cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ameerika Akita
Ajalugu ja tervis
Akita üheks suurimaks terviseprobleemiks võivad olla silmahaigused - hallkae. Ülejäänud probleemid on tavaliselt põhjustatud koeraomanike endi poolt, samamoodi ka käitumine.
Treening
Käitumisega tekkinud probleemid tulenevad tavaliselt sellest, kui alustatakse looma treenimist liiga hilises eas. Kuna Akitad on väga energilised, isepäised ja jonnaka käitumisega võivad nad algselt proovida oma omaniku piire, seetõttu peab nende treenimisel olema konkreetne. Akitadega nagu ka teiste loomadega ei tohi olla vägivaldne, kuid nemad on valmis selle eest kätte maksma kuna on vägagi kättemaksuhimulised ja tegusad.
Astor
Astor on asula Ameerika Ühendriikides Florida osariigis Lake'i maakonnas.
2000. aasta rahvaloenduse järgi elas Astoris 1487 inimest.
Arvo Loorits
Arvo Loorits (sündinud 30. jaanuaril 1948 Mõniste vallas Võrumaal), on eesti jalgrattur, suusataja, sõudja ja sporditegelane.
Lõpetas 1965. aastal ehituslaudsepana Pärnu 13. Kutsekooli ja 1976 mööblitööstuse tehnoloogina Võru Tööstustehnikumi.
Sportima hakkas 1963, harrastas jalgrattasõitu, suusatamist ja aerutamist, juhendajad Aksel Randmer ja Väino Juurikas. 179 cm, 74 kg.
Isiklikku
Tema poeg on sõudja Timo Loorits.
Valdur Roots
Valdur Roots (17. november 1936 Tallinn – 22. juuli 2011) oli eesti pianist ja klaveripedagoog.
Valdur Roots õppis muusikat Pärnu Lastemuusikakoolis ja Tallinna Muusikakoolis. 1959. aastal lõpetas ta kiitusega Tallinna Riikliku Konservatooriumi.
Valdur Roots suunati tööle Eesti NSV Riikliku Akadeemilise Meeskoori kontsertmeistriks, kus ta töötas 1982. aastani.
1967. aastast töötas ta Tallinna Riiklikus Konservatooriumis klaverikateedri vanemõpetajana, 1995. aastal sai Eesti Muusikaakadeemias professoriks. 2007. aastal sai ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia emeriitprofessoriks.
Ķīburi
Ķīburi on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonna Bārta vallas.
Küla on tekkinud endise Ķīburi metskonna (Kieber) ja Otanka raudteejaama juurde. Aastail 1949-1954 oli see Ķiburi külanõukogu haldusekskuseks. Aastani 2021 kuulus küla Grobiņa piirkonda.
Looduskaitse all on külas kasvav saar ümbermõõduga 4.1 ja kõrgusega 20 meetrit.
Kakkpapagoilased
Kakkpapagoilased (Strigopidae) ehk Uus-Meremaa papagoid on papagoiliste seltsi kuuluv sugukond, milles on kaks perekonda kolme liigiga. Perekond Nestor koosneb keast ning kaakast kahe alamliigiga (Nestor meridionalis meridionalis ja Nestor meridionalis septentrionalis). Perekonda Strigops kuulub aga vaid üks liik – kakkpapagoi (ehk kakapo). Kõik säilinud liigid on endeemsed Uus-Meremaale, ent kaks väljasurnud liiki levisid ka teistel lähedal asuvatel saartel. Praegused nimed kea, kaaka ja kakapo on samad, mis kunagised maoorikeelsed nimed.
Norfolki kaaka ja Chathami kaaka surid välja üsna hiljuti; kakapo, kea, ning kaaka kaks alamliiki on kõik ohustatud liigid.
Vello Vengerfeldt
Vello Vengerfeldt (sündinud 15. juunil 1952) on eesti sotsiaalametnik.
Kakkpapagoilased
Sugukond lahknes teistest papagoilistest umbes 82 miljonit aastat tagasi, kui Uus-Meremaa eraldus Gondwanast.
left|thumb|Kaakad
Vello Vengerfeldt
Haridus
Ta lõpetas 1976. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia põllumajanduse mehhaniseerimise teaduskonna insener-mehaanikuna.
Töö
1990. aastast töötas Eesti NSV Tervishoiuministeeriumi Tartu Ravitootla juhina. Aastatel 1993–2013 oli ta Tartu Vaimse Tervise Hooldekeskuse juhataja.
Ta on pälvinud tunnustust psühhosotsiaalse rehabilitatsiooni edendajana.
Isiklikku
Tema tütar on sotsiaalteadlane Pille Pruulmann-Vengerfeldt.
Lignosulfonaat
Lignosulfonaadid, või sulfoonitud ligniini, (CAS number 8062-15-5) on vees lahustuvad anioonsed polüelektrolüütsed polümeerid: nad on paberitootmise sulfiittöötlemise kõrvalprodukut.
Meža Strodi
Küla asub valla idaosas Teicija jõe kaldal. Meža Strodi jääb valla keskusest Murmastienest 12,1, piirkonna keskusest Varakļānist 7,8 ning Riiast 210,7 kilomeetri kaugusele. Sinna jääb Mežastrodi bussipeatus.
Aastal 2008 oli külas 12 elanikku.
Koma
pisi|koma Koma on kirjavahemärk, mis sarnaneb kujult ülakoma ja ühekordse ülemise jutumärgiga, kuid asetseb neist erinevalt teksti alumisel joonel. Enamikus kirjaviisides kujutatakse seda kas väikese sirge, kaardus ja/või kaldu joonekesena või täidetud paunaga 9 sarnaselt.
Komal on eri keeltes ja kontekstides eri funktsioone, enamasti märgib see lauses pausi. Komaga eraldatakse loetelu elemente ja osalauseid. Tänapäevast koma kasutas kirjas esimesena itaalia humanist Aldus Manutius.
Koma kasutatakse ka diakriitikuna kombinatsioonis teiste märkidega. Näiteks rumeenia keeles kasutatakse koma tähtede s ja t all: ⟨Ș, ș⟩, ⟨Ț, ț⟩ vastavalt helitu postalveolaarse frikatiivi /ʃ/ ja helitu alveolaarse afrikaadi /t͡s/ märkimiseks.
Eesti keeles kasutatakse koma ka arvudes täis- ja murdosa eraldajana. pisi|Eesti Keele Instituudi logo Koma on kasutatud ka logodel, näiteks Eesti Keele Instituudi logol.
Nikita Lunin
Nikita Lunin (sündinud 23. aprillil 1990 Pärnus) on Eesti sõudja.
Rein Stint
Rein Stint (5. detsember 1944 Tallinn – 29. märts 1995 Tallinn) oli eesti autosportlane ja sporditegelane.
Nikita Lunin
Lõpetas 2009 Pärnu Vene Gümnaasiumi ja 2013 radioloogiatehniku erialal Tartu Tervishoiu Kõrgkooli.
Rein Stint
Ta lõpetas aastal 1963 Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi.
Nikita Lunin
Sõudmine
Sportima hakkas 1996, harrastas Idamaade võitluskunste. Sõudmisega tegeles alates 2000 Tatjana Jaansoni käe all ja seejärel 2005 Mihkel Leppiku rühmas.
Rein Stint
Võitis 1976 NSVL-i meistrivõistlustel autorallis 7. klassis hõbeda. NSVL Meistersportlane (1976). Oli Autospordiföderatsiooni rallikomitee liige, 1979–1981 komitee esimees. Töötas Tervishoiuministeeriumi autopargis ekspluatatsiooniosakonna juhatajana.
Nikita Lunin
Tunnustus
Sõudeliidu parim juunior (U-23) 2006–2007.
