cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Onu Bella
Mälestuse jäädvustamine ja austusavaldused
2023. aasta augustist etendab Eesti Draamateater Noblessneri valukojas lavastust "Onu Bella tähestik" (autor ja lavastaja Kertu Moppel, nimiosas Tõnis Niinemets). See räägib "Bellast kui triksterist, mitte inimesest endast – inimene ise võib-olla ei kontrolligi seda triksterit, see võtab ta üle. Igor käis nii-öelda Bellat jooksmas," on lavastaja öelnud.
Nikolai II
Perekond
Nikolai II abikaasa Aleksandra Fjodorovna põhiliseks iseloomuomaduseks oli häbelikkus, mida soosis tema viktoriaanlik kasvatus, kuid mis õukondlastele tundus ükskõiksuse ja üleolekuna. Suhted Nikolaiga olid väga head, mida kinnitavad siiani säilinud lõputud armastuskirjad. Keiserlik paar pelgas intriige ja kuulujutte levitavat õukonda. Selle eest põgeneti Peterburist Tsarskoje Selosse, kus nauditi perekonna kitsast ringi. Paari esimesed lapsed olid neli tütart. Muret tegi, et siiani polnud sündinud troonipärijat. Kauaoodatud poisslaps sündis 1904. aastal. Paari nädala vanusel lapsel avastati ravimatu haigus hemofiilia ehk vere hüübimatus, X-kromosoomi mutatsioonist põhjustatud haigus, mille kandjateks on naised, kuid mis esineb ainult poisslastel. Troonipärijat Alekseid ohustas iga väiksemgi kriimustus ja kukkumine. Poiss võis pikka aega terve olla, kui järsku tabas teda ninaverejooks, mis aheldas ta kuudeks voodisse. Aleksandra oli poisi juures ööd ja päevad ning püüdis teha kõik, et oma poega aidata.
Keisriperekond ja müstika
Troonipärija Aleksei ravimatu haiguse tõttu oli keisriperekond valmis kasutama ka parameditsiini võimalusi. Kui keisriperekonnani levis kuuldus pühamehest ravitsejast Rasputinist, kutsuti ta keisrikotta troonipärijat ravima. Imekombel suutiski Rasputin Alekseid aidata. Aleksandra uskus täielikult pühamehe ravivasse väesse, kuid keiser suhtus kahtlase taustaga ravitsejasse umbusklikult. Aleksei haigust hoiti saladuses ning paljud keisrit ümbritsevad inimesed ei mõistnud, mida teeb õukonnas räpakas talupoeg. Valitseja mainet hakkas rikkuma Rasputini liiderlikkus ning kasvav mõju riigiasjade otsustamisel.
Hoolimata kriitilistest olukordadest jäi perekond siiski tugevalt ühendatuks. Suviti puhati Soome lahel laeval Štandart. Keiser oli sügavalt huvitatud fotograafiast ja filmikunstist. Säilinud on arvukalt filmilõike ja fotosid, mis peegeldavad perekonna elu.
I maailmasõda ja valitsemisaja lõpp
Austria-Ungari troonipärija Franz Ferdinandi tapmine serblase Gavrilo Principi poolt 1914. aastal vallandas kriitilise olukorra Venemaa ja Saksamaa vahel. Saksamaa, kes seisis Austria-Ungari huvide eest, kuulutas sõja Venemaale, kes protežeeris Serbiat. Saksa keiser Wilhelm II ei heitunud mõttest, et astub sõtta oma sugulastega. Venemaa oli sunnitud vastama Saksamaale samuti sõjaga. Keisri avaldust sõtta astumise kohta oli kuulama tulnud tohutu rahvahulk. Otsus võeti juubeldades vastu. Patriotism aitas leevendada lõhet valitseja ja rahva vahel. Usuti lühikesse ja võidukasse sõtta. Keiser sõitis rindele, et tõsta veelgi sõdurite moraali, autasustades tublimaid. Sõda aga kujunes oodatust pikemaks. Inimkaotused olid suured mõlemal poolel. Peterburis oli valitsus jäetud Aleksandra juhatada, kes oli tihedas kirjavahetuses abikaasaga, pidades nõu otsuste langetamisel. Samas mõjutas keisrinna otsuseid Rasputin. Keisrinna pidi eemaldama valitsusest ministrid, kes olid Rasputini vastu. Aleksandra asendas ministrid ebakompetentsete isikutega. Olukord põhjustas keisripaari omavahelisi lahkarvamusi. Rasputinit peeti süüdlaseks Venemaad vaevavates hädades, mis viis 16. detsembril 1916 Rasputini tapmiseni. Enne surma oli Rasputin kirjutanud keisrinnale prohvetliku kirja, milles ütles, et kui tema tapetakse, tapetakse ka keisri pere.
Sõja tõttu halvenes riigi majanduslik olukord. Halvatud oli suurlinnade toiduga varustamine, mis põhjustas rahvas rahulolematust ja viis veebruaris 1917 Peterburis avalike rahutusteni. Keiser käskis 27. veebruaril 1917 meeleavaldused maha suruda, kuid väeosad keeldusid ja läksid rahva poolele üle.
Keisrile ei pakkunud toetust enam ükski ametnik, mille tõttu reaalse võimuta Nikolai II oli sunnitud 2. märtsil 1917 kell 23.40 troonist loobuma. Ta loobus troonist oma venna Mihhaili kasuks, kes järgmisel päeval keeldus keisriks hakkamast. Lõppes 304 aastat kestnud Romanovite võim.
Novokuznetsk
Asutatud 1618. aastal kasakate poolt Kuznetski kindlusena. Linnaõigused sai 1931. aastal. 1932–1961 kandis nime Stalinsk.
Nikolai II
Nikolai II vahistamine ja tapmine
Pärast Nikolai II troonist loobumist ja Venemaa Ajutise Valitsuse valitsemise algust arreteeriti Petrogradi revolutsiooninõukogu nõudmisel 7. märtsil 1917 Nikolai II koos perekonnaga. Kuni 14. augustini 1917 viibis ta vahi all Aleksandri palees Tsarskoje Selos, hiljem saadeti edasi Tobolskisse, kus pere viibis ka bolševike toime pandud oktoobripöörde ajal.
Novokuznetsk
Novokuznetsk on tähtis tööstus- ja söekaevanduskeskus (Kuzbass), Kemerovo oblasti suurim linn.
Elanike arv on 563 300 (2005), 547 900 (2010).
Nikolai II
Nikolai II vahistamine ja tapmine
Bolševike valitsus kavatses nende üle kohut mõista, kuid toona oli Venemaal bolševike võim ebakindel. Lisaks tahtis Lenin kasutada keisri perekonda trumpkaardina Saksa keisri Wilhelm II vastu, kuna Venemaa oli Brest-Litovski rahulepinguga sunnitud Saksamaale loovutama suuri maa-alasid ning kuna Aleksandra oli Wilhelm II sugulane. Nende tegevuses ei suudetud aga leida kuriteokoossseisu, mistõttu jätkus nende vahi all hoidmine ilma seadusliku aluseta. Kevadel 1918 toimetati Nikolai Aleksandrovitš Romanov koos perekonnaga Jekaterinburgi. Uurali oblastinõukogu tahtis tsaariperekonna surma mõista, et valgekaartlased neid ei vabastaks. Kui aga nõukogu sõjaväekomissar Gološtšokin külastas 3.–8. juulil Moskvat, ei kiitnud Lenin nende otsust heaks. Kui Gološtšokin valmistus 8. juulil Jekaterinburgi tagasi sõitma, kutsus Sverdlov ta uuesti kokkusaamisele. Sverdlov ütles, et peamine on kohtuprotsessi korraldamine, kuid kui Jekaterinburgi ähvardab valgekaartlaste kätte langemine, tuleb keiser tappa. Kuna Jekaterinburgile lähenesidki valgekaartlased, hukkasid bolševikud Jankel Jurovski juhtimisel Sverdlovi ja Uurali oblastinõukogu sõjatribunali otsuse põhjal Nikolai Aleksandrovitš Romanovi ning ta perekonna ja õukonna liikmed.
