cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mutagenees
Kromosomaalsed mutatsioonid
Kromosomaalsed mutatsioonid (chromosome aberration) on kromosomaalse struktuuri muutused. Need jagunevad deletsioonideks, duplikatsioonideks, inversioonideks ja translokatsioonideks. Kromosomaalsed mutatsioonid on üldjuhul kahjulikud ja nende tekkimisega võib kaasneda organismi surm. Samas on nad olulised liigitekkes ja evolutsioonis laiemalt.
Deletsioon
Deletsioon võib tekkida järgnevatel viisidel:
On olemas kaks deletsioonitüüpi:
Terminaalses deletsioonis kaob osa kromosoomi otsast, kus on telomeerid, interstitsiaalses deletsioonis aga keskelt.
Duplikatsioon
pisi|Skeem kromosoomist enne ja pärast duplikatsiooni
Inversioon
Inversioon on mutatsioon, mille tulemusena vahetuvad omavahel ühe ja sama kromosoomi piirkonnad. Inversiooni võib jagada paratsentriliseks ja peritsentriliseks inversiooniks. Paratsentrilise inversiooni puhul leiab inversioon aset tsentromeerist ühel pool, peritsentrilise inversiooni puhul aga mõlemal pool tsentromeeri.
Inversiooni käigus ei kao geneetiline materjal ja inverteeritud kromosoom ei avalda fenotüübile mõju. Kui aga inverteeritud heterosügoodis toimub ristsiire, siis võib tekkida anomaalne kromatiid.
Inimesel on kõige rohkem levinud üheksandas kromosoomis tekkinud inversioon, mis ei ole kahjulik. Samas on andmeid, et naistel, kes kannavad seda inversiooni, on nurisünnituse tõenäosus 30%.
Translokatsioon
Kromosomaalne translokatsioon on mutatsioon, mille tulemusena toimub ümberkorraldus mittehomoloogsete kromosoomide vahel. Translokatsioone on võimalik jagada järgnevalt: Translokatsioonid võivad olla tasakaalustatud ja tasakaalustamata. Tasakaalustatud translokatsiooni puhul vahetub võrdne osa geneetilisest materjalist, tasakaalustamata translokatsiooni korral ebavõrdne osa.
Vastastikune translokatsioon on geneetilise materjali vahetus mittehomoloogsete kromosoomide vahel, kusjuures mõlemad kromosoomid jäävad alles. Selle tekkesagedus varieerub 1/500 kuni 1/625 vastsündinu kohta. Sellised mutatsioonid on enamikul juhtudest ohutud. Inimestel, kes kannavad tasakaalustatud vastastikuseid translokatsioone, võivad tekkida tasakaalustamata translokatsioone sisaldavad gameedid. Sellised gameedid põhjustavad laste väärarenguid. Enamik kandjatest on terved, aga umbes 6% nendest võivad olla autistid või kannatada arenguhäirete all.
Robertsoni translokatsioon on kromosoomide ümberkorraldus. Inimese genoomis esineb see akrotsentrilistel kromosoomipaaridel (kromosoomid 13, 14, 15, 21 ja 22). See on mittevastastikune mutatsioon, mille tulemusena kahest akrotsentrilisest kromosoomist moodustub üks. Kandjad on fenotüübilt normaalsed, aga meioosis võib neil tekkida gameete, mis põhjustavad näiteks Downi sündroomi (kui tegemist on 21. ja 14. (15.) kromosoomide translokatsiooniga).
Aneuploidsus
Aneuploidsus on ebanormaalne kromosoomide arv. Lisa- või kadunud kromosoom on tavaline geneetiliste häirete põhjus. Aneuploidsus tekib raku jagunemisel, kui kromosoomid ei jaotu õigesti kahe raku vahel. Kõige sagedamini tekib inimesel kolmas lisakromosoom paarides 21, 18 ja 13. Erinevatel liikidel on erinev normaalne kromosoomide arv, seepärast on aneuploidsus liigispetsiifiline termin.
Eristatakse järgmiseid aneuploidsuse tüüpe:
Disoomia on ühe kromosoomi kahe koopia olemasolu. See on normaalne, kui tegemist on diploidse organismiga (näiteks inimene), triploidsetel organismidel on see aneuploidsuse ilming.
Tetrasoomia ja pentasoomia on vastavalt nelja ja viie kromosoomikoopia esinemine genoomis. Väga harva esineb seda autosoomidel, mõnevõrra sagedamini sugukromosoomidel. Inimestel on leitud 48,XXXX; 49,XXXXX; 49,XXXXY ja 49,XYYYY karüotüüpe.
Indutseeritud mutagenees
Mutageneesi kasutatakse laboratoorse meetodina mutantsete tüvede loomiseks. Üldjuhul tekitatakse mutantseid tüvesid kahel eesmärgil:
Juhuslik mutagenees
Juhuslik mutagenees tähendab seda, et mutatsioon toimub juhuslikus kohas või kohtades. Efekti on võimalik saavutada UV-kiirguse või erinevate kemikaalide abil. Näiteks võib Escherichia coli 't mõjutada UV-kiirgusega ja seejärel kasvatada agarsöötmel. Üles kasvanud kolooniad tuleb pärast külvata ümber rikassöötmesse ja minimaalsöötmesse. Spetsiifiliste toitevajadustega mutandid ei kasva minimaalsöötmes. Söötme koostist muutes saab tuvastada, milline toitaine on mutanttüvele vajalik.
Saitspetsiifiline mutagenees
Saitspetsiifiline mutagenees on meetod, mille abil tekitatakse mutatsioon DNA molekuli spetsiifilises kohas. See mutageneesi vorm eeldab muudetava molekuli nukleotiidse järjestuse teadmist.
Üldjuhul on vaja sünteesida praimer, mis oleks komplementaarne DNA molekuli piirkonnale, kus tahetakse tekitada mutatsioon. Mutatsioon võib olla kas punktmutatsioon, deletsioon või insertsioon. Praimer seondub spetsiifilise kohaga, mis asub tulevase mutatsiooni läheduses. DNA polümeraas sünteesib komplementaarseid ahelaid, kus tekib mutatsioon. Mutatsioonisaidiga DNA-ahel integreeritakse plasmiidi ja amplifitseeritakse. Pärast integreeritakse see bakteri genoomi ja toimub rekombinatsioon. Selle protsessi tulemusena saadakse mutantseid tüvesid.
Kunkeli meetod
1987. aastal esitlesid Kunkel ja kolleegid mutageneesi indutseerimise meetodit, mille eeliseks on vähenenud vajadus mutantide välja sorteerimiseks. Selleks kasutatakse mutanti, millel puudub kaks ensüümi: dUTPaas ja uratsiili deglükosidaas. dUTPaasi puudumine takistab dUTP lagunemist, uratsiili deglükosidaasi puudumine takistab uratsiili eemaldamist DNAst. Tulemusena sünteesitakse DNA-ahel, mis sisaldab ka uratsiili. Seda DNA-ahelat kasutatakse mutageneesiks. Selleks sünteesitakse komplementaarne ahel, mida pärast töödeldakse uratsiili deglükosidaasiga, mis eemaldab DNA-ahelast uratsiili, ja siis leelisega. Saavutatakse mutatsiooniga DNA-ahel.