Rein Stint
Rein Stint suri 29. märtsil 1995 Tallinnas ja ta maeti 1. aprillil 1995 Liiva kalmistule.
Plostagals
Plostagals (ka Plosti või Straumēni) on küla (mazciems) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonna Bārta vallas.
Marko Aasa
Marko Aasa (sündinud 2.juulil 1980) on eesti alpinist.
Plostagals
Küla asub valla lõunaosas, merepinnast 15 meetri kõrgusel Bārta jõe kaldal. Plostagals jääb valla keskusest Bārtast 2,5 piirkonna keskusest Grobiņast 30 ja Riiast 233 kilomeetri kaugusele. Aastani 2021 kuulus küla Grobiņa piirkonda.
Marko Aasa
Alpinistina on ta roninud 5A raskuskategooria (Vene süsteemi järgi) marsruudil Hibiinides, tõusnud Pamiiris seitsmetuhandelisele ja osa võtnud Hiinas viietuhandelise mäetipu esmavallutusest.
Hibiinides, Himaalajas ja Kunlunis
17. juulil 2006 ronis ta Hibiinides Bolšoi-Vudjavri tippu (1068 m) mööda põhjaseina marsruudil "Lesenka" (raskuskategooria 5A). Tõusukaaslased olid Andres Hiiemäe (tõusu juht) ja Tõnu Põld.
Plostagals
Külas on Bārta katoliku kirik ja Plostnieki kalmistu. Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Bārta muinaskalmed, kohaliku kaitse all aga Franči kalmete keskaegne kalmistu.
Marko Aasa
Hibiinides, Himaalajas ja Kunlunis
2007. aastal võttis ta osa JKA ekspeditsioonist Himaalajasse, mille käigus tõusis ta 8. novembril koos kaaslastega trekingtipu Lobuje idatippu (6119 m).
2010. aasta juulis-augustis võttis ta osa Matkamise ja Mägironimise Edendamise Klubi ekspeditsioonist Kunluni mäestikku ja tõusis seal koos kaaslastega ühe kuuetuhandelise tippu (Lazio) uuel marsruudil ja liustike kõrval asuvale ühele viietuhandelisele mäetippu. 5202 m kõrguse tipu esmavallutasid kolmeliikmeline grupp: Marko Aasa (tõusu juht), Priit Joosu ja Kristjan-Erik Suurväli. Esmatõusjate õigusega panid nad tipule nimeks Uku.
Tartu ülikooli mäetipp
2012. aastal võttis ta osa Andres Hiiemäe juhtimisel toimunud Eesti mägiekspeditsioonist Kesk-Pamiiri eesmärgiga taasvallutada kuuetuhandeline Tartu ülikooli mäetipp. Ekspeditsiooni 18. päeval jõuti lõpuks eesmärgiks olnud mäe jalamile, 5669 m kõrgusele. Tipp vallutati kahe järgmise päevaga. 31. juulil 2012 tõusis ta koos 9 kaaslasega tippu.
Seitsmetuhandeline mäetipp
2016. aasta mais üritas ta koos kaaslastega tõusta Põhja-Ameerika kõrgeima mäe Denali (6190 m) tippu, kuid tipulaagrist tuli neil pärast viis päeva kestnud lumetormi tagasi pöörduda. Kolm kuud hiljem võttis ta osa ekspeditsioonist Pamiiri Lenini mäetippu, mille käigus tõusis ta 24. juulil koos kaaslastega oma esimese seitsmetuhandelise mäe tippu.
Plostagals
Aastal 2005 oli külas 35 elanikku. pisi|tühi
Suvitrühvel
Suvitrühvel (ka kevadtrühvel; Tuber aestivum) on maa-aluseid viljakehi moodustava seeneperekonna trühvel üks 185 liigist. Võõrkeelses kirjanduses nimetatakse suvitrühvlit ka Burgundia trühvliks (Prantsusmaal) või scorzone'ks (Itaalias). Molekulaarsete meetodite abil on tõestatud, et Burgundia trühvel (Tuber uncinatum) on suvitrühvli (Tuber aestivum) varieteet, mistõttu võib neid käsitleda ühe liigina.
Morfoloogia
Suvitrühvel on kujult ümar ning pealt krobelise tekstuuriga. Krobelise osa moodustavad trühvlit katvad nelja- kuni kuuetahulised tüükad. Tumeda pealiskihi all paikneb marmorjas struktuur- vahelduvad viljakad ja viljatud sooned. Steriilsed sooned jäävad ka viljakeha küpsedes valkjaks, fertiilsete soonte värvitoon võib aga olenevalt seene küpsusastmest varieeruda, muutudes valgest kollakas- või hallikaspruuniks. Burgundia trühvli marmorjas osa on enamasti tumedam ning paremini välja joonistunud. Trühvli viljakeha välimine kiht kannab nimetust periid ning sisemus gleeba.
Igas suvitrühvli eoskotis asub 1–7 väikest kollakaspruuni spoori, mis on kaetud õhukese retiikulumiga.
Trühvlite suurus jääb 1,5 cm–7 cm piiresse, eosed võivad aga oma mõõtmetelt jääda vahemikku 25–50 x 17–38 μm.
Kasvukeskkond
Trühvlid on sümbiontsed seened. Tavalisemad puuliigid, millega suvitrühvlid ektomükoriisat moodustavad, on pöögiliste sugukonda kuuluvad harilik tamm, iilekstamm ja pöök ning kaseliste sugukonnast perekonnad kask ja valgepöök, lisaks veel ka eri sarapuud. Põhjapoolseimaks looduslikuks kasvukohaks on Ojamaa saar Rootsis ning lõunapiiriks Põhja-Aafrika. ''Tuber aestivum var. aestivum esineb pigem vahemerelise kliimaga aladel, samas kui Ida- ja Põhja-Euroopas on levinumaks tüübiks Tuber uncinatum''.
Suvitrühvel võib erinevalt mustast ja valgest trühvlist kasvada ka savi- või kiviklibumuldadel. Samuti tuleb seen paremini toime rohke orgaanilise aine sisaldusega. Tuber aestivum elutseb meelsasti muldades, mille pH väärtus jääb vahemikku 6–8,5. Optimaalseks on sealjuures pH 7,5. Trühvlid vajavad kasvuks ka karbonaate, kuid nende tarvilik kogus võib tugevalt varieeruda.
Trühvlid mõjutavad neid ümbritsevat keskkonda. Nad võivad eritada keemilisi aineid, mis tõrjuvad välja konkureerivaid taimi ja meelitavad enda juurde mikroorganisme. Suvitrühvlile on ainulaadsed järgnevad eritatavad ühendid: butaan-2-oon ja butaan-2–ool, 3-metüülbutanaal, 3-metüülbutaanool ning 2-metüülpropanool. Suvitrühvlid võivad neid aineid eritades tekitada taimkatte närbumist ringikujulisel alal. Ringi ääred võivad olenevalt kasvupiirkonnast olla selgepiirilised või sujuvalt üle minna. Näiteks Hispaania põhjaosas jäävad ringid äärest häguseks, kuid Andaluusias on piirid trühvli kasvualal väga selgesti eristatavad.
Elutsükkel
Viljakehade moodustumiseks on vaja, et trühvel paljuneks sugulisel teel. Selleks peavad kokku saama kaks omavahel sobivat mütseeli, mille ühinemisel moodustub seene viljakeha. Trühvlite puhul kasutatakse sobivustüüpide tähistamiseks märgiseid MAT (-) ja MAT(+).