Pärast seda, kui Jekaterinburgi vallutasid Aleksandr Koltšaki väed, algatas kohtu-uurija Nikolai Aleksejevitš Sokolov Nikolai Aleksandrovitš Romanovi ja tema lähedaste tapmise asjaolude uurimise, mis toimus aastail 1919–1924.
Seosed Eestiga
Nikolai II oli viimane Eestimaa ja Liivimaa hertsog.
23.–26. juulil 1902 külastas keiser Nikolai II Tallinna.
1908. aasta mais toimus Tallinnas Nikolai II ning Suurbritannia ja Iirimaa Ühendatud Kuningriigi kuninga Edward VII kolmepäevane kohtumine, mille eesmärk oli sõlmida kahe riigi poliitilised ja sõjalised koostöökokkulepped. Riikide välisministrite juuresolekul sõlmiti leping muudatuste tegemiseks Makedoonias ja Osmanite riigi nõrgestamiseks.
Nikolai II isiklik autojuht oli aastail 1908–1911 eestlane August Adamson.
5. juulil 1912 toimus Paldiskis kohtumine Venemaa keisri Nikolai II ja Saksa keisri Wilhelm II vahel. Wilhelm oli jahil Hohenzollern II, mida saatis sõjalaev Moltke. Paldiski reidil peeti Nikolai II jahil Štandart lõunasöök 50 inimesele ja läbirääkimised poliitilisest olukorrast Euroopas, mis siiski ei aidanud esimest maailmasõda ära hoida.
Lauritsala vald
Lauritsala on Lappeenranta linnaosa ja endine vald Soomes Lõuna-Karjala maakonnas.
Lauritsala sai aleviks 1932. aastal. 1. jaanuaril 1967 liitus Lauritsala Lappeenranta linnaga.
Lauritsala vallas elas umbes 13 000 inimest.
Dalaas
Dalaas on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Bludenzi ringkonnas.
Rein Järlik
Rein Järlik õppis aastatel 1954–1961 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonnas (1959–1961 kaugõppes), kuid ei lõpetanud.
Kõik peale relvade
thumb|375px|Kõige vähem arenenud maad "Kõik peale relvade" (Everything but Arms) on Euroopa Liidu 2001. aasta algatus, mis lubab maailma 48 kõige vaesema riigi kaupadele – välja arvatud relvadele – maksu- ja kvoodivaba pääsu EL-i turule.
Puusepa
Puusepa on mitme koha nimi:
Rein Järlik
Alates 1959. aasta aprillist oli ta kuus aastat Puhja Keskkooli füüsikaõpetaja. Aastatel 1965–1990 töötas Rein Järlik Eesti Televisiooni Tartu toimetuses. Ta on kajastanud saatesarjades "Surma ei otsinud keegi" ja "Viiekümnendad" Teise maailmasõja järgset olukorda, kollektiviseerimist ja stalinlikke repressioone Eestis.
Kõik peale relvade
See on osa üldiste soodustuste süsteemist (GSP), kuigi sätestab kaheksa aasta pikkuse erandi suhkrule, banaanile ja riisile. Seda kitsendust on aga paljud huvirühmad kritiseerinud, sest just need tooted on kõige vaesemate riikide olulisimad ekspordiartiklid.
Rein Järlik
Koos Feliks Unduski ja Hagi Šeiniga loodud saatesarjas "Mõtleme veel" (1988) oli Rein Järlik Eesti demokratiseerumise, sõnavabaduse taastamise ja nn laulva revolutsiooni olulisi peegeldajaid.
Kõik peale relvade
Allikas: Arengukoostöö- ja humanitaaralase terminoloogia sõnaseletusi
Rein Järlik
Ta osales Rahvarinde asutamises ja oli aastatel 1990–1992 Eesti Kongressi ja 1991 Eesti Komitee, 1991–1992 Põhiseaduse Assamblee, 1990–1992 Eesti Vabariigi Ülemnõukogu ja 1992–1999 Riigikogu liige (osales 1992 a. valimistel Roheliste nimekirjas, ühines hiljem Koonderakonna fraktsiooniga). Ta on 20. Augusti Klubi liige.
Ajakirjanikuna on ta kasutanud pseudonüümi Madis Udu.
Johannes Lauristin
pisi|Johannes Lauristin ja Olga Lauristin 24. juulil 1940 Johannes Lauristin (29. oktoober 1899 Tallinn –­ 28. august 1941) oli Eesti poliitik ja kommunist (EKP Illegaalse büroo liige ja EKP Keskkomitee sekretär).
Noorus
Johannes Lauristini isa Hans Lauristin oli Dvigateli tehase tööline. Johannes Lauristini lapsepõlv ja kooliaastad möödusid Kuivajõel, Kolu külas Tuisu talus. 1914 lõpetas Kuivajõe (Kose-Uuemõisa) ministeeriumikooli. Töötas aastatel 1915–1916 tehastes Volta ja 1916–1919 tehases Dvigatel, kus Johannes Lauristin astus 1917. aastal Eestimaa Kommunistliku Partei liikmeks.
Johannes Lauristin teenis aastatel 1919–1922 Eesti Vabariigi sõjaväes. Vabadussõjas oli ta 1. diviisi tagavarapolgu kirjutaja.
Poliitiline tegevus
Johannes Lauristin oli Eestis illegaalse kommunistliku liikumise aktivist aastatel 1922–1923, sadamatööl Tallinnas ja ajalehe Tallinna Tööline toimetaja, Eestimaa Kommunistliku Noorsooühingu (EKNÜ) illegaalse häälekandja, ajalehe Noor Tööline toimetaja aastal 1922/, Eestimaa Kommunistliku Partei KK liige aastail 1922–1924, Eestimaa Kommunistliku Noorsooühingu KK liige, Eestimaa Töölisühingute Üldliidu kesknõukogu liige.
7. juunil 1923 seati Johannes Lauristini kandidatuur (koos Jaan Tõnissoni ja Konstantin Pätsiga) üles Riigikogu esimehe kohale ja sai 13 poolt- ja 50 vastuhäält. Riigikogu esimeheks valiti Jaan Tõnisson. Lauristin ise viibis valimiste ajal eeluurimisvanglas, kus ta oli olnud sama aasta märtsist. 1923. aastal valiti ta Riigikogusse. Sel ajal oli Eestimaa Kommunistlik Partei Eestis keelatud, kuna kuulutas avalikult kavatsust muuta kehtivat riigikorda. Lauristin pidi oma kommunistliku suunitlusega riigivastase tegevuse eest kandma mitu korda vanglakaristust: 149 protsessi kohtuotsuse põhjal aastatel 1923­–1931 (karistus: seitse aastat sunnitööd) ja 34 protsessi kohtuotsuse põhjal 1932­–1938 (kuus aastat sunnitööd, vabanes amnestiaga).
