cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Määratletuse põhimõte
Määratletuse põhimõtte vajalikkus
Määratletuse põhimõtte peamine idee ja eesmärk on vältida laialivalguvalt ja ebamääraselt sõnastatud norme. Määratletuse põhimõte peab tagama selle, et igaühel on võimalik ette näha, milline käitumine on keelatud ja karistatav ning milline karistus sellise käitumise eest ähvardab. See annab isikule võimaluse oma käitumist vastavalt karistusõigusele kujundada.
Tõnu Seero
Tõnu Seero (25. juuli 1957 Tartu – 27. september 1998 Tallinn) oli eesti kirjanik ja ajakirjanik.
Küberneetika Instituudis vaneminsenerina töötanud Seero alustas ajakirjanikuna noortelehes Säde, kus kirjutas teatri- ja raamatuarvustusi. Hiljem tegutses ta ajalehtedes Meie Meel, Eesti Sõnumid, Sõnumileht ja Õhtuleht kultuuriajakirjanikuna. Tema viimaseks töökohaks jäi Postimehe lisaleht Tallinna Postimees, kus ta jõudis töötada vaid paar nädalat. Viimasel kolmel eluaastal andis Seero ühtlasi ajakirjandustunde Tallinna Ühisgümnaasiumis.
Seero intervjueeris mitmeid Eesti kultuuritegelasi, näiteks 1993 Rahva Hääles Concordia ülikooli rektorit Mart Susi, 1994 Eesti Sõnumites kultuuri- ja haridusminister Peeter Oleskit, 1995. aastal Sõnumilehes presidendi kantselei välisosakonna nõunikku Aksel Tamme ja raamatukaupmeest Mati Rebast, poliitik Jaak Allikut, Arne Pajulat ja Mati Luike. Eesti Sõnumites intervjueeris ta kirjanikke Leelo Tungalt ja Ave Alavainut, autorikaitsjat Kalev Rattust, dirigent Paul Himmat, kultuuri- ja haridusminister Peeter Kreitzbergi. 1996. aastal Sõnumilehes kunstiteadlast Karin Hallast, Ringhäälingunõukogu esimeest Rein Veidemanni, kultuuriajakirjanik Juune Holvandust. 1998. aastal Õhtulehes stsenarist Aita Kivi ja multiplikaator Priit Pärna, Soome lauljat Katri Helenat, Sõnumilehes Rein Raamatut ja vaibakunstnik Lea Valterit. Lisaks ilmus tema sulest üle 300 kultuuriteemalise artikli, raamatu-, teatri- ja kontserdiarvustuse.
Tõnu Seero avaldas eluajal kaks lasteraamatut: "Kaarel teab" (1994) ja "Jürimari pere lood" (1995, kordustrükk 2002). Postuumselt ilmusid 2007 ka tema lasteraamatud "Kaarli lood" ja "Tubli lapse juturaamat". 1996. aastal võitis Ajakirjanike Liidu ja Amerpapi huumorivõistluse Seero teos "Paber kannatab kõik", 1997 ilmus talt varjunime Zero all kogumik "Lahked inimesed ja õunasööjad".
Esseekogumikus "Elu sumeduses" (Tallinn: Tuum, 2009) ilmunud miniatuuris "Kus inimesed elavad" meenutas Tõnu Seerot tema kursusekaaslane literaat Kalev Kesküla.
Tõnu Seero suri infarkti.
Cédric Nabe
Cédric Mongha Ngonde Nabe (sündinud 16. juunil 1983 Dardagny's) on Kongo juurtega Šveitsi sprinter.
Järlepa sovhoos
Järlepa sovhoos oli sovhoos Rapla rajoonis Juuru külanõukogus. Sovhoosi keskus asus Järlepa asulas. Sovhoosi pindala oli 1100 ha.
Ringvaade (saade)
"Ringvaade" on Eesti Televisiooni päevakajaline meelelahutussaade, mille esimene saade toimus 2009. aasta suvel Marko Reikopi ja Anu Välba juhtimisel.
"Ringvaade" pakub aktuaalsete teemade käsitlusi ja tööpäevajärgset meelelahutust, kus otse-eetris intervjuud vahelduvad päevakajaliste reportaažide ja videolõikudega. Tunniajane saade on eetris argipäeviti algusega kell 19. Eetrisse on toodud ka suvine lisasaade „Ringvaade suvel“.
Algul tehti otsesaadet ETV stuudiost, novembrist 2009 jätkati Solarise keskuses asuvas pisikeses välistuudios. Viimane saade läks Solarisest eetrisse 27. oktoobril 2017. 30. oktoobrist 2017 tehakse saadet taas telemajas, esialgu 2. stuudiost, hiljem 3. stuudiost, mis on rajatud kunagisse telestuudiote maalisaali.
"Ringvaade" on ETV üks populaarsemaid saateid, 7. septembril 2020 läks eetrisse 2000. saade. Juubelisaate puhul kutsuti esimest korda stuudiosse stuudiopublik.
2013. aasta sügisest juhivad saadet Marko Reikop ja Grete Lõbu, reporterid on Jüri Muttika, Christel Karits, Hannes Hermaküla ja Heleri All.
Cédric Nabe
Tema karjääri tippsaavutus oli 7. koht 2011. aasta kergejõustiku Euroopa sisemeistrivõistlustelt. Nabe on jäänud korra vahele dopingu tarvitamisega.
Phalaborwa
Phalaborwa on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Limpopo provintsis Mopani ringkonnas, Ba-Phalaborwa valla halduskeskus.
Linn on asutatud 1957. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Phalaborwa elanikest valgeid 56,39%, mustanahalisi aafriklasi 39,75%, värvilisi 1,94%, India või Aasia päritolu inimesi 1,49% ja teisi 0,43%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 50,98% inimesi, inglise keelt 15.07%, tsonga keelt 11,11%, pedi keelt 10,83%, sotho keelt 2,39%, suulu keelt 2,23%, venda keelt 1,99%, koosa keelt 0,98%, svaasi keelt 0,97% ja ndebele keelt 0,42%.
Lennukimootor
Lennukimootor on lennukile paigaldamiseks kohandatud jõuallikas, mille teeb eriliseks suur võimsuse ja kaalu suhe ning võimalikult väikesed mõõtmed. Tänapäeval enim kasutusel olevad lennukimootorid on kolb- ja turbiinmootorid. Mõnel juhul kasutatakse jõuallikana ka rakett- või elektrimootoreid.
Müür-nokksammal
pisi|Müür-nokksammal Müür-nokksammal (Rhynchostegium murale) on lühikupraliste sugukonda kuuluv sammaltaim.
Lennukimootor
Turbiinmootorid
Lennunduses on enim kasutusel turbiinmootorid, millel on neli alamkategooriat: turboreaktiiv-, turbopropeller-, turbovõll (helikopterite)- ja turboventilaatormootor. Enim leiab kasutust turboventilaatormootor, mis kombineerib hästi säästlikkuse ja jõu. Turbiinmootori tööpõhimõte on järgmine: mootor imeb labamasina süsteemi (kompressori) abil õhu põlemiskambrisse. Järgnevalt pihustub põlemiskambrisse kütus, mis süüdatakse. Osa mootorisse tulevast õhust liigub ka põlemiskambriväliselt mootorist läbi. See õhk jahutab mootori põlemiskambri seinu väliselt, jahutab õõnsuste kaudu ka turbiini- ja selle staatorilabasid, millega tagatakse mootori pikaajaline töökindlus.
