cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pillipiigad
Ansambli asutas 1987. aastal Juta Helilaid, kes on sellest ajast peale olnud ka ansambli kunstiline juht. 2000. aastal liitus juhendajana Angelika Kadarik ja 2014. aastal Glaire Helilaid-Ruben.
Orkestris mängivad 12–25-aastased noored. Selle repertuaaris on nii klassikaline kui ka rahvamuusika. Orkester esineb Eesti eri maakondade rahvariietes.
Orkester on teinud koostööd Tallinna Poistekoori, Eesti Lastekoori ja Tallinna Reaalkooli laulustuudio lastekooriga.
Orkester ja saanud Harjumaa kultuuripärli tiitli.
Välba
Perekonnanime Välba (Wälba) on pandud Võisiku mõisavallas Kolga-Jaani kihelkonnas ja Kurista mõisavallas Põltsamaa kihelkonnas, mõlemad Viljandimaal. Nimede eestistamisel määrati Välba-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Rajando (1935. aastal Venevere vallas).
2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Välba Eestis 63 mehel ja 62 naisel.
Nime tuntuim kandja on tele- ja raadioajakirjanik Anu Välba.
Eesti Rahvusballett
pisi|260px|Eesti Rahvusballeti koduteater pisi|260px|Eesti Rahvusballeti kodulava ([[Estonia teatrihoone|Estonia teatris)]]
Eesti Rahvusballett on Eesti juhtiv balletitrupp, mis kuulub rahvusooper Estonia koosseisu.
Alates 2010. aastast kannab Estonia balletitrupp nimetust Eesti Rahvusballett.
Ajalugu
Eesti balleti algusajaks loetakse 1918. aastat, kui Estonia teatris loodi esimene palgaline tantsutrupp, kuhu kuulusid trupijuht Jenny Smironina-Sevun, Lilian Looring, Rahel Olbrei, Robert Rood ja Emmy Holz. Esimese täispika balletilavastuseni jõuti 28. septembril 1922, kui lavale jõudis Léo Delibesi "Coppélia" Moskva külalislavastaja Viktorina Krigeri käe all, kes tantsis ka peaosa.
Balletitrupp
2023. aasta veebruari seisuga kuulus balletitruppi 70 inimest, sealhulgas 4 esitantsijat, 13 solisti, 6 nooremsolisti, 21 naistantsijat, 13 meestantsijat, 3 praktikanti, 5 repetiitorit, 2 kontsertmeistrit, kunstiline juht, etenduse juht ja lavastaja assistent.
Esitantsijad
2023. aasta veebruari seisuga oli trupis neli esitantsijat :
Külalisballettmeistreid Estonias
pisi|[[Age Oks]]
Rahvakunstnikud
pisi|[[Tiiu Randviir]] pisi|[[Kaie Kõrb]]
Eesti Teatriliidu balletiauhind
Eesti Rahvusballeti trupp pälvis selle auhinna 2011. aastal lavastuste "Pähklipureja", "Othello" ja "Teine sümfoonia" eest. Balletilavastajaist on laureaadiks saanud Marina Kesler ja Mai Murdmaa, repetiitoritest Helmi Puur ning balleti kunstnikutöö teinutest Andris Freibergs.
Kirchdorf in Tirol
thumb|Kirchdorf
Eesti Rahvusballett
Eesti Teatriliidu balletiauhind
Tantsijaist on balletiauhinna saanud Eve Andre, Vladimir Arhangelski, Toomas Edur, Luana Georg, Jevgeni Grib, Tiit Helimets, Viesturs Jansons, Kaie Kõrb, Artjom Maksakov, Olga Malinovskaja, Marcus Nilson, Age Oks, Maria Seletskaja, Alena Škatula, Marina Tširkova ja Sergei Upkin.
Kirchdorf in Tirol
Kirchdorf in Tirol on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Kitzbüheli ringkonnas. Vald asub 641 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 113,8 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 3889 inimest. Vald paikneb 12,2 km Kitzbühelist põhjas, samuti 3 km Sankt Johann in Tirolist põhjas Kitzbühler Ache ääres. Küla on saanud nime vanalt kirikult, mis ehitati 8. sajandil. Peamised sissetulekuallikad on põllumajandus ja turism.
Eesti Rahvusballett
Rahel Olbrei balletiauhind
Auhinna on saanud Elita Erkina, Tiit Härm, Mai Murdmaa, Tiiu Randviir ja Enn Suve.
Kirchdorf in Tirol
Alljaotused
Bicheln, Einwall, Erpfendorf (küla oma kiriku ja kooliga), Erpfendorf-Dorf, Erpfendorf-Wald, Fabrik, Furth, Gasteig (samuti oma kooliga), Griesenau, Habach, Haberberg, Hinterberg, Huberhöhe, Jageregg, Kaiserbachtal, Kirchdorf-Dorf, Moosen, Litzlfelden, Oberrain, Taxerau, Unteranger, Vorderhaberberg, Weng, Wohlmuting
Ajalugu
Kirchdorf on saanud nime kirikult, mis on vanim ringkonnas. 2. sajandi lõpul / 3. sajandi algul seisis praeguse kiriku kohas Rooma villa; see hävines hiljem rahutul rahvasterändamise perioodil (Völkerwanderung). 8. sajandil ehitati vana villa vundamendile esimene Kirchdorfi kirik. 1805. aastani vastutas Kirchdorfi kihelkond ka Reit im Winkli eest, mis viis tihedate sidemeteni kahe valla vahel. Side siiski katkes, kui nood rajasid oma kirikukihelkonna.
Tööstus
Isolatsioonifirma Steinbacher AG asub Ache kallastel Erpfendorfi külas.
Senat (ansambel)
pisi|Ansambel Senat Senat on eesti ansambel, mis on seadnud eesmärgiks oma kuulajaskonna silmaringi laiendamise ja harimise. Senat sündis 2020. aastal Tallinnas ja määratleb oma muusikat ühiskonnakriitilise progepopina, mis tähendab oluliste ja aktuaalsete teemade kajastamist heakõlalise, kuid rangete stiilipiirideta helikeelega. Senati muusika teeb omanäoliseks laulu asemel kõne- ja loengukatkete ning muusikast lahutamatute taustavideote kasutamine. pisi|"Planeet B" Tartus Septembrist 2021 maini 2022 tegi Senat läbi kuusinglite hooaja, mille käigus avaldati iga kuu 1. kuupäeval valitud teemal singel ning samal teemal taskusaade "Senati Puhvet", kus lisaks bändile avas teemat ekspert.
Manifest
''Maailm pöörleb rekordkiirusel ja homo sapiens otsustab, millises suunas. See tähendab - meie. See tähendab - sina. Otsustad.''
Me harime end, me kuulame teisi, me käime valimas, me taaskasutame, me püüame märgata ja võtta vähem ruumi, aga meie tegelik supervõime on muusika!
''Kui su kodutunne on suurem kui su krunt või korter, kui su loodusearmastus ei tunne riigipiire, kui sind saadab edu, aga sa märkad mahajääjaid, kui sa oled valmis uskuma, et see, mida sa tead, ei pruugi olla kogu tõde, kui su maailmapildis on rohkem kui kaks värvi, siis tere tulemast Senatisse! Otsi üles oma teadlikkus, kriitiline meel ja empaatia, ühiskonna üldkoosolek koguneb siin saalis!''