1940. aasta juunipööre ja Eesti NSV
Riigipöörde järel oli Johannes Lauristin 1940. aasta juunist juulini EK(b)P KK sekretär. 25. augustist 1940 kuni Nõukogude Liidu vägede taganemiseni Eestist 1941. aasta suvel oli ta Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu esimees ning ka EKP KK sekretär ja NSV Liidu Ülemnõukogu saadik.
Pärast Nõukogude Liidu ja Saksamaa sõja algust 1941. aasta suvel määrati Johannes Lauristin Nõukogude Liidu võimuesindajate moodustatud Eesti NSV Vabariikliku Kaitsekomitee esimehe asetäitjaks.
Hukkumine ja surm
Johannes Lauristini kadumise asjaolud Punaarmee põgenemise käigus Tallinnast 1941. aasta augustis on ebaselged. ENSV valitsuse liikmed pidid asuma laeval Vironia, kuid Lauristini seal ei olnud. On esitatud versioon, et ta võis viibida laeval Suur Tõll. Nõukogude ametlike teadete järgi hukkus Johannes Lauristin 28. augustil 1941 Tallinnast evakueerudes hävitajal Jakov Sverdlov. Mati Õun väidab raamatus "Võitlused Läänemerel. Suvi 1941", et Nõukogude võimuesindajad lasksid Lauristini maha. Venekeelse Vikipeedia väitel on ametlikuks surmaversiooniks hukkumine miiniristlejal "Volodarski".
Kirjanduslik tegevus
Avaldanud Juhan Madariku nime all romaani "Riigikukutajad" (1929).
Isiklikku
Johannes Lauristin oli Olga Lauristini abikaasa ning Eesti NSV ja Eesti vabariigi poliitiku Marju Lauristini isa.
Tunnustus
1946. aastal anti Lauristinile postuumselt Lenini orden.
Mälestuse jäädvustamine
Tema nime kandsid J. Lauristini nimeline Tallinna Masinatehas (1971–1990) ning Tallinna 16. Keskkool (1968~1990). Lauristini sünnikohas tänase Kose valla loodeosas tegutses Johannes Lauristini nimeline kolhoos.
Archimedes
pisi|Archimedes [[Domenico Fetti 1620. aastast pärineval maalil]]
Archimedes (Ἀρχιμήδης; umbes 287 – umbes 212 eKr) oli Vana-Kreeka polühistor, matemaatik, füüsik, astronoom, insener ja leiutaja.
Archimedest peetakse antiikaja silmapaistvaimaks matemaatikuks. Ta arvutas parabooli segmendi pindala ekshaustsiooni meetodil lõpmatu geomeetrilise rea abil ning leidis arvu pii üsnagi täpsed lähendid. Ta defineeris Archimedese spiraali ja leidis meetodi pöördkehade ruumala arvutamiseks.
Archimedes sündis Sürakuusas. Teise Puunia sõja ajal aitas ta Sürakuusat kaitsta, ehitades enneolematuid sõjamasinaid. Tuntumad nendest on tali ja kangi põhimõttel töötav kraana vastase laevade uputamiseks, mida kutsuti "archimedese tangideks", samuti peeglite süsteem vaenlase laevade süütamiseks. Sürakuusa vallutati kui kraanad olid mehitamata ja laevad pääsesid takistamatult müüridele ligi. Veel on Archimedese leitutiste hulgas aurujõul töötav kahur.
Cicero kirjeldab Archimedese haua külastamist ning hauakivi, millel oli kujutatud silindriga piiratud kera. Archimedes oli tõestanud, et sellise kera ruumala ja pindala on 2/3 silindri ruumalast ja pindalast. Ta pidas seda oma suurimaks saavutuseks matemaatika vallas.
Elulugu
pisi|Archimēdous Panta sōzomena, 1615
Archimedes sündis umbes 287 eKr Sitsiilia sadamalinnas Sürakuusas. Sünniaeg põhineb Bütsantsi ajaloolase Johannes Tzetzese teatel, et Archimedes elas 75-aastaseks. "Liivaarvutuses" kirjutab Archimedes, et tema isa on õueastronoom Pheidias. Plutarchos kirjutab oma töös "Paralleelsed elulood", et Archimedes oli Sürakuusa valitseja Hieron II sugulane. Archimedese biograafia kirjutas tema sõber Heracleides, kuid see kirjutis on kaduma läinud, jättes Archimedese eluloo üksikasjad hämaraks.
Pole näiteks teada, kas ta oli kunagi abielus või kas tal oli lapsi. Nooruses võis Archimedes õppida Aleksandrias, kus samal ajal õppisid Konon Samosest ja Eratosthenes Küreenest. Ta on maininud Kononit Samosest enda sõbrana ja kaks tema kirjutist on pühendatud Eratosthenesele.
Archimedes hukkus umbes 212 eKr Teise Puunia sõja ajal, kui Rooma väed konsul Marcus Claudius Marcelluse juhtimisel vallutasid pärast kaheaastast piiramist Sürakuusa. Plutarchose järgi uuris Archimedes linna vallutamise ajal parajasti geomeetrilist joonist. Rooma sõdur käskinud tal kindral Marcelluse juurde ilmuda, kuid Archimedes keeldunud, öeldes, et ta peab enne lõpetama probleemi lahendamise. Sõdur sattus raevu ja tappis Archimedese mõõgaga.
Plutarchos annab teisegi, vähem tuntud selgituse Archimedese surma kohta. Ta olevat hukkunud, püüdes Rooma sõdurile alistuda. Selle loo järgi kandnud Archimedes matemaatilisi instrumente ja tapeti, kuna sõdur pidanud neid hinnalisteks. Konsul Marcellus olla Archimedese surmast raevu sattunud, kuna pidas tema teadmisi väärtuslikeks ning oli andnud käsu talle mitte viga teha.
Archimedese hauakivile oli jäädvustatud tema lemmiktõestus matemaatikast: ühesuguse kõrguse ja läbimõõduga kera ja silindrit. Ta oli tõestanud, et sellise kera ruumala ja pindala moodustab 2/3 silindri ruumalast ja pindalast. 75. aastal pKr, 137 aastat pärast Archimedese surma, teenis Rooma oraator Cicero Sitsiilias kvestorina. Ta oli kuulnud jutte Archimedese hauast, kuid ükski kohalikest ei osanud talle näidata selle asukohta. Lõpuks leidis ta mahajäetud haua Sürakuusa Agrigentine värava lähedalt. Cicero lasi haua puhastada ning nägi graveeritud joonist ja pealiskirjana lisatud värsse.
1960. aastal Sürakuusas ühe hotelli hoovis avastatud hauda peeti Arcimedese hauaks, kuid sellele pole tõestust ning selle praegune asukoht pole teada.
Archimedese eluloo levinud versioonid kirjutasid Rooma ajaloolased tükk aega pärast tema surma. Polybiose "Maailma ajaloos" toodud kirjeldus Sürakuusa vallutamisest kirjutati seitsekümmend aastat pärast Archimedese surma. Seda kasutasid hiljem omakorda allikana Plutarchos ja Livius. See ei kirjelda niivõrd Archimedest ennast kui sõjamasinaid, mida ta olevat lasknud linna kaitseks ehitada.
Leiutised
Tema arvele kirjutati juba vanaajal umbes 40 leiutist. Peale Archimedese kruvi on neist tähtsaimad nõguspeegel, igavene kruvi ning mudel, mis kujutas Päikese, Kuu ja planeetide liikumist. Samuti leiutas ta vahendi ellipsi joonestamiseks. Sõjamasinadest leiutas ta muuhulgas tali ja kangi põhimõttel töötava kraanamehhanismi linna piiravate laevade uputamiseks, peeglite süsteemi laevade süütamiseks ning aurujõul töötav kahuri.
