cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Málaga CF
Eellugu
Malaga linna esimene jalgpalliklubi Málaga Foot-Ball Club asutati aastal 1904. Tegu oli kogukonnaga, mille eesmärk oli propageerida jalgpalli, mis oli malagalaste jaoks uus spordiala. Jalgpalli jõudis Malagasse Suurbritanniast. Klubi esimesed vastased olid välismaiste kaubalaevade, mis kohalikus sadamas peatusid, meeskonnad. Aastal 1907 tegi Málaga FC uusi samme jalgpalli populariseerimise suunas.
Aastal 1912 asutati rivaalklubi FC Malagueño, mis hakkas Málaga FC-ga konkureerima; viimane oli vahepeal liitunud mõne väiksema klubiga nagu näiteks Málaga Racing. Aastal 1927 määras kuningas Alfonso XIII Málaga FC-le kuningliku toetuse ning klubi uueks nimeks sai Real Málaga FC. pisi|Málaga meeskond aastal 1922 1929.–1930. aasta hooajal said nii Real Málaga FC kui ka FC Malagueño Tercera Divisióni (riigi tugevuselt neljanda liiga) asutajaklubideks. 1930. aasta lõpus reformiti Málaga FC-d ning klubi uueks nimeks sai Málaga Sport Club.
Klubide liitumine aastal 1933
Aastal 1933 liitusid Málaga SC ja FC Malagueño, loodud klubi nimetati Club Deportivo Malacitano. Tegelikult polnud tegu liitumisega, vaid FC Malagueño nimevahetuse ja Málaga SC, millel oli väiksem rahastus ja nõrgem meeskond, sulgemisega. Uus klubi päris kogu FC Malagueño meeskonna, kõik mängijad sõlmisid lepingu CD Malacitanoga.
Aastal 1934 tegi uus klubi oma debüüdi Segunda Divisiónis aastal 1934, kui liigas osalevate meeskondade arvu tõsteti kümnelt kahekümne neljale. Järgnes mitu hooaega Segunda Divisiónis kuni võistlus peatati Hispaania kodusõja tõttu.
Aastal 1941 sai klubi uueks nimeks Club Deportivo Málaga ning mindi uuele staadionile, La Rosaledale.
Esimesed aastad kõrgliigas
Aastal 1949, pärast aastaid Segunda Divisiónis (esiliigas) ja kolmandas liigas, tõusis Málaga esimest korda kõrgliigasse.
1948.–1949. aasta hooajal oli Málaga klubi esimees Miguel Navarro Nogueroles ja peatreener Luís Urquiri, hõbemedal ja pääs kõrgliigasse teeniti hooaja viimase mänguga, kolmandale kohale jäänud Granada meeskonna ees tagati edu omavaheliste mängude väravate vahega. Meeskonna parimaid mängijaid sellel hooajal oli ründaja Pedro Bazán, kes lõi 4. jaanuaril 1949 Hérculesi võrku üheksa väravat ning oli ka kokkuvõttes parim väravakütt.
La Ligasse jäädi kaheks hooajaks, peatreeneriks oli klubi kunagine mängija Ricardo Zamora. 1950.–1951. aasta hooajal jäi kõrgliigasse püsimajäämisest puudu vaid üks punkt.
Tagasi kõrgliigasse tõusti nii 1952 kui ka 1954, kuid mõlemal korral langeti uuel hooajal kohe esiliigasse tagasi. 1952.–1953. aasta hooaega jäi kaunistama rekordiline 6:0 koduvõit Madridi Reali üle.
1970. aastate esimese poole kuldne ajastu
1960. aastatel sai Málaga veel mitu võimalust kõrgliigas, kuid kõik need lõppesid ebaeduga järgmisel hooajal. 1969.–1970. aasta hooajal saadi tõusti uuesti La Ligasse, sellel korral jäädi esimees Antonio Rodríguez Lópeze ja treener Jenő Kalmári juhtimisel sinna koguni viieks hooajaks. Aastal 1971 sattus klubi president Antonio Rodríguez López maffiaga pahuksisse ning ta mõrvati. Uueks presidendiks sai Rafael Serrano Carvajal.
Oskuslikud mängijad, näiteks Miguel Ramos Vargas "Migueli", Sebastián Viberti, Juan Antonio Deusto ja José Díaz Macías, viisid klubi 1971.–1972. ja 1973.–1974. aasta hooaegadel kõrgliigas seitsmendale kohale, mis oli selleks hetkeks klubi ajaloo parim sooritus. 1972. aastal võitis Málaga väravavaht Deusto Ricardo Zamora auhinna ning 1972.–1973. aasta hooajal jõuti karikasarjas poolfinaali, kus kaotati Athletic Bilbaole. 1971.–1972. aasta hooaja sisse mahtus ka esmakordne võit Camp Noul FC Barcelona vastu. Aastal 1973 valiti klubi hümniks "Málaga La Bombonera", laul on tänapäevalgi Málaga jalgpalliklubi ametlik hümn. pisi|Málaga meeskond aastal 1983 1974. aastal lahkus klubist staarmängija Viberti ning sellega lõppes ka nn kuldse ajastu, järgmisel hooajal langeti tagasi esiliigasse.
CD Málaga sulgemine 1992. aastal
Aastal 1992 lõpetas CD Málaga rahaliste raskuste tõttu tegutsemise. .
Club Atlético Malagueño
Endine CD Málaga reservmeeskond, 25. mail 1948 asutatud Club Atlético Malagueño, mis tekkis, kui CD Málaga võttis üle väiksema klubi CD Santo Tomás, sattus pärast CD Málaga sulgemist linna esindusmeeskonna rolli.
Rude
Rude (nõukogude perioodil Rojupe, vanasti ka Ruda, Rudsmuiža või Rudesmuiža) on küla (lielciems) Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Roja vallas. Küla asub valla keskosas merepinnast 11 meetri kõrgusel Roja jõe kaldal. Rude jääb valla keskusest Rojast 5 ja Riiast 149 kilomeetri kaugusele.
Málaga CF
Club Atlético Malagueño
1959.–1960. aasta hooajal oli CD Málaga sattunud oma reservmeeskonnaga samasse liigasse, see oleks reeglite järgi tähendanud Club Atlético Malagueño automaatset langemist tase madalamale. Selle vältimiseks otsustati Atlético Malagueño registreerida jalgpalliliidu juures eraldiseisva klubina. Tänu sellele pääses kunagine reservmeeskond Atlético Malagueño 1992. aastal sulgemisest.
Rude
Küla on tekkinud endise Rude karjamõisa (Rudden) juurde. Küla oli Lubezere valla halduskeskuseks. Seal asus ka Stende—Ventspilsi väliraudtee Rudiķi raudteejaam