Euraasia
pisi|Trühvlikasvatus Prantsusmaal [[Beaumont'is. Pildil on hästi näha ka trühvli põhjustatud taimkatte hõrenemine puu ümber]] Suvitrühvel on kõige laiemalt levinud söödav trühvliliik Euroopas. Esimesena hakati trühvleid kasvatama Prantsusmaal ning praegu võtavad need põllud enda alla 20 000 hektarit. Sealne keskmine toodang on 13 tonni seeni aastas. Suvitrühvli mükoriisa sünteesimine õnnestus 1969. aastal Itaalias. Praegu on seal hulganisti trühvlikasvatusi, muuhulgas ka neid, mis spetsialiseerunud Tuber aestivum'i kasvatamisele. Suurem osa trühvlitest toodetakse Prantsusmaal, Itaalias ja Hispaanias, kus suvitrühvli aastane produktsioon kõigub 55 tonnist 120 tonnini.
Suurbritannias on praegu põhilisteks kasvatustes kultiveeritavateks liikideks Tuber uncinatum ja Tuber borchii. Trühvlikasvatused on seal suhteliselt uueks nähtuseks. Kui kuninganna Victoria ajal oli trühvlijaht Inglismaal tavaline, siis metsade raiumise ning põldude rajamise tõttu jäid seened sealkandis haruldaseks. Kasvatustele pani Suurbritannias aluse Paul Thomas, kes 2009. aastal 20 katselist põldu rajas. 2015. aastal leiti Suurbritanniast Leicestershire'st esimene kultiveeritud suvitrühvli viljakeha.
Ka Türgist on lootust suvitrühvleid leida. Nimelt on riigi põhjapoolne osa kaetud sarapuupadrikutega, mis võiksid olla potentsiaalsed trühvlikandjad. Sarapuupadrikud hõivavad Musta mere ääres 200 000-hektarilise ala. Ungaris paiknevad trühvlikasvatused kokku 100 hektaril.
1999. aastal katsetati trühvlikasvatust esmakordselt ka Rootsis, kuhu rajati 10 katseistandust. Kahel järgneval aastal loodi Ojamaa saarele veel 14 põldu ning kuue aasta pärast saadi esimene suvitrühvel. Ka Soomes alustati seenekasvatust samal ajal. Lätis-Leedus hakati kultiveerimist katsetama 2011. aasta paiku.
Hiinas hoogu saav trühvlite kultiveerimine on hakanud mõjutama ka nende ülemaailmset turgu. Kuna sealse trühvli hind on odavam, ei suuda kodumaised seenekasvatajad enam oma toodangut müüa ja konkurentsis püsida. Hiina on juba üle võtnud restoranide varustamise Tuber brumale'ga, kuid on oht, et sama võib juhtuda suvitrühvliga.
Austraalia ja Uus-Meremaa
Lõunapoolkeral meile tuntud väärtuslikke trühvliliike looduses ei levi, kuid trühvlikasvatusi on rajatud ka Austraalias ja Uus-Meremaal. Uus-Meremaal paiknevad istandused 61 hektaril, kuid 2012. aastaks kandsid neist vilja vaid 17,5%. Kasvatustest viis protsenti kultiveerisid suvitrühvli varieteeti. Austraalias on üle 200 seenekasvataja, kellest enamik spetsialiseerunud mustale trühvlile. 2012.–2013. aasta vahelisel perioodil oli Austraalia trühvlite kogutoodang 8 tonni. Lõunapoolkera pole üldiselt trühvlile kõige meeldivam elupaik.
Lõuna-Ameerika
Tšiilis kultiveeritakse praegu küll peamiselt musta trühvlit, kuid katsetatakse ka suvitrühvli ja bianchetto kasvatamist. Tšiili lõunapöögi metsad oleksid suvitrühvlile sobivaks kasvukohaks.
Kulinaaria
Trühvleid kasutatakse munaroogade, pasta ja risoto valmistamiseks. Neist tehakse ka trühvlivõid ning juustu. Värskena on suvitrühvleid võimalik külmkapis säilitada ligikaudu kuu aega. Neid tuleks hoida õhukindlas karbis ning päeva jooksul paar minutit õhutada. Seen tuleks säilitamisel pakkida paberisse, et selle maitseomadused ei kannataks, ning paberit iga paari päeva tagant vahetada. Trühvlite säilitamisel õlides või äädikas tuleb olla väga ettevaatlik, sest seene riknemisel on oht botulismitekitaja bakteri tekkimiseks. Parimaks säilitusmeetodiks on trühvli kuivatamine väikeste viiludena. Suvitrühvel ei kaota kuivatamisel oma maitseomadusi.
Kulinaarias tehakse samuti vahet Burgundia ja suvitrühvlil. Burgundia trühvlit peetakse aromaatsemaks ning seetõttu ka maitseomaduselt väärtuslikumaks. Selle lõhn peaks meenutama pähkli oma.
Suvitrühvel Eestis
Eestis tegutsevad Saaremaal paar katselist trühvlikasvatust. Saaremaa kliima ja teised seente kasvu mõjutavad tegurid on võrdlemisi sarnased Ojamaa omadega, mistõttu on alust arvata, et kasvatused võiksid siingi toimima hakata. 2008. aastal rajatud Saaremaa trühvlikasvatuse suvitrühvliga nakatatud istikud on tellitud Prantsusmaalt, musta trühvliga nakatatud istikud aga Suurbritanniast. 2015. aastal avastati Tuber aestivum'i kasvukoht Valgamaal, mis oli esimeseks söödava trühvli leiukohaks Eestis. See leid võimaldas edukalt kodumaiseid taimi Eesti enda trühvlitega inokuleerida.
Jasper Fforde
pisi|Jasper Fforde (2012) Jasper Fforde (sündinud 11. jaanuaril 1961 Londonis) on inglise kirjanik.
Fforde'i romaane iseloomustab kirjanduslike viidete küllus ning rohke sõnamängu kasutus, mis teeb need osaliselt tõlkimatuks.
Plosti
Plosti on küla (mazciems) Lätis Tukumsi piirkonnas Kandava vallas.
Küla asub valla lääneosas Abava jõe kaldal. Aastail 1999–2021 kuulus küla Kandava piirkonda.
Küla jääb Abava ürgoru looduspargi territooriumile. Looduskaitse all on külas kasvav tamm ümbermõõduga 6,6 meetrit.
Andres Kork
Andres Kork (sündinud 15. aprillil 1950 Valgamaal ) on eesti kirurg ja poliitik.
Willich
pisi|Willichi asend Vierseni kreisis
Andres Kork
Erialase karjääri algus
Kirurgina alustas Kork Rapla haiglas, kus töötas 1976–79. 1979–2003 töötas ta Tallinnas Pelgulinna haiglas kirurgi ja hiljem ravijuhina.
Esimene sinimustvalge lipp
Nõukogude okupatsiooni ajal oli Andres Kork üks esimese sinimustvalge lipu peidukoha teadjatest. Korkide peres hoiti saladust onu tallu ahju alla peidetud Eesti Üliõpilaste Seltsi sinimustvalgest lipust, mis valmis 1884. aastal. 1991. aastal kaevasid vennad Korgid lipu taas välja ning andsid üle EÜS-ile.
Ossian Skiöld
Ossian Esaias Skiöld (22. juuni 1889 Appuna – 22. august 1961 Bålsta) oli rootsi vasaraheitja.
Andres Kork
Poliitiline tegevus
1989–1992 oli Andres Kork Tallinna Linnavolikogu esimees (1989–1992) ja 1992 Eesti tervishoiuminister Tiit Vähi esimeses valitsuses.
Ossian Skiöld
Skiöld võitis vasaraheites 1924. aasta Pariisi olümpiamängudel 5. koha, 1928. aasta Amsterdami olümpiamängudel hõbemedali ja 1932. aasta Los Angelese olümpiamängudel 4. koha.