Matemaatika ja füüsika
Archimedes on matemaatilise füüsika, eriti staatikateaduse isa. Tema avastas kangiseaduse ja nn Archimedese printsiibi: iga vedelikku asetatud keha kaotab oma kaalust nii palju, kui palju kaalub vedelik selle keha ruumala suuruses. Ta andis ligikaudse arvutusviisi ringjoone jaoks; avastas, et üksteise sisse asetatud võrdse aluspinna ja kõrgusega koonuse, kera ja silindri ruumalad suhtuvad üksteisesse nagu 1 : 2 : 3. Veel õnnestus tal ekshaustatsiooni meetodil arvutada lõpmatu geomeetrilise rea abil parabooli segmendi pindala, seejuures rakendas ta täiesti korrektselt diferentsiaal- ja integraalarvutust. Uurimuses "Liivaarvutus" tõestas ta arvujada lõpmatuse.
Sürakuusa kaitsmine
Pärast kuningas Hieron II surma (214 eKr) kuulutas Sürakuusa ennast Kartaago liitlaseks. Seejärel blokeeris konsul Marcus Claudius Marcellus linna mere poolt kuuekümne laevaga. Ta kinnitas üksteise külge 8 laeva. Nende peale ehitati suur piiramistorn, mille abil loodeti linnamüür mere poolt purustada. Archimedese plaanide järgi konstrueeritud masinad heitsid selle pihta umbes 500 kg kaaluvaid kive. Nendega Marcelluse torn hävitati.
Oma leiutistega aitas Archimedes kaks aastat kaitsta Sürakuusat nii maa kui ka mere poolt. Kuid geniaalne matemaatik ei suutnud linna päästa. Pärast seda, kui Kartaagost saadetud abiväed taganesid roomlaste eest, oli Sürakuusa saatus otsustatud. Rooma väed tungisid linna ning alustasid rüüstamist, riisumist ja tapmist.
Kõrksaar
Kõrksaar (ka Kõrgesaar, Kõrgessaare laid, Kõrksa) on 91 hektari suurune saar Pärnumaal Lääneranna vallas Saulepi küla territooriumil.
Asend
Kõrksaar asub Tõstamaast 12 kilomeetrit läänes ja Sõmeri poolsaarest idas. Saarest umbes 700 meetrit itta jääb Rootsiklaid.
Loodus
Saar on pikliku kujuga ja madal. Saarel kasvavad valdavalt kadakad ja männid.
Ajalugu
Nõukogude ajal toimusid saarel Pärnu Noorte Tehnikute Maja korraldatud sõjalis-sportlikud poistelaagrid, nõukogude tingimustele kohandatud versioon skautlikust liikumisest. Seetõttu hüüti saart ka Poistesaareks. Veel nimetati saart Kõrglaiuks. 1990. aastatel toimusid saarel ka skautide ja gaidide suurlaagrid, millest teadaolevalt viimane toimus 1996. aastal Sissisaare suurlaagri nime all.
Saarel on osaliselt säilinud ka mõned laagriehitised: laagri köök, saun, kämpinguhooned. Saare tipus on alles vana hoone vundament.
Saarele saab kas veesõidukiga või jalgsi mööda vana kitsast muuli. Muul on enamjaolt vee all. Suurem osa saarest on tänapäeval eraomandis. Saarel asub 2003. aastal valminud suvila.
René Eespere
pisi|René Eespere (2013)
René Eespere (sündinud 14. detsembril 1953 Tallinnas) on eesti helilooja ja muusikapedagoog. Tuntuim teos, millega Rene Eespere on end kirjutanud eestlaste südamesse, on koorilaul “Ärkamisaeg” (1983).
Tema muusika mõtiskleb olemise saladuse ja elu põhiväärtuste üle.
Tema loomingu hulka kuuluvad "Armastan sind, Eestimaa" (1987), palju lastelaule ("Aeg", "Maa lapsed", "Unelaul", "Saanisõit", "Varastaja harakas") ning kammer- ja orkestrimuusikat.
Elulugu
Eespere lõpetas aastal 1972 Valdur Rootsi õpilasena Tallinna Muusikakeskkooli klaveriklassi ja aastal 1977 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Anatoli Garšneki kompositsiooniklassi. Aastail 1977–1979 täiendas end Moskva konservatooriumi assistentuur-stažuuris Aram Hatšaturjani ja Aleksei Nikolajevi juhendusel. Aastast 1979 on Eespere Eesti Muusikaakadeemia muusikateoreetiliste ainete õppejõud. 2002. aastast on René Eespere Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia professor.
Oli Eesti Kongressi liige.
Looming
Eespere sai laiemalt tuntuks 1970. aastatel Vanemuises lavastatud allegooriliste lühiballettidega "Inimene ja öö" (1976), "Fuuriad" (1977) ja "Kodalased" (1978). 1980. aastatel kirjutas ta oma tekstidele rea tugeva eetilise sõnumiga vokaalsümfoonilisi teoseid (Fjodor Dostojevski teosest "Vennad Karamazovid" inspireeritud "Passioon" 1980/ 2001; "Müsteerium" 1981; "Mediteerium" 1985). Eesti lastemuusikasse tõi helilooja samal perioodil värskeid tuuli helges tundetoonis ning selges helikeeles instrumentaalsaatega lastelaulude ja laulutsüklitega. Tänaseni on kooride repertuaaris paljud teosed Eespere 1980.–1990. aastatel ja hiljem loodud vaimulikust ja isamaalisest kooriloomingust (koorilaul "Ärkamisaeg", 1990; kooripoeem "Lehekülgi Sakalamaa kroonikast", 1982; "2 jubilatsiooni" solistile, koorile ja orelile, 1986; "Vaikuse sümfoonia" solistidele, koorile ja sümfooniaorkestrile,1989; "Glorificatio" sopranile, tenorile, segakoorile ja kammerorkestrile, 1990 jpt.
Eespere on kirjutanud ka klaverikontserdi (1978), kaks viiulikontserti (1983, 1988), flöödikontserdi (1995, Jean-Claude Gerardi tellimus) ja vioolakontserdi (1997). 1980. aastatel pälvisid tähelepanu tema baroksest repetitsioonitehnikast inspireeritud teosed ("Mängutoosid I-IV tšelestale 1979–1982; 8 ritornelli klaverile 1982; Concerto ritornello kahele viiulile ja orkestrile 1982). Parima osa Eespere kammermuusikast moodustavad teosed, milles on ühendatud impressionistlik detailipeenus ja mitmekesine, kuid delikaatne stilisatsioon ("Trivium" flöödile, viiulile ja kitarrile, 1991; Flöödikontsert; Keelpillikvartett, 1999).
Eespere uuemas loomingus on tugevnenud kõlalis-tämbriline mõtlemine ("In dies" klarnetile ja käsikellade ansamblile, 1999). Uudseks jooneks on kõlaplastikas väljendatud muusikaline huumor ("Skulptuuri hommik" viiulile, vibrafonile ja kitarrile, 2001). Eespere koorilooming ja instrumentaalteosed on kõlanud paljudes Skandinaavia ja Euroopa maades ning USA-s.