Müür-nokksammal
Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Lennukimootor
Kolbmootorid
Ainult kolbmootoriga lennukid olid laialt kasutusel kuni teise maailmasõjani. Tänapäeval kasutatakse kolbmootoreid üldiselt väiksematel lennukitel. Tehnika arengu tõttu kasutatakse suurtel lennukitel eranditult turbiinmootoreid, sest kolbmootor ei tagaks suurte lennukite vajalikku lennuvõimekust ega oleks majanduslikult kasulik.
Müür-nokksammal
Eestis võib neid leida kasvamas arumetsades.
Lennukimootor
Elektri- ja rakettmootorid
Elektrimootoreid kasutatakse lennunduses üha laiemalt. Rakettmootoreid kasutatakse lennukitel harva: peamiselt katsetustel või erivajaduse korral.
Lennukikütus
Peamiselt on kasutusel neli eri tüüpi lennukikütust: reaktiivkütus (JET A-1, tegelikult ka petrooleum), petrooleumkütusesegu (JET B), Avgas (lennukibensiin) ja bioõlikütus. Tavalist reaktiivkütust kasutatakse enamiku lennuki turbiinmootorites. Petrooleumkütusesegu on kasutusel militaarlennukitel. Avgas kütust kasutatakse kolbmootorites. Bioõlikütus on uudne lennukikütus, mis on alles katsetamisjärgus, esialgu on katsetatud bioõli ja petrooleumi segu.
Kuluse mõis
Kuluse mõis (saksa keeles Kullus) oli eramõis Martna kihelkonnas Läänemaal.
Kodila sovhoos
Kodila sovhoos oli sovhoos Rapla rajoonis Rapla külanõukogus. Sovhoosi keskus asus Kodila asulas. Sovhoosi pindala oli 6900 ha.
Friedrich Frommhold Wieckmann
Friedrich Frommhold Wieckmann (õigemini Friedrich Fromhold Wieckmann; 4. veebruar 1865 Tallinn – 23. juuli 1945 Güstrow) oli Eestimaa vaimulik.
Kuluse mõis
Mõis rajati 1730. aastatel.
Friedrich Frommhold Wieckmann
Ta õppis aastatel 1875–1884 Tallinna kubermangugümnaasiumis ja 1885–1891 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Tallinnas ja Kuusalu Laurentsiuse koguduses. Ordineeriti 1. novembril 1892 Tallinnas õpetajaks.
Oli aastatel 1892–1893 Eestimaa vikaarõpetaja. Aastal 1893 oli ta adjunkt Pärnu Eliisabeti koguduses, aastatel 1893–1897 Tallinna Jaani koguduses. Aastatel 1897–1919 oli ta Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja, ühtlasi usuõpetaja, lisaks 1918–1919 ka Tallinna praostkonna praost.
1901. aastal tellis ta kunstnik Paul Raualt Tallinna Püha Vaimu kiriku jaoks uue altarimaali (Bernt Notke kappaltari asemele), mis pandi üles 1902. Praegu asub Paul Raua altarimaal Viru-Nigula kirikus.
1919. aastal asus ümber Saksamaale. Oli aastatel 1920–1933 Oldenburgi (Alam-Saksi liidumaal) Püha Lamberti kiriku pastor. Jäi aastal 1933 emerituuri, kuid aastatel 1941–1945 oli veel Güstrowi (Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal) Püha Vaimu koguduse õpetaja.
SATA Express
SATA Express (mõnes kohas mitteametlikult SATAe) on andmesiini liides, mis toetab Serial ATA (SATA) ja PCI Express (PCIe) andmekandjatega ühendamist. Sata Express liides standardiseeriti SATA 3.2 standardis 2013 aastal. SATA Express liidesega ühendatud andmekandjad saavad kasutada kahte PCI Express liini. SATA Express host seadme pistikusse saab ühendada SATA Express kaablit või kuni kaks tagasiühilduvat SATA andmekaablit.
Friedrich Frommhold Wieckmann
Isiklikku
Tema vend Arnold Theodor Benjamin Wieckmann oli Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja. Tema äi Woldemar Friedrich Kentmann oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja. Tema õemees Konstantin Thomson oli Hageri Lambertuse koguduse õpetaja.
SATA Express
SATA liidese järgmine loogiline samm oleks olnud selle kiiruse kahekordistamine 6 Gb/s pealt 12 Gb/s peale, aga selle asemel võeti SATA 3.2 standardis kasutusele PCI Express siin, mille abil saavutati suuremad kiirused kui SATA 3.0 6/Gb/s. T10 (SAS) komitee oli juba 12 Gb/s jaoks palju tööd teinud ja SATA loojad jõudsid selle põhjal järeldusele, et kiiruse kahekordistamist ei oleks võimalik teostada enne kui pooljuhtandmekandjate ehk SSD-de tootjatel seda juba vaja läheks. Nad jõudsid ka järeldusele, et see vajaks liiga palju muudatusi SATA standardile ja kaks PCI Express 3.0 liini oleks 1,6 korda kõrgema jõudlusega ja vajaks vähem energiat kui hüpoteetiline 12 Gb/s SATA. Leiti ka, et 2 PCI express 3.0 liini võimaldaks 3,3 korda paremat jõudlust kui 6Gb/s SATA ainult 4 protsendilise energiatarbimis tõusuga.
Ajalugu
SATA-IO tegi SATA Expressi jaoks uue host ja seadme pistiku ning pesa. Need on mõlemad natuke muudetud SATA omadest ning need on tagasi ühilduvad SATA pistikutega. Uus liides toetab kuni kaks SATA pistikut või kuni kaks PCI Express liini. Andmekandjad peavad hostile üle signaali teada andma kas nad on SATA või PCI Express seadmed, et host teaks kuidas nendega suhelda. Tänu sellele saab arvuti emaplaadil olla pesa, mis toetab nii SATA kui ka PCI Express andmekandjaid.
SATA Expressi kasutamine hakkas järjest vähenema ja populaarsemaks on saanud näiteks M.2 ühendus, mis tuli välja samal ajal kui SATA Express. See suudab kasutada kuni nelja PCI Express liini ning saavutada sellepärast kaks korda suuremaid kiiruseid võrreldes SATA Expressi kahe liiniga. M.2 pistik on ka väiksem kui SATA Express pistik. M.2 on hakanud järjest rohkem asendama SATA Expressi.
Seadmed
2014. aasta märtsis oli ASUS-el olemas prototüüp emaplaat, millel oli PCI Express pistik. See kasutas kahte PCI Express 2.0 liini.
2014. aasta mais tulid välja Z97 ja H97 kiibistikud, mis on Inteli 9. seeria kiibistikud ja need toetavad SATA Expressi ja M.2 ühendust kahe PCI Express 2.0 liiniga. Need suutsid saavutada kiiruseks kuni 1000 MB/s. PCI Expressi host pistik oli olemas mõnel Intel 9 seeria protsessorit toetavatel emaplaatidel.
2014. aasta augustis tuli välja Intel X99 kiibistik, mis toetab SATA Expressi ja M.2 ühendust. Iga SATA Expressi ühenduseks on vaja kaks PCI Express 2.0 liini ja iga M.2 ühenduse jaoks kaks või neli PCI Express 2.0 liini.
2015. aasta aprillis tuli välja Asuse X99 emaplaadid, millel on üks SATA Express pistik. See emaplaat on Inteli X99 kiibistiku jaoks.
2017. märtsis tuli välja AMD Ryzen ning sellega tulid välja AMD AM4 kiibistikud. AM4 kiibistikud X370, X300, B350, A320 ja A300 toetavad PCI Expressi ja M.2 ühendust.