''Me ei oota lihtsustatud vastuseid – taanduv ignorants on meie esimene võit. Elagu teaduslik mõtteviis! Elagu rahvaste rahu!'' pisi|Senati logo disainis Maris Savik
Ehitajate tee (Pärnu)
Ehitajate tee on tänav Pärnus Rääma ja Ülejõe linnaosas.
Ehitajate tee algab Tallinna maantee ja Lennuvälja tee ristumiskohast. Tänava teises otsas on Papiniidu sild ja üle selle on tänav seotud Papiniidu tänavaga ja Liivi teega. Tänav ristub veel Tuisu (vasakult), Savi (vasakult), Kuldse Kodu (paremalt), Kirsi (vasakult), Raba, Lina (vasakult), Niidu, Ristiku (paremalt) tänava ja Tammiste teega (paremalt).
Ehitajate tee on ligikaudu 5,3 kilomeetrit pikk. Savi tänavast kuni Papiniidu sillani on piirkiirus 70 km/h.
Ajalugu
Ehitajate tee ehitati 1970. aastatel, et ühendada Tallinna maantee ja Riia maantee ning suunata transiitliiklus linnasüdamest eemale. Ehitajate tee lõppes Papiniidu sillaga, mis avati 1976. aastal.
Aastatel 2009–2012 toimusid Ehitajate teel suuremahulised rekonstrueerimistööd. Tänav ehitati täies ulatuses neljarealiseks, ristumised suuremate tänavatega muudeti fooriristmikeks. Lisaks ehitati tänavale ka viis kergliiklustee tunnelit. Algse plaani järgi pidid ehitustööd lõppema juba 2011. aastal, kuid Läti ehitusfirma SIA Binders loobus lepingu täitmisest ja Maanteeamet pidi leidma uue ehitaja, kes tööd lõpetaks.
Tovo di Sant'Agata
Tovo di Sant'Agata kõrgus merepinnast on keskmiselt 531 meetrit. Asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Fogi
Fogi on mitme koha nimi:
Shinkichi Kikuchi
Shinkichi Kikuchi (jaapani keeles 菊池 新吉 Kikuchi Shinkichi; sündinud 12. aprillil 1967 Tonos) on Jaapani endine jalgpallur, väravavaht.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1994–1995 7 mängu.
Rooste-varjusamblik
Rooste-varjusamblik  (Chaenotheca ferruginea) on samblikuliik.
Sierabranka
pisi|left| Serabranka (vene keeles Serebrjanka, transkribeerituna Serabranka) on Minski linnaosa, mis asub linna kaguosas Leninski rajooni territooriumil Svisłači jõe kaldal. Linnaosas asub N. Hrekava nimeline park.
Rooste-varjusamblik
Samblik kasvab ka Eestis.
Sierabranka
Serabranka koosneb üheksast mikrorajoonist. Linnaosa ühendavad ülejäänud linnaga bussid, trollibussid ja trammid.
Ajalugu
Serabrankat on esmamainitud aastal 1551. Algselt kandis see nime Srebny Łoh. XIX sajandil hakkas see kandma nime Srebnyja Młyny ja kujunes linnarahva puhkepiirkonnaks. Tänapäevase nime sai piirkond seoses Moskva–Bresti raudtee ja Liibavi–Romno raudtee rajamisega. 1895. aastal rajati sinna malmivalutehas, mille juurde tekkisid Serabranka tänav ja Serabranka põiktänav. Tänapäevase linnaosa ehitustööd algasid 1970. aastatel.
Fogi saar
Fogi on asustamata saar Indoneesias Maluku saarestikus Buru saare läänetipu lähedal Pulau Tengahist lõunas.
Halduslikult kuulub saar Maluku provintsi Lõuna-Buru regentkonna Kepala Madani allringkonda.
Saarel on Fogi tuletorn. Sellel on 40 m kõrgune valge karkasstorn. Tuletorni fokaaltasand on 153 m kaugusel. Iga 15 sekundi tagant saadab see kaks sähvatust.
DND (ansambel)
Ansambel alustas tegevust Tartus Big Whisky nime all. Selle nime all esineti ka 1998. aasta Tartu tudengibändi festivalil.
Ansambel alustas Dead Next Doori nime all tegevust 2003. aastal Londonis pärast seda, kui selle liikmed olid sinna kolinud. Ansambel ongi pärast nimevahetust tegutsenud peamiselt Londonis, aga andnud kontserte ka Eestis.
Alates 2012. aastast tegutseb DND taas Eestis.
2013. aasta aprillis andis DND välja esimese eestikeelse albumi.
Rahvuskultuuriselts Kirmas
Rahvuskultuuriselts Kirmas on Pärnus tegutsev kultuuriselts, mis alustas tegevust 1985. aastal Pärnu Metsakombinaadi Klubis, alates 1999. aastast tegutsetakse mittetulundusühinguna. Seltsi asutaja ja pikaajaline juht oli Ülle Jaeger, alates 2010. aastast on rühmade tantsujuhendajaks Raivo Erm.
Kirmases on läbi tegevusaja tegutsenud rahvatantsurühm, rahvamuusikakapell ja laulusolistid.
Kirmase embleemil on suur juurtega puu – Kirmas on läbi aastate järginud tava, et säiliks järjepidevus, et meie laulud ja tantsud pärandataks vanematelt põlvedelt meie lastele.
Tegevus
2020/2021. a. hooajal on seltsis neli rahvatantsurühma - kaks segarühma, naisrühm ja lasterühm.
Seidlitz (Väätsa)
Seidlitz (saksa keeles Seidlitz a. d. H. Waetz, ′Seidlitz Väätsa kojast′) oli Braunschweigist Königslutterist pärit aadlisuguvõsa.
Liezēre vald
Liezēre vald (läti keeles Liezēres pagasts) on vald Lätis Madona piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Arona, Vestiena, Cesvaine ja Jumurda vallaga, Gulbene piirkonna Druviena vallaga ning Cēsise piirkonna Jaunpiebalga, Ineši ja Vecpiebalga vallaga.
Valla pindala on 255 km². 2016. aasta seisuga elas seal 1344 inimest. Valla halduskeskus on Liezēre küla. Vallavanemaks on Artūrs Vāvere.
Ajalugu
Aastal 1935 oli Liezere valla pindala 112,3 km² ja seal oli 1972 elanikku. Aastal 1945 moodustati vallas Liezēre ja Ozoli külanõukogud, aastal 1949 aga vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Liezēre külanõukoguga likvideeritav Ozoli külanõukogu, aastal 1975 aga likvideeritav Mēdzūla külanõukogu. Aastal 1977 liideti sellega veel osa Arona külanõukogust. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Madona piirkonda.
Loodus
Vald asub Vidzeme kõrgustikul, osalt aga Ida-Läti madalikul. Tähtsamad jõed on Ogre jõgi, Tirza jõgi ja Kuja. Suuremad järved on Liezēris (105,9 ha), Gulbēris (87,2 ha), Ūbēris (30,6 ha), Sezēris (29 ha), Dziļūkste järv (28,3 ha), Atstirve järv (20,7 ha), Sieži järv (16,6 ha) ja Govenis (10,5 ha).