Stiil
Eespere muusika on enamasti rahulik, järskude murranguteta, toimuvat otsekui eemalt vaatlev. Muusikaline materjal on sageli napp ja teostes on palju korduste tehnikat. Heakõlalises, sageli minoorses muusikas on tihti tugev annus melanhooliat. Eespere ulatuslikust loomingust on laiemalt tähelepanu köitnud vokaalsümfoonilised suurvormid, siira tundetooniga lastemuusika ja peenekoeline kammermuusikastiil. Alates 70. aastate lõpust said tema helikeele püsijoonteks tonaalne laadikäsitlus, ostinato-tehnika ja variantsus, milles ilmnevad nii minimalismi, eesti rahvamuusika kui ka baroki mõjud. Tema suurvormide dramaturgiale on omane rituaalne sisendusjõud. Enamasti jäävad Eespere teostest kõlama eksistentsiaalsed teemad.
Isiklikku
René Eespere isa Otto Eespere (1925–1991) oli ehitusinsener, vend Tarmo Eespere on pianist. Abikaasa Evi Eespere on koorijuht. Nende kolmest lapsest on poeg Jürmo Eespere pianist ja klahvpillimängija ning tütar Heili Hannikainen viiuldaja ja tütar Aurelia Eespere klassikaline laulja (sopran).
Roberto Mancini
Roberto Mancini (sündinud 27. novembril 1964 Jesis) on itaalia jalgpallitreener ja endine Itaalia jalgpallikoondise mängija.
Treenerikarjääri alustas Manchini kohe pärast mängijakarjääri lõppu. 2001–2002 oli ta Fiorentina, 2002–2004 Lazio ja 2004–2008 Milano Internazionale peatreener. Aastatel 2006–2008 tuli ta Internazionalega kolmel hooajal järjest Itaalia meistriks.
Aastatel 2009–2013 töötas ta Inglismaal Premier League'i jalgpalliklubi Manchester City peatreenerina. Hooajal 2011–12 tuli ta Manchester Cityga Inglismaa meistriks. Seejärel oli ta 2013–2014 Galatasaray, 2014–2016 taas Internazionale ja 2017–2018 Peterburi Zeniti peatreener. Aastatel 2018–2023 oli ta Itaalia koondise peatreener.
Anabar
Nimel Anabar on mitu tähendust:
Ojasoo
Ojasoo on küla Harju maakonnas Kose vallas Kuivajõe ääres.
749
749. aasta
Ojasoo
Rahvastikuregistri andmetel elas Ojasoo külas 1. detsembri 2018 seisuga 79 inimest. Neist olid 43 mees- ja 37 naissoost.
749
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Ojasoo
Kuni 2013. aastani kuulus küla Kõue valda.
749
Aastad: 744 745 746 747 748 - 749 - 750 751 752 753 754
Ojasoo
Küla keskel on Ojasoo järv.
Seal asus Vana-Harmi mõis ehk Ojasoo mõis.
Külas asuvad looduskaitsealused Ojasoo männid ning kaitsealune Ojasoo lehis.
Ermistu järv
Ermistu järv (ka Tõstamaa järv) asub Pärnu maakonna loodeosas Pärnu linna lääneosas Tõstamaa alevikust umbes 2 km põhja pool. Järvest voolab välja Tõstamaa jõgi.
Ermistu järve pindala sõltub järve väljavoolule ehitatud paisu avatusest või suletusest, selle maksimaalne pindala on 480 ha. Sügavaim on järve loode- ja idaosa, kus sügavus ulatub 2,9 meetrini.
Ermistu järve kaldad on vähe liigestatud, madalad ja mudased või turbased. Idakallas on kohati liivane. Järve sügavus suureneb aeglaselt. Järve põhi on idakalda juures liivane, põhjaosas kivine, järve keskosas savine, mujal mudane (edelasopis on mudakihi paksus kuni 12 m). Järves leidub umbes 6 miljonit m3 järvemuda (väetis- ja ravimuda).
Järve vesi on kollane kuni rohekaskollane, selle läbipaistvus on keskmine (0,8–2,5 m). Suvel vesi soojeneb ja seguneb hästi, talvel võib olla hapnikuvaene.
Järv on kalade poolest liigirikas, esindatud on latikas, haug, ahven, särg, nurg, linask, koger, angerjas, säinas ja kiisk; varem oli esinenud ka roosärge, lutsu ja teisi kalu. Järve on proovitud sisse lasta ka peledit ja karpkala.
Puusepa (Kose)
Puusepa on küla Harju maakonnas Kose vallas.
Kuni 2013. aastani kuulus küla Kõue valda.
Küla läänepiir jookseb mööda Pirita jõge.
Külas asub üks arheoloogiamälestiseks arvatud asulakoht.
Hugo Richard Paucker
pisi|Hugo Richard Paucker, 1867-1872
Nanjing Shi
pisi|Asend Jiangsu provintsis Nanjing (hiina keeles 南京 'lõunapealinn') on allprovintsilinn (2. järgu haldusüksus) Hiinas, Jiangsu provintsi halduskeskus.
Hugo Richard Paucker
Hugo Richard Paucker (4/16. aprill 1807 Simuna – 8/20. juuni]] 1872 Simuna) oli Eestimaa vaimulik.
Nanjing Shi
Nanjing asub Jangtse suudmealal 300 km Shanghaist lääne pool. Miljonilinnadest jääb Wuxi Nanjingist 150 km itta, Suzhou 210 km itta, Hangzhou 240 km edelasse, Hefei 140 km läände ja Huainan 180 km loodesse.
Ajalugu
Nanjing on Hiina üks vanimaid linnu. Legendi järgi rajas Wu kuningas Fuchai 495 eKr tänapäeva Nanjingi alale linnuse nimega Yecheng. 473 eKr vallutas Yue riik Wu ja ehitas tänapäeva Nanjingi eeslinna Yuechengi linnuse (tänapäeval asub selle koha lähedal Zhonghua värav). 333 eKr, pärast Yue vallutamist rajas Chu riik tänapäeva Nanjingi lääneossa Jinling Yi linnuse. Qini ja Hani dünastia ajal kutsuti seda Molingiks. Sellest ajast peale on linna korduvalt vallutatud, hävitatud ja taastatud.
Hugo Richard Paucker
Ta on tuntud kui 1849. aastal ilmunud Põhja-Eesti konsistoriaalpiirkonna vaimulike leksikoni (saksa "Ehstlands Geistlichkeit") koostaja. Sellele teosele ilmus 1885 järg "Ehstlands Kirchen und Prediger seit 1848", mille koostajaks oli tema poeg Eduard Peter Heinrich Paucker.
Nanjing Shi
Ajalugu
Esimest korda sai Nanjing pealinnaks 229. Wu kuningriigi juht Sun Quan Kolme riigi ajastul viis pealinna Nanjingi maa-alal asuvasse Jianyesse. Selle linna rajas ta 211 Jinling Yid laiendades. Ida-Wu võimu ajal oli Nanjing Hiina mitte üksnes poliitiline, vaid ka kultuuriline ja majanduslik keskus. Kuid Lääne-Jini dünastia vallutas Jianye juba 280 ja viis riigi pealinna taas põhja.
Hugo Richard Paucker
Perekond
Hugo Richardi vanemad olid Simuna koguduse õpetaja Heinrich Johann Paucker (1759–1819) ja tema teine abikaasa, Anna Ulrika Schnabel (1773–1810), Tallinna toomkoguduse õpetaja David Christoph Schnabeli ja Auguste Elisabeth Höppeneri tütar.
Nanjing Shi
Ajalugu
Varsti pärast piirkonna ühendamist lagunes Wu sõdades. Neist esimene oli 291–309 toimunud Kaheksa vürsti sõda, millele järgnesid uued ülestõusud ja rändhõimude kallaletungid. 317 põgenes Jini õukond koos aadli ja jõukuritega põhjast lõunasse Nanjingi ja tõi pealinna siia üle. Sel ajal nimetasid nad linna Jiankangiks.