Ühendused
PCI Express liini kasutamine oli hea valik ka seetõttu, et see andis võimaluse SATA Expressil areneda uuemate PCI Express versioonidega. Näiteks PCI Express 3.0 ühe liini kiiruseks on kuni 8 Gb/s ja PCI Express 4.0 ühe liini kiiruseks on kuni 16 Gb/s. See valik jättis ruumi saavutada tulevikus paremaid kiiruseid.
pisi|438x438px|Ülevaade SATA Expressi tarkvara arhitektuurist, mis toetab AHCI ja NVMe-ga SATA ning PCI Express seadmetega ühendamist. SATA Express kontrolleriga ühendamiseks on kolm võimalust:
SATA Express AHCI
Selles ühendusviisis kasutatakse SSD andmekandjate ühendamiseks AHCI draiverit. Selle eeliseks on laialdasem tarkvaraline tugi, aga see lahendus ei taga parimat jõudlust PCI Express SSD seadmega suhtlemisel. See on sellepärast, et AHCI loodi ajal, millal Host Bus Adapteri (HBA) eesmärk süsteemis oli ühendada CPU ja mälu palju aeglasema pöörleva andmekandjaga. Sellisel liidesel on mõned ebaefektiivsused SSD seadmetega suhtlemisel, mis on palju kiiremad ja käituvad rohkem nagu dünaamiline muutmälu kui pöörleva kettaga andmekandja.
SATA Express NVMe
Selle ühendusviisiga kasutatakse NVM Express (NVMe) draiverit, mis on juba algusest peale tehtud madala latentsiga tänapäeva kiireid SSD-sid silmas pidades ning see oskab ära kasutada tänaste CPU-de ja rakenduste paralleelsust. Windows toetab NVM Expressi alates 8.1 versioonist ja draiverid teistele operatsioonisüsteemidele on ka saadaval.
Pistikud, pesad ja kaablid
pisi|486x486px|SATA Express PCI Express ja SATA seadmete ühenduste konfiguratsioonid. SATA Expressi pistikud ja pesad :
==== Pistikute ja pesade ühendamise maatriks ====
a. SATA Express Seadme Pistik ühendub SFF-8639 ja SAS MultiLink konnektoritega, aga see on töötab ainult siis kui host seade toetab PCI Express seadmeid.
b. SATA seadme pistik ühendub SFF-8639 ja SAS MultiLink konnektoritega, aga see on funktsionaalne ainult siis kui host seade toetab SATA seadmeid.
* SATA Express host toetab PCI Express ja SATA seadmeid.
Voogedastusteenus
Voogedastusteenus on tellimuspõhine teenus, mis võimaldab filmide ja telesaadete voogedastamist. Maailmas on enamus sellise teenuse pakkujad suured filmistuudiod.
Voogedastus on alternatiiv faili allalaadimisele, mille puhul tuleb lõppkasutajal kätte saada terve fail enne, kui ta seda vaadata või kuulata saab.
Kliendil või lõppkasutajal on võimalik mängida videot enne, kui terve fail on edastatud, läbi meediumipleieri, arvuti, nutiseadme või nutiteleri. Kasutajatel on vaja internetiühendust video voogedastamiseks või allalaadimiseks. Kasutajatel, kellel ei ole sobivat riistvara või tarkarasüsteemi, ei pruugi olla võimalik teatud sisu voogedastada ja alla laadida.
Süstjas skapaania
Süstjas skapaania (Scapania apiculata) on skapaanialiste sugukonda kuuluv sammaltaim.
Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
491
491. aasta
Kabile mõis
pisi|Kabile mõisa peahoone (aprill 2011) Kabile mõis (läti keeles Kabiles muiža; saksa keeles Kabillen) oli mõis Liivimaa kubermangus; nüüdisaegse haldusjaotuse järgi Kuldīga piirkonnas Kabile vallas.
Mõisa hooned on ehitatud vahemikus 17.-19. sajand.
Subjektiivsus
Subjektiivsus on mõiste, mida negatiivse hinnanguna kasutatakse avalduste või tegevuste kohta, mis teostatakse juhusliku isiku (subjekti) poolt, kes ei hooli üldisest arvamusest ja tegutsemise aktsepteeritud kriteeriumitest. Positiivse hinnanguna tähistab subjektiivsus vaimse, emotsionaalse ja tahteakti mina- ja enesekesksust.
Teaduses, eriti just reaalteadustes, kus kesksel kohal on ratsionaalne vaade, püütakse vältida subjektiivseid hoiakuid, et tagada teadmiste, teooriate võimalikult suur objektiivsus, universaalsus. Sellise sõltumatu arvamuse juurde juhatab katse, matemaatika ja täpselt, rangelt defineeritud teadusliku terminoloogia, teaduskeele kasutamine. Samuti teadusliku kogukonna üldise arvamuse, falsifitseeritavuse aktsepteerimine.
Subjektiivne vaade võib olla ka positiivse sisuga. Isiklik, omapärane vaatenurk, arvamus, nägemus, hinnang on kesksel kohal, tihti määrava tähtsusega inimkultuuri humanitaarses osas, eriti näiteks kunstis, kirjanduses, muusikas jne. Seejuures tuleb hästi esile subjektiivsele vaatele sisemiselt omane emotsionaalne külg.
Kortkerosi rajoon
Kortkerosi rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Komis. Asub Võtšegda alamjooksul. Piirneb lõunas Permi kraiga.
Subjektiivsus
Uusajal kujunenud filosoofiast alates mõisteti subjektiivsuse all üldiselt igasuguse inimliku tegevuse eripärasust.
Kortkerosi rajoon
Rajoonis on 18 kohalikku omavalitsust kokku 60 asulaga. Rajooni keskus ja suurim küla on Kortkeros (Körtkerös). Teised suuremad külad on Storoževsk, Podtõbok, Nivšera ja Mordino.
Argentan
Argentan [ar'žön'tan] on linn Prantsusmaal Orne'i departemangus. See on departemangu alam-prefektuur (sous-prefecture) ehk ringkonna halduskeskus. Linn on kahe kantoni keskus.
Linna territoorium asub 152–228 meetri kõrgusel üle merepinna.
Kortkerosi rajoon
2002. aasta rahvaloenduse andmeil oli elanikke 23 642, neist 71,7% komid, 22,3% venelased ja 2,4% ukrainlased.
Argentan
Argentani linnapea on Pierre Pavis Sotsialistlikust Parteist (Parti socialiste).
Kortkerosi rajoon
Rajooni nimi tuleb komikeelsest nimest Кӧрткерӧс, mis tähendab rauamäge.
Argentan
pisi|Argentan ja teda ümbritsevad vallad
Argentani Valdade Liitu kuulub 33 linna ümbruse valda.
Harilik äädikakärbes
Harilik äädikakärbes ehk harilik puuviljakärbes (Drosophila melanogaster) on kahetiivaline putukas, keda kasutatakse tihti bioloogias katseloomana ja kes oli üks esimesi geneetiliselt uuritud loomi. 20. sajandi teisel poolel oli harilik äädikakärbes kõige levinum mudelorganism arengubioloogias.
Harilikud puuviljakärbsed (koos rukki- ja puuvillaseemnetega) olid esimesed Maa elusolendid, kes saadeti 20. veebruaril 1947 Maa orbiidile.
Etümoloogia
Sõna Drosophila pärineb ladina keelest ja tähendab 'kaste armastaja'. Sõna tuleneb vanakreekakeelsetest sõnadest δρόσος, drósos, "kaste", "niiskus" ja φίλος, phílos, "armastav".