Andres Kork
Poliitiline tegevus
1996. aastal tegi Kork, kes oli toona Tallinna linnavolikogu revisjonikomisjoni esimees, koos Riigikogu Reformierakonna fraktsiooni liikme Feliks Unduskiga kaitsepolitseile avalduse, et algatataks kriminaalasi Tallinna linnapea Jaak Tamme ja endise abilinnapea Ivar Lindpere vastu. Kork ja Undusk süüdistasid Tamme ja Lindperet korruptsioonis Tallinna linnale kuulunud korterite erastamisel. Korteriskandaaliga on seostatud ka tõika, et avalduse esitamise päeval leidis Kork enda koduukse eest granaadi.
Ossian Skiöld
Tema isiklik rekord vasaraheites oli 53.85 (1927).
Andres Kork
Poliitiline tegevus
2003–2005 oli Kork Riigikogu X koosseisu liige, esindades Res Publicat Juhan Partsi asendusliikmena. Tema kampaaniajuht Res Publicas oli hilisem ajakirjanik Mariliis Pinn. Res Publicast lahkus Kork enne selle liitumist Isamaaga.
Willich
Asulat on kirjalikult mainitud juba 1137. aastal nimega Wylike. Praegune linn moodustati Willichi, Anrathi, Schiefbahni ja Neerseni liitmise teel 1970. aastal.
Andres Kork
Tegevus Arstide Liidu juhina
2003–2008 oli Kork kaks ametiaega järjest Eesti Arstide Liidu president. 2006. aastast juhib ta Lääne-Tallinna Keskhaigla kirurgiakliinikut. 2009. aastal Kork koondati, kuid 2010. aastal ennistati Tallinna Ringkonnakohtu otsuse alusel ametisse.
Willich
Linnas asub Neerseni loss, mis täidab raekoja ülesandeid.
Andres Kork
Tegevus Arstide Liidu juhina
Arstide Liidu juhina on Kork korduvalt juhtinud tähelepanu probleemidele Eesti tervishoius. "Küsimus pole enam jätkusuutlikkuses, vaid tervishoiusüsteemis töötavad inimesed näevad iga päevaga üha selgemalt süsteemi lagunemist. Aastas lahkub välismaale juba 3,5% töötavatest arstidest, lisaks pensioniikka jõudjad," hoiatas ta ajalehele Pealinn antud intervjuus 2012. aasta septembris. . Vastuseks Korgi nendingule, et "arstide ja õdede puudus Eestis ei ole riiklikult oluline probleem ja sotsiaalministeerium selle lahendamisega ei tegele", teatas sotsiaalministeeriumi terviseala asekantsler Ivi Normet, et Kork on "esitanud valeväiteid ministeeriumi varasemate ütluste kohta ning võtnud riigi seisukohti meelevaldselt nende algupärasest kontekstist välja".
Peter Scholze
pisi|240px|Peter Scholze (2014) pisi|240px|Peter Scholze (2011)
Peter Scholze (sündinud 11. detsembril 1987 Dresdenis Saksa DV-s) on saksa matemaatik, Leopoldina liige, Fieldsi medali kavaler (2018).
Andres Kork
Tegevus Arstide Liidu juhina
Ehkki 2007. aastal kinnitas Kork, et kolmandat ametiaega ta Eesti Arstide Liitu juhtida ei taha, valiti ta siiski 2012. aasta algusest uuesti EAL-i juhiks. Arstide liidu presidendina juhtis ta 2012. aastal nii veebruaris toimunud toetusstreiki õpetajate streigile kui ka arstide streiki sama aasta sügisel. Streiki kritiseerides avaldas Reformierakonna poliitik Siim Kallas arvamust, et streigi organiseerija on "kõikjal ja kõiges ebaõnnestunud" inimene, kes "vihkab [–] kolleege, asutust, kus ta töötab, ja eriti muidugi Eesti Vabariiki".
Peter Scholze
Tema uurimisvaldkond jääb arvuteooria ja algebralise geomeetria piirimaile. Ta on maailma juhtivaid matemaatikuid aritmeetilise geomeetria (algebralise geomeetria allharu) alal. Võttis kasutusele perfektoidsete ruumide mõiste.
Andres Kork
Tegevus Arstide Liidu juhina
Andres Korgi eriala on mao- ja kaksteistsõrmiksoolehaavandite kirurgiline ravi. Leiutajana on Kork 4 autoritunnistuse omanik.
Peter Scholze
2018. aastal Rio de Janeiros toimunud Rahvusvahelise Matemaatikute Kongressi (IMC) avatseremoonial anti kätte Fieldsi medalid, sealhulgas Scholzele, läbi ajaloo teisele sakslasele (esimene oli Gerd Faltings, 1986), kes sai medali "aritmeetilise algebralise geomeetria üle p-aadiliste väljade teisendamise eest perfektoidsete ruumide kasutuselevõtmise abil, rakendusega Galois' esitustele, samuti uute kohomoloogiateooriate väljatöötamise eest".
Ta on abielus ja tal on tütar.
Haridus ja töökäik
Scolze lõpetas 2010. aastal Bonni ülikooli magistrikraadiga. 2012. aastal kaitses ta Bonni ülikoolis doktoritöö "Perfectoid Spaces" (juhendaja Michael Rapoport) ja sai loodusteaduste doktori kraadi (Dr. rer. nat.). Et tema magistritöö ja doktoritöö olid sedavõrd kaalukad, jäeti tema puhul habilitatsiooniprotseduur ära.
Ta on 2012. aastast täistööajaga Bonni ülikooli Hausdorffi matemaatikakeskuse Hausdorffi õppetooli hoidja. 24-aastaselt sai professoriks (oli siis noorim professor Saksamaal ). 2018. aastast on ta ühtlasi Bonnis asuva Max Plancki Matemaatika Instituudi (MPIM) kaasdirektor (siin töötab ta osalise tööajaga).
Andres Kork
Tegevus Arstide Liidu juhina
Kork kuulub Tallinna Kirurgide Seltsi.
Peter Scholze
Auhinnast keeldumine
2016. aastal määras matemaatika läbimurde auhinna auhinnakomitee (sinna kuuluvad teiste seas Maksim Kontsevitš, Simon Donaldson ja Terence Tao ) kategoorias "Matemaatika uued horisondid" (sellega kaasneb rahasumma 100 000 USA dollarit) kolm auhinda, ühe neist Peter Scholzele. Scholze keeldus auhinda vastu võtmast.
Tunnustus
pisi|100px|Fieldsi medal
Andres Kork
Isiklikku
Andres Kork on harrastanud malet ja bridži. Ta on abielus ja tal on kolm täiskasvanud last. Tema vennad on poliitikud ja ettevõtjad Toomas Kork ja Jüri Kork. Mõlemad olid Eesti NSV Ülemnõukogu XII koosseisu (Eesti Vabariigi Ülemnõukogu) liikmed ja on 20. augusti klubi liikmed. Õde Anu Kasmel on psühhiaater ja terviseteadlane.
Riigikogu liikmena jättis Kork maha suitsetamise.
Qā’emshahr
Qā’emshahr (قائمشهر, varem شاهى Shāhī) on linn Kirde-Iraanis, Māzandarāni provintsi suuruselt kolmas linn.
Vesitsementtegur
Vesitsementtegur on suhe vee ja tsemendi massisuhe betoonisegus. Madalam suhe toob kaasa suurema tugevuse ja vastupidavuse, kuid raskendab betooni segamist ning vormimist. Töödeldavust saab parandada kasutades plastifikaatoreid või super-plastifikaatoreid.
Betoon kivistub vee ja tsemendi omavahelise keemilise reaktsiooni tulemusena. Iga massiühiku tsemendi kohta on vaja umbes 0,42 massiühikut vett, et reaktsioon saaks kulgeda lõpuni.