PCR saitspetsiifiline mutagenees
Selles meetodis kasutatakse kindlat mutatsiooni sisaldavaid praimereid. Need amplifitseerivad mutantset DNAd, mida saab pärast ekstraheerida, kasutades elektroforeesi. Mutantne geen sisestatakse DNA molekulisse, kasutades rekombinatsiooni meetodit.
Samuel Onno
Samuel Onno (19. jaanuar vkj /1. veebruar 1911 ukj, Navi küla, Võrumaa – 11. juuni 1992 Võru) oli eesti muusikapedagoog ja orkestridirigent.
Lapsepõlves õppis eraviisiliselt viiulit, hiljem ka puhkpille. Õppis aastatel 1925–1931 Võru Õpetajate Seminaris ja Läänemaa Õpetajate Seminaris.
Pärast õpinguid töötas õpetajana, sealhulgas muusikaõpetajana. 1944. aastast oli Samuel Onno Võru puhkpilliorkestri dirigent. 1949. aastal küüditati perega Siberisse Irkutski oblastisse. Rehabiliteeriti 1957. aastal.
Pärast Siberist naasmist töötas ta 1957. aastast Võru Lastemuusikakoolis viiuli- ja puhkpilliõpetajana ning jätkas tööd Võru puhkpilliorkestri dirigendina kuni 1973. aastani.
1961. aastal asutas ta Võru sümfooniaorkestri ja oli selle peadirigent 1966. aastani.
Tema õpilasi on Kait Tamra ja Indrek Kalda.
Puhke tänav
Puhke tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Veerenni asumis. Tänav algab Magasini tänavalt ja lõpeb Kodu tänaval. Puhke tänav on enam-vähem ida-läänesuunaline ja ligikaudu 145 meetri pikkune.
Puhke tänav on nime saanud 27. veebruaril 1924. Tänav sai nime selle järgi, et asub Vaikse pargi kõrval.
Samuel Onno
Mälestuse jäädvustamine
2014. aasta juunis avati Navi küla seltsimaja juures Samuel Onno mälestuseks nimeline pink. 2015. aasta aprillis avati Navi seltsimaja teisel korrusel Samuel Onno nimeline teematuba.
Ada (programmeerimiskeel)
Ada töötas välja 1979. aastal Prantsusmaa ettevõte CII-Honywell-Bull Ameerika Ühendriikide Kaitseministeeriumi tellimusel. Programmeerimiskeelt loova meeskonna juht oli Jean Ichbiah.
Ada on rahvusvaheline standard. Selle viimane versioon Ada 2005 kuulub ISO/ANSI standardi alla.
Programmeerimiskeel on saanud nime Ada Lovelace`i (1815–1852) järgi, keda peetakse sageli esimeseks programmeerijaks.
Toots Normann
Toots Normann (sündinud 24. septembril 1945 Tartus) on eesti endine koolijuht ja muusikapedagoog.
Ada (programmeerimiskeel)
Hello, world
Hello world programm Adas:
with TEXT_IO; procedure HELLO is begin TEXT_IO.PUT_LINE ("Hello, world!"); end HELLO;
Toots Normann
Ta õppis aastatel 1953–1964 Puhja Keskkoolis.
Ta teenis aastatel 1964–1967 sundaega Nõukogude relvajõududes, sealhulgas ka Kuubal, millest on hiljem kirjutanud mälestusteraamatu.
Ta lõpetas 1972. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi laulu- ja muusikaõpetajana.
Ta töötas hiljem Tallinna Riiklikus Konservatooriumis, muusika- ja autoõpetuse õpetajana Tallinna 4. Keskkoolis ning Eesti NSV Kultuuriministeeriumis. Aastatel 1986–2010 oli ta Tallinna Muusikakooli direktor.
Isiklikku
Tema poeg on meelelahutustegelane ja näitleja Henrik Normann.
Tamba tuulepark
Tamba tuulepark on tuulepark Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Tamba külas. Tuulepark valmis 2013. aastal tollase haldusjaotuse järgi Varbla vallas ja see hakkas elektrienergiat tootma 2013. aasta septembris.
Tuulepargis on kaks Enercon E-101 elektrituulikut võimsusega 3 MW, mis kuuluvad Tuuleenergia OÜ-le. Tuulepargi koguvõimsus on 6 MW. Tuulepargi prognoositav aastane kogutoodang on umbes 20 GWh.
Elektrituulikute tootja on Saksa ettevõte Enercon GmbH.
Tuuliku masti kõrgus on 99 meetrit, rootori läbimõõt 101 meetrit. Koos labadega on tuulikute kõrgus 150 meetrit. Seega on need lubatust kõrgemad (detailplaneeringu järgi pidid tuulikud olema kuni 85 meetri kõrgused; analüüsi järgi ei tohi need ületada 40 meetrit ). Seetõttu vähendavad nad läheduses asuva õhuseireradari töövõimet. Aga 2018. aasta septembris andis Lääneranna vald kasutusloa ja seepärast ei saa Kaitseministeerium midagi ette võtta.
Samuti segab tuulikute töö käigus tekkinud müra naabertalude elanikke. 2019. aasta aprillis sai valmis Varbla piirkonna mürakaart, selle järgi ei ületa müratase 45 dB ehk on allpool müra piirväärtust.
Mäli ja Tamba tuulepargid kuuluvad Tamba-Mäli tuuleelektrijaama koosseisu. 2016. aasta jaanuaris sai tuuleparkide omanikuks Lietuvos Energija.
Toyota Celica
Toyota Celica (samuti tuntud ka kui Celica Supra) oli Toyota seeriaauto mudel mida toodeti algselt Ameerika autoturule. Esimesed Toyota Celica mudelid olid vanade Ameerika muskelautode kujuga, põhiliselt Ford Mustangi omaga. Hiljem tulid Celicale ka ülestõusvad esituled ning neljanda generatsiooni Celicaga suur disainimuutus.
Toyota Celica kere ja kuju oli mõeldud algselt Ameerika müügile, kuna tollel ajal olid muskelautod eriti populaarsed. Toyota Celica oli aga väiksem ja kütusesäästlikum, aga muskelautodele sarnase "fastback" kujuga. Aga need kujud olid ainult esimesel ja teisel Celica generatsioonil. Kolmanda genratsiooni Celical oli hakanud tekkima sarnane kuju Toyota Corolla AE86 Sprinteriga, mida hakati tootma paar aastat enne Celica kolmanda generatsiooni.
Neljanda generatsiooni Celicale tulid juurde ülestõusvad esituled ja osad muudatused kere juures. Üheks põhiliseks muutuseks neljanda generatsiooni Celicaga oli see, et see ei näinud enam välja nagu muskelauto, vaid pigem väga Jaapanlik auto tolle aja kohta.
Ajalugu
Kuigi Celica juures oli esikohal sõidumugavus ja suurepärane juhitavus, pidi see pühendunud autohuviliste poolehoiu võitmiseks ka pööramisel eeskujulikult käituma. Õnneks ei valmistanud Celica tänu oma sõltumatule esivedrustusele ja nelja hoovaga tagavedrustusele pettumust isegi mitte kitsastes ja järskudes kurvides.
Neljanda põlvkonna Celica, mis toodi välja 1985. aastal, näitas turul uut suunda ‒ selle juures võeti kasutusele esivedu (mis hakkas asendama varemalt kasutatud tagavedu). Äramärkimist väärib 1986. aasta mudel GT-4, millel oli pidev nelikvedu ja vägev 185PS DOHC mootor ‒ kõige võimsam Jaapanis valmistatud kaheliitrine mootor: kõik see andis Toyotale head eeldused autoralli maailmameistrivõistlustel (WRC) võidutiitli poole pürgimiseks.