Hugo Richard Paucker
Perekond
Hugo Richard Paucker abiellus 1835 Louise Charlotte Hoffmanniga (1816–1881), kes oli Väike-Maarja "Marienhof" kaubamaja omaniku Peter Johann Hoffmanni (1790–1848) ja Anna Wilhelmine Friederike Asmuthi (1789–1870) tütar, Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja (1785–1802) Friedrich Johann Anton Assmuthi (surn. 1802) tütretütar. ja Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja ja Järva praostkonna praosti Heinrich Ferdinand Hoffmanni (1820–1891) õde. Abielust sündis 12 last:
Nanjing Shi
Ajalugu
Sel ajal, kui Hiina oli jaotunud Põhja ja Lõuna dünastiate vahel, jäi Nanjing enam kui 2½ sajandiks Lõuna dünastiate pealinnaks. Sel ajal oli Nanjing maailma suurim linn. Linnas oli tollal 280 tuhat majapidamist ja kui arvestada, et keskmises Nanjingi majapidamises oli 5,1 liiget, tähendas see, et linnas oli 1,4 miljonit elanikku. See periood lõppes siis, kui Sui dünastia Hiina ühendas. Selle käigus hävitati peaaegu kogu linn ja Sui dünastia võimu ajal oli Nanjing tähtsusetu.
Must kohv (Christie)
"Must kohv" on kriminaalromaan, mille kirjutas Agatha Christie 1929. aastal ilmunud näidendi põhjal Charles Osborne.
Nanjing Shi
Ajalugu
pisi|Pagood [[Qixia tempel|Qixia templis (valmis 601, ümber ehitatid 10. sajandil)]] Lõuna dünastiate ajast on pärit hulk skulptuure, mis püstitati kuningapere ja teiste suurnike haudadele, peamiselt Nanjingi ida- ja kirdeosas. Eriti hästi on säilinud Liangi dünastia rajaja kuningas Liang Wudi venna Xiao Xiu (475–518) haud.
Alles Tangi dünastia võimuloleku lõpupoole ehitati linn taas üles. Lõuna-Tangi ajal 937–976 valiti ta uuesti pealinnaks ja talle anti nimeks Jinling. Songi dünastia ajal tärkas ja kosus linnas tekstiilitööstus, hoolimata pidevast sõjaohust 11. sajandil Põhja-Hiinat valitsenud Jini dünastia poolt (seda nimetatakse Jini-Songi sõdadeks). Vahepeal Jin isegi vallutas Jinlingi ja moodustas nukuriigi Da Chu, mille pealinn oli Jinling, kuid see riik likvideeriti vaevalt kuu aega pärast loomist.
Mongolite impeerium vallutas lõpuks suure osa Hiinast ja moodustas Yuani dünastia, kuid üksnes kindlustas linna staatust tekstiili tootmise keskusena.
Mingi dünastia esimene keiser Zhu Yuanzhang, kes kukutas Yuani dünastia, nimetas linna ümber Yingtianiks, laskis selle üles ehitada ja muutis 1368 riigi pealinnaks. Ta laskis püstitada 48 km pikkuse Nanjingi linnamüüri, Mingi palee ja valitsushooned. 200 tuhandel töölisel kulus nende tööde lõpetamiseks 21 aastat. Linnamüür on säilinud tänapäevani ja heas korras. See on üks kõige pikemaid linnamüüre Hiinas. Teised kuulsad Mingide-aegsed rajatised olid Ming Xialingi mausoleum ja Portselanitorn, kuigi viimane hävitati Taipingide ülestõusu ajal 19. sajandil. Seda võidi teha kas selleks, et vältida vaenlastel linna jälgimist ja tulistamist tornist, või siis ebausklikust hirmust halva fengšui ees.
pisi|[[Zhonghua värav, Nanjingi linnamüüri lõunavärav (14. sajand)]] Mälestusmärgiks tolle aja hiiglaslikele ehitusprojektidele kujunes Yangshani kivimurd, mis asub Nanjingi linnamüürist 15–10 km ida pool. Mingide dünastia kolmanda keisri Zhu Di käsul hakati rajama maailma kõrgeimat, 70 m kõrgust skulptuuri. See jagati kolmeks osaks, mis lõigati isegi valmis, kuid jäeti siis maha, kui taibati, et neid osi ei ole võimalik paigalt liigutada, veel vähem üksteise otsa tõsta. Need kolm osa on kõik tänapäevani säilinud ja kaitse all.
Must kohv (Christie)
Eesti keelde tõlkis romaani Lii Tõnismann ning see ilmus kirjastuselt Varrak aastal 2007.
Nanjing Shi
Ajalugu
Nanjing jäi Hiina pealinnaks kuni 1421. aastani, mil Zhu Di viis pealinna Pekingisse. Hinnanguliselt oli Nanjing 1358–1425 maailma suurim linn, mille elanike arv oli 1400. aasta paiku umbes 400 000.
Must kohv (Christie)
Romaan räägib sellest, kuidas Hercule Poirot lahendas Sir Claud Amory mõrva.
Kirjeldus: Võimsa uue lõhkeaine leiutaja Sir Claud Amory läheb üsnagi endast välja, kui keemiline valem seifist äkitselt kaob – ja olukorda halvendab teadmine, et varas on keegi Sir Claudi majalistest. Sugulane? Või “sõber”? Kes iganes süüdlane ka poleks, otsustab Sir Claud talle siiski pääsemisvõimaluse anda – küll aga ei ole too tundmatu tema enda vastu kaugeltki nii suuremeelne. Kui uksed lukku pannakse ja valgus kustub, ei tagastata valemit, vaid majaperemehele sokutatakse hoopis midagi kohvitassi... Koort? Ei. Suhkrut? Ei. Hoopis surmav annus hüostsiin-vesinikbromiidi. Agatha Christie 1929. aastal valminud näidendi, milles mõrvatööd lahendab taas Hercule Poirot, on autori pärandi haldajate loal romaaniks kirjutanud Charles Osborne.
Nanjing Shi
Ajalugu
Impeeriumi keskusena olid Nanjingil 15. sajandi alguses laialdased välissuhted. Linnast pärines admiral Zheng He, kes seilas niihästi India kui Vaiksel ookeanil. Seda linna külastasid välismaa diplomaadid, näiteks Borneo kuningas Boni, kes oma Hiina-visiidi ajal 1408 Nanjingis suri. Kuningas Boni haud koos kilpkonnakujulise steeliga avastati 1958 linnamüürist lõunas ja on praeguseks taastatud.
Kolmsada aastat pärast seda, kui Nanjing sai Mingide esimeseks pealinnaks, sai ta ka Mingide viimaseks pealinnaks. Pärast seda, kui Pekingi olid vallutanud Li Zichengi mässulised ja pärast seda veel mandžud, kes rajasid Qingi dünastia ning kui eelviimane Mingidest keiser Zhu Youjian end 1644. aastal tapnud, krooniti Zhu Yousong 1644. aasta juunis Nanjingis keisriks. Kuid tema võim ei kestnud kaua. 1645. aasta mais vallutasid mandžud Nanjingist 40 km loodes asuva Yangzhou, misjärel Nanjingi elanikkond demoraliseerus, linnas puhkes stiihiline mäss, keiser põgenes, millele järgnes anarhia, keisripalee rüüstati. 6. juunil alistus linna jäänud garnison vastupanuta linnale lähenevatele mandžudele. Mandžud sääatsid linna säärasest massimõrvast ja rüüstamisest, mis oli juhtunud Yangzhous, nad üksnes käskisid kõigil Nanjingi elanikel oma juuksed patsi siduda – sellise soengu kandmine kõigile hiinlastele surmanuhtluse ähvardusel kohustuslik kuni dünastia lõpuni.