Kaitstavad objektid
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Ozolmuiža muinaskalmed, Lubeja linnamägi, Salnaskrogsi muinaskalmed, Avotiņi linnamägi, Avotiņi muinaskalmed, Tirguskalni muinaskalmed, hiiepaik Puļķi Kuradikivi, Puļķi muinaskalmed, Lejasstukuļese muinaskalmed, Liezēre linnamägi, Liezēre järve asulakoht, Dzeņi muinaskalmed, Stārķi allika asulakoht ja Pelavi muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Ogriņi asulakoht, Dārznieki muinaskalmed, Dzeņi muinaskalmed ehk Kalmemägi, Lapēni muinaskalmed ehk Katkuhauad, Blukase muinaskalmed, Zvejnieki muinaskalmed ehk Rootsi hauad, Lejasviglaji muinaskalmed, Cērpi muinaskalmed ehk Kaseküngas, Cērpi keskaegne kalmistu ehk Marjaküngas, Piekalneskurmi keskaegne kalmistu ja Gulbēre muinaskalmed.
Looduskaitse all on Rudēni tamm ja üksteist nimetut põlispuud.
pisi|[[Liezēre kirik]]
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 1259 lätlast, 35 venelast, 9 valgevenelast, 7 ukrainlast, 2 poolakat ja 1 leedulane.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Kiritigu
pisi|Kiritigu pisi|Kiritigu pisi|Kiritigu pisi|Kiritigu pisi|Kiritigu oma kojas Harilik kiritigu (Arianta arbustorum) on vööttigulaste sugukonda kiriteo perekonda kuuluv maismaatigu.
Ta on levinud Euroopa kesk- ja põhjaosas. Esineb ka Eestis pärismaisena (pole võõrliik), eriti sage on ta aedades. Alpides elab ta kuni 2700 m, Bulgaarias 1500 m, Šotimaal 1200 m kõrguseni.
Kiriteo koda on 5½ keermega. Koda on 12–22 mm, enamasti 14–18 mm lai ja 10–25 mm, enamasti 18–22 mm kõrge. Koda on tumepruun, kaetud heledate kollakate tähnidega ja keerme keskel on tume vööt. Koja suue on ümar, suudme serv on tagasi keerdunud, huul on valge, naba on suletud.
Tigu ise on pruun kuni mustjashall.
Tänapäeva kiriteo koda on kumer, pisut poolkerakujuline. Usutakse, et tema eellased, kes elasid pleistotseenis, olid toori- või silindrikujulise kojaga.
Kiritigu elab niisketes lopsaka taimestikuga leht- ja segametsades, parkides, aedades ja surnuaedades.
Siseehituselt on kiritigu tüüpiline tigu. Tema jalg ja pea on väljasopistatavad, enamik siseelunditest mitte. Ta hingab kopsu abil, mis asub koja eesserva lähedal. Tema erituselundiks on südame kõrval asuv neer.
Teo neelus on hõõrel, mille abil tigu toitu peenestab. Selle moodustavad arvukad kitiinist koosnevad hambakesed. Soolestikus lagundab allaneelatud toitu väävelhape ja selle poolest erineb tigu inimesest, kelle magu toodab soolhapet. Sooltoru on U-kujuline ja lõpeb pärakuga, mis asub koja eesserva lähedal.
Kiritigu on kõigesööja, aga eelistab taimetoitu. Talle kõlbavad nii rohelised taimed, seened kui kõdunev taimne ollus. Meeleldi sööb ta mahlaseid vilju, aga ei põlga ka raibet. Ta suudab süüa väga erinevaid taimi, isegi nõgeseid, nii et nõgese kõrvekarvad ei paku kaitset tigude vastu.
Teo vereringe on avatud. Veri on värvitu või sinakas.
Kiritigu on mõlemasooline ehk hermafrodiit. Sellegipoolest astub ta teise teoga sugulisse vahekorda, kus kummagi teo isasosa viljastab teise teo emasosa. Enese viljastamine on samuti võimalik. Muna läbimõõt on 3,2 mm.
Kiritigu saab täiskasvanuks 3 aasta vanuselt ja nende eluiga võib ulatuda 10 aastani.
Kiritigu võib levida inimeste abil koos mulla ja taimedega. Uue elupaigaga kohaneb ta tavaliselt kiiresti ja edukalt. Viimastel aastakümnetel on tema levila Eestis märgatavalt laienenud; 20. sajandi esimesel poolel leidus teda ainult saartel ja Põhja-Eestis. Tigu on muutunud levinud aiakahjuriks.
Elu jooksul ei liigu tigu üle 25 meetri, nii et kui kaks tigu elavad teineteisest 50 m kaugusel, siis võib eeldada, et nad ei kohtu iialgi. Tavaliselt liiguvad nad aastas 7–12 m, kõige sagedamini piki vooluveekogu kallast.
Käru külanõukogu
Käru külanõukogu oli külanõukogu Rapla rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945 Käru vallas. Külanõukogu halduskeskus asus Käru alevikus.
Külanõukogus tegutses Lungu sovhoos.
Värk
Värk on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Värk (Wärk) on pandud Harmi mõisavallas Kose kihelkonnas Harjumaal ja Koigi mõisavallas Peetri kihelkonnas Järvamaal. Nimede eestistamisel määrati värgi-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Aasa, Allikmäe, Kalevik, Rihkpalu, Roomet, Soidla, Vilja, Värik ja Võrk. Samas määrati Värk uueks perekonnanimeks isikuile, kelle perekonnanimi oli Verk.
2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Värk Eestis 126 mehel ja 112 naisel.
1951. aasta NSV Liidu meistrivõistlused vehklemises
1951. aasta NSV Liidu meistrivõistlused vehklemises  toimusid 26. septembrist 3. oktoobrini Kaunases.
Tulemused
Võistkondlikult oli edukaim Moskva, teist kohta jagasid Leningrad ja Ukraina ees, Eesti oli kümnes.
Tarvo Valker
pisi|Tarvo Valker [[Viru keskuse Rahva Raamatus esitlemas oma raamatut "Eesti röövlinnud" Foto: Ave Maria Mõistlik, 13. mai 2014 ]] pisi|Tarvo Valker merelinnustiku laevaloendusel [[Kihnu merepiirkonnas. Mati Kose foto]] Tarvo Valker (sündinud 20. septembril 1984 Haapsalus) on eesti ornitoloog, looduskaitsja ja ettevõtja.
Ta on ka keskkonnaharidusliku organisatsiooni Huvitava Bioloogia Kool asutaja ja juhataja. Ta on olnud aastaid Eesti Ornitoloogiaühingu nõukogu liige (2009-2018) ja Läänemaa Linnuklubi juhataja.
Tarvo on mitme linnuraamatu autor, millest senini mahukaim teos "Eesti röövlinnud" ilmus 2014. aasta kevadel. Samal aastal sai see ka Varraku lugejate lemmiku hääletusel mitteilukirjanduslike teoste kategoorias 2. koha. 2016. aastal andis Valker koostöös kirjastusega Varrak välja ka teise raamatu – "Eesti lindude ränne". 2020. aasta septembris ilmus Tarvo Valkeril juba kuues linnuraamat - "Kuidas saada linnuvaatlejaks", mille autor ka ise kirjastas.
Tarvo juhitud keskkonnahariduslik organisatsioon Huvitava Bioloogia Kool on pälvinud Eesti Teadusagentuuri poolt auhinna "Riiklikult tunnustatud teaduse populariseerija" ning pälvinud žürii tunnustuse Aasta Keskkonnateo konkursil.