Edu ei lasknud end kaua oodata. 1990. aastal tuli Carlos Sainz sõitjate kategoorias esimesele (Jaapani autotootjate jaoks esimest korda) ja autotootjate kategoorias teisele kohale. 1992. aastal jõudis avalikkuse ette autoralli maailmameistrivõistluste eriväljalase GT-4 RC (Rally Competition). Selle roolis saavutas 1993. aasta autoralli maailmameistrivõistlustel nii sõitjate kui ka autotootjate hulgas esikoha Juha Kankkunen ja 1994. aastal tegi sama Didier Auriol.
1995. aastal lahvatas aga suur skandaal, kui Kataloonia rallil avastati tehnilise kontrolli käigus turbopiirajas kavalalt peidetud ava, mille kaudu sai mootor lisaõhku. FIA karistas seepeale Toyota tehasetiimi tulemuste tühistamisega - tiimi sõitjad Juha Kankunnen, Didier Auriol ja Armin Schwarz jäid oma punktidest ilma ja ei saanud osaleda järgmisel, RAC rallil Suurbritannias, lisaks sai Toyota aastase võistluskeelu.
Need, kes olid tunnistajaks selle esmaesitlusele, ei teadnud veel tollal, et seitsmenda põlvkonna ehk 1999. aasta mudel jääb viimaseks Celica väljalaskeks. See oli viimane lehekülg Celica 35 aasta pikkuses ajaloos, millest jäävad maha seitse eripärast põlvkonda, lugematul arvul autospordivõistluste esikohti ja neli miljonit toodetud autot. Õnneks jäävad nii eredad tähed veel kauaks meelde …
Brice Samba
Brice Lauriche Samba (sündinud 25. aprillil 1994 Linzolos) on Kongo Vabariigis sündinud Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib Prantsusmaa kõrgliigaklubis RC Lens.
Klubikarjääri alguses kuulus ta sellistesse Prantsusmaa klubidesse nagu Le Havre, Marseille Olympique ja Nancy, kuid kõigis neis klubides oli Samba varuväravavaht ja sai klubi põhimeeskondades mänguaega harva. Prantsusmaa kõrgliigas debüteeris ta 17. mail 2014 Marseille Olympique'i meeskonnas mängus Guingamp' vastu, kui sekkus esimesel poolajal Steven Mandana asemele.
2017. aasta juunis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Prantsusmaa kõrgliigaklubiga Caen. Hooajal 2018/19 tõusis Samba Caeni esiväravavahiks. Samba tegi sel hooajal Prantsusmaa kõrgliigas üheksa nullimängu, kuid Caen langes sellest hoolimata esiliigasse.
2019. aasta augustis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Inglismaa esiliigaklubiga Nottingham Forest. Samba tõusis hooajal 2019/20 Arijanet Murici asemel klubi esiväravavahiks. Hooajal 2019/20 valiti Samba Inglismaa esiliiga sümboolsesse koosseisu.
2022. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Lensiga.
Prantsusmaa jalgpallikoondisse kutsuti Samba esmakordselt 2023. aasta märtsis EM-i valikmängudeks Hollandi ja Iirimaa vastu.
Merike Vaitmaa
Merike Vaitmaa (sünninimi Merike Jõulma; sündinud 25. detsember 1939 Rakveres) on eesti muusikateadlane ja -pedagoog.
1966. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi muusikateaduse eriala diplomitööga "Eduard Tubina sümfooniline dramaturgia" (juhendaja Karl Leichter).
Aastatel 1965–1980 töötas ta vaheaegadega Eesti Raadio muusikasaadete toimetajana. Aastatel 1973–1978 oli ta Estonia teatri kirjandusala juhataja. 1980. aastast töötas Tallinna Riikliku Konservatooriumi õppejõuna, õpetades peamiselt analüütilisi aineid.
Ta on analüüsinud paljude Eesti heliloojate, sealhulgas Eduard Tubina, Arvo Pärdi, Lepo Sumera ja Erkki-Sven Tüüri loomingut, aga ka nüüdismuusikat.
Avalik arvamus (film)
"Avalik arvamus" on Frank Reicheri poolt Ameerikas 1916. aastal loodud tummfilm.
Kagu-Steiermargi ringkond
Kagu-Steiermargi ringkond (Bezirk Südoststeiermark) on ringkond Austrias Steiermargi liidumaal.
Ringkond koosneb järgmistest valdadest:
Jüterbog
thumb|Vaade külale Püha Nikolause kiriku tornist thumb|Vapp thumb|Jüterbogi paiknemine Teltow-Flämingi kreisis
Jüterbog on ajalooline küla Kirde-Saksamaal Brandenburgis Teltow-Flämingi kreisis. See asub Nuthe jõe ääres Flämingi mägede põhjanõlval, umbes 65 km Berliinist edelas. Küla pindala on 175,68 km². 31. detsembril 2017 elas seal 12 393 inimest.
Ajalugu
Slaavi asulat Jutriboc Saksi Idamargis on esmamainitud 1007. aastal Thietmar von Merseburgi poolt, kes oli Magdeburgi peapiiskopi Tagino kroonik. Siiski ei liidendatud seda Magdeburgi peapiiskopkonda, kuni 1157. aastal püstitas peapiiskop Wichmann von Seeburg Albrecht Karu järel siia burgwardi. 1170. aastal asutas Wichmann naabrusse ka Zinna kloostri ja andis 1174. aastal Jüterbogile linnaõiguse. Ala jäi kogu keskajaks Magdeburgi eksklaaviks Saksi-Wittenbergi hertsogkonna ja Brandenburgi margi vahel.
1611. aasta märtsis sõlmiti Jüterbogis leping Brandenburgi ja Saksimaa kuurvürstiriik vahel nurjunud katses lõpetada Jülichi pärilussõda. 1644. aasta novembris, Kolmekümneaastase sõja ajal võitsid Rootsi väed naabruses keisriarmeed. Kui Magdeburgi peapiiskopkond oli 1648. aasta Vestfaali rahuga lubatud Brandenburg-Preisimaale, läks Jüterbogi linn Saksimaale.
6. septembril 1813 Napoleoni sõdade ajal toimus 3 km Jüterbogist edelas Dennewitzi lahing. 1815. aasta Viini kongressi lõppakt otsustas lõpuks linna Preisi kuningriigile, seda hallati järgnevalt Brandenburgi provintsist ja sellest sai Preisi armee garnisonilinn. 1871. aastal sai sellest Saksamaa ühendamise käigus Saksa keisririigi osa.
Natside valitsemisajal suurendati Jüterbogi armeebaasi märgatavalt ja 3 ümberkaudset küla tehti maatasa, et teha ruumi polügoonile. Jagatud Saksamaa ajal 1945–1990 oli Jüterbog osa Ida-Saksamaast ja jäi oluliseks garnisonilinnaks, nüüd Punaarmee. Kuni 40 000 Nõukogude sõdurit olid garnisonis imposantsetes natsiajastu kararmutes ja uutes hoonetes maapiirkonnas. Tahutu garnison, umbes neli korda suurem kui tsiviilelanikkond, häiris tugevalt tsiviilelu ja linn oli vahetevahel tühjendatud karistamatu Nõukogude suurtükiväe koolituse tõttu. Pärast Punaarmee lahkumist taasühendatud Saksamaalt 1990. aastal oli ja jäi 20 000 ha sõjaväeala avalikkusele suletuks turvalisuse ja keskkonnaohtude tõttu.