Elupaik
Drosophila liike leidub kogu maailmas. Neid võib leida kõrbetes, troopilistes vihmametsades, linnades, soodes ja mägedes. Kõige rohkem on liike troopilistes piirkondades. Mõned põhjapoolsemad liigid hiberneeruvad. Äädikakärbsed paljunevad lagunevates taimedes ja seentes. Vastne toitub mädanevas puuviljas ja juurviljas leiduvatest bakteritest ning pärmist. Mõned Drosophila liigid, sealhulgas D. melanogaster, D. immigrans ja D. simulans, on oma eluviisilt tihedalt seotud inimestega ning on tuntud koduliikidena.
Füsioloogia
Äädikakärbsel on umbes 50 tüüpi lõhnatajuneuronit, mis kannavad oma jätkeid pidi edasi elektriimpulsse iga lõhna puhul erinevalt. Kõik elektriimpulsid jõuavad umbes 2000 neuronisse, mida nimetatakse Kenyoni rakkudeks. Igat erinevat lõhna tajudes aktiveerub äädikakärbsel 2000 neuronist umbes 5%.
Genoom
Hariliku äädikakärbse genoom sisaldab 4 paari kromosoome: X/Y paar ja kolm autosoomi 2, 3 ja 4. Neljas kromosoom on väike, punktikujuline; X/Y (või esimene), 2. ja 3. kromosoom on metatsentrilised. Genoom koosneb umbes 132 miljonist aluspaarist ja sisaldab liigikaudu 13 792 geeni. Praeguseks on nende genoom täielikult sekveneeritud ja annoteeritud. Hariliku äädikakärbse karüotüüp (2n) sisaldab 8 kromosoomi.
Äädikakärbeste kasvatus
Äädikakärbsed on oma kiire paljunemise tõttu väga populaarne sööt terraariumiloomadele. Nende kasvatamine toiduks on eriti oluline kahepaiksete ja roomajate pidamisel. Söödana on kõige levinum äädikakärbse tiibadeta vorm, sest neid on lihtsam püüda. Harilikku äädikakärbest kasvatatakse mõnikord ka akvaariumikalade toiduks.
Välislingid
http://novaator.err.ee/259874/lugeja-kusib-kust-tulevad-aadikakarbsed
Karin Kaup Lapõnin
pisi|Karin Kaup-Lapõnin 2021. aasta Arvamusfestivalil Karin Kaup Lapõnin (sündinud 15. jaanuaril 1974) on välispoliitika ekspert, endine Eesti diplomaat, ettevõtja ja Eesti 200 tegevjuht.
Hariduskäik
Ta on Tallinna 7. Keskkooli vilistlane. Ta sai 1998. aastal magistrikraadi Concordia rahvusvahelisest Ülikoolist Eestis ärijuhtimise ja rahvusvahelise majanduse erialal ning õppis aastatel 2004–2005 Tartu Ülikoolis politoloogiat. Alates 2017. aastast uurib ta Tallinna Tehnikaülikooli Nurkse instituudi doktorantuuris eksternina innovatsiooni Eesti diplomaatias.
Töökäik
2002. aastast töötas ta Maksuameti osakonnajuhatajana. 2004. aastal suundus ta Välisministeeriumi, kus töötas 15 aastat arengukoostöö, inimõiguste ja poliitika valdkonnas.
Aastatel 2009–2012 oli ta Eesti esinduses ÜRO juures New Yorgis poliitikadiplomaat. 2012. aastal nimetati ta Ida-Euroopa grupi poolt ÜRO Lasteorganisatsiooni UNICEF nõukogu asepresidendiks.
Aastatel 2014–2017 teenis ta poliitikanõunikuna Euroopa Liidu delegatsioonis Aafrika Liidu juures Addis Abebas.
Alates 2019. aastast peab ta IT-ettevõtet, samuti on ta Erakonna Eesti 200 juhatuse liige.
Kurtna Linnukasvatuse Katsejaama peahoone
Kurtna Linnukasvatuse Katsejaama peahoone on hoone Kurtnas aadressil Keskuse tee 12. Hoone on projekteerinud Valve Pormeister 1965. aastal, insener Jüri Milvere, valmis 1966. Oluline moodsa arhitektuuri esindaja 1960. aastatel, mis pälvis imetlust ning leidis jäljendamist. Pälvis 1967. aastal Nõukogude Eesti preemia.
Eellugu
Ehitamise ajaks oli Eesti põllumajandus kolhooside tingimustes jalad alla saanud. 1950. aastal loodud Kurtna Linnukasvatuse Katsejaamas aretati kanu ja hanesid. Kiievi konverentsil kutsuti osavõtnuid tutvuma Eesti NSV linnukasvatusega. Tänu sellele õnnestus Moskvast välja kaubelda raha ja eriobjekti ehitamise võimalus. See tagas ülemuste huvi objekti vastu ning võimaluse muretseda kvaliteetseid materjale, sealhulgas välismaalt.
Arhitektuur
Ehitatud vana hoone asemele mõisasüdames paistiigi kõrgemal kaldal. Peahoone koosneb kahekorruselisest kahepoolse koridorsüsteemiga kontoripoolest ja ühekorruselise ühendusosa järel lehvikukujuliselt lahtihargnevast saalist. Seinad on laotud puhta vuugiga punastest tellistest, aknalindid on mustad, räästast kroonivad paksud valged siledate eterniitplaatidega karniisid. Karniisid rõhutavad moodsat horisontaalsust ja madalust, kuid säästavad maadligisurutusest. Üldmuljele lisavad palju elegantsed detailid, nagu sissepääsu juures maja läbipaistvus ja samas kõrval peene mööbliga puhkenurk seinapinda taandatud kamina ees, valge korstna tasakaalustav vertikaal ja evakuatsioonitrepp moodustavad otsaseina müüritud astmed. Teisele korrusele viis lahtine trepp. Seal olid teaduslike töötajate ruumid, laborid, raamatukogu ja külalistetoad.
Kurtna Linnukasvatuse Katsejaama peahoone kõrval asub veel üks Pormeistri projekteeritud hoone (Keskuse tee 16).
Interjöör
Väino Tamm ja Vello Asi kujundasid interjööri lähtuvalt Pormeistri arhitektuurist nagu ka Tuljaku kohviku puhul. Ruumilahenduse uudsus peitub saalis, mille interjöör kordab fassaadi materjale, selle asümmeetriliselt skulptuurne vorm ning maastikku avanev klaasist külgsein. Saalis on rõhutatud joonte vastassuunalist liikumist, mis tekib männipuust pinkide rivi, tellisseinte ja lae pikisuunaliste fermide koosmõjul. Mööbel on arhitektuurne ruumielement. Kasutatud on looduslähedasi materjale nagu puit, vask, tellis ja klaas. Astmelise laega saali valgus siseneb külgmisest klaasseinast ja kitsastest püstakendest ning seob avara ja valge saali ümbritseva loodusega. Saalis seisis Riho Kulla abstraktne metallskulptuur. Voolava ruumi ideest lähtuvalt kujundatud vestibüül ja lahtine trepp moodustasid terviku puhkenurgaga, kuhu oli paigutatud sisearhitektide kujundatud mööbel ja kamin. Suurte mustade nahkkatetega toolide iseloomu dikteeris metallkarkass, millele toetus nurgeline ja massiivne isteosa.