Qingi dünastia ajal nimetati Nanjingi Jiangningiks. Linnas resideeris asekeiser. Ka keisrid külastasid linna korduvalt ringsõitudel lõunaprovintsidesse.
Oopiumisõdade ajal puhkes taipingide ülestõus. Ülestõusnud vallutasid Nanjingi, muutsid selle oma pealinnaks ja nimetasid Tianjingiks, mis tähendab taevalikku või taeva pealinna. 1864 võtsid keisri väed linna tagasi ja korraldasid linlaste seas tapatalgud, milles hukkus sada tuhat linlast. Nimelt oli keiser keelanud oma vägedel allaandmist vastu võtta isikutelt, kes räägivad lõunahiina murret.
1912. aasta jaanuaris puhkes Xinhai revolutsioon, millega kuulutati välja Hiina Vabariik. Selle esimeseks presidendiks sai Sun Yatsen ja pealinnaks kuulutati Nanjing. Kuid Qingide dünastia hoidis endiselt enda kontrolli all suuri alasid põhjas. Sellepärast sõlmisid revolutsionäärid leppe, millega Suni asemel sai presidendiks Yuan Shikai ja viimane keiser loobus võimust. Yuan käskis pealinna viia Pekingisse, oma võimubaasile lähemale.
1931 vallutas Jaapan Mandžuuria ja 1937 alustas täiemahulist invasiooni Hiinasse. Algas Teine Jaapani-Hiina sõda. 13. detsembril 1937 vallutas Jaapan Nanjingi ning detsembris-jaanuaris toimus Nanjingi veresaun, kui Jaapani väed tapsid 40 000 – 300 000 tsiviilisikut ja sõjavangi. Paar päeva enne linna langemist põgenes Chiang Kai-sheki valitsus 1300 km lääne pool asuvasse Chongqingi ja jätkas seal vastupanu vallutajatele. 1940 loodi Nanjingis kollaborantidest koosnev ja Wang Jingwei juhitav Nanjingi valitsus. Pärast Jaapani kaotust maailmasõjas asus Kuomintangi valitsus taas Nanjingi.
Hiina kommunistide sõjavägi eesotsas Mao Zedongiga vallutasid lõpuks kogu Mandri-Hiina. 21. aprillil 1949 forsseerisid nad Jangtse ja 23. aprillil vallutasid Nanjingi. Kuomintangi valitsus taganes algul Lõuna-Hiina mere ääres asuvasse Guangzhousse, 15. oktoobril taas Chongqingi, 25. novembril veel kaugemale läände Chengdusse ja 10. detsembril Taiwanile. Oktoobris kuulutati välja Hiina Rahvavabariik. Esialgu oli Nanjing provintsi õigustega kohalik omavalitsus, kuid muudeti kiiresti provintsi keskuseks ja on selleks jäänud tänapäevani.
pisi|Nanjing
Haldusjaotus
Nanjing Shi on jaotatud 13 3. järgu haldusüksuseks: 11 linnarajooniks ja 2 maakonnaks:
Endel Aruja
Endel Aruja (1935. aastani Endel Adler; 5. juuli 1911 Kotka talu, Soontaga, Kuigatsi vald – 4. veebruar 2008) oli eesti füüsik, bibliograaf ja väliseesti avaliku elu tegelane.
Ta õppis aastatel 1930–1935 Tartu Ülikoolis matemaatikat. Juhendaja oli professor Harald Perlitz, kes juhtis teoreetilise ja tehnilise füüsika kateedrit ja laboratooriumi. Ta oli korporatsiooni Rotalia liige.
1939 sai Aruja Briti Nõukogu stipendiumi akadeemilise tee jätkamiseks Cambridge'i ülikoolis kristallograafia alal. Eesti okupeerimine takistas naasmist ning Briti Nõukogu otsustas stipendiumi pikendada. 1941 asus Aruja tööle füüsika assistendi kohale King's College'is Newcastle upon Tyne'is. 1943 kaitses Cambridge'i ülikoolis doktoriväitekirja.
1962 siirdus ta perega Kanadasse, kus töötas Ontario Research Foundationis ning seejärel töötas pensionieani professorina Toronto Ryersoni Polütehnilises Instituudis.
Endel Aruja oli kuus aastat Londoni Eesti Seltsi esimees ning 1984 Torontos toimunud ESTO korralduskomitee abiesimees.
Ta oli 2004. aastani Tartu Instituudi esimene sekretär Torontos. Alates 1997. aastast kannab instituudi arhiivraamatukogu Endel Aruja nime. Edendamaks raamatukogundusalast tegevust, asutas ta 1985 bibliograafia klubi, mis ühendas Tartu Instituudi raamatukogu hüvanguks vabatahtlikku tööd tegevaid pensionäre.
Isiklikku
1953 abiellus ta Henny Urbeliga, neil on tütar Epp ja poeg Margus. Henny Urbel suri 2002. aastal.
Rava
Rava on mitme koha nimi:
Jaroslavl
Jaroslavl on linn Venemaal, Jaroslavli oblasti keskus. Asub Volga jõe ääres, 280 km Moskvast kirdes.
Ajalugu
Jaroslavl on väidetavalt asutatud Jaroslav Targa poolt 1010. aastal, esimesed kirjalikud teated on linnast 1071. aastast. 1218. aastast oli iseseisva Jaroslavli vürstiriigi pealinn, 1463. aastal liideti Moskva suurvürstiriigiga.
1612. aastal, kui Poola väed olid Moskva vallutanud, oli Jaroslavl Moskva suurvürstiriigi pealinnaks. 1658. aastal hävisid tulekahjus peaaegu kõik linna puitehitised.
Teise maailmasõja ajal märtsis 1942 asutati Jaroslavlis NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu Kunstide Komitee otsusel Punaarmee rindeüksuste ja tagala teenindamiseks Eesti NSV Riiklikud Kunstiansamblid.
Tänapäeval on Jaroslavl suur tööstuskeskus, raudteede ja maanteede sõlmpunkt.
Linnas on palju vanu kirikuid ja kloostreid, teiste seas Issanda Muutmise katedraal (Спасо-Преображенский собор). Jaroslavli vanalinn kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Sport
Linna jäähokilubi Lokomotiv mängib Kontinentaalses Hokiliigas (KHL) ja jalgpalliklubi Jaroslavli Šinnik mängib Venemaa esiliigas.
Mirek Topolánek
Mirek Topolánek (sündinud 15. mail 1956 Vsetínis) on Tšehhi poliitik.
Mirek Topolánek on liberaalse Kodanike Demokraatliku Partei esimees alates novembrist 2002.
Mirek Topolánek lõpetas Brno tehnikaülikooli mehaanikainsenerina. Poliitilist tegevust alustas ta 1989. aastal Sametrevolutsiooni ajal. Alates 1994. aastast kuulub ta Kodanike Demokraatlikku Parteisse.
Aastatel 1996–2004 oli Mirek Topolánek Tšehhi senati liige; aastatel 2002–2004 senati aseesimees. Juunis 2006 valiti ta parlamendi alamkotta. Seejärel nimetas president Václav Klaus Mirek Topoláneki peaministriks, kuid tema kabinet ei saanud parlamendi toetust. Ta jätkas peaministri kohusetäitjana kuni jaanuarini 2007, mil tema moodustatud teine valitsus saavutas parlamendi heakskiidu.