Vaatamisväärsused
Linn on ümbritsetud keskaegse müüriga, sealhulgas 3 väravat ja barbakaani. See hõlmab kahte protestantlikku kirikut, millest gooti stiilis Püha Nikolause kirik (14. sajandist) on tähelepanuväärne kolme peene külglöövi poolest ning seal on säilinud Johann Tetzeli sark.
Linnas on ka katoliku kirik, vana raekoda Püha Mauritiuse kujuga 16. sajandist ning moodne kool. Jüterbogile toovad tulu kudumine ja ketramine nii lina kui ka villa, ja nende toodangu ning veistega kauplemine. Viinapuid kasvatatakse naabruses.
Zinna klooster, tsistertslaste ordu klooster asutati 1170. aastal, on umbes 3 km linnast põhjas.
Transport
1841. aastal sai Jüterbogi raudteejaam juurdepääsu Berliini–Anhalti raudteeliinile. Tänapäeval asub jaam Berliini–Wittenbergi raudteeliini ja Falkenberg/Elsteri haru ristumiskohas, kõiki teenindavad Deutsche Bahni Regional-Expressi rongid. Kolmandat raudteeühendust Beelitzisse ja Berliin–Wannseesse pakub erafirma Transdev GmbH.
Veelgi enam, Jüterbogi saab jõuda Bundesstraße 101 kaudu Berliinist ja Berliner Ring kiirteelt, samuti Bundesstraße 102 kaudu kiirteelt Bundesautobahn 9 Niemegki ristumiselt.
Jüterbogi läheduses on 3 lennuvälja: Jüterbogi lennuväli mõni km läänes, Oehna lennuväli 10 km lõunas ja Reinsdorfi lennuväli 15 km kagus.
Tuntud inimesi
thumb|200px|Schwerin Flemmingi mälestusmärk
Nutiriided
Nutiriided (inglise e-textiles) ehk targad riided, targad rõivad või tark tekstiil on kangad, kuhu on integreeritud elektroonika. Selleks võivad olla näiteks akud, lambid või sensorid. Nende eesmärgiks võib olla tuvastada või mõõta nii välise keskkonnaga, kui ka kandja endaga toimuvaid muutusi, pidada sidet teiste seadmetega ning energiat toota ja/või ka salvestada. Nutiriided võivad olla mis tahes tekstiiliesemed ega pea olema seljas kantavad.
Klassifitseerimine
Nutiriideid saab klassifitseerida mitmeti. Üldiselt jaotatakse nutiriided kolme põlvkonda:
Tavaliselt jaotatakse nutiriided kahte rühma: need, mis on orienteeritud välimusele ja need mis on kehaliste võimete parandamiseks. Välimusele orienteeritud tarkade rõivaste hulka kuuluvad kangad mis saavad värvi muuta või valgustada. Võimete parandamiseks loodud nutiriided suudavad reguleerida näiteks tuuletakistust, vähendada lihaste värisemist või reguleerida keha temperatuuri.
Funktsionaalsuse järgi saab targad riided jaotada kolmeks: passiivsed targad riided (passive smart textiles), aktiivsed targad riided (active smart textiles) ja väga targad (very smart textiles) või ka ülitargad riided (ultra smart textiles). Passiivsed targad riided suudavad ainult keskkonnas toimuva kohta infot koguda ehk need sisaldavad ainult sensoreid. Nende hulka kuuluvad näiteks UV-kiirguse eest kaitsvad riided ja optilisi sensoreid sisaldavad riided. Aktiivsed targad riided suudavad nii infot koguda kui ka vastavalt sellele reageerida ning need sisaldavad sensoreid ja aktuaatoreid ehk täitureid. Aktiivsed targad riided on võimelised hoidma vormi, muutma kameeleoniga sarnaselt värvi või reguleerima temperatuuri. Väga targad või ka ülitargad riided suudavad reageerida välistele teguritele, ilma et tal oleks täpsed juhised. Näiteks skafander.
Ajalugu
Esimesed tõsisemalt võetavad nutiriided tekkisid 19. sajandi lõpus, kui elektroonika jõudis ka kodudesse. Disainerid ja insenerid hakkasid kombineerima elektroonikat ka riiete ja ehetega, saades niimoodi näiteks valgustavad keed, kübarad ja riided.
1968. aastal koostati New Yorgis Kaasaegse Käsitöö muuseumis (Museum of Contemporary Craft) väljapanek "Body Covering". Seal esitleti skafandreid ja riideid, mis oskasid end õhku täis pumbata ja end õhust tühjaks lasta, valgustada ja temperatuuri reguleerida. Eriti märkimisväärne on sealt Diana Dew' kollektsioon, mis sisaldas elektroluminestsentskleite ja vöösid, mis suutsid teha sireeni heli.
1985. aastal valmistas Harry Wainwright esimese täielikult animeeritud särgi. Särk oli valmistatud valgusjuhtmetest, mikroprotsessorist ja juhtmetest ja see suutis näidata enda peal värvilist animafilmi. 1995. aastal leiutas Wainwright esimese masina, mis põimis valgusjuhtmed kanga sisse. 1997. aastal projekteeris Harry Wainwrighti palgatud saksa tootmisaparaatide projekteerija Herbert Selbachi ettevõttest Selbach Machinery esimese CNC masina, mis suutis paigaldada valgusjuhtmeid painduvatesse materjalidesse. Esimesed taolised CNC masinad läksid tootmisse 1998. aastal.
1990. aastatel alustasid MIT teadlased, sealhulgas Steve Mann, Thad Starner ja Sandy Pentland, kehal kantavate arvutite väljatöötamist. Nad tahtsid luua seadet, mis võimaldaks tavalise arvuti riistvara kinnitada inimese keha külge. Natuke hiljem alustas teine MIT teadlaste grupp, kelle hulka kuulusid ka Maggie Orth ja Rehmi Post, arendamist selle kallal, kuidas elektroonilised seadmed paremini riietesse või teistesse pehmetesse ning painduvatesse materjalidesse integreerida. Lisaks muule uurisid nad voolu juhtivaid kangaid ja töötasid välja meetodi, kuidas tikkida kangasse vooluahelaid. Üks esimesi laialdasemalt saadavaid nutiriiete jaoks välja töötatud Arduino baasil arendatud mikrokontrollerereid, Lilypad Arduino, on samuti välja töötatud MIT teadlaste poolt Leah Buechley juhtimisel.
Allprojekt
Allprojekt on tervikprojekti väiksem osa, loodud projekti alajaotamisel rohkem kontrollitavateks komponentideks või osadeks. Allprojekti ja tellitud töö vahe on see, et allprojektil on tööjõu ostmine. See võib varieeruda ühest kuni sadade inimesteni. Kõige tähtsam asi selle juures on see, et töötajate olemasolu ehitusel nõuab erinevaid dokumente, mis seavad alltöövõtjale piiranguid ja nõudeid.
Eesti NSV rahvaarhitekt
Eesti NSV rahvaarhitekt on Eesti NSVs välja antud aunimetus.