Aliit
Aliidiks nimetatakse trikaltsiumsilikaati, Ca3SiO5, mõnikord tähistatud kui 3CaO·SiO2 (C3S tsemendikeemikute tähistus, CCN). See on peamine ja iseloomulik, mineraalfaas portlandtsemendis.
Kristallile, mis identifitseeriti portlandtsemendi mikroskoopilise uurimise käigus, nimetas Törneborn 1897. aastal. Aliidi nimetus on kasutusel tsemenditööstuses, aga see ei ole tunnustatud mineraalinimetus.
Struktuur
pisi|Lihtsustatud aliidi kristallstruktuur
Raguva vald
Raguva vald (leedu keeles Raguvos seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Panevėžysi rajoonis.
Raguva valla pindala on 9332 hektarit. 2011. aasta seisuga elas vallas 1683 inimest. Valla keskus on Raguva alev (2011. aasta seisuga 533 elanikku). Vallamaja asub aadressil Šilojų g. 1. Vallavanem on Juozas Skorulskis. Vallas asub veel Šilai alev (2011. aasta seisuga 252 elanikku).
pisi|Vallamaja pisi|Raguva õigeusuliste kirik Ferma külas pisi|Raguva vanausuliste kirik Kritižise külas pisi|Kabel Raguva surnuaial
Aosta hertsogkond
thumb|150px|Aosta hertsogkonna vapp
Aosta hertsogkond, algselt Aosta krahvkond, oli riik, mida valitses Savoia dünastia 11. sajandi algusest kuni 18. sajandi lõpuni, kui selle sõltumatud institutsioonid allutati Piemonte vürstkonna omadele. Tiitli "Aosta hertsog" kasutamist jätkasid Savoia monarhi teised pojad. Hertsogkonna maa on täna Itaalia osa.
Aosta krahvkonda valitsesid algselt 10. sajandil ja 11. sajandi alguses Aosta piiskopid. Kuid pärast piiskop Anselmo surma aastal 1026 tagas Saali Konrad, et tähtsa Alpi territooriumi ilmalik võim läks piiskopi õemehele, tema liitlasele Umberto I Biancamanole, jäädes mitteseotuks diötseesiga, mis läks Anselmo ebasõbralikule vennapojale Burcardile. Umberto poeg Odon kosis Adelaide, tagades Torino margi. Krahvkonna ülendas hertsogkonnaks Friedrich I Barbarossa.
Hertsog Emmanuel Philibert tegi prantsuse keele aastal 1561 hertsogkonna ametlikuks keeleks, kuid hertsogkond säilitas oma traditsioonilised institutsioonid 1766. aastani. See sai oma esimese intendandi aastal 1773. Sel oli oma maksusüsteem kuni 7. oktoobrini 1783, kui see katastrisse pandi.
Jean-Baptiste de Tillier (suri aastal 1744) järgi:
Krūte
Krūte on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Lõuna-Kuramaa piirkonna Bārta vallas.
Aosta hertsogkond
"Aosta hertsogkond oli alati olnud riik, moodustades ühtse jagamatu keha. 78 kirikutorni, või pigem linnad, vallad ja eraldi kogukonnad orus on selle riigi osad."
Krūte
Küla asub valla lääneosas, merepinnast 20 meetri kõrgusel Vārtāja jõe kaldal. Krūte jääb valla keskusest Bārtast 8,2, piirkonna keskusest Grobiņast 33 ja Riiast 209 kilomeetri kaugusele.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Krūte luteri kirik, selle kantsel ja altar. Kohaliku kaitse all on Krogzemji keskaegne kalmistu.
Aastal 2005 oli külas ligi 30 elanikku.
Emilia Muhhina
Lõpetas 1951 Moskvas pedagoogilise kooli ja 1961 KKKI.
Birgitta Jónsdóttir
pisi|Birgitta Jónsdóttir (aastal 2015) Birgitta Jónsdóttir (sündinud 17. aprillil 1967 Reykjavíkis) on Islandi poliitik, ta kuulub aastast 2012 Piraadiparteisse. Ta oli aastatel 2009–2017 Alþingi (Islandi parlament) liige.
Emilia Muhhina
Sõudmist alustas 1950 Krõlja Sovetovis, hiljem jätkas Trudis, tema treener oli Anna Tšebõkina.
Isiklikku
Abikaasa Oleg Tjurin (29. VI 1937 Leningrad – 3. III 2010 Peterburi), sõudja, tuli 1964 Tōkyō OM-il paarisaerulisel kahepaadil olümpiavõitjaks ja Euroopa meistriks.
Gustav Adolf Hippius
Gustav Adolf Hippius (12. märts 1792 Nissi – 6. oktoober 1856 Tallinn) oli baltisaksa maalikunstnik ja litograaf.pisi|[[Johann Gottfried Exneri portree, autor Gustav Adolf Hippius. 1854, õli]]
Elulugu
Gustav Adolf Hippius sündis Nissis. Tema isa oli Nissi Maarja koguduse õpetaja Thomas Hippius.
Gustav Adolfi esimeseks õpetajaks oli Eduard Höpner, kes teda Tallinna gümnaasiumis aastatel 1807–1811 õpetas. Tallinnas tutvus Gustav Adolf Hageri kirikuõpetaja David Friedrich Ignatiuse poja Otto Ignatiusega, kes oli temast küll kaks aastat noorem, kuid juba kunstnikutee valinud. David Friedrich Ignatius pidas pansioni, kuhu August von Kotzebue kutsutud saksa maalikunstnik Carl Siegismund Walther, kes muidu tegutses Vardi mõisas laste koduõpetajana, andis noortele joonistustunde ning oli seega Hippiusele ja Ignatiusele suureks eeskujuks ja mõjutajaks. Pärast kahte aastat olid noormehed valmis kunstiakadeemiasse astuma.
Hippius tahtis oma õpinguid välismaal jätkata ning selle võimaldamiseks korraldati tema heaks Tallinnas kontsert, kus ootamatult suur summa – 2000 rubla – kokku koguti. 1812. aastal hakkaski pihta Hippiuse teekond Lääne-Euroopasse. Tegelikult unistas Hippius Berliinis või Dresdenis õppimisest, kuid need plaanid jäid sõjaolude sunnil katki ning ta jäi Prahasse mõneks ajaks tööle. 1814. aasta algul muutus Napoleoni vägede taganemise tõttu liikumine vabamaks ning Hippius jõudis Viini.
Peagi said kokku August Pezold ja Hippiuse vana sõber Otto Ignatius, kes lahkus Peterburi akadeemiast, ning lootsid Hippiusega Berliinis kohtuda. Nende kolme Eestimaalt pärit kunstniku reis on katkendlikult, aga samas üsna detailselt reisikirjade näol säilinud, mille põhjal August Pezoldi poeg Leopold von Pezold kirjutas 1890. aastal artikli ajakirja "Baltische Monatsschrift". Leopoldi arvates oligi kunstnikel kavatsus oma reisikirjad koos joonistustega avaldada, aga selle ülesande viis aastakümneid hiljem alles Leopold ellu. Käsitatud reisikirjad kujutavad endast Hippiuse ja Ignatiuse päevikulehekülgi. Hippiuse autobiograafia osa peegeldas ajavahemikku 1816. aasta juunist kuni 1818. aasta maini.
Hippiuse enda sõnul olid igasugused sõprussuhted nooruspõlves ülimalt tähtsad. Oma teekonnal kohtusid Hippius, Ignatius ja Pezold veel paljude kunstnikega, kellega tihedalt läbi käidi. Kolme baltisakslasest sõpra olevat Berliini tuntuim klassitsistlik skulptor Johann Gottfried Schadow enda kodus vastu võtnud.
