. Ta sõlmis klubiga viieaastase lepingu. Hooaja 2019–20 teises pooles mängis ta laenul Hispaania kõrgliiga klubis Getafe. 2020. aasta septembris läks ta laenule Galatasaraysse.
Eesti kaitsejõudude ajalugu
Väeliigid
B tüübilises suurtükiväegrupis on staap (2. 4. ja 5. Suurtükiväegrupp), neli kerget ja kaks rasket patareid. Igas kerges patareis on kolm rühma, igas raskes patareis on kaks või kolm rühma.
Oghenekaro Etebo
Debüüdi Nigeeria jalgpallikoondises tegi Etebo 27. juulil 2013 mängus Elevandiluuranniku vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 25. märtsil 2016 Aafrika karikavõistluste valikmängus Egiptuse vastu. Ta on kuulunud Nigeeria koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel. 2016. aasta suveolümpiamängudel võitis ta Nigeeria olümpiameeskonnaga pronksmedali.
2015. aastal valiti Etebo CAF-i tulevikutalendiks.
Eesti kaitsejõudude ajalugu
Väeliigid
C tüübilises suurtükiväegrupis on staap, kaks kerget ja kaks rasket patareid. Igas patareis on kolm rühma.
Lennuväerügemendis olid veel: 1) staap, 2) lennukool, mis koosnes klassidest erialade õpetamiseks ja õppeeskadrillist, 3) lennubaas, millesse kuulus aviotöökoda ning lennubaasi komando ja aerodroomid.
Soomusrongi-rügemendis on staap, kaks soomusrongi (tüüp A ja B), tehnikakompanii, töökomando ja park. A tüübilisel soomusrongil oli suurtükipatarei, üks kaherühmaline kuulipildurkompanii ja üks kolmerühmaline dessantkompanii. B tüübilisel rongil oli patarei, üks kaherühmaline kuulipildurkompanii ja üks kaherühmaline dessantkompanii. Tehnikakompaii koosnes kolmest rühmast.
Auto-tankide-rügemendis oli staap, üks kolmerühmaline õppekompanii, üks neljarühmaline kerge tankikompanii, üks raske tankirühm, kaks kolmerühmalist soomusautokompaniid, üks autokompanii, tagavara park-ladu ja töökojad.
Pioneerpataljonis oli staap, õppekompanii ühes õppetöökodadega, kaks kolmerühmalist pioneerkompaniid, üks kaherühmaline raudteekompanii, üks kaherühmaline G-kompanii, helgiheitjakomando ja töökomando.
Esto-Maruhha
Esto-Maruhha (vene keeles Эсто-Маруха) oli eesti küla Venemaal Karatšai-Tšerkessias Maruhha jõe ääres. Tänapäeval asub seal Maruhha küla.
Eesti kaitsejõudude ajalugu
Väeliigid
Sidepataljonis oli staap, õppekompanii ühes õppetöökodadega, kaks kolmerühmalist ja üks neljarühmaline sidekompanii, tuvibaas ja töökomando.
Merejõudude staabi juure kuulusid: 1) mereside, 2) Mereväe Ekipaaž, milles üks kolmerühmaline õppurkompanii ja üks töökompanii, 3) sõjasadam ja 4) majandusosakond.
Merejõudude baasi juures oli: 1) laevade varustusladu; 2) relvastusladu ja miini-torpeedo-töökoda. Merelaevastiku divisjon ja Peipsi laevastiku divisjon koosnes kumbki staabist ja sõjalaevadest.
Merekindlused koosnesid staabist, õppekompaniist ja komandantuuridest (Aegna, Naissaare, Suuropi). Komandantuurides olid staap, komandod ja rannapatareid.
Õhukaitse
1930. aastal reorganiseeriti õhukaitse eraldi juhatuse alluvusse, kuhu kuulusid 3 lennuväedivisjoni ja õhutõrjesuurtükiväe grupp.
Sõjaväeringkonnad
Eesti riigikaitse nurgakiviks oli territoriaalkaitse printsiip, mida rakendati jõuliselt alates 1934. aastast, mil taas astus ülemjuhatajana ametisse kindral Johan Laidoner.
1. aprillil 1934 moodustati sõjaväeringkonnad (kuni 31. märtsini 1937 kaitseringkonnad). Samal ajal kaotati senised kaitseväeringkonnad, mille ülesandeks oli olnud peamiselt kutsealuste arvestamine ja kaitseväkke kutsumine. Mobilisatsiooni korral oleksid sõjaväeringkondade staabid pidanud saama brigaadide staapideks.