Allprojekt
Allprojekti dokumendid Kõik dokumendid, mida on vaja allprojektiks, võib jagada kolme põhilisse gruppi: Kuigi kõik kolm dokumendi gruppi loovad lõpuks ühe terviku, katavad nad väga erinevaid külgi lepingust ja on seetõttu koostatud erinevate inimeste poolt ostja organisatsioonis. Allprojekti juhi ülesanne on need kolm gruppi omavahel siduda ja luua üks terviklik paber mis ütleb töötajale täpselt mida, kuidas ja millal ta tegema peab.
Eesti NSV rahvaarhitekt
Eesti NSV rahvaarhitekti aunimetuse kehtestas Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidium 1989. aastal. Aunimetust andis Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidium "arhitektidele, kellel on Eesti NSV teenelise arhitekti aunimetus, suurte teenete eest eesti nõukogude arhitektuuri arendamisel ning ühiskondlike, tsiviil- ja tööstusehitiste rajamisel linnas või maal."
Allprojekt
Kaubanduslikud tingimused
allprojekti tingimused, nagu ka tava- või põhitingimused, on kõige efektiivsemad, kui need järgivad tuttavad ja standardset vormi. teine võimalus tingimuste kirjutamiseks on ka teha need käsitsi ühe projekti jaoks. See on tavaliselt kasulik, kui projekt on väga suur ning allhankijaid on palju.
Tehnilised spetsifikatsioonid
Tehniline osa lepingust koosneb kuuest põhi sektsioonist:
Ehitusplatsi nõuded
See punkt sätestab selle, kuidas ja mis moodi peavad töötajad käituma ehitusplatsil ning millised on selle koha nõuded.
Tüüpilised allprojektid
Kõige tavalisemad allprojektid on
Mis on hange
Allhange on soodne kulude kokkuhoiule, kuid kvaliteedi seisukohalt tähendab seda, et kontroll komponentide kvaliteedi üle nõrgeneb ning ettevõtte või brändi omanik näeb vaid lõpptulemust. Toote kui terviku eest vastutab allhanke tellija. Samuti on hanketöö teostaja iseseisev areng pärsitud ning toote väärtus langenud. Kulude kokkuhoiu eesmärgil on sage vähem arenenud riikides töötingimuste madal tase, Lääne mõistes lausa inimõiguste rikkumine. Töötajad on olukorras, kus tööolud on problemaatilised – ülekuumenenud vabrikuruumid, pikad tööpäevad ja madalad palgad. Sellised näited tulevad sageli Aasiasse viidud riide- ja jalatsitootmisest, kus leiab aset töötajate ekspluateerimine. Sellise negatiivse näitena on tähelepanu pälvinud nt. Nike tehased Indoneesias.
Allhange (inglise k. subcontract) on detailide või valmistoodangu valmistamine ning ka teenuse osutamine teisele ettevõttele. Allhange on ettevõtte valitud funktsioonide osaline või täielik siirdamine firmast väljapoole, mille käigus teatud osa kohustusi ja ülesandeid täidab alltöövõtja. Allhanketöö on eriti levinud komplekssetes projektides, näiteks ehituses ja infotehnoloogiliste lahenduste pakkumises. Allhange on väga kasulik ettevõtetes, kus tegevuste mitmekesisus on liiga suur ühe töövõtja valdamiseks. Allhangete sõlmimise eesmärk on kas vähendada kulusid või vähendada ja hajutada riske. Allhanked võimaldavad ka liiderfirmal keskenduda oma põhitegevusele ning suurendada seeläbi kasumit.
Alltöövõtjad
Enamasti nähakse alltöövõtjaid kui alluvaid, kellel puudub mõju suuremale terviklikule struktuurile. Sageli on see tõsi, ehkki palju sõltub positsioonist tootmisahelas. Samas on leitud, et mõned allhankes osalevad tootjad omavad olulist võrgustikke ühendavat rolli. Nendeks on:
Vastupakkumine
Nimest hoolimata ei tähenda see kauplemist poes. Selle vahe vahetusega on see, et vahetusega antakse üks toode mingi teise toote vastu ilma rahata, kuid vastupakkumine on see, et tooted, mis müüjale viiakse müüakse maha kolmandale isikule (koos kasumiga).
Bhutani lennujaamade ja lennuväljade loend
Siin loetletakse Bhutanis asuvaid lennujaamu ja lennuväljasid.
Pjotr Svjatopolk-Mirski
pisi|Pjotr Svjatopolk-Mirski (1904) vürst Pjotr Svjatopolk-Mirski (vene keeles Пётр Дмитриевич Святополк-Мирский; 18. august/30. august 1857 Vladikavkaz – 16. mai/29. mai 1914 Peterburi) oli Venemaa Keisririigi poliitik ja sõjaväelane. Ta oli aastatel 1904–1905 Venemaa siseminister.
Ta sündis aastal 1857 Vladikavkazis. Ta on õppinud Paažikorpuses. Ta alustas teenistust Tema Majesteedi Ihukaardiväe Husaaripolgus.
Morphy arv
right|thumb|300Ppx|Morphy ja [[Johann Löwenthal, kelle Morphy arv oli 1]] Morphy arv on number, mis näitab maletaja seose astet Paul Morphyga, kes oli mitteametlik malemaailmameister aastail 1858–1862.
Maletajail, kes mängisid Paul Morphyga isiklikult, on Morphy arv 1; maletajail, kes ei mänginud Morphyga, kuid mängisid isikuga, kelle Morphy arv on 1, on Morphy arv 2 jne. Näiteks endise maailmameistri Viswanathan Anandi Morphy arv on 5; ta mängis Efim Gelleriga (Morphy arv 4), kes mängis Salo Flohriga (Morphy arv 3), kes mängis Géza Maróczyga (Morphy arv 2), kes mängis John Oweniga (Morphy arv 1), kes mängis Morphyga.
Morphy mängis üle saja maletajaga. Neist Adolf Andersseni, Henry Birdi, James Mortimeri, John Oweni ja Louis Paulseni kaudu algavad kõik praegu teada olevad katkematud järgnevusliinid.
Aprillis 2016 olid elus järgmised tuntud maletajad, kelle Morphy arv on 3: Leonard Barden, Pal Benko, Arthur Bisguier, Melvin Chernev, Dennis Horne, Borislav Ivkov, Erik Karklins, Franciscus Kuijpers, Aleksandar Matanović, Friðrik Ólafsson, Jonathan Penrose, Oliver Penrose ja Peter Swinnerton-Dyer. Ka Paul Kerese Morphy arv oli 3; ta mängis Géza Maróczyga (Morphy arv 2), kes mängis Henry Birdiga (Morphy arv 1), kes mängis Morphyga. See tähendab, et kõigi Paul Keresega mänginud maletajate Morphy arv on 4, kui neil ei ole väiksemat Morphy arvu.
Praeguse maailmameistri Magnus Carlseni Morphy arv on 5.
Kastelruth
thumb| thumb|Kastelruthi valla paiknemine Lõuna-Tiroolis
Kastelruth (itaalia: Castelrotto; ladiini: Ciastel) on vald (comune) Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 20 km Bolzanost kirdes.
Geograafia
2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 6456 inimest.
Valla pindala on 117,8 km².
Keeleline jaotus
2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 80,94% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 15,37% ladiini keelt ja 3,69% itaalia keelt.