Kolmekesi rännati Ignatiuse haiguse tõttu Rooma asemel hoopiski Viini, et 1815. aastal sealsesse kunstiakadeemiasse astuda. Akadeemia oli üsna konservatiivse õppesüsteemiga ning pearõhk oli kipsi joonistamisel ja kopeerimisel, mille vastu grupp õpilasi mässama hakkas. Nende jaoks ebasobiliku õppemeetodi tõttu kujunes 1809. aastal nn "kloostrivendade" või "natsareenlaste" rühmitus, kelle peaideoloogideks kujunesid Friedrich Overbeck ja Franz Pforr, ning kes hakkasid eeskätt religioosset ja hingestatud figuraalmaali viljelema ja avaldasid selle kaudu baltisakslastele sügavalt muljet.
1816. aasta sügisel otsustas Hippius Viinist lahkuda ning edasi Müncheni Kunstiakadeemiasse minna. Ta võttis kaasa soovituskirjad oma õpetajalt Hasslauerilt. Temaga liitus Johann Leberecht Eggink, kellega rännates peatuti Admonti benediktlaste kloostris ja Salzburgis, kus külastati Mozarti õde Marianne von Sonnenbrungi. Münchenis olevat Hippius vaid neli kuud veetnud ning seejärel liikus ikkagi Rooma, kuhu ta jõudis 1817. aasta kevadel. Tee peal olevat ta imetlenud Giulio Romano freskosid Mantovas, Correggiot ja Raffaeli "Püha Ceciliat" Bolognas. Itaalias suure hulga kunstnike seas viibides, tärkas Hippiusel huvi 16. ja 17. sajandi Itaalia meistrite loomingu vastu.
Hippius hakkas vaikselt enda tutvusringi laiendama ning juhuslikult ühes trahteris kohtus ta uuesti natsareenlasest Overbeckiga, kus nad üksteist portreteerisid ning suhteid soojendasid. Sama aasta teisel poolel jõudsid Itaaliasse Pezold ja Ignatius, kelle jaoks Hippius sai eestvedajat ning tutvustajat mängida. Kolmekesi astuti 1. detsembril 1817 Rooma Saksa kunstiakadeemiasse.
Päevikus kirjutab Hippius, et kohtumistes oma aja nelja silmapaistva inimesega – Beethoveni, Overbecki, Thorwaldseni ja Pestalozziga – väljendub tema elu püüdluste ring ehk muusika, maalikunst, muud kunstid ja pedagoogika.
Kolmest sõbrast lahkus Itaaliast kõige varem Hippius. 1818. aasta teisel poolel oli ta umbes aasta Šveitsis ning 1919. aasta sügisel lõpuks tagasi Eestis.
Gustav Adolf Hippius abiellus 1820. aastal oma sõbra Otto õe Friederike Ignatiusega ning asus seejärel tööpuuduse tõttu Peterburi, kus õpetas mitmes kõrgemas kunstiasutuses ning töötas portretistina.
Aastal 1850 asus Hippius Tallinna ning tegutses elu lõpuni peamiselt portreemaalijana. Ta suri Tallinnas, kuid maeti Hageri kalmistule.
Looming
Seitse aastat kestnud õppereis kujundas Hippiusest viljaka portretisti, kelle loomingus leidub natsareenlikke jooni.
Kunstnik Hippius tundis huvi Eesti ainestiku vastu. Eesti Kunstimuuseumi kogudes asuvad tema tuntud teosed "Eesti noorik" ja "Eesti pruut" (1852). Tegelikult on mõlemal maalil kujutatud tema teenijannat Miinat.
Kunstniku jaoks oli ka muusika ja teater oluline osa elust. Ta külastas Ludwig van Beethovenit ja joonistas tema portree, kuid oma päevikus ta seda ei maini. Joonistuse leidis Hippiuse lapselaps 1885. aastal Moskvast.
Hippius olevat portreteerinud peaaegu kõiki Rooma saksa kunstnike koloonia liikmeid. Näiteks 1924. aastal asus tema joonistatud Carl Christian Vogel von Vogelsteini portree Dresdeni Vaselõikekabinetis ning Karl Fohri portree Heidelbergi linna kunstikogus.
Peterburis lõi ta suurema kogu litograafiatehnikas valmistatud graafilisi lehti Vene riigimeestest, õpetlastest ja kirjameestest ning andis need välja üheksas vihus pealkirjaga "Les Contemporains". Sellest perioodist pärineb ka "Aleksandr Puškini portree".
Hippius ja Walther lõpetasid 1824. aastal pärast Ignatiuse surma tema laemaali freskod Tsarskoje Selo lossikiriku keisri loožis, mis tänaseks on hävinud.
Siinne portreekunst hakkas elavnema alles 19. sajandi alguses, mida tugevalt mõjutasid just Gustav Adolf Hippius, Gerhard von Reutern ja August Pezold, kes rändasid ja õppisid kõik erinevates riikides. Välismaalt saadud elu- ja kunstitarkus pani neid siinseid talupoegi hoopis teistmoodi kujutama, kui muidu baltisakslastele kombeks oli.
Peale joonistamise tundis Hippius huvi ka kunstipedagoogika vastu. 1842. aastal ilmus tema joonistamisõpik "Grundlinien einer Theorie der Zeichenkunst".
Isiklikku
Gustav Adolf Hippiuse poeg on arhitekt Otto Pius Hippius.
Kordõšivka (Kozjatõni rajoon)
Kordõšivka (ukraina keeles Кордишівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Kozjatõni rajoonis. Elanike arv on 1304. Pindala on 3,993 km².
Teicejnieki
Teicejnieki (ka Teicejnīki või Teicējnieki) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Varakļāni piirkonnas Murmastiene vallas.
Küla asub valla idaosas Teicija jõe kaldal. Teicejnieki jääb valla keskusest Murmastienest 9,6, piirkonna keskusest Varakļānist 17,1 ning Riiast 208,1 kilomeetri kaugusele.
Aastal 2009 oli külas 5 elanikku.
Erik Eriksson (täpsustus)
Erik Eriksson on mitme tuntud isiku nimi:
Razorblade Romance
"Razorblade Romance" on ansambli HIM stuudioalbum, mis ilmus 2000. aasta sügisel.
Alina Šuhh
Alina Šuhh (sündinud 12. veebruaril 1999) on ukraina kergejõustiklane. Tema põhialad on mitmevõistlus ja odavise.
Šuhhi treenerid on tema vanemad Maia ja Anatoli Šuhh.pisi|Alina Šuhh 2017. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel
2015
2015. aastal osales Šuhh U18-vanuseklassi kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Calis ja võitis 5896 punktiga pronksmedali.
2016
Aasta hiljem tuli ta esmakordselt toimunud U18-vanuseklassi Euroopa kergejõustikumeistrivõistlustel Euroopa meistriks. Samadel meistrivõistlustel võttis ta osa ka odaviskevõistlusest ning tuli kokkuvõttes kuuendale kohale.
2017
2017. aasta sisehooajal parandas Šuhh rootslase Carolina Klüftile kuulunud juunioride siserekordit, tänu sellele kvalifitseerus ta Euroopa sisemeistrivõistlustele, mille lõpetas 11. kohaga. 2017. aasta Götzise mitmevõistlusel viis ta oma isikliku rekordi 6106 punktini. Londoni maailmameistrivõistlustel saavutas ta 6075 punktiga 14. koha.
2018
2018. aasta sisemaailmameistrivõistlustel saavutas ta viievõistluses seitsmenda koha. U20-vanuseklassi maailmameistrivõistlustel Tamperes tuli ta odaviskes maailmameistriks tulemusega 55,95 meetrit. Ta oli ka üks seitsmevõistluse favoriite, aga oli sunnitud pärast avaala vigastuse tõttu võistluse katkestama.