Eesti sõjavägi, 1937–1940
Riigivanema otsusega 1940. aastast, alates 1. veebruarist jaotati Eesti Vabariigi maaala neljaks diviisi rajooniks ja viimased omakorda sõjaväeringkondadeks järgmiselt:
Teise maailmasõja eelõhtul oli Eesti sõjaväes 1500 ohvitseri ja 2400 kaadriallohvitseri ning 12 000 ajateenijat. Väljaõpetatud reserv küündis 147 000 meheni, kellest 43 000 olid kaitseliitlastena pidevas treeningus. Seda oli piisavalt, et täita mobilisatsiooniplaani, mis nägi ette 6500 ohvitseri, 15 000 allohvitseri ja 80 000 sõduri mobiliseerimist. Armee oli piisavalt varustatud käsirelvadega, varudes oli 3500 kuulipildujat ja 500 püstolkuulipildujat, mida Eesti tootis ise. Koos mobilisatsioonivarudega oli Eestil 250 suurtükki, ligemale 50 tankitõrje- ja 25 õhutõrjekahurit koos vajaliku laskemoonaga. , Eesti merevägi, Eesti sõjaministrid
Nõukogude okupatsioon
28. septembril 1939 sõlmiti NSV Liidu ja Eesti vahel vastastikuse abistamise pakt, mille alusel loodi Eestis nõukogude sõjaväebaasid 25 000 nõukogude sõjaväelasele (esialgne soov 35 000). Eesti Kaitseväes oli samal ajal ligikaudu 15 000 sõjaväelast.
14. juunil 1940 alustas NSV Liit Eesti, Läti ja Leedu õhu- ja mereblokaadi, 16. juunil 1940 kell 14.30 esitas NSV Liit Eestile ultimaatumi, milles nõuti täiendava Nõukogude väekontingendi riiki laskmist ja uue valitsuse moodustamist, 17. juunil 1940 kell 5.00 ületasid Nõukogude väeüksused Eesti piiri. Täiendava sõjaväekontingendi hulka kuulusid 6 laskurdiviisi, üks tankibrigaad, lennuväe- ning mereväeüksused. NSV Liidu sõjaväelaste koguarv Eestis ulatus 115 000-ni. 18. juunil 1940 võttis Punaarmee oma kontrolli alla strateegilise tähtsusega objektid. , Nõukogude väeosad Eestis Pärast Eesti NSV vastuvõtmist NSV Liidu koosseisu liiduvabariigina 6. augustil 1940 andis 17. augustil 1940 Nõukogude Liidu kaitse rahvakomissar Semjon Timošenko direktiivi nr 0/2/105022, mille kohaselt tuli Eesti sõjavägi reorganiseerida septembri keskpaigaks Punaarmee koosseisus olevateks territoriaal-laskurkorpusteks. 29. augustil 1940 võttis Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu vastu otsuse "Eesti Rahvavägi ümber kujundada Punaarmee territoriaalseks laskurkorpuseks, andes tema üle Balti erisõjaväeringkonna vägede koosseisu." Eesti sõjavägi kujundati Punaarmee 22. Eesti Territoriaalseks Laskurkorpuseks.
Juunis 1941 saadeti korpus Värska õppelaagrisse, kus 13.–14. juunil vangistati umbes 300 eesti vanemohvitseri, kes saadeti enamasti Norilski vangilaagrisse. Korpuse juhtkonna liikmed olid juba varem täienduskursuste sildi all Venemaale viidud, kus neist enamik samuti vangistati.
Saksa okupatsioon
Olude sunnil sõdisid eestimaalased Saksa Wehrmachti, Relva SSi või Soome või Nõukogude Punaarmee mundris. Pärast seda, kui sügisel 1944. asendus Saksa Kolmanda Riigi okupatsioon Nõukogude okupatsiooniga, hajusid sajad eestlased metsadesse ja jätkasid sissisõja taktikaga vastupanu.
Alles 1950. aastatel suutsid Nõukogude okupatsioonivõimud massterrori abil murda metsavendade vastupanu, kasutades selleks vastupanuliikumise (metsavendluse) toetusbaasi – maaelanike massideporteerimist ja NKVD hävitusagente ning sõjalisi operatsioone.