Inimesed
thumb|right|300px|Traditsiooniline tänupüha
Digiretsept
Digiretsept on elektrooniline ravimiretsept, mille arst kirjutab patsiendile välja arvutis. Digiretsept saadetakse arsti arvutist interneti teel otse retseptikeskusesse (retseptide ja meditsiiniseadmete kaartide väljakirjutamiseks ja töötlemiseks asutatud elektrooniline andmekogu). Ravimi saab patsient apteegist isikut tõendava dokumendi alusel (dokumendi, kus on peal pilt ning isikukood). Teisele isikule retseptiravimi ostmisel peab ostja apteekrile esitama enda isikut tõendava dokumendi ja retsepti omaniku isikukoodi.
Digiretsept on Eesti üleriigiline patsiendile suunatud e-tervise teenus, mille valmimist koordineeris Eesti Haigekassa.
Piapoko keel
Piapoko keel on Colombias ja Venezuelas räägitav keel, mis kuulub aravaki keelkonda. Seda räägitakse Meta, Vichada ja Guanviare jõe äärsetel aladel.
The Murphy Band
The Murphy Band oli aastatel 1925–1929 tegutsenud Eesti esimene kutseline džässorkester.
Piapoko keel
Kõnelejate arv
Piapoko keelt räägib hinnanguliselt umbes 6400 inimest. Neist 4930 olid 2007. aasta andmetel Colombias ja 1450 Venezuelas (2001. aasta rahvaloenduse andmetel).
The Murphy Band
Orkestrisse kuulusid algul Kurt Strobel (trummid), Rolf Eichwald (viiul) ja Konstantin Paalse (bandžo), kellega aastal 1925 ühinesid Wolfgang Pachla (klaver; samal aastal vahetas ta välja Victor Compe), Eugen Allas (bandžo, hiljem saksofon) ja Jakov Zahharov (trompet). Orkestrit juhtis Victor Compe.
Piapoko keel
Fonoloogia
Piapoko keeles on 4 vokaalfoneemi ja 15 konsonantfoneemi.
The Murphy Band
Ansambel esines muu hulgas mitmes Saksamaa linnas.
Piapoko keel
Morfoloogia
Nimisõnadega kasutatakse omistavaid eesliiteid.
The Murphy Band
Aastal 1929 lahkusid ansamblist Kurt Strobel ja Konstantin Paalse, mistõttu ansambli juht Victor Compe korraldas ansambli ümber, pannes talle uueks nimeks The Estonia Dance Orchestra.
Piapoko keel
Süntaks
Põhisõnajärg lauses on SVO, näiteks:
Šešuoliai vald
Šešuoliai vald (leedu keeles Šešuolių seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Ukmergė rajooni territooriumil.
Teine tähtsam asula on Šešuoliai alev, mille järgi on vald nime saanud ja kus 2011. aastal oli 138 elanikku.
pisi|Vallamaja pisi|Butkūnai pisi|Mėgučiai pisi|Mišniūnai
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid.
Joachim Jungiuse Teadusühing
Joachim Jungiuse Teadusühing (saksa keeles Joachim-Jungius-Gesellschaft der Wissenschaften) oli Saksamaa teadusselts, mis tegutses teaduskadeemiana eelkõige Hamburgis ja Schleswig-Holsteinis, alates 1990. aastast ka Mecklenburg-Vorpommernis.
Aastatel 1978–1982 ja 1996–1997 ja 1998–1999 oli Joachim Jungiuse Teadusühingu president Otto Kraus, saksa arhanoloog. Alates 2000. aastast oli teadusühingu president Kurt Pawlik, Austria ja Saksamaa psühholoog, Hamburgi Ülikooli emeriitprofessor.
Liikmeskond
pisi|150px|[[ Carl Friedrich von Weizsäcker, Joachim Jungiuse Teadusühingu liige (1957)]] Joachim Jungiuse Teadusühingu tuntumaid liikmeid oli saksa füüsik ja filosoof Carl Friedrich von Weizsäcker, kes valiti 1957. aastal korrespondentliikmeks ja kes aastatel 1957–1968 töötas Hamburgi Ülikoolis filosoofiaprofessorina.
Tegevuse lõpetamine
2004. aasta detsembris asutati Hamburgis Hamburgi Teaduste Akadeemia. Sellega seoses lõpetas Joachim Jungiuse Teadusühing 14. jaanuaril 2006 oma tegevuse ja andis enda varad üle samaaegselt asutatud Hamburgi Joachim Jungiuse Teadusfondile.
Kosmoselift
Kosmoselift on hüpoteetiline transpordisüsteem, mida on võimalik kasutada maapinnalt orbiidile jõudmiseks. Selle põhiliseks komponendiks on ribasarnane kaabel, mille üks ots on kinnitatud maapinnale ja teine ots on viidud maakerast nii kaugele, et sellele mõjuv tsentrifugaaljõud on gravitatsioonist suurem. Kosmoses oleva otsa külge kinnitatakse vastukaal, mis hoiab kaablit pingul. Spetsiaalsete liftide abil on võimalik mööda sellist kaablit kosmosesse jõuda.
Erinevalt heitesilmusest pole tänapäevaste materjalidega võimalik kosmoselifti ehitada. Selleks vajalik kaabel puruneks iseenda raskuse all, kuna sellise kaabli pikkuseks peaks olema vähemalt 36 800 km ehk geostatsionaarse orbiidi kõrgus.
Gravitatsioon ja tsentrifugaaljõud
Kosmoselifti kaabel pöörleb koos maakeraga. Kaabli külge kinnitatud objektidele mõjub lisaks Maa poole suunatud gravitatsioonijõule ka maakerast eemale suunatud tsentrifugaaljõud. Geostatsionaarsest orbiidist kõrgemal on kehadele mõjuv tsentrifugaaljõud gravitatsioonijõust suurem.
Näiv gravitatsioon, mis tekib gravitatsioonijõu ja tsentrifugaaljõu liitumisel:
kus
Mööda kaabli üles liikudes leidub kõrgus, mille korral on Maa poole suunatud gravitatsioonijõud ja Maast eemale suunatud tsentrifugaaljõud tasakaalus, ning kaabli külge kinnitatud esemed ei koorma kaablit. See on geostatsionaarne orbiit, kus üks ring ümber maakera võtab täpselt ühe ööpäeva. See kõrgus sõltub planeedi massist ja pöörlemiskiirusest. Kui seada gravitatsiooni ja tsentrifugaaljõud mõlemas valemis võrdseks, siis saab tuletada:
Saare mõisa kalmistu
pisi|Saare mõisa kalmistu. Foto: 3. mai 2014 Saare mõisa kalmistu on kalmistu Maarja-Magdaleena kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Saarjärve külas Mustvee vallas. Kalmistu jääb Saare mõisa südamest linnulennult umbes 1,5 km kaugusele lõuna poole.
Kosmoselift
Gravitatsioon ja tsentrifugaaljõud
Maakeral on see kõrgus 35 786 kilomeetrit.