Mõjudest
Eesti arhitektuuriajaloos etapilise tähtsusega ja Valve Pormeistri loomingu üks ehedamaid näiteid. Delikaatselt on kokku sulatatud uus arhitektuur ja vana mõisasüda. Kurtna keskusega tekkis maale uut tüüpi hoone – moodne teadusasutus. Kurtna Linnukasvatuse Katsejaama keskus oli valmimise järel rahva seas tohutult populaarne. Uudistajaid saabus nii Eestist kui Nõukogude Liidust. Valve Pormeistri tollane looming innustas paljusid, temast vaimustumist kajastavad rohkem või vähem T. Hanseni lillekauplus Kannike (1967), Toomas Reinu Sverdlovi-nim. kolhoosi keskus (Tsoorus, 1969–77), Maie Penjami Aruküla ja Vändra kolhoosi keskusehoone (1971–75, vrd. ka R. Pietilä Soome paviljoniga Brüsseli 1958. aasta maailmanäitusel), A. Aasmaa Pärnu veterinaarravila (1971–77), M. Metsali Põdrangu sovhoosi keskusehoone (1974–75) jm. Kurtnast kujunes näidisehitis, mida seati eeskujuks teistele maaehitajatele.
Jõulutunnel
"Jõulutunnel" on Eesti Televisiooni jõuluaegne heategevussaade, mis on pühendatud konkreetsele sotsiaal- või terviseteemale ja kogub televaatajate annetustega partnerorganisatsioonile sihtotstarbelist toetust.
Telesaade on eetris päeva jooksul mitme osana ning sisaldab temaatilisi videolugusid, vestlusi otsestuudios ja muusikute-lauljate etteasteid. Esimene heategevussaade oli 1999. aasta sügishooaja sotsiaalkaitsesarja "Tunnel" jõuluaegne erisaade, selle initsiaatorid olid tolleaegne Eesti Televisiooni programmijuht Tiina Kangro, toimetaja Grete Lõbu ning esimesed saatejuhid Diana Lorents ja Margus Saar. Hiljem on saatejuhid on olnud Katrin Viirpalu, Maian Kärmas, Anu Välba, Margit Kilumets, Meelis Kompus (reporterina), Urmas Vaino, Anna Pihl, Kristjan Pihl jt.
Algusaja meessaatejuht ja ühtlasi saate produtsent Margus Saar oli selle saatega seotud kuni 2012. aastani.
Komatipoort
Komatipoort on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Mpumalanga provintsis Ehlanzeni ringkonnas Nkomazi vallas. Linn asub Mosambiigi piirist 5 kilomeetri kaugusel.
Asula on rajatud 1874. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Komatipoorti elanikest mustanahalisi aafriklasi 61,01%, valgeid 34,42%, India või Aasia päritolu inimesi 2,80%, värvilisi 1,15% ja teisi 0,62%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 30,79%, tsonga keelt 28,39%, svaasi keelt 27,70%, inglise keelt 7,56% ja suulu keelt 0,83%.
Telesaade
Televisioonisaade (ka telesaade või saade) on mistahes sisuga saade, mis on toodetud televiisoris vaatamiseks ning mida edastatakse üle õhu või läbi satelliit- või kaabeltelevisiooni, välja arvatud telereklaamid ja treilerid, mida näidatakse tavaliselt telesaadete vahele. Televisioonisaadete järjekord on enamasti ette planeeritud saatekavas, mis ilmub elektroonilistes ja teistes telekavades, kuid sageli võimaldavad voogedastusteenused vaadata saateid igal ajal. Televisioonisaate sisu luuakse eri meetoditel, näiteks salvestatakse saade telestuudios, animeeritakse või toodetakse filme ja sarju. Saated, mida ei toodeta telestuudios, on tavaliselt lepingu või litsentsiga produktsioonifirmade poolt valmistatud.
Televisioonisaateid saab vaadata: otse (reaalajas), vaadata salvestatud saadet hiljem salvestamisvõimalusega digiboksist või vaadata järelvaatamisest läbi digiboksi või interneti.
Maria teater
pisi|Maria teater pisi|Maria teater vanal postkaardil pisi|Maria teatri suur saal pisi|[[Luikede järve etendus Maria teatris]] Maria teater (vene keeles Мариинский театр Mariinski teatr) on Peterburis asuv Venemaa juhtiv ooperi- ja balletiteater. See on üks vene kultuuri sümboleid.
Nime valikul oli määrav Peterburi 19. sajandi kultuurijuhtide ja vaimuinimeste lugupidamine keiser Aleksandr II abikaasa Maria Aleksejevna vastu. Teater kandis Maria nime kuni 1919. aastani, mil bolševikud võtsid kasutusele lohiseva nime Riiklik Ooperi- ja Balletiteater (vene k Государственный театр оперы и балета Gosudarstvennõi teatr operõ i baleta). Aastatel 1935–1992 kandis teater bolševistliku poliitiku Sergei Kirovi nime (vene k Ленинградский ордена Ленина и ордена Октябрьской Революции академический театр оперы и балета имени С. М. Кирова).
Nõukogude võimu aastatel pidi teater NSV Liidu juhtkonna survel oma juhtpositsiooni loovutama pealinna Moskva Suurele Teatrile.
Teatri ajalugu algab 1783. aastast, mil tema eelkäijana avati Peterburi Teatri väljakul Suur Kiviteater (vene k Большой Каменный театр Bolšoi Kamennõi teatr). Keisrinna Katariina II määras 12. juulil 1783 oma ukaasiga teatri kohustuseks tuua aastas välja üks või kaks uut tõsist ja kaks koomilist, valdavalt itaalia heliloojate ooperit. Katariina II kutsel töötas aastatel 1776–1782 teatris 3000-rublase aastapalgaga kapellmeistrina tolle aja parimaid itaalia heliloojaid Giovanni Paisiello, kes komponeeris seal oma populaarseima oopuse "Sevilla habemeajaja". Suur Kiviteater rekonstrueeriti 1836. aastal itaalia arhitekti Alberto Cavose järgi ning avati Mihhail Glinka selleks puhuks valminud ooperiga "Elu tsaari eest". Sama ooperiga avati 2. oktoobril 1860 taas Cavose projekti järgi valminud tolle aja Euroopa suursuguseim teatrimaja (1780 kohta), mis ehitati Teatri Väljakule mahapõlenud hobutsirkuse kohale.
Aastatel 1863–1913 kujundas teatri kunstilist nägu värvikas tšehhi dirigent ja helilooja Eduard Nápravník. Tema teene on, et paljud vene heliloojad kirjutasid spetsiaalselt selle teatri jaoks oopereid, millest kujunesid vene ooperiloomingu tippteosed. 1909–1918 oli teatri pealavastaja Vsevolod Meierhold, kes jätkas küll Wagneri teoste lavastamise traditsiooni, kuid pani selle kõrval suurt rõhku ka vene klassikalistele teostele ning Richard Straussi loomingu tutvustamisele.
Nõukogude perioodil tegutsesid kunstiliste või muusikaliste juhtidena Aleksandr Gauk (1920–1925), Vladimir Dranišnikov (1925–1936), Daniil Pohitonov (1936–1954), Boris Haikin (1954–1978) ja Juri Temirkanov (1978–1988). Alates 1977. aastast on teatriga seotud Valeri Gergijev, kes oli aastatel 1988–1996 ooperitrupi kunstiline juht ja peadirigent ning alates 1996. aastast kunstiline juht ja direktor. Gergijevi eestvedamisel taastas teater oma juhtpositsiooni Venemaa parima muusikateatrina.