Omariikluse ja kaitsejõudude taastamine
Eesti taasiseseisvumisel 20. augustil 1991 algas Eesti relvajõu taastamine nagu 1918. aastalgi Kaitseliidust, mis rahvaalgatuse korras 17. veebruaril 1990 ellu äratati. 4. septembril 1991 taastati Kaitseliit ka juriidiliselt ning arvati 28. aprillil 1992 Eesti kaitsejõudude koosseisu. 3. septembril 1991 võttis Eesti Vabariigi Ülemnõukogu vastu otsuse üldisest kaitseväeteenistuse kohustusest ja 31. oktoobril algas kaitseväe loomine Peastaabi kui operatiivjuhtimise organi formeerimisest toonase koloneli Ants Laaneotsa juhtimisel.
13. aprillil 1992 loodi kaitsepoliitika kõrgeima organina Kaitseministeerium, esimeseks kaitseministriks sai Ülo Uluots. Eesti kaitseväe taastamine on toimunud Vabadussõja ja sõjaeelse kaitseväe traditsioonide alusel. 27. juulil 1992 sai kolonel Ants Laaneots Kaitsejõudude Peastaabi ülemaks ning 4. mail 1993 kinnitas riigikogu kaitseväe juhatajaks Ameerika Ühendriikide maaväe erukoloneli Aleksander Einselni. 13. aprillil 1994 taasloodi õhuväe ja mereväe staabid.
31. augustil 1994 lahkusid Vene väed lõplikult Eestist.
1997. aastal Eesti kaitseväe koosseisu kuulunud allasutused : 1998. aastal Eesti kaitseväe koosseisu kuulunud allasutused : 2002. aastal Eesti kaitseväe koosseisu kuulunud allasutused
Kaitseväe juhataja vahetus alluvuses: , Kaitseministeerium, Kaitseväe Peastaap, Eesti kaitsejõud, Eesti kaitsevägi, Kaitseliit
Imaginaerum
"Imaginaerum" on Soome bändi Nightwish stuudioalbum, mis ilmus 2011. aasta sügisel.
Treffen am Ossiacher See
Treffen (sloveeni: Trebinje) on turulinn Austria Kärnteni liidumaa Villachi maaringkonnas.
Linn asub u. 8 km Villachist põhjas.
Krõnõtšne
Krõnõtšne (kuni 2016 Birjukove) on alev Ukrainas Luhanski oblastis Dovžanski rajoonis.
Asula asub 186 meetri kõrgusel merepinnast.
2011. aasta 1. jaanuaril elas alevis 4097 inimest, asustustihedus 42,37 inimest ruutkilomeetri kohta.
2014. aasta 7. juulil miinipilduja rünnakus asula juures asuvale piirivalve kontrollpunktile sai üks piirivalvur haavata.
Endless Forms Most Beautiful
"Endless Forms Most Beautiful" on Soome bändi Nightwish stuudioalbum, mis ilmus 2015. aasta sügisel.
Dark Passion Play
"Dark Passion Play" on Soome bändi Nightwish stuudioalbum, mis ilmus 2007. aasta sügisel.
Javalapiti keel
Javalapiti keel on Brasiilias Mato Grosso osariigis räägitav keel, mis kuulub aravaki keelkonda. Keel on peaaegu väljasurnud, seda rääkis 2006. aastal Xingú looduspargis elavast 220 javalapiti hõimu liikmest vaid 8.
Javalapiti keeles on 17 konsonantfoneemi ja 4 vokaalfoneemi.
Lase lõdvaks
"Lase lõdvaks" on tüdrukuteansambli Click OK debüütalbum. Album andis 1998. aastal välja BooM Productions koos Bermuda Managementiga. Album anti välja CD ja helikassetina.
Ivernia
Ivernia oli mitme laeva nimi:
Joël Veltman
Joël Ivo Veltman (sündinud 15. jaanuaril 1992 Velsenis) on Hollandi jalgpallur, kes mängib parem- või keskkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Brighton & Hove Albion ja Hollandi jalgpallikoondises.
Ta liitus 2001. aastal Ajaxi noorteakadeemiaga. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta hooajal 2012–13 ning alates järgmisest hooajast kuulus ta kuulunud klubi põhimeeskonda. Hooaegadel 2012–13, 2013–14 ja 2018–19 tuli ta Ajaxiga tulnud Hollandi meistriks.
2020. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Brighton & Hove Albioniga.