Saare mõisa kalmistu
Kalmistu rajas Saare krahv pärast oma tütre Olga vabasurma minekut. Risti ja hauaplaadiga on märgistatud kolm kääbast: Lisaks on kalmistule maetud Ernst Gotthardi ja Mathilde Johanna poeg, Puurmani krahv Ernst Gotthard (II) von Mannteuffell (sündinud 21. oktoobril 1844 Pariisis, surnud 30. augustil 1922 pere Brannenburgi suvemajas ning toodi poegade Ernst Andrease ja Arved Viktor Clemensi poolt urnis Saarele). Saare mõisa kalmistule on maetud ka Ernst Gotthardi ja Mathilde Johanna vallaliseks jäänud tütar, Metsamõisa krahvinna Virginie Caroline von Mannteuffell (sündinud 21. aprillil 1854 Tallinnas, surnud 1. jaanuaril 1933 Metsamõisa mõisas) ning Ernst Gotthard (II) abikaasa, Puurmani krahvinna Marie Dorothea von Mannteuffell (neiupõlves von Weiss, sündinud 8. novembril 1847 Kuramaal Abgunste mõisas, surnud 24. novembril 1938 poeg Ernst Andreasele kuulunud Metsamõisa mõisas). Kalmistule on maetud teisigi pereliikmeid. Võib oletada, et sinna on toodud ka viimase krahv Mannteuffelli, lastetuks jäänud Ernst Andrease ja tema abikaasa Irene urn. Ernst Andreas sündis 15. novembril 1873 Tartus, suri 16. märtsil 1953 Iirimaa pagulaskodus ning maeti sealsele surnuaiale. Kuid on ilmnenud andmeid, et mõned aastad hiljem, ilmselt pärast krahvi abikaasa surma, viidi tema säilmed pagulaskodu surnuaialt tuhastamiseks Saksamaale.
Kosmoselift
Kaabel
Suurim takistus kosmoselifti ehitamisel on piisavalt tugeva kaablimaterjali leidmine. Praegu saadaolevate materjalidega pole võimalik kosmoselifti ehitada, sest kaabel peab olema nii tugev, et suudab üleval hoida enda raskust geostatsionaarselt orbiidilt. Kaabli ehituseks vaja mineva materjali tõmbetugevuse ja tiheduse suhe peab olema väga suur. Näiteks Edwards'i kosmoselifti plaani järgi kosmoselifti ehitamiseks oleks vaja kaablimaterjali, mille tõmbetugevuse ja kaalu suhe on 100 000 kN/kg. Keskelt mittelaienev kaabel peaks merepinna kõrgusel olevas gravitatsiooniväljas suutma üleval hoida 4960 km pikkuse sama kaablisekstiooni kaalu.
Saare mõisa kalmistu
Saare mõisa kalmistust (krahvi kabelist, nagu rahvas seda nimetab) on inimeste ja ka looduse meelevald armutult üle käinud ning kunagised hauakääpad olematuks muutnud. Püsti seisavad krahvipaari Ernst Gotthardi ja Mathilde Johanna mustad marmorristid ning nende vahel vaid jäänused Olga valgest marmorristist. Kohalikud inimesed on kunagise kalmistukoha pealekasvanud puudest puhastanud ega lase sel uuesti võssa kasvada.
Kosmoselift
Kaabel
Võrdluseks, titaanist, terasest või alumiiniumisulamist kaabel suudaks merepinna kõrgusel hoida üleval 20–30 km pikkust sama kaablilõigu jagu kaalu.
Kevlar, klaaskiud, süsinik/grafiidiribadest kaabel suudaks üleval hoida 100–400 km kaabli jagu kaalu.
Teoreetiliselt on võimalik luua süsiniknanotorudest või näiteks grafeenilehtedest kaableid, mis suudaks üleval hoida 5000–6000 km jagu iseenda kaalu.
Liftid
Enamik kosmoseliftide tehnilisi lahendusi kasutab paigal püsivat kaablit ja masinaid, mis liiguvad mööda kaablit. Üheks suureks takistuseks liikuva kaabli kasutamisel võib olla vajadus teha kaabel keskelt laiemaks.
Kui masin kaablit mööda üles ronib, siis lisaks kõrguse kasvamisele suureneb ka kiirus, millega see Maa keskpunkti suhtes liigub.
Vastukaal
Et kosmoselift üleval püsiks, peab selle massikese olema kõrgemal geostatsionaarsest orbiidist. Sellist olukorda on kõige lihtsam luua kasutades vastukaalu.
Kui kasutada vastukaaluna kaablit, siis on võimalik viia laadung nii kaugele, et kui see lahti lasta, lendab see Maa mõjupiirkonnast välja, planeetidevahelisse ruumi.
Ehitus
Kosmoselifti ehitamiseks oleks vaja viia kaabel kokkukerituna geosünkroonsele orbiidile ja hakata seda alla kerima. Kui kaabli ots jõuab maapinnani, siis kinnitatakse selle üks ots ekvaatori lähedale, teisele otsale aga lisatakse massi ja see viiakse geostatsionaarsest orbiidist kaugemale.
Maavälised kosmoseliftid
Kosmoselifti on võimalik ehitada ka teistele planeetidele, kuudele või asteroididele.
Näiteks on tänapäevaste materjalidega võimalik ehitada kosmoselift Marsile, kuna Marsi pinnal on gravitatsioon umbes 2,6 korda väiksem, samas kui ümber oma telje pöörleb see umbes sama kiiresti kui Maa. Marsi statsionaarne orbiit on Marsi pinnale palju lähemal ja on võimalik ehitada palju lühem lift. Ainukeseks takistuseks on Marsi kuu Phobos, mille orbiit on väga madal ja käib regulaarselt üle ekvaatori.
Ka on võimalik ehitada kosmoselift Kuule, kasutades Lagrange'i punkte või pannes lifti Maalt vaadates teisele poole kuud. Selline lift peaks küll olema väga pikk, kuid samuti tehtav tänapäevaste materjalidega, kuna sellele mõjuv gravitatsioon on väiksem.
Mõttekus
Kosmoselift on majanduslikult mõttekas ainult siis, kui on vaja piisavalt suures koguses materjali Maa orbiidile saata.
Rakette kasutades maksab kilogrammi laadungi orbiidile toimetamine 4000 – 40 000 dollarit kg kohta (mida suurem rakett, seda rohkem). See hinnavahemik pole viimaste aastakümnete jooksul muutunud. Kosmoseliftiks vajalike materjalide väljatöötamise ja ehitamise hind ulatuks kümnetesse miljarditesse dollaritesse, samas ühe kilogrammi kosmosesse saatmise hind jääks sadade dollarite piirkonda.
2012. aasta jooksul lasti Maa orbiidile 78 raketti. Võttes ühe raketi laadungi suuruseks 9000 kg, on kokku aastas orbiidile viidavat materjali 700 tonni, geostatsionaarsele orbiidile oleks võimalik samu rakette kasutades viia umbes 350 tonni. Arvestades keskmiseks laadungi orbiidile toimetamise hinnaks 10 000 USD/kg kohta, kulutatakse laadungite kosmosesse viimiseks 7 miljardit dollarit aastas. Edwardsi plaani järgi ehitatava kosmoselifti hinnaks on arvestatud umbes 20 miljardit dollarit, kui jätta välja kaablimaterjali väljatöötamise kulud. Selline lift suudaks toimetada geostatsionaarsele orbiidile 15 000 kg päevas. Kui taoline lift töötaks enne purunemist viis aastat täisvõimsusel, siis maksaks kilogrammi laadungi orbiidile toimetamine 1000 USD/kg: 750 dollarit lifti ehitamiseks ja hooldamiseks ning 250 dollarit liftile laserite abil elektrienergia toimetamiseks, eeldades energiaülekandesüsteemi efektiivsuseks pool protsenti.
Kuna geostatsionaarse orbiidi kõrgus on 36 800 kilomeetrit, siis kuluks 300 km/h liikuval liftil geostatsionaarse orbiidi kõrgusele jõudmiseks viis päeva. Lisaks läbib kosmoselift ka Van Alleni kiirgusvööndi, mis tähendab, et kui transportida reisijaid, tuleb neid veel eraldi radiatsiooni eest varjestada.