Seos Eestiga
Šuhh on võistelnud korduvalt ka Eestis. Esimest korda võistles ta Eestis 2016. aasta augustis Pärnus, osaledes kaugushüppes ja odaviskes. 2017. aastal osales ta Tallinnas toimunud rahvusvahelisel mitmevõistlusel ja Euroopa võistkondlikel mitmevõistluse meistrivõistlustel, mõlemal võistlusel saavutas ta esikoha. Samal aastal võttis Šuhh osa veel ka Martin Kutmani mälestusvõistlustest ja heitjate seeriavõistlusest. Sarnaselt 2017. aastaga osales ta ka 2018. aastal Tallinnas toimunud rahvusvahelisel mitmevõistlusel, võites teist aastat järjest esikoha, samuti võttis ta uuesti osa ka heitjate seeriavõistlusest.
Deep Shadows and Brilliant Highlights
"Deep Shadows and Brilliant Highlights" on ansambli HIM stuudioalbum, mis ilmus 2001. aasta sügisel.
Arklinieki
Arklinieki (ka Arklinīki või Arklenieki) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Varakļāni piirkonnas Murmastiene vallas.
Küla asub valla kaguosas. Arklinieki jääb valla keskusest Murmastienest 12, piirkonna keskusest Varakļānist 8,8 ning Riiast 209,7 kilomeetri kaugusele.
Aastal 2009 oli külas 3 elanikku.
Pavel Fitin
pisi|280px|Memoriaaltahvel hoone seinal [[Jekaterinburgis. Tekst tahvlil: "Selles hoones jätkas kuni 1953. aasta juulini oma teenistust 1939.–1946. aasta väljapaistev Nõukogude välisluure organisaator ja juht kindralleitnant Pavel Mihhailovitš Fitin"]]
Pavel Mihhailovitš Fitin (vene keeles Павел Михайлович Фитин; 28. detsember (vkj 15. detsember) 1907 Jalutorovski maakond, Tobolski kubermang, Venemaa Keisririik – 24. detsember 1971 Moskva) oli Nõukogude Liidu riikliku julgeoleku juhtivtöötaja (kindralleitnant), Nõukogude välisluure juht (1939–1946).
Haridus- ja töökäik
Fitin lõpetas 1932. aastal Timirjazovi-nimelise Põllumajandusakadeemia. Aastatel 1934–1935 oli ta sõjaväeteenistuses. 1936. aastal sai ta kirjastuse Selhozgis peatoimetaja asetäitjaks. Pärast repressioone NKVD-s endas (1937–1938) valitses seal kaadripõud. ÜK(b)P liige Fitin saadeti märtsis 1938 NKVD kiirendatud kursustele (NKVD Erikoolis). Pärast kursusi suunati ta augustis 1938 stažöörina NKVD Riikliku Julgeoleku Peavalitsuse 5. osakonda (tegeles välisluurega), kus Fitin tegi peadpööritava karjääri – 1. novembril 1938 sai ta 5. osakonna ülema asetäitjaks, 1. veebruaril 1939 anti talle riikliku julgeoleku majori eriauaste (Punaarmees vastas sellele brigaadikomandöri auaste) ja 13. mail 1939 määras NKVD rahvakomissar Lavrenti Beria ta osakonna ülemaks Vladimir Dekanozovi asemele. Sisuliselt sai Fitin Nõukogude välisluure juhiks. Selles ametis oli ta kuni 15. juunini 1946, kuigi tema ametinimetused vahetusid:
Luurejuhina käis Fitin mais-juunis 1940 võõra nime all Saksamaal, et isiklikult olukorraga kohapeal tutvuda. Eelnevalt oli ta hoolikalt ettevalmistusi teinud, muu hulgas iga päev kaks tundi keelt õppinud saksa keele õpetaja juhendamisel.
Ilmar Naaber
Ilmar Naaber (sündinud 6. detsembril 1964 Pärnus) on Eesti sõudja. 186 cm, 90 kg.
Pavel Fitin
Pärast sõda
Aastatel 1946–1947 töötas Fitin Nõukogude sõjalises administratsioonis Saksamaal MGB voliniku Saksamaal asetäitjana. 1947. aastal töötades MGB Sverdlovski oblastivalitsuse ülema asetäitjana kureeris Fitin aatomipommi loomisega seotud kinniseid linnu. Septembris 1951 määrati ta Kasahhi NSV riikliku julgeoleku ministriks (1951–1953). Tema haldusalasse jäi Semipalatinski tuumapolügoon.
Ilmar Naaber
Lõpetas 1984 Pärnu õhtukooli.
Pavel Fitin
Pärast sõda
15. märtsil 1953 NSV Liidu siseministriks saanud Lavrenti Beria määras 16. märtsil Fitini Siseministeeriumi Sverdlovski valitsuse ülemaks. Juulis Beria vahistati. Tema poolt ametisse määratud juhtivtöötajad sattusid löögi alla. Novembris 1953 Fitin tagandati oma ametist ja saadeti erru. Aastatel 1954–1958 töötas Fitin NSV Liidu Rahvakontrolli Ministeeriumis peakontrolörina. Oma elu viimastel aastatel töötas ta fotokombinaadi direktorina. Ta on maetud Vvedenskoje kalmistule.
Ilmar Naaber
Sportima hakkas 1978 Kalevi sõudebaasis Kaido Siimu ja Matti Killingu juhendamisel.
Töötanud automaatikatehnikuna ja elektroonikuna. Aastast 2011 Automatic OÜ juhatuse liige.
Pavel Fitin
Tunnustus
pisi|140px|[[Valgelõvi orden|Valgelõvi orden]]
Mantelloomad
Mantelloomad elavad enamasti meredes. Neid on teada umbes 3000 liiki.
Mantelloomadel on seljakeelik vaid looteeas.
Süstemaatika
Mantelloomad jaotuvad kolme klassi:
Eesti liigid
Soome lahes leidub ripiklooma Fritillaria borealis. Läänemere edelaosas elab ka meritupp Ciona intestinalis.
Screamworks: Love in Theory and Practice, Chapters 1-13
"Screamworks: Love in Theory and Practice, Chapters 1-13" on ansambli HIM stuudioalbum, mis ilmus 2010. aasta sügisel.
Jarek Mäestu
Jarek Mäestu (sündinud 25. augustil 1977 Viljandis) on Eesti sõudja ja sporditeadlane. 185 cm, 85 kg.
Lõpetas 1995 Viljandi gümnaasiumi ja 2001 sporditeaduste magistrina TÜ KKT. PhD liikumis- ja sporditeaduste erialal (2004, TÜ).
Sport
Alustas 1984 Urve Bergmani käe all suusatreeninguid ja 1993 Anne Freimuthi juhendamisel sõudetreeninguid, 1994 treenis Ruth Vaari ning 1994–2002 Mihkel Leppiku suunamisel.
Avaldanud teadusartikleid ja teinud kaastööd Eesti Sõudjale. Aastast 2012 MyCoach OÜ juhatuse liige. T: Rowing (2007, autoreid), Treeninguõpetus (2011, koos Jaak Jürimäega).
Kõšõn
Kõšõn (ukraina keeles Кишин) on küla Ukrainas Žõtomõri oblastis Olevski rajoonis. Elanike arv on 1784. Pindala on 5,92 km².
Vahur Mäe
Vahur Mäe (sündinud 24. mail 1980 Pärnus) on Eesti sõudja.
Kozsola
Kozsola on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Varakļāni piirkonnas Murmastiene vallas.
Vahur Mäe
Lõpetas 1998 Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi ja 2002 sotsiaaltöö korralduse erialal Tartu Ülikooli Pärnu kolledži.