Ehte tänav (Haapsalu)
Ehte tänav on tänav Haapsalus. Tänav algab Lossiplatsilt ja Rootsiturust möödudes suundub loodesse. Peatselt pärast algust ületab tänav ringristmiku Karja tänavaga, millest edasi kulgeb ühesuunalisena (sõidusuund Lossiplatsi suunas). Ehte tänav ristub veel Mängu ja F. J. Wiedemanni tänavaga ning lõpeb Suur-Lossi tänavaga ristudes.
Tänaval asub Ehte bussipeatus.
Tänav sai Ehte tänava nime 1924, tänav on kandnud ka nimetusi Johannes Lauristini tänav; Turu tänav; Marktstraße; Rüststraße; Бронная ул..
Hoonestus
Ehte tänav 5 asus pagar Paul Dietrichi kohvik.
Ehte tänav 7 hoone kuulus 1787-1792 Haapsalu postmeister Gottfried Carger`ile, hiljem Napoleoni armee endisele sõdurile ning hilisemale Haapsalu hõbesepale aastatel 1818-1862. Algselt 18. sajandil ehitatud elamu lammutati 1990ndatel ning rekonstrueeriti täielikult.
Ehte tänav 9 hoone ehitati Eesti kaitseväe Lääne-Saare Sõjaväeringkonna staabihooneks 1938. aastal, tänapäeval Haapsalu teine riigimaja.
Kaspar Anton Kettler
Kaspar Anton Kettler (1720 Karuse – 31. juuli/11. august 1773 Karuse) oli Eesti vaimulik.
Isosorbiid
Isosorbiid on heterotsükliline keemiline ühend, mille nimetus süstemaatilise nomenklatuuri (IUPAC) järgi on 1,4:3,6-dianhüdro- D -glütsitool (ka 1,4:3,6-dianhüdrosorbitool), CAS 652-67-5. Isosorbiid ja tema kaks isomeeri (isomanniid ja isoidiid) on kiraalsed sekundaarsed dioolid üldnimega isoheksiidid. Neid sünteesitakse kuuesüsinikulistest suhkuralkoholidest, mida saadakse tselluloosist. Isosorbiid on kolmest isomeerist ainuke, mida toodetakse suuremas mahus ka tööstuses. Põhjuseks on, et isosorbiidi valmistatakse sorbitoolist, mida on biomassist lihtsam kätte saada kui teise kahe isomeeri vahetuid lähteaineid.
Kaspar Anton Kettler
Ta oli aastatel 1750–1773 Karuse Margareeta koguduse õpetaja, lisaks hooldas ta juunist 1752 aastani 1760 Hanila Pauluse kogudust. Sai 19. veebruaril/1. märtsil 1764 Ranna-Lääne praostkonna abipraostiks, sama praostkonna praostiks sai ta 15. juunil/26. juunil 1768. Eestimaa konsistooriumi assessoriks sai ta 30. jaanuarist/10. veebruarist 1769.
Isosorbiid
Ajalugu
Esimestena on isosorbiidi maininud 1927. aastal saksa teadlased Johannes Müller ja Ulrich Hoffmann. Nad uurisid sorbitooli reageerimist erinevate veevabade ainetega, mille tulemusel said amorfse aine keemistemperatuuriga 157 °C (3 mmHg rõhu juures).
Kaspar Anton Kettler
Isiklikku
Tema isa Christian Anton Kettler oli Karuse, Hanila ja Varbla koguduse õpetaja, tema vend Adam Johann Kettler oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja. Tema poeg Johann Theophilus Gottlieb Kettler oli Hargla ja Lääne-Nigula Püha Nikolause koguduse õpetaja, teine poeg Samuel Christian Kettler oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja. Pojapoeg August Anton Kettler oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja, teine pojapoeg Otto Wilhelm Ludwig Kettler oli Lihula ja Kirbla koguduse õpetaja. Tema abikaasa isa Johann Friedrich Gernet oli Vigala Maarja koguduse õpetaja, abikaasa vanaisa Heinrich Gutsleff oli Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja.
Isosorbiid
Ajalugu
Mõni aasta hiljem sünteesis isosorbiidi kristallilisel kujul W. C. Harden, võttes eeskujuks Fauconnier' meetodi (mannitoolist isomanniidi valmistamine).
Aine füüsikalisi-keemilisi omadusi kajastasid teaduskirjanduses esimestena hoopis F. K. Bell, C. J. Carr ja J. C. Krantz 1940. aastal. Nad tiitrisid isosorbiidi-boorhappe kompleksi naatriumhüdroksiidi lahusega. Selgus, et tulemus on sarnane isomanniidi-boorhappe kompleksi tiitrimisel saadud tiitrimiskõveraga, mis oli juba varem publitseeritud. Kuid lahuse elektrijuhtivuse määramisel selgus, et isosorbiidi-boorhappe lahuse juhtivus on suurem, seega täpselt sama ühendiga tegemist siiski ei olnud. Oletati, et üks uuritava ühendi hüdroksüülrühm asub ekso-asendis.
Isoheksiidi täpse struktuuri kirjelduse avaldasid aastal 1946 R. C. Hockett, H. G. Fletcher Jr., Elizabeth L. Sheffield ja R. Max Goepp Jr. Nad andsid ülevaate isosorbiidi saamise ja tema füüsikaliste omaduste kohta, samuti raporteeriti mõned läbiviidud reaktsioonid.
Struktuur
Isosorbiid koosneb kahest tetrahüdrofuraani ringist, mis asetsevad teineteise suhtes 120º nurga all, moodustades nii V-kujulise molekuli. Kummagi tetrahüdrofuraani tsükli küljes on üks hüdroksüülrühm. Positsioonis 5 olev hüdroksüülrühm on endo-konfiguratsiooniga ja positsioonis 2 on ekso-konfiguratsiooniga.
Endo-konfiguratsiooniga hüdroksüülrühm moodustab molekulisisese vesiniksideme hapnikuga, mis asub teises tetrahüdrofuraani tsüklis. See nukelofiilne tsenter on reaktsioonivõimelisem kui molekulis olev teine hüdroksüülrühm. Asendusreaktsioon toimub aga eelistatult ekso-asendis oleva hüdroksüülrühmaga, kuna see on steeriliselt vähem takistatud. See tähendab, et ruumiliselt pääsevad teised molekulid funktsionaalrühmale paremini ligi.
Oma isomeeridest erineb isosorbiid kahe hüdroksüülrühma asendi poolest. Isomanniidis on mõlemad hüdroksüülrühmad endo-konfiguratsiooniga ja isoidiidis ekso-konfiguratsiooniga.
Isosorbiidi valmistamine
Isosorbiidi saab toota biomassist. Isosorbiidi saamiseks on välja töötatud mitmeid erinevaid sünteesiradasid, neist üks lihtsamaid üldistatud reaktsiooniahelaid on järgmine:
Isosorbiidi süntees
Täpsem reaktsioonikirjeldus sorbitoolist isosorbiidi saamiseks aastast 1946:
Isosorbiidi derivaatide kasutusalad
Isosorbiid on väga oluline komponent mitmesugustes keemilistes ühendites ja materjalides, mistõttu leiavad isosorbiidi derivaadid laialdast kasutust.
Plastifikaator
Ettevõte Roquette on loonud isosorbiidist plastifikaatori POLYSORBID 37, mis on kahte alkoksürühma sisaldav isosorbiidi diester. See ühend on heaks asenduseks väga laialdaselt kasutusel olevale polüvinüülkloriidile (PVC), mis ftalaadi sisalduse tõttu on ohtlik polümeermaterjal.