Meediakirjaoskus
pisi|Meediakirjaoskus seisab mitmete oluliste eesmärkide nimel Meediakirjaoskuse (ka meediataip) all mõistetakse oskuste kogumit, mille seas on võime pääseda ligi, analüüsida, hinnata ja luua meediat, kasutades kõiki kommunikatsioonivorme.
Mõiste on kerkinud esile seoses sellega, et meediamaastik on muutunud ajas keerukamaks ning on hakatud rohkem tähtsustama oskust teavet koguda, analüüsida ja luua. Meediakirjaoskajad noored ja täiskasvanud mõistavad paremini televisiooni, raadio, interneti, ajalehtede, ajakirjade, reklaamide ja muude meediaväljaannete kompleksseid sõnumeid. Paljud õpetajad on leidnud, et meediakirjaoskus on efektiivne viis õpetada inimesi kriitiliselt mõtlema.
Laiem definitsioon
Meediakirjaoskus esindab vajalikku, paratamatut ja realistlikku vastust keerulisele ja alatises muutumises olevale elektroonilisele keskkonnale ning inimesi ümbritsevale kommunikatsioonile. Et kujuneda edukaks õpilaseks, vastutustundlikuks kodanikuks, produktiivseks töötajaks või kompetentseks tarbijaks, peavad indiviidid olema teadlikud aina enam keeruliseks muutuvast informatsioonist ja meelelahutusmeediast, mis on neile suunatud ning mõjutab seda, kuidas nad mõtlevad, end tunnevad ja käituvad. Modernsed informatsiooni- ja meelelahutustehnoloogiad on inimestega ühenduses tänu sõnadele, piltidele ja helidele. Seetõttu peab indiviid arendama oma lugemisoskust, et paremini hoomata meedias levivaid sõnumeid (ka nende tagamõtteid) ja efektiivselt rakendada oma teadmisi enda sõnumi levitamisel. Meediaajastul tähendab sõna "kirjaoskaja" inimest, kes suudab kriitiliselt mõelda, et teha õigeid otsuseid nii klassiruumis, tööl, nõupidamisel kui ka valimisjaoskonnas. Selleks, et idee meediakirjaoskusest peegeldaks eri vaatenurki, on sellel olnud eriilmelisi definitsioone ja visioone – seda on esitletud erinevalt, sellel on olnud mitmesuguseid lõppeesmärke ja sihtrühmi. Praeguseks on termin saanud ühtsema tähenduse.
Meediakirjaoskuse valearusaamad
Järgnevas nimekirjas on esitatud valearusaamad meediakirjaoskuse kohta.
Meediakirjaoskuse õpetamise olulisus
Haridustegelased on toonud esile mitmeid põhjuseid, miks meediakirjaoskus võiks olla osa õppekavast. Mõned näevad seda kui tööriista, mis aitab luua seoseid õppetundides omandatu ja kultuuri vahel. Teised näevad meediakirjaoskust kui hoolivale tarbijale ja aktiivsele kodanikule vajalikku ellujäämisoskust kiirel meediaajastul. Osad aga näevad meediakirjaoskust kaitsena laste liigsest televiisorivaatamisest tekitatud ohtude eest. Meediakirjaoskus on viis anda õpilastele võimalus jutustada oma lugusid ning mõista paremini neid, kes meie aja jutustusi ja kultuuri vormivad. See on uus osa haridusest, mis õpetab reklaame, komöödiaid ja filme hindama ja analüüsima samade meetoditega, millega on harjutud õppima luulet, lühikesi lugusid ja novelle. Meediakirjaoskust nähakse ka viisina kujundada noori teadlikuks kapitalismi tekitatud võltsväärtustest. On arvamusi, et meediakirjaoskus on vajalik heade otsuste tegemiseks, näiteks selleks, mida lugeda või vaadata.
Kārļi mõis
pisi|Võõrastemaja mõisa teenijate majas Kārļi mõis (saksa keeles Karlsruhe, ka Karlshof, Carlsruhe ja Carlsruh, varem Wolfsruh, läti keeles Kārļu muiža, Kārļumuiža ja Kārļamuiža) oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Āraiši kihelkonnas. Praegu asub mõisasüda Lätis Amata piirkonnas Drabeši vallas Kārļis.
Ajalugu
Kārļi mõis sai alguse XVIII sajandil. Algselt kuulusid sealsed maad Võnnu mõisale ja ajal, mil selle omanikuks olid Wolffid, ehitati Kārļi mõisasüda karjamõisana välja. Algul kandis see kompleks nime Wolffi mõis (Wolfsruh).
Järgmised omanikud olid Sieversid. 1795. aastal müüsid nad karjamõisa inglise kaupmehele James Pierson of Balmadisele ja sestpeale sai Kārļi mõisast iseseisev maavaldus. Piersonide kätte jäi mõis 1804. aastani, seejärel kuulus see 1806. aastani Engel Maria von Trompowskyle. Järgmine omanik oli Bernhard Christian Klein, kellele mõis kuulus 1819. aastani.
1819. aastani kuulus mõis Koskullidele. 1847. aastal läks mõis abielu kaudu tagasi Sieversite suguvõsale ja sellest ajast peale olid mõisal kuni võõrandamiseni (1920) Võnnu mõisaga ühised omanikud.
Karjamõisad
Kārļi mõisale kuulus ka kaks karjamõisa: Bellevue ja Cecile.
Mõisa suurus
Kui mõis 1920. aastal võõrandati, kuulus selle juurde 643,82 hektarit maad. Sellest jäi 69 hektari suurune krunt mõisakompleksi ümber Sieversite valdusse.
Häärber
Piersonide rajatud mõisa peahoone (oli olemas kaardil 1796. aastast, kuigi teistel andmetel valmis hoone alles 1840. aastatel) põletati maha 1905. aastal. See taastati laenuga, kuid põletati I maailmasõja ajal uuesti maha ja seekord seda enam ei taastatud.
Kõrvalhooned
Mõisakompleks pärineb XVIII sajandi lõpust ja XIX sajandist. Sellest on säilinud mõisavalitseja maja, tall, teenijate maja, kõrts, sepikoda, aedniku maja ja vesiveski-saekaater. Veidi eemal asuvad mõisa ehitatud vallamaja ja vana koolimaja. Mõisakompleksidest kaugemal asub Kosküllide suguvõsa rahula.
Park
Mõisa juurde kuulub ka park, mis oli ilmselt olemas juba XVIII sajandil karjamõisa juures. Pargi rajamisel kasutati ära Amata jõe orgu ja sealseid liivakivipaljandeid. Barokne maastikupark sai endale lisandi 1871. aastal, mil kõrtsi juurde asutati aianduskool (esimene Balti kubermangudes). 1877. aastaks oli tänu koolile pargi juurde rajatud uhke õunaaed, mis oli omal ajal Baltimaade suurim.
Victoria (Suurbritannia kuninganna)
18-aastaselt troonile asunud kuninganna Victoria valitses aastatel 1837–1901. Tema valitsemisaeg kestis 63 aastat, 7 kuud ja 2 päeva. Victoria oli pikima valitsemisajaga naismonarh maailma ajaloos ja pikima valitsemisajaga Briti monarh, kuni tema lapselapselapselaps kuninganna Elizabeth II need rekordid 9. septembril 2015 ületas.