748
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Aastakümned: 690. aastad 700. aastad 710. aastad 720. aastad 730. aastad - 740. aastad - 750. aastad 760. aastad 770. aastad 780. aastad 790. aastad
Aastad: 743 744 745 746 747 - 748 - 749 750 751 752 753
Platsentofaagia
thumb|Platsenta enne söömist Platsentofaagia on imetajate platsenta söömine pärast sünnitust.
Platsentofaagia on tavaline nähtus paljude imetajate puhul. Ka inimesed, eriti loodusrahvad, harrastavad platsentofaagiat. Tänapäeval kasutatakse platsentasid farmakoloogias mitmete ravimite tootmiseks.
746
746. aasta
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Aastakümned: 690. aastad 700. aastad 710. aastad 720. aastad 730. aastad - 740. aastad - 750. aastad 760. aastad 770. aastad 780. aastad 790. aastad
Aastad: 741 742 743 744 745 - 746 - 747 748 749 750 751
Rava (Kose)
Rava on küla Harju maakonnas Kose vallas.
Kuni 2013. aastani kuulus küla Kõue valda.
Küla läbib Ojasoo–Ardu tee ning selle kagunurka ka Tallinna–Tartu maantee.
Külas asub teises maailmasõjas hukkunute ühishaud.
Arheoloogiamälestiseks on arvatud kalmistu "Kääbastemägi".
Sergei Dovlatov
Elukäik
Teise maailmasõja ajal Baškiiriasse evakueeritud perekond naasis 1944. aastal kodulinna Leningradi.
Dovlatov õppis Leningradi Riiklikus Ülikoolis 1959–1962 soome keelt, kuid katkestas õpingud ja võeti kohustuslikku ajateenistusse, mille jooksul aastatel 1962–1965 oli NSV Liidu Siseministeeriumi Sisevägede vangivalvur Komi ANSV-s. Pärast sõjaväeteenistust töötas ajakirjanikuna ning alustas kirjanduslikku tegevust. Ta kuulus Leningradi kirjanike rühmitusse Gorožanje (Горожане, 'linlased').
Dovlatov elas aastatel 1972–1976 Tallinnas, töötades ajalehes Sovetskaja Estonija. Seda ajajärku käsitleb ta raamatus "Kompromiss" (1981). Suviti töötas ta samal ajajärgul ekskursioonijuhina Puškini muuseumis Mihhailovskojes. Sellest räägib jutustus "Riiklik kaitseala" ("Заповедник", 1983).
1976. aastal kolis Dovlatov tagasi Leningradi, kus töötas ajakirjas Kostjor (Костёр).
pisi|Sergei Dovlatovi haud 1978. aastal emigreerus Dovlatov Ameerika Ühendriikidesse New Yorki. Sealgi tegeles ta publitsistikaga, muuhulgas oli tal 1980. aastatel autorisaade Raadio Vaba Euroopa – Vabadusraadio vene programmis. New Yorgis asutas ta 1979. aastal koos sõpradega venekeelse nädalalehe Novõi amerikanets (Новый американец = The New American, 'uus ameeriklane'), mis suleti 1982. aastal.
Dovlatov suri 1990 südamepuudulikkusesse ja on maetud Mount Hebroni kalmistule.
Isiklikku
Dovlatov oli 2 meetrit pikk ja kaukaaslase välimusega (tegelikult armeenia-juudi segaverd).
Dovlatovi reegel ta enda kirjatöödes oli, et kõik sõnad lauses peavad algama erineva tähega.
Olga Slavnikova
pisi|Olga Slavnikova (aastal 2011) Olga Slavnikova (vene keeles Ольга Александровна Славникова; sündinud 23. oktoobril 1957 Sverdlovskis) on Venemaa ajakirjanik ja kirjanik.
Ta sündis inseneride perekonnas.
Looming
Tema esimene teos oli "Первокурсница" (1988).
Järgnes romaan "Koera mõõtmeteni suurendatud kiil" ("Стрекоза, увеличенная до размеров собаки", 1997), mis kandideeris Vene Bookeri auhinnale. 2016. aastal ilmus see eesti keeles sarjas "Punane raamat" Erle Nõmme tõlkes.
1999. aastal ilmunud teos "Один в зеркале" sai ajakirja Novõi Mir preemia.
2001. aastal ilmunud romaan "Бессмертный" sai 2012. aastal Gorki preemia.
2006. aastal ilmus romaan "2017", mis sai Vene Bookeri auhinna.
Isiklikku
Ta elab 2003. aastast koos abikaasaga Moskvas. Tal on kolm last.
Raudziņi
Raudziņi on küla (mazciems) Lätis Talsi piirkonnas Balgale valla põhjaosas.
Küla asub merepinnast 35 meetri kõrgusel ja jääb valla keskusest Dursupest 3, piirkonna keskusest Talsist 20 ning Riiast 92 kilomeetri kaugusele.
Raudziņi on tekkinud endise Rudzi ehk Raudziņi kõrtsi juurde.
747
747. aasta
Raudziņi
pisi|tühi|Raudziņi
747
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Aastakümned: 690. aastad 700. aastad 710. aastad 720. aastad 730. aastad - 740. aastad - 750. aastad 760. aastad 770. aastad 780. aastad 790. aastad
Aastad: 742 743 744 745 746 - 747 - 748 749 750 751 752
Paunküla
Paunküla on küla Harju maakonnas Kose vallas Pirita jõe ääres.
Kuni 2013. aastani kuulus küla Kõue valda.
Külast on leitud kaks aardeleidu (Paunküla aardeleiud)
Seal asus Paunküla mõis. Paunküla mõisa park on võetud kaitse alla.
Külas asub kolm arheoloogiamälestist (kaks asulakohta ja kalmistu "Surnumägi").
Lubumbashi
Lubumbashi on linn Kongo DV-s, Ülem-Katanga provintsi halduskeskus. Lubumbashi on Kinshasa järel Kongo DV suuruselt teine linn.
Linn asub Kafue jõe ülemjooksul.
Linn asutati belglaste poolt 1910. aastal ning kuni 1966. aastani kandis Belgia kuninga Albert I abikaasa Elisabeth von Wittelsbachi järgi prantsuse keeles nime Elisabethville (vahel kirjutati ka Elizabethville) ning hollandi keeles Elisabethstad.
Lubumbashi on koobalti- ja vasekaevanduste keskus.
Linnas on ülikool.
2015. aastani oli Lubumbashi Katanga provintsi keskus.
Kiltmaa
Kiltmaa ehk kõrgtasandik ehk kõrglava on suure pindalaga tasane ala, mis tavaliselt paikneb kõrgusel üle 500 meetri merepinnast. Kiltmaad tekivad seal, kus mäestikud on kulunud või tasane maapind on kerkinud. Vahel tekivad kiltmaad ka laavaplatool. Kiltmaa on näiteks Tiibeti kiltmaa.
Amasoonia
pisi|Amazonase madalik on kujutatud helekollase värviga. (Kaardil märkimata [[Guyana lõunaosa on samuti üks osa madalikust.)]]
Amasoonia ehk Amazonase madalik on madalik Lõuna-Ameerika põhjaosas; kõige suurem madalik maailmas (pindala üle 6,9 miljonit km² ). Madalik paikneb Andidest kuni Atlandi ookeani rannikuni, piirneb Guajaana mägismaaga põhjas ja Brasiilia mägismaaga lõunas.
Madalikul asuvad Amazonase jõgikond ja troopilised vihmametsad moodustavad keevalise elustikuga kohati eluohtliku koosluse.