Lisand polümeerides
Tänapäeval uuritakse isosorbiidi juures peamiselt seda, kuidas seda kasutada polümeersetes materjalides. Eesmärgiks on vähendada naftasaaduste kasutamist ja suurendada biomassist sünteesitavate ühendite kui taastuvate ressursside osakaalu tarbeesemetes.
Isosorbiidi lisatakse polüetüleentereftalaadile, saadud materjalist (polüetüleen-isosorbiid-tereftalaat) valmistatavad plastpudelid on vastupidavamad kõrgematele temperatuuridele. Tänu sellele saab nendes plastpudelites hoida kuumemaid jooke.
Ravimid
pisi|Isosorbiid-5-mononitraat pisi|Isosorbiiddinitraat Veresoonkonnahaiguste raviks kasutatakse nii isosorbiidmononitraati kui ka isosorbiiddinitraati, milles on vastavalt üks või kaks hüdroksüülrühma asendatud nitrorühmadega.
Isosorbiiddinitraat on valge lõhnatu kristalliline aine. See ühend on peamiselt kasutusel stenokardia ja hüpertoonia ravimina.
Viimastel aastatel on aktuaalne olnud ka isosorbiid-5-mononitraadi negatiivne mõju inimorganismile, nimelt tekitab ühend endoteliaalset väärtalitlust ja oksüdatiivset stressi.
Päikesekreemide komponent
Kuna isosorbiid on mittetoksiline ühend, sobib see hästi päikesekreemides kasutamiseks. Sellel baseeruvaid päikesekreeme on valmistatud nii UVA- kui ka UVB-kiirguse blokeerimiseks. UVA-kaitsekreemides on olulised isosorbiidi derivaadid etüültsüanoatsetaadi ja vanilliiniga, kuid UVB-kaitsekreemide puhul kasutatakse isosorbiidi derivaati 4-metoksükaneelhappega. Isosorbiid on neis ühendites stabiliseerivaks aineks teistele molekulidele, tagades nii järjepideva UV-kiirguse neelavuse.
Solvent farmaatsiatööstuses
Isosorbiidi derivaat dimetüülisosorbiid, kus mõlema hüdroksüülrühma vesinikud on asendatud metüülrühmadega, sobib solvendiks mitmete ravimite valmistamisel, seda kasutatakse näiteks salvide, kreemide, ihupiimade, silma-, nina- ja kõrvatilkade tootmisel. Dimetüülisosorbiid on vähetoksiline, õrna magusa lõhna ja mõru maitsega keemiline ühend.
Kütuse komponent
Diiselmootorite kütustes võib samuti leida nii isosorbiidi kui ka selle derivaate (näiteks dimetüülisosorbiid ja isosorbiiddinitraat).
Muud kasutusotstarbed tööstuses
Isosorbiidi fosfaate, kus eksoasendis olev hüdroksüülrühm on asendatud fosfaatrühmaga, kasutatakse nii detergentidena kui ka kosmeetikatoodete komponentidena.
Isosorbiidi monoestreid võib leida olmepuhastusvahenditest ja detergentidest, näiteks nõudepesuvahendist. Monoestrites on ühe hüdroksüülrühma asemel estersideme kaudu isosorbiidi molekuli külge seotud lineaarne või hargnenud, küllastunud või küllastumata alküül- või alkenüülrühm, mis sisaldab 6–22 süsinikuaatomit.
Tartu Loomemajanduskeskus
pisi|Tartu Loomemajanduskeskuse kolmas maja, Kalevi 17 (2012) Tartu Loomemajanduskeskus on Tartu kesklinnas asuv ettevõtlusinkubaator, mis pakub loomemajanduse valdkonnas alustavatele ettevõtjatele ruume ning ärialustusteenuseid. Keskuse tööd haldab ja koordineerib SA Tartu Loomemajanduskeskus.
Tartu Loomemajanduskeskus avati 2009. aastal ning tegutses algselt Kalevi 13 majas, kus enne seda asus Tartu Herbert Masingu Kool. Septembris 2011 avati keskuse teine maja (Kalevi 15). Keskuse kolmas maja (Kalevi 17) avati märtsis 2012.
Kõrtsioja (Viljandimaa)
Kõrtsioja (ka Kaanjärve peakraav) on peakraav Sakala kõrgustikul, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Ämmuste ja Tinnikuru külas, Tarvastu jõe vasakpoolne lisajõgi.
Kraavi pikkus on 5,2 km, valgla 10,4 km², langus 17 m ja lang 3,27 m/km. Kraav saab alguse 74,5 m kõrgusel Tinnikuru külas ning suubub Ämmuste külas 57,5 m kõrgusel vasakult poolt Tarvastu jõkke 14,5 km kaugusel selle suudmest. Kraav kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.
Süngehel
Süngehel on Tallinnas tegutsev black/death metal 'i ansambel.
Dublini rahvusvaheline kirjandusauhind
Dublini rahvusvaheline kirjandusauhind (inglise keeles Dublin Literary Award, iiri keeles Duais Liteartha Idirnáisiúnta Bhaile Átha Chliath; varasema nimega IMPAC Dublini kirjandusauhind) on igal aastal välja antav rahvusvaheline kirjandusauhind.
Süngehel
Kümne aasta jooksul on bänd andnud ligi sada kontserti nii Eestis, kui ka Soomes, Lätis, Leedus, Poolas ja Tšehhis.
Dublini rahvusvaheline kirjandusauhind
Kirjandusauhind loodi 1996. aastal Dublinis, et tunnustada inglise keeles kirjutatud või sellesse keelde tõlgitud "kõrge kirjandusliku väärtusega" ilukirjandusteoste autoreid. Sponsoriks oli kuni 2015. aastani konsultatsioonikompanii IMPAC. Praegu rahastab auhinda Dublini linnavolikogu. Auhinna suurus on 100 000 eurot, seega on Dublini kirjandusauhind üks maailma suurimaid. Kui auhinna saab tõlketeos, saab autor 75 000 eurot ja tõlkija 25 000 eurot. Lisaks auhinnarahale antakse üle kristallkujuke.
Auhinnale võivad kandideerida ükskõik millises keeles kirjutatud raamatud, mis on tõlgitud inglise keelde ja ilmunud kahel auhinna andmisele eelnenud aastal, tõlke puhul kuni kuus aastat enne auhinna väljaandmist. Nominente võivad välja pakkuda pealinnade ja teiste suuremate linnade raamatukogud üle maailma, kokku üle 400 raamatukogu 177 riigist. Osalevad raamatukogud võivad igal aastal välja pakkuda kuni kolm raamatut. 2019. aasta auhinnale kandideerivate teoste nominente võib esitada alates märtsist 2018. Lõpliku otsuse teeb viieliikmeline rahvusvaheline žürii. Finalistid kuulutatakse välja aprillis ning auhinnasaaja juunis.
2017. aastal osales auhinna valimisel esimest korda Tartu Linnaraamatukogu. Tartu Linnaraamatukogu esitas 2018. aasta auhinnale Julian Barnesi "The Noise of Times" ja Martha Hall Kelly "Lilac Girls".
Aleksander Hinno
Aleksander Hinno (3. aprill 1904 Põlva kihelkond – 24. veebruar 1992 Florida, USA) oli eesti vaimulik.