Maria teatris on esietendunud Dargomõžski "Kamennõi gostj" ("Kivist külaline") (1872), Serovi "Judith" (1863), "Rogneda" (1865) ja "Vražja sila" (1871), Mussorgski "Boris Godunov" (1874) ja "Hovanštšina" (1886), Rubinsteini "Demon" (1875), Borodini "Vürst Igor" (1890), Tšaikovski "Opritšnik" (1874), "Kuznets Vakula" ("Sepp Vakula", hiljem "Kuldkingakesed") (1876), "Jevgeni Onegin" (II red, 1885), "Orleanskaja deva" ("Orléansi neitsi") (1881), "Tšarodeika" ("Võlur") (1887), "Pikovaja dama" (1890) ja "Iolanta" (1892), Prokofjevi "Obrutšenije v monastõre" ("Kihlus kloostris") (1946) jt. Oktoobris 1862 oli seal maailma esiettekandel Verdi järjekorras 23. ooper "La forza del destino" ("Saatuse jõud"). Teater oli enne bolševistlikku riigipööret 1917. aastal Richard Wagneri teoste esitamise keskus Venemaal, kusjuures Wagner ise oma teoseid seal juhatanud ei ole.
Pärast NSV Liidu kokkuvarisemist 1991. aastal on mängukavas olnud mitmeid maailma ooperiliteratuuri tippteoseid, nagu Verdi "Aida", "Maskiball", "Rigoletto", "Nabucco", "Falstaff", "La traviata", "Macbeth", "Othello" ja "Don Carlos", Mozarti "Don Giovanni", "Cosí fan tutte" ja "Figaro pulm", Puccini "Madame Butterfly", "La bohème" ja "Turandot", Bellini "La sonnambula" ja "Norma", Donizetti "Lucia di Lammermoor", "L'elisir d'amore" (kontsertettekandena) ja "Don Pasquale", Rossini "Il viaggio a Reims", Richard Straussi "Elektra", Bizet' "Carmen", Janáčeki "Jenůfa", Glucki "Orphée et Eurydice", Cimarosa "Cleopatra". Gergijevi ambitsioonikaim töö on olnud Wagneri traditsioonide taastamine, kusjuures vene lauljatega on esitatud "Der Ring des Nibelungen", "Lohengrin", "Tristan ja Isolde", "Die Walküre" ja "Parsifal", samuti Britteni "Turn of the Screw", Richard Straussi "Die Frau ohne Schatten" jt.
Teatri repertuaar on olnud muljetavaldav. Ühe hooaja jooksul (kestab septembrist juulini) on esitatud 40–110 ooperit, mitmeid neist küll vaid ühel õhtul. Tavaliselt on pooled jooksva repertuaari ooperid vene heliloojate klassikaline looming.
Teatri statsionaarses koosseisus on 33 sopranit, 21 metsosopranit, 27 tenorit, 16 baritoni ja 24 bassi. Teatri sümfooniaorkestrit hinnatakse Venemaa alaliselt tegutsenud orkestritest parimaks. Selle koosseisu kuulub ligi 220 muusikut, mis võimaldaks panna korraga välja lausa kaks orkestrit. Sümfooniakontserte antakse ka väljaspool teatrimaja. Orkester esines 2005. aastal kontsertidega Tallinnas Eduard Tubina festivalil ning 2010. aastal Estonias Gergijevi ja 2008. aastal Kristjan Järvi dirigeerimisel. Orkestril on Gergijevi kõrval veel 6–7 koosseisulist ning igal hooajal 7–8 külalisdirigenti.
Tegutseb ka 46-liikmeline noorteorkester ja 26 pillimehega lavaorkester (banda), mida kasutatakse siis, kui tükk näeb ette muusikute laval viibimist. Teatri ooperikooris on ligi 120 lauljat ja balletitrupis 70–80 tantsijat. Maria teatri laval on endale maailmanime teinud Anna Pavlova, Galina Ulanova, Rudolf Nurijev, Alla Šelest, Irina Kolpakova, Mihhail Barõšnikov, Juri Solovjov ja mitmed teised.
Sellise suure kunstilise kollektiivi ülalpidamist võimaldab Venemaa presidendi ja valitsuse absoluutne soosing ning mahukas toetus riigieelarvest, samuti toetavad teatrit rahaliselt Peterburi linn ja mitmed suurfirmad (sh Gazprom, Sberbank, Yoko Ceschina, JTI, MDB Bank, Bombardier, Telia Sonera, British Petroleum).
Maria teater on Gergijevi ajal silma paistnud laialdaste rahvusvaheliste kontaktide poolest. Ooperitrupp on andnud külalisetendusi New Yorgis, Los Angeleses, Melbourne'is, Pekingis, Grazis, Baden-Badenis, Rotterdamis, Stockholmis, Donostias, Austrias, Saksamaal, Ungaris, Iisraelis ja Kuressaare ooperipäevadel ning teeb koostööd New Yorgi Metropolitan Opera, Milano La Scala, Veneetsia La Fenice, Pariisi Opéra Bastille, Londoni Covent Gardeni, San Francisco Opera, Barcelona Liceu ja teiste rahvusvaheliselt kõrgelt koteeritud ooperiteatrite ja kontserdisaalidega.
Pärast mitmeid restaureerimisi ja ümberehitamisi (teise maailmasõja ajal tabas teatrit paarkümmend pommi) on vaatesaalis 1194 kohta, lisaks nn tsaari loož, mida Peterburi külastades on meelsasti kasutanud teatri protežee, Venemaa president Vladimir Putin. Teatrimaja eksisteerimise ajaloo jooksul on paarkümmend hooaega jäänud ära kas sõdade või hoone rekonstrueerimiste tõttu. 2013. aastal valmis teatrimaja juurdeehitus Maria 2. Teatri käsutuses on ka kammersaalid ja kontserdisaal Dekabristide tänaval.
Kommunikatiivsed lausetüübid
Kommunikatiivsed lausetüübid on lausetüübid, mida eristatakse suhtluseesmärgi järgi.
Lausetel võivad olla erinevad suhtlusülesanded: midagi väita, küsida, käskida, soovida või hüüda.
Lungu sovhoos
Lungu sovhoos oli sovhoos Rapla rajoonis Käru külanõukogus. Sovhoosi keskus asus Lungu asulas. Sovhoosi pindala oli 8900 ha.
Võsavaksik
Võsavaksik (Ematurga atomaria) on vaksiklaste sugukonda kuuluv päeval lendav liblikas.
Võsavaksik on üks Eesti tavalisemaid liblikaliike, kelle elu mõjutavaid tegureid on uuritud ka Tartu Ülikoolis.
Levik ja elupaigad
pisi|Paarituvad võsavaksikud. Ülalpool emane, all isane Võsavaksik on levinud Euroopast läbi Väike-Aasia, Kaukasuse ja Kasahstani Põhja-Mongoolia, Sahhalini saare ja Kamtšatka poolsaareni. Liik on tavaline kogu Euroopas, teda leidub pea kõikjal.
Üheks iseloomulikuks elupaigaks on nõmmed ja kanarbikusood, kuid sobivad enamik maismaa elupaigatüüpidest: nii rohumaa, teedeservad, vooluveekogude kaldad kui tihti ka hõredamad metsaalad ja lagendikud.
Toitumine
Võsavaksiku röövik on laialt polüfaagne ehk ei ole toidu suhtes valiv. Röövik võib toituda kanarbikul, aga näiteks ka pujul, nõiahambal, ristikul, tähtpeadel, jumikal, kuldvitsal, mustika perekonna taimedel, naistepunal, sookailul, jaanikakral, pajul, takjal, toomingal, kasel ja pihlakal.
Katsetes on leitud, et võsavaksiku röövikute jaoks on mustikas parem toidutaim kui kanarbik. Mustika paremus väljendub seda söönud nukkude suuremas kaalus võrreldes nendega, kes on elanud kanarbiku peal. Samuti kasvavad võsavaksikud mustikat süües kiiremini. Samas kasvavad kanarbikku söövad röövikud suuremaks enne nukkumist viimase kestumise ajaks. Viimast on püütud seletada tanniinide suurema hulgaga mustikas, mis toitumist takistab ja mille suhtes noored röövikud tundlikumad on.