Debüüdi Hollandi jalgpallikoondises tegi Veltman 19. novembril 2013 sõprusmängus Colombia vastu. Koondisekarjääri kaks esimest väravat lõi ta 4. juunil 2017 sõprusmängus Elevandiluuranniku vastu. 2014. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Hollandi koondisega pronksmedali.
Arvamusfestival
pisi|Arvamusfestivali logo Arvamusfestival on augusti keskpaigas Paide Vallimäel toimuv arutelufestival, kus vahetatakse mõtteid Eesti ühiskonnale ja inimestele olulistel teemadel. Festivali eesmärk on tuua kokku erinevaid vaatenurki ja ideid, et arutelude tulemusel sünniks uusi teadmisi, alguse saaksid uued ühiskonna jaoks kasulikud ettevõtmised ning areneks arutelukultuur Eestis.
Esimene Arvamusfestival toimus Paide Vallimäel 2013. aastal, mil leidis aset üle 50 arutelu ja õpitoa ning kus osales ligikaudu 2000 inimest. Järgmine Arvamusfestival peeti 15.–16. augustil 2014 ning kavas oli üle 150 arutelu, kus osales umbes 4000 inimest. Lisaks olid raadioprogrammid, kultuuriüritused, õpitoad ja festivaliklubi. Kolmas Arvamusfestival leidis aset 14.–15. augustil 2015, kus osales üle 10 000 külastaja ja toimus 224 arutelu. 2016. aastal toimus Arvamusfestival 12.–13. augustil ning tõi kokku üle 9000 külastaja.
Arvamusfestivali idee väljapakkuja ja eestvedaja on Kristi Liiva, kes sai inspiratsiooni Rootsis toimuvast ühiskondlik-poliitilisest festivalist Almedalsveckanist. Arvamusfestivali korraldamine on käivitatud kodanikualgatusena ja seda tehakse teoks kümnete inimeste vabatahtliku tööga. Võtmerollis on Paide linn, Järva maakond ja kohalikud vabaühendused. Arvamusfestivali toetavad ja kaaskorraldavad Avatud Eesti Fond, Eesti Väitlusselts, EMSL ja Eesti Koostöö Kogu. Kaaskorraldajateks on kutsutud ka vabaühendused, erakonnad, katus- ja ettevõtlusorganisatsioonid, meediakanalid ning mõttekojad.
Arvamusfestival 2013
Esimene Arvamusfestival toimus 15.–16. augustil 2013 Paide Vallimäel, kus arutleti paljude Eesti olevikku ja tulevikku puudutavate küsimuste üle. Kavas oli üle 50 arutelu ja õpitoa ning kokku osales ligikaudu 2000 inimest. Aruteluplatse ja -lavasid oli kokku 16. Kõnelejaid oli üle 200.
Human. :II: Nature.
"Human. :II: Nature." on Soome bändi Nightwish stuudioalbum, mis ilmus 2020. aasta sügisel.
Arvamusfestival
Arvamusfestival 2013
Festivali korraldajad väitsid, et "Eesti esimene Arvamusfestival näitas, et kultuurne arvamusvahetus on vajalik ja võimalik ning Eesti inimesed tahavad ja oskavad kaasa rääkida Eesti jaoks olulistel teemadel". Nende sõnul sündisid kavas olnud arutelude kõrval paljud spontaansed diskussioonid ja eri organisatsioonid püstitasid aruteluteemasid ka kavaväliselt. Samuti jätkati väidetavalt lavadel kõlanud teemadel alguse saanud arutelusid ka pärast ametliku osa lõppu eraviisiliselt.
Festivali korraldasid vabatahtlikud ja Paide linn koos Avatud Eesti Fondi, Eesti Väitlusseltsi, EMSL-i ja Eesti Koostöökoguga. Ettevõtmine sai inspiratsiooni Rootsis tookord 45. korda toimunud ühiskondlik-poliitilisest festivalist Almedals Veckan ning selle eeskujul Soomes ja Taanis sündinud sarnastest ettevõtmistest.
Arvamusfestival 2014
pisi|Parlamendierakondade juhtide debatt 2014. aastal 2014. aastal toimus arvamusfestival 15.–16. augustil taas Paide Vallimäel. Kavas oli üle 150 arutelu, millele lisandusid raadioprogrammid, kultuuriüritused, õpitoad ja festivaliklubi. Poliitilised liikumised ja erakonnad said püsti panna oma maailmavaatekohvikud ning kohal olid meediaväljaanded oma lavade ja otsestuudiotega.