Ta lõpetas 1926. aastal Tartu poeglaste gümnaasiumi. Õppis aastatel 1927–1931 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Aleksander Hinno oli korporatsiooni Ugala vilistlane. Oli prooviaastal Jüri (praost Jakob Aunveri) ja Tartu Ülikooli koguduses (professor Hugo Bernhard Rahamägi juures). Ordineeriti õpetajaametisse 1. mail 1932.
Hinno oli 1932. aastal Hugo Bernhard Rahamägi isiklik adjunkt. Aastatel 1932–1933 oli ta Kaarma koguduse õpetaja ja 1934–1941 Petseri Peetri koguduse õpetaja. Kui Arnold Graf põgenes Saksamaale, sai Hinnost Võru Katariina koguduse õpetaja (Hinno teenis seda kogudust aastatel 1941–1944). Lisaks oli ta aastatel 1940–1944 Võru praostkonna abipraost.
1944. aastal põgenes ta Saksamaale. Piiskop Johan Kõpu määratuna oli ta Saksamaal USA ja Prantsuse tsoonides usuelu korraldaja. Ta asutas vaimuliku ajakirja Kirikuleht ning oli selle toimetaja.
1949. aastal saabus Aleksander Hinno Ameerika Ühendriikidesse. Tema tööpõlluks sai EELK New Yorgi Pauluse kogudus, kus ta teenis aastatel 1949–1981. New Yorgile lisandus hiljem ka Schenectady-Albany ja Syracuse'i eestlaste teenimine. Aastatel 1954–1981 on ta ka USA I praostkonna praost ja 1964–1976 EELK Konsistooriumi assessor. .
Praostina oli ta 1970. aastatel tegutsenud väliseesti lauluraamatukomisjoni esimees.
Christian Anton Kettler
Ta õppis Tallinna gümnaasiumis ja suundus aastal 1703 Saksamaale ülikooli õpinguteks; immatrikuleerus 19. septembril 1705 Kieli Ülikooli.
Ta asus 29. mail/9. juunil 1712 (kutsuti ametisse 15. märtsil/26. märtsil 1712) Karuse ja Hanila koguduse õpetajaks. Alates 29. maist/9. juunist 1742 teenis ta ka Varbla Püha Urbanuse kogudust. 29. jaanuaril/9. veebruaril 1737 sai ta Ranna-Lääne praostkonna praostiks. Ta oli pietistlike vaadetega vaimulik.
Isiklikku
Tema poeg Adam Johann Kettler oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja, teine poeg Kaspar Anton Kettler oli Karuse ja Hanila koguduse õpetaja; tema pojapoeg Johann Theophilus Gottlieb Kettler oli Hargla ja Lääne-Nigula koguduse õpetaja, teine pojapoeg Samuel Christian Kettler oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja (mõlemad Kaspar Antoni pojad).
Pärast tema surma abiellus tema lesk Hermann Daniel Bongega (Saaremaa Jaani koguduse ja Karja Katariina koguduse õpetajaga).
Rull-tinasamblik
Rull-tinasamblik  (Stereocaulon evolutum) on samblikuliik.
Samblik kasvab ka Eestis.
Augsburgi usutunnistus
pisi|Augsburgi usutunnistuse ettelugemine [[1530. aasta Augsburgi riigipäeval]]
Augsburgi usutunnistus tugineb Wittenbergi luterlike teoloogide varasematele kirjutistele ja see koosneb kahest osast. Esimese osa ehk põhiliste usuartiklite aluseks on 1529. aasta suvel koostatud Schwabachi artiklid. Esimeses osas, mis kannab pealkirja "Peamised usuartiklid" (artiklid 1–21), on juttu ristiusu põhiõpetustest: Issand, pärispatt, Kristus, õigeksmõistmine, kuulutusamet, kirik, sakramendid jne. Teine osa lähtub 1530. aasta märtsis kirja pandud Torgau artiklitest. Teises osas, mida nimetatakse "Vaidlusalused artiklid, kus käsitletakse väärkasutusi, mis on ära muudetud" (artiklid 22–28), räägitakse aktuaalsetest kirikuelu küsimustest, mida luterlased tõlgendasid teisiti kui katoliiklased: armulaua jagamise viis, preestrite abielu (või abielutus), missa, piht, paastumiskombed, kloostritõotused ja piiskoppide võim.
Usutunnistus kirjutati nii saksa kui ladina keeles. See on Liber Concordiae's neljas raamat.
Eellugu ja usutunnistuse valmimine
Martin Lutheri ja tema toetajate tegevuse tulemusel edenes 1520. aastatel reformatsiooniliikumine hoogsalt, seda hoolimata sellest, et juba 1521. aastal toimunud Wormsi riigipäeval olid Luther ja tema toetajad Wormsi ediktiga riigivande alla pandud. Samal ajal, kui üha enam Saksa-Rooma riigi elanikke ja ka vürste Lutheri õpetusega kaasa läks, püüdis katoliiklusele truuks jäänud keiser Karl V keisririigis kiriku ühtsust päästa.
Selleks püüdis keiser esialgu kasutada ainult sunnivahendeid. 1529. aasta aprillis otsustati teisel Speyeri riigipäeval Wormsi edikt reaalselt ellu rakendada ehk luterlust illegaalseks muuta. Peale selle keelati täielikult ära teised reformatsioonilised usuvoolud: zwinglianism ja anabaptism. Luterlust lubati teatud määral sallida, kuid luterlike vürstide edasised reformatsiooniplaanid oleks ohtu sattunud. Seetõttu esitasid luterlikud vürstid protesti ning teenisid nõnda protestantide nimetuse. Kompromissi püüti leida 1530. aastaks kokku kutsutud Augsburgi riigipäeval.
Kutse riigipäevale oli lepitavalt sõnastatud ning luterlased lootsid, et neil õnnestub saavutada keisri ja katoliiklike seisustega endile soodne kokkulepe. Et saavutada luterlaste seisukohtade võimalikult suurt lepitamist katoliku kiriku positsioonidega, tegi Saksi kuurvürst Johann Kindlameelne reformaator Philipp Melanchthonile ülesandeks koostada reformatsiooni kaitseks kirjutis ehk apoloogia.
Ent kui katoliiklik teoloog Johannes Eck oli kirjutatud põhjaliku katoliiklaste positsioone määratlevad "404 artiklit", polnud Melanchthoni lühike uue usu apoloogia aga enam piisav ning seetõttu töötas ta koos Johannes Brenzi ja teistega selle teksti ümber, mille tulemusena valmiski Augsburgi usutunnistus. Et selle eesmärgiks oli leida võimalikult palju kooskõla katoliku kiriku positsioonidega, püüti võimalusel vältida vaidlusaluseid seisukohti, näiteks ei mainitud selles ühegi sõnaga paavsti ega käsitletud tema positsiooni kirikupeana.
Augsburgi usutunnistuse aluseks olid suuresti Lutheri loodud Scwabachi artiklid, mis olid suunatud Ulrich Zwingli õpetuse vastu, ja Torgau artiklid. Usutunnistuse tekst koostati kohe alguses nii ladina- kui ka saksakeelsena, kusjuures mõlemas esines üksteise suhtes sisulisi erinevusi. Melanchthon töötas usutunnistuse ladinakeelset varianti kuni viimase minutini ümber, kuna just see pidi minema keisrile ja tema teoloogidele arutamiseks, saksakeelne tekst oli esialgu mõeldud vaid ettelugemiseks.