Välimus
pisi|Emane isend. [[Rootsi Põllumajandusteaduste Ülikooli kollektsioon]] pisi|Isane isend. Rootsi Põllumajandusteaduste Ülikooli kollektsioon. Emase võsavaksiku valmiku tiibade siruulatus on 22–30 mm, isasel 25–35 mm. Liiki iseloomustab tugevalt väljendunud sooline dimorfism: emase tiiva põhivärv on valge, isasel heledast ookerkollaseni. Kummalgi sool on tiivad täkitud tiheda tumepruuni mustriga. Üldiselt on eestiibadel neli ja tagatiibadel kolm tumepruuni ristvööti, mis paiknevad tiiva kaugeima servaga paralleelselt. Eestiiva vöödid sageli liituvad rindmiku lähedal. Eriti isastel on tihti tiiva välisservaala üleni tumepruun. Nii ees- kui tagatiival on tumepruun kesktähn. Pruuni mustri osakaal on samas väga muutlik. Tiibade välisservad on ääristatud laia katkendjoont meenutava kirjaga, kus tumepruun vaheldub ühtlaselt põhivärviga. Emaste tiivakiri on sageli kontrastsem. Eriti põhjapoolsemates, kanarbikuga seotud populatsioonides esineb rohkem tumedama kirjaga isendeid, sellal kui teised populatsioonid on keskmiselt veidi suuremad, heledamad ja punakamad ning pole seotud kindla toidutaimega.
Noored röövikud on rohelised heledamate pikitriipudega. Kasvades võib värvusse tulla pruunikaid toone. Võsavaksiku röövikute kehavärvus on eriti varieeruv viimases kasvujärgus, kusjuures osa muutlikkusest on geneetiline, kuid ka toidutaimel on oma mõju. Mustikat või sinikat söövad röövikud on sagedamini rohelised ja mustrita, kanarbikul kasvanud pigem hallid või tumepruunid ning kirjud. Tumedat taime söönud röövikud on tumedamad. Röövikud kasvavad mustrilisemad, kui toidutaim on karedama pinnaga.
Alamliigid ja morfid
Võsavaksiku välimus varieerub ka geograafiliselt ning seetõttu on kirjeldatud mitmeid alamliike ja ohtralt erinevaid morfe ehk värvivariante. Eestis esineb nominaalalamliik, E. a. atomaria. Veel alamliike: Võsavaksiku värvivariante on kirjeldatud palju.
Elukäik ja käitumine
Nagu kõik liblikalised, areneb võsavaksik täismoondega. Emased valmikud munevad mune, millest kooruvaid vastseid nimetatakse röövikuteks. Röövik toitub taimede rohelistest osadest ja kestub kasvades mitu korda, kuni viienda kestumise ajal nukkub. Nukus lagundatakse enamik rööviku kudedest ja kasvatatakse üles uued. Kuna võsavaksik talvitub nukuna, esineb neil selles arengujärgus diapaus ehk arenguseisak. Ühel hetkel väljub liblikas nukust sugu- ja lennuvõimelise valmikuna, kes toitub õite nektarist, aga ka muudest toitainerikastest vedelikest, mida leiab.
Võsavaksiku valmikuid võib Eestis kohata mai keskpaigast augustini. Erinevalt enamikust vaksiklastest lendab võsavaksiku valmik päeval ja öine valgustus meelitab neid seega harva. Puhkeasendis on tiivad enamasti lamedalt, voltimata. Röövikuid on leida juulist septembrini. Talvitub nukuna mullas. Mõnel pool jõuab suve jooksul areneda kaks põlvkonda, suvine ja talvituv. Sel juhul ei toimu põlvkondade vahetus ühekorraga, vaid järk-järgult. Eestis kasvab üles vaid üks põlvkond aastas, mistõttu on kõigil arengujärkudel küllaga aega arenemiseks.
Võsavaksiku elupaigad on sageli metsastel või soistel aladel, kus vähenõudlikud röövikud elavad toidukülluses, kuid valmikutele on nektariallikaid vähe. Niisugusele olukorrale on liik kohastunud sellega, et valmiku munemisedukus sõltub teiste liblikatega võrreldes suurel määral röövikuna kogutud kehamassist. Siiski võsavaksiku valmik ka toitub.
Liigi väliste ja elukäigutunnuste muutlikkuse ning emaste hea püütavuse tõttu on võsavaksik pakkunud huvi Tartu Ülikooli teadlastele. Muuhulgas on röövikutel leitud reaktsioon mitmekesi koos kasvatamisele, mis seisneb varem nukkumises madalama kaalu juures. Selline käitumine ei saa võsavaksiku puhul olla põhjustatud võimalikust toidunappusest, kuna võimalikke toidutaimi leidub rohkelt. Taolise reaktsiooni adaptiivsed ehk kohastumuslikud põhjused pole veel selged, kuid pakutakse haigestumis- ja kisklusriskide suurenemist hulgakesi koos elades. Võsavaksiku röövikuid, nagu teisigi, ohustavad linnud ja röövtoidulised putukad, näiteks sipelgad, kuid ka teised lülijalgsed ja imetajad. Valmikuid ohustavad samadest rühmadest teised liigid, kes on suurema suunitlusega õhust püüdmisele.
Käo mõis
Käo mõis (saksa keeles Käo) oli Väike-Konguta mõisa karjamõis Puhja kihelkonnas Tartumaal.
Bochmann
Bochmann oli Ruhjast pärit käsitöölise ja aadlisuguvõsa.
Ajalugu
Bochmannide kohta on teateid XVIII sajandi algusest, mil Heinrich Johann Bochmann (suri pärast 1751) oli Ruhjas rätsep. Hiljem sai temast põllumees, ta oli Laatre mõisavalitseja. Tema poeg Johann Gottfried Bochmann (1739−1807) asus elama Pärnusse, võeti 1766. aastal kodanikuks ja tegutses kaupmehena. Poeg Heinrich Bochmann (1776−1835) õppis Königsbergi ülikoolis ning oli 1797−1807 Pärnu Eliisabeti ja 1808−1835 Audru pastor. Viimase poeg Jacob Karl Bochmann (1804−1879) tegutses metsanduse valdkonnas ja tõsteti 1830. aastal teenete eest Venemaa aadliseisusse. Tema poeg Alexander Heinrich Gregor von Bochmann (1850−1930) oli tuntud maalikunstnik ja professor. Keiser Wilhelm II kinnitas tema aadlitiitlit 1899. aastal. Temast alguse saanud Düsseldorfi liini esindajad elavad siiani Saksamaal. Pastori nooremast pojast titulaarnõunik Alexander Gottlieb Christian Bochmannist (1806−1889) sai alguse haru, mille liikmed elasid peamiselt Riias. Sellest liinist oli pärit arst ja Riia linnahaigla direktor Eugen Hermann Alexander von Bochmann (1836−1901). Liin oli alles veel XX sajandi keskpaiku.
Dmitri Gorelov
Dmitri Vladimirovitš Gorelov (Дмитрий Владимирович Горелов, sündis 6. augustil 1948 Moskvas) on Venemaa suurärimees ja endine KGB polkovnik, president Vladimir Putini lähikondne.