Hakkas 1985 käima Pärnus Evi Lepiku, Anne Tohveri ja Margot Enniko ujumistreeningutel, sõudmistreeninguid alustas 1993 Märt Lelle juhendamisel, 1995 läks Mihkel Leppiku rühma. 182 cm, 88 kg.
Saavutused
__
Kozsola
Aastal 2009 oli külas 4 elanikku.
Vahur Mäe
Saavutused
Kultuurkapitali Pärnumaa spordipreemia (2007).
T: Eesti sõudespordi ajalugu (2001, autoreid), Pärnu – Eesti sõudespordi kants (2004, autoreid).
Rita Maier
Lõpetas 1975 Pärnu 2. Keskkooli ning 1982 treeneri-õpetajana, masseerijana ja ravikehakultuuriinstruktorina Moskvas KKKI.
Aastast 1988 pidanud Pärnumaal talu.
Sõudmine
176 cm, 76 kg. Hakkas 1968. aastal käima Maret Lingi korvpallitreeninguil, sõudmisega hakkas tegelema 1973. aastal Evi Lepiku juhendamisel.
Treeneritöö
Töötanud 1982–1988 Pärnu Dünamos ja aastast 2004 Pärnu Sõudeklubis sõudetreenerina (6. kutsetase, 2006).
José Carreras
Josep Maria Carreras i Coll (sündinud 5. detsembril 1946 Barcelonas Santsi piirkonnas) on hispaania ooperilaulja.
Enno Lehis
Enno Lehis (28. veebruar 1912 Loksa – 13. detsember 2011 Tallinn) oli eesti maalikunstnik, akvarellist.
José Carreras
Hääleliigilt on ta lüüriline tenor. Ta on rahvusvaheliselt tunnustatud ooperilaulja, keda tuntakse rikkaliku kõlapildiga hääle ja hea välimuse poolest. Carreras sai tuntuks ühena kolmest tenorist, selles koosseisus laulis ta koos Luciano Pavarotti ja Plácido Domingoga.
Enno Lehis
Sündinud Harjumaal Kõnnu vallas Loksa külas lapserikka pere vanima pojana. 17-aastaselt sai koha Kaitseministeeriumi orkestris. Õppis samaaegselt aastail 1930–1934 Tallinna Konservatooriumis trompetit ja õhtukeskkoolis. 1940 viidi orkester Riiga ja sealt edasi rindele. Lehise ülesandeks oli orkestri seinalehe tarbeks karikatuuride ja illustratsioonide joonistamine. 1942 kutsuti terve orkester Jaroslavli Eesti Kunstiansamblitesse, kus Lehis jätkas tegevust seinalehe toimetajana ning sai kunstnike ühisateljees innustust oma hobi, akvarellmaali viljelemiseks. Sõja lõppedes astus ta Eesti Raadio estraadiorkestrisse. Aastail 1944–1951 jätkas õpinguid ERKI-s maalierialal Johannes Greenbergi ja Lepo Mikko käe all.
José Carreras
Tema karjäär on kestnud ligi 50 aastat. 2018. aastal teatas Carreras, et kavatseb pensionile jääda ning tema ainukeseks tööks jääb tema fond. Viimane kontsert toimus 2019. aasta juunis Suurbritannias.
Lapsepõlv
José Carreras sündis pere kolmanda lapsena. Tema isa Josep Carreras i Soler oli prantsuse keele õpetaja ja liikluspolitseinik ning ema Antònia Coll i Saigi juuksurisalongi omanik.
Tema muusikaanne väljendus juba kuueaastaselt, kui ta nägi filmi "The Great Caruso", mis räägib itaalia tenori Enrico Caruso eluloo. Filmist inspireerituna hakkas ta oma perekonnale esitama kuuldud aariaid. Tema vanaisa, kes oli amatöörbariton, nägi poisis potentsiaali saada heaks ooperilauljaks ning julgustas vanemaid teda muusikakursustele viima.
Enno Lehis
Enno Lehis on maetud Metsakalmistule.
Isiklikku
Enno Lehise abikaasa on nahakunstnik Aino Lehis, tütar akvarellist Pille Lehis ja lapselaps laulja Tui Hirv.
José Carreras
Lapsepõlv
1958. aastal debüteeris ta 11-aastaselt poiss-sopranina Manuel de Falla ooperis "El retablo de Maese Pedro".
1968. aastast õppis ta Barcelona Ülikoolis kaks aastat keemiat, kuid jättis selle pooleli sooviga tegelda muusikaga.
Carrerase ema Antònia suri, kui laulja oli 18-aastane.
Muusikukarjäär
1970. aasta jaanuaris algas Carrerase karjäär ooperilauljana, kui tema õpetaja ja mentor Juax Ruax soovitas tal teha kaasa ooperis "Norma". Tema roll Flaviona koosnes paarist fraasist, kuid need olid piisavalt võimsad, et köita sopran Montserrat Caballé tähelepanu.
Montserrat valis Carrerase oma partneriks Donizetti ooperis "Lucrezia Borgia", mis oli Carrerase esimene täiskasvanuroll. Esietendus toimus 1970. aasta detsembris.
Cabelléga tegid nad edaspidi koostööd 15 ooperis. Lisaks oli Cabellé vend 1990. aastate keskpaigani Carrerase mänedžer.
1970. aastatel edenes tema karjäär kiiresti. 1972. aastal tegi ta Ameerikas debüüdi, mängides New Yorgi Linnaooperi lavastuses "Madame Butterfly". 1970. aastate keskpaigaks oli ta laulnud 24 Euroopa ja Ameerika ooperiteatris.
1980. aastateks oli ta esinenud koos tuntud sopranite ja metsosopranitega nagu Montserrat Caballé, Birgit Nilssoni, Viorica Corteze, Renata Scotto, Ileana Cotrubaşe, Sylvia Sassi ja Teresa Stratasiga. Tal oli pikaajaline koostöö Katia Ricciarelliga.
Maailmapilti ilmus Carreras "Kolme tenori" kontsertidega, mida ta korraldas koos sõprade Luciano Pavarotti ja Plácido Domingoga. Kontserte külastas kokku ligikaudu 2 miljardit inimest. Ettevõtmine aitas jõuda klassikalisel muusikal suurtesse rahvamassidesse.
Esimene "Kolme tenori" kontsert toimus 1990. aastal Roomas. Viimase loona esitati kontserdil aaria "Nessun Dorma".
Carreras on teinud koostööd tuntud orkestrijuhtide Herbert von Karajani, Claudio Abbado, Riccardo Muti, Lorin Maazeli, Riccardo Chailly, Colin Davise, Giuseppe Sinopoli, James Levine'i, Carlo Maria Giulini, Leonard Bernsteini ja Zubin Mehtaga.
Herbert von Karajaniga tegi koostööd üle kahekümne aasta Salzburgis, Berliinis ja Viinis.
Esinenud maailma prestiižsemate ooperiteatrite lavadel ja festivalidel nagu Teatro alla Scala of Milan, New York Metropolitani Ooperiteater, San Fracisco Ooperiteater, Viini Riiklik Ooperiteater, Londoni Kuninglik Ooperiteater, Chicago Ooperiteatris, Salzburgi ooperifestivalil, rahvusvahelisel Aix-en-Provece’i sõnakunstifestivalil, Edinburghi festivalil, Verona ooperifestivalil.
Haiguslugu
1987. aastal filmis José Carreras Pariisis "Boheemi" ekraaniversiooni, kui teda tabas ootamatult hambavalu. Aimamata midagi halba, läks ta hambaarsti juurde, kes määras talle antibiootikumravi. Kuna ooperilaulja tervis aina halvenes, läks ta haiglasse, kus selgus, et tegu ei ole mitte hambavaluga, vaid Carreras põeb lümfoblastset leukeemiat.