Augsburgi usutunnistuse esitamine
25. juunil 1530 luges Saksi kuurvürsti kantsler ja õigusteadlane Christian Beyer Augsburgi piiskopi kapiitlitoas Augsburgi usutunnistuse saksakeelse versiooni keiser Karl V-le ja Saksa-Rooma kuurvürstidele ette ning endine Saksimaa kantsler Gregor Brück andis ka tunnistuse ladinakeelse variandi keisrile üle.
Ladinakeelsele variandile kirjutasid alla:
Riigipäeva jooksul ühinesid usutunnistusega veel neli riigilinna: Weißenburg, Heilbronn, Kempten ja Windsheim.
Buraševo
Buraševo (vene Бурашево) on küla Venemaal Tveri oblastis Kalinini rajoonis, Buraševo valla (külaasunduse) halduskeskus. Asub Tverist 16 km lõunas.
Buraševos asuvad Litvinovi nimeline psühhoneuroloogiahaigla ja sõjaväeosa.
Elanike arv oli 1200 (1992) ja 1783 (2002).
Buraševos suri Konstantin Päts ja oli sinna maetud 1990. aastani.
Augsburgi usutunnistus
Augsburgi usutunnistuse esitamine
Martin Luther, kes oli 1521. aastast ekskommunitseeritud ja riigivande all, ei saanud riigipäevale ilmuda, kuid oli selle toimumise ajal Coburgis ning vahetas Melanchthoniga pidevalt kirju. Reformaatorid lootsid Augsburgi usutunnistuse kaudu katoliiklastega kompromissile jõuda, kuid katoliiklikud teoloogid Johannes Ecki juhtimisel otsustasid selle tagasi lükata, avaldades oma hukkamõistu kirjutises Confutatio Augustana. Luterlaste poolt sellele vastusena esitatud Augsburgi usutunnistuse apoloogiat (Apologia Confessionis Augustanae) ei võtnud katoliiklik leer enam kuulda ning Karl V kinnitas Wormsi edikti kehtivust. Protestantidelt nõuti 1531. aasta kevadeks oma õpetusest lahtiütlemist ning naasmist vana kiriku rüppe. Luterlased ei olnud sellega aga nõus ning kuna seejärel oli karta, et kõik luterlikud riigiseisused langevad riigivande alla, siis sõlmisid paljud neist 1531. aasta alguses kaitseotstarbelise Schmalkaldeni liidu.
1540. aasta Confessio Augustana Variata
1540. aastal esitas Melanchthon uueks usudispuudiks katoliiklastega Augsburgi usutunnistuse oluliselt muudetud versiooni. Juba 1533. aasta trükiversioonis oli usutunnistuse teksti originaaliga võrreldes muudetud, näiteks oli sinna lisatud seisukohti usutunnistuse apoloogiast. Kuna seejärel oli välja antud veel mitmeid luterlikke teoloogilisi tekste: näiteks 1536. aastal Wittenbergi konkordaat ja 1537. aastal Schmalkaldeni artiklid ning pealegi ootasid aastatel 1540–1541 ees tõsised usudiskussioonid katoliiklastega, oli Melanchthonil rohkelt põhjusi Augsburgi usutunnistuse tekst kriitiliselt üle vaadata. Teksti uue versiooni, mis püüdis omavahel lepitada lisaks katoliiklastele ja luterlastele ka luterlasi ja Šveitsi teolooge, kiitis heaks ka Schmalkaldeni liit. 1541. aastal tunnustas seda aga ka Johann Calvin, mistõttu Augsburgi usutunnistuse muudetud versioonist kujunes alusdokument kalvinistlikule konfessioonile. Kuni 1550. aastateni tunnustasid muudetud versiooni enda usutunnistuse alusena aga ka suur osa luterlasi.
Augsburgi usurahu ja sellele järgnenu
1555. aastal otsustati Augsburgi usurahuga, et ainult Augsburgi usutunnistuse järgijad võivad katoliiklaste kõrval legaalselt oma usutalitusi pidada. Ent seejärel tekkis küsimus, mida Augsburgi usurahu all mõista. Selleks ajaks olid luterlaste leeris tekkinud tõsised tülid Lutheri pärandi mõtestamise osas: omavahel vastandusid Melanchthoni toetajad ehk philippistid ja gnesioluterlased. 1561. aastal toimunud Naumburgi vürstidepäeval otsustasid gnesioluterlased jääda 1530. aasta Augsburgi usutunnistuse algse versiooni (Confessio Augustana invariata) juurde. See võeti omaks ka 1580. aasta konkordiaraamatus, mida nõustusid luterliku usutunnistuse alusena tunnustama enamik Saksa-Rooma luterlastest ning hiljem tegid seda ka Skandinaavia riigid. Seetõttu on 1530. aasta Augsburgi usutunnistus tänini luterlike kirikute ja koguduste usutunnistuseks. Seejärel jäi 1540. aasta Confessio Augustana Variata vaid kalvinistlike ehk reformeeritud kirikute usutunnistuseks.
Usutunnistuse sisu ja ülesehitus
Augsburgi usutunnistus koostati keisri käsul, sisuliselt oli tegemist kirjaliku aruandega oma usu kohta. Usutunnistus koosnes kahest osast: artiklites 1 kuni 21 püüdsid reformaatorid näidata, et nende usk ja õpetus on kooskõlas Pühakirja (Piibli) ja traditsiooniga; artiklites 22 kuni 28 näidati aga, millised puudused reformaatorite arvates katoliku kirikus on ja milliste muudatuste abil neid võiks kõrvaldada.
1. artikkel: Jumalast
Augsburgi usutunnistusele allakirjutanud tegid kõigepealt teatavaks, et nad tunnistavad täielikult 325. aasta Nikaia ja 381. aasta Konstantinoopoli kirikukogu otsuseid. Samuti tunnistati jumala kolmainsust vastavuses sellega, nagu seda tegid katoliiklased, samas mõisteti hukka kõik Nikaias ja Konstantinoopolis anateemi alla pandud hereesiad: manihheism, valentiniaanlus, ariaanlus, eunomiaanlus. Lisaks sellele kuulutati ebaõigeks ka islam kui kolmainsuse salgamine, samosateenid (Paulus Samosatuse toetajad) ning antitrinitaarlikud spiritualistid.
2. artikkel: pärispatust
Sarnaselt katoliku kirikuga tunnistati usutunnistuses, et on olemas pärispatt, mida inimkond on kandnud alates Aadama mittekuuletumisest Jumalale. Selliseid pattusid tunnistati tõeliste pattudena, millest ei pääse sellest ei ristimise ega Pühas Vaimus uuestisündimise läbi. Seetõttu mõisteti hukka ka pelagianism, mis oli eitanud, et pärispatt oleks tõeline ja jumala poolt karistatav patt.
3. artikkel: Jumala pojast
Usutunnistuses kinnitati, et Jeesus Kristus oli üheaegselt nii jumalik kui ka inimlik ning ta sündis neitsi Maarjast. Samuti tunnistati seda, et Kristus oli tõeliselt sündinud, kannatanud, risti löödud, surnud ja maetud. Samuti tunnistati, et Kristuse ohvrisurma läbi olid leidnud andestamist kõik inimkonna patud, ka pärispatud. Samuti tunnistati Jeesuse põrguskäiku, mille käigus ta aitas taevasse kõik õiglased alates Aadamast, samuti tema surnust ülestõusmist, tema taevasseminekut ning tema maailmavalitsust ja taastulekut, et maailmalõpu aegadel elavate ja surnute üle kohut mõista (viimne kohtupäev). Selles artiklis teiste usuliste gruppide otsest hukkamõistmist ei väljendatud.
4. artikkel: õigeksmõistmisest
Reformaatorid väitsid, et pattude andestamise ja lunastuse Jumala ees teenib inimene mitte läbi heade tegude, õiglase elu ja Jumalat lepitada püüdvate üritustega, vaid ainult läbi siira usu, mis saab võimalikuks Jeesuse märtrisurma tõttu. Oma vaadete kinnituseks viidati selles artiklis piiblile: Pauluse kirjadele roomlastele, eriti 3. ja 4. peatükile.
5. artikkel: jutlustaja ametist
Usutunnistuse 5. artiklis kinnitati, et Jumal on jutlustajaameti sisse seadnud ja evangeeliumi ehk piibli ning sakramendid andnud. Ainult nende läbi saab inimene õigeksmõistva ehk lunastava usu omaks võtta. Seetõttu lükati tagasi ka taasristijad ehk anabaptistid ja teised, kes arvasid, et inimesed suudavad ise ilma mingisuguse Piibli vahenduseta ning ainult läbi otseühenduse Püha Vaimuga saavutada jumaliku õigeksmõistmise.
Vaata ka: CA 7, CA 8, CA 14 ja CA 28.
6. artikkel: uuest kuulekusest
Reformaatorid väitsid, et ehkki Jumal käsib inimestel teha häid tegusid, mida nood siis peaksidki nii palju tegema kui vähegi võimalik, ei piisa sellest siiski lunastuse saavutamiseks, vaid see tuleb ikkagi ainult läbi puhta usu. Seda kinnitati viidetega Luuka evangeeliumile ning kirikuisale, Milano pühale Ambrosiusele.
7. artikkel: kirikust
Reformaatorid tunnistasid, et on olemas üks püha kirik, mis jääb alati püsima. See pole aga ilmalik organisatsioon, vaid tõeliste usklike ehk pühakute kogukond. Kiriku tunnismärgid on aga puhas õpetus ning õige sakramendikorraldus. Kiriku ühtsuse seisukohast ei peetud olulisteks seevastu aga traditsioone, riitusi ja tseremooniaid, mis on inimeste poolt sisse viidud.
8. artikkel: kiriku tegelikkusest
Reformaatorid leidsid, et kirik on küll pühakute ja tõeliste usklike kogum, siiski on see aga "segatud kehand" (ladina corpus permixtum), kus leidub nii silmakirjatsejaid, valevagatsejaid kui ka patuseid. Ent sakramendid toimivad ka siis, kui nende läbiviijad pole oma ülesannete kõrgusel, sest need toimivad läbi Kristuse sõnade ja mitte läbi inimese. Seetõttu mõisteti hukka donatistid, kes leidsid, et sakramentide tõhusus sõltub neid läbi viivate preestrite usust.
9. artikkel: ristimisest
Ristimist tunnistasid luterlased olevat hädavajaliku õndsuse saamiseks ja seetõttu tuli ristida ka juba lapsi. Taasristijate ehk anabaptistide õpetus, et lapsi ei tohiks ristida, lükati seega ka 9. artiklis tagasi.
10. artikkel: Pühast õhtusöömaajast (armulauast)
Luterlikud reformaatorid leidsid, et armulaualeib on tõeliselt Kristuse ihu ning armulauavein tõeliselt tema veri ning kõik muud õpetused on valed. Sellega mõisteti hukka ka Ulrich Zwingli seisukoht, mille hiljem võttis omaks ka Johann Calvin, et armulaud on lihtsalt mälestusteenistus, kus leivas ja veinis Kristuse tõelist kohalolekut pole.
Luterlik armulauaõpetus vastandus ka katoliiklikule, kuna viimane nägi ette armulauateenistusel toimuvat transsubstantsiatsiooni, luterlik aga mitte. Kuid 10. artiklis otsesõnu sellele ei viidatud.
11. artikkel: pihist
Pihtimist pidasid usutunnistuse autorid küll vajalikuks, ent selle puhul ei pidanud üksikult üles lugema kõiki sooritatud patte, sest neid ei märka niikuinii keegi; sedagi põhjendati viitega Piiblile.
Vaata ka: CA 25
12. artikkel: patukahetsusest
Usutunnistuse koostajad olid seisukohal, et pärast ristimist sooritatud patukaristusest vabanetakse nende kahetsemise läbi ning nende absolveerimist ei või kirik keelata. Tõeline ja õige patukahetsus toimub aga läbi siira ja ausa kahetsuse ning kurvastuse ja isegi vapustuse pärast patustamisesse. Samaaegselt tuleb inimesel aga ka evangeeliumisse ja absolutsiooni uskuda. Pärast kahetsemist peab järgnema ka kogu eluviisi parandamine ja patu mahajätmine.
Selle punkti all lükkasid reformaatorid tagasi arvamuse, et tõelised kristlased ei saa patustada, mistõttu mõisteti hukka novatsiaanid, kes keelasid kristlaste absolveerimise. Ent samuti mõisteti hukka katoliku kiriku seisukoht, et pattude andeksandmine võidaks saavutada heade tegude teel.
13. artikkel: sakramentidest
Reformaatorid leidsid, et sakramendid ei saa olla vaid usu välised tähised, vaid need on tegusa jumaliku tahte tunnistused, mis usku äratavad ja tugevdavad. Samas nõuavad ka sakramendid ise usku ning neid saab kasutada ainult läbi tõelise usu. Seetõttu oldi vastu arusaamale, et ainuüksi sakramentide tarvitamine kedagi suudaks lunastada.
14. artikkel: kirikuametist
Usutunnistuses määratleti, et ilma korralise ordinatsioonita ehk ametissekutsumiseta ei tohi keegi jutlustada või sakramente jagada.
15. artikkel: kirikukorraldusest (kiriklikest kombetalitustest)
Inimeste poolt vastu võetud ja järgitavaid kirikukorraldusi ja kultuseid ei pidanud usutunnistuse autorid õndsakssaamise osas tähtsaks. Kui aga nende kaudu hakatakse väitma, et lunastuse võib saavutada teatud tegude või eluviisi teel, näiteks munga- või nunnaelu või paastumise kaudu, siis see on evangeeliumi vastu ning seetõttu ka õige usu vastane. Nõnda lükati tagasi suur osa traditsioonilisest katoliku kiriku õpetusest.
16. artikkel: Ühiskondlikust korrast ja ilmalikust võimust
Luterlased leidsid, et igasugune seaduslik ja hästi korraldatud riigivõim omab ühtlasi ka Jumala heakskiitu, mistõttu võivad kristlased olla ka ametites, mis nõuab verevalamist (kohtunik, sõdur jne), kui see toimub legitiimse riigivõimu loal ja selle seaduste järgi. Samas rõhutati aga ka seda, et inimesed peaksid siiski rohkem olema kuulekad Jumala kui inimese (riigivõimu) ees, mis kehtis juhul, kui riigivõimu korraldus võis kaasa tuua patustamise.
Samuti mõisteti taas hukka taasristijad ehk anabaptistid, kes pidasid ilmalikku riigikorda ebakristlikuks. Samuti mõisteti hukka need, kes loobuvad kogu ilmalikust elust, jättes maha oma pere ja kodu, uskudes, et võivad sel teel tõelisteks kristlasteks saada.