Elukäik ja tegevus
1973 lõpetas Kirovi-nimelise Sõjameditsiini Akadeemia Leningradis. Alates 1977 töötas Leningradi Tervishoiu Peavalitsuse rahvusvaheliste suhete osakonna juhataja asetäitjana. Mõningatel andmetel asus tööle KGB-s, tõustes seal polkovniku aukraadini. 1989. aastal alustas koos biofüüsik Sergei Kolesnikoviga meditsiiniseadmete tarnimisega seotud äri. 1991. aastal lõi koostöös Peterburi linnavalitsuse välissuhete komiteega, mida juhtis Vladimir Putin, meditsiiniseadmete tarnimise firma Petromed. 1996. aastal sai temast ettevõtte Biotechnotronic Consulting kaasasutaja.
2002. aasta algusest Petromed Holdingu juhatuse esimees. 2000. aastate algusest 2013. aastani – Putini sõprade pangana tuntud pank "Rossija" vähemusaktsionär (12,6%). 2006. aastal omandas Gorelov koos Nikolai Šamaloviga (Putini endise väimehe isa) Viiburi laevatehase kontrollpaki.
Juunis 2000 omistati talle Venemaa presidendi dekreediga aunimetus "Vene Föderatsiooni austatud tervishoiutöötaja". Tema poeg Vassili Gorelov on ettevõtte Rosinvest peadirektor, Viiburi laevatehase kaasomanik.
Kriitika
2005. aastal teatas Vladimir Putin tervishoiureformi algusest, mille raames kavatseti läbi viia suuremahuline kallite meditsiiniseadmete, eelkõige tomograafide ost. Nagu selgus, ostsid riigiasutused eelarveraha eest tugevalt paisutatud hindadega meditsiiniseadmeid. Reutersi uurimine 2014. aastal näitas skeemi, mille järgi eelarveraha raisati: meditsiiniseadmeid tarnis riigile Gorelovi firma Petromed, mis omakorda ostis need Briti Greathillilt. Selle Briti ettevõtte lõplikud omanikud olid ka Šamalov ja Gorelov. Tähelepanuväärne on see, et ka Greathill ei tootnud meditsiiniseadmeid, vaid ostis need Saksa Siemensilt vähemalt kahekordsete hindadega. "Nad müüsid valitsusele seadmeid vähemalt 195 miljoni dollari väärtuses, saates Šveitsi pangakontodele tulu kokku 84 miljonit dollarit," selgub Reutersi uuritud pangaandmetest. Nendelt kontodelt läks vähemalt 48 miljonit dollarit ettevõttele, mis ehitas nn. Putini paleed Musta mere äärses Gelendžikis.
Topi Raitanen
Topi Olli Vihtori Raitanen (sündinud 7. veebruaril 1996 Tamperes) on Soome takistusjooksja ja orienteeruja.
Raitanen alustas sportlaskarjääri orienteerujana. 2015. aastal tuli ta Soome koondisega noorte maailmameistriks teateorienteerumises. Noorte Euroopa meistrivõistlustel võitis ta pronksi tavarajal (2014) ning kaks hõbedat teatevõistlustel (2012 ja 2014).
2017. aasta hooaja eel otsustas Raitanen keskenduda kergejõustikule. Euroopa U23 meistrivõistlustel oli ta 3000 meetri takistusjooksus neljas. Universiaadil Taipeis lõpetas ta takistusjooksu neljandana, kuid tõusis pärast alžeerlase Ali Messaoudi positiivse dopinguproovi tõttu diskvalifitseerimist pronksmedalile.
Tokyo olümpiamängudel sai ta takistusjooksu finaalis parima Euroopa jooksjana ajaga 8.17,44 kaheksanda koha.
2022. aasta Euroopa meistrivõistlustel Münchenis tuli Raitanen 3000 meetri takistusjooksu Euroopa meistriks, edestades finaalis Itaaliat esindanud Ahmed Abdelwahedi ja Osama Zoghlamit.
Isiklikud rekordid
Allikas: Rahvusvaheline Kergejõustikuliit
Ryan Babel
pisi|Ryan Babel 2010. aastal [[Liverpool FC|Liverpooli särgis]] Ryan Guno Babel (sündinud 19. detsembril 1986 Amsterdamis) on Holland jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Türgi kõrgliiga klubis Galatasaray ja Hollandi jalgpallikoondises.
Püha Savva kirik
Ajalugu
Samas kohas Vračari kõrgendikul põletati 1595. aastal Osmanite riigi suurvesiiri Koca Sinan Paša käsul serbia peapiiskopi püha Savva säilmed. Kiriku ehitamist alustati 1935. aastal. Teise maailmasõja ajal ehitustööd katkesid, jätkudes alles 1986. aasta mais. Kuppel lõpetati 1989. aastal, kiriku siseviimistlused kestavad tänini.
Arhitektuur
Uusbütsantsi stiilis 79 meetri kõrgune ristkuppelkirik on maailma üks suurimaid sakraalhooneid. See on mahult suurem kui İstanbulis asuv kunagine õigeusu katedraal Hagia Sophia, mis oli Püha Savva kiriku projekteerimisel eeskujuks.
Ryan Babel
2007. aasta juulis liitus ta Inglismaa kõrgliiga klubiga Liverpool ja ta mängis klubis kolm ja pool hooaega. Klubikarjääri jooksul on ta mänginud veel Saksamaa kõrgliigas TSG 1899 Hoffenheimis, Türgi kõrgliigas Kasımpaşas ja Beşiktaşes, Araabia Ühendemiraatide klubis Al Ain, Hispaania kõrgliigas Deportivo La Coruña ja Inglismaal Fulhamis. Galatasarays mängib Babel alates 2019. aasta juunist.
Hollandi jalgpallikoondises tegi Babel debüüdi 26. märtsil 2015 mängus Rumeenia vastu ja lõi selles mängus ka värava. Ta sai sellega üheks kõige nooremaks väravalööjaks Hollandi koondises. Ta on kuulunud Hollandi koondisse 2006. ja 2010. aasta maailmameistrivõistlustel. Lisaks kuulus ta 2008. aasta suveolümpiamängudel Hollandi olümpiakoondisse. Pärast seda, kui ta ei olnud koondises mänginud ligi kuus aastat, naasis ta koondisse 2017. aastal. 14. novembril 2017 lõi ta sõprusmängus Rumeenia vastu värava – see oli üheksa ja pool aastat pärast tema eelmisest väravast koondises.
Pendiga raudteepeatus
Pendiga raudteepeatus oli raudteepeatus Lätis Valmiera piirkonna Vilpulka valla aladel. Raudteejaam jäi Valga–Ruhja–Pärnu raudteele, Valka raudteejaamast 51,4 kilomeetri kaugusele.
Peatus avati aastal 1930. See asus Volmari kreisi Terneja valla aladel XVI ja XVII sajandil eksisteerinud Pendiga mõisa (Bentenhof) kohale aastal 1681 kujunenud Pendiga talu järgi. Teise maailmasõja järel selle peatuse kohta teateid ei ole.
407
407. aasta
Kuruš
Kuruš on küla (auul) Venemaal Dagestanis Dokuzpara rajoonis. See on Venemaa lõunapoolseim asula. Asub mägedes 2560 m kõrgusel merepinnast. Kui arvestada, et Euroopa ja Aasia piir kulgeb mööda Kaukasuse peaaheliku kõrgemaid tippe, siis on tegemist Euroopas kõige kõrgemal asuva pidevalt asustatud asulaga.
Enamik elanikke on lesgid.
Harri Säteri
Harri Tapio Säteri (sündinud 29. detsembril 1989 Toijala) on Soome jäähokimängija, kes mängib väravavahina Šveitsi kõrgliigaklubis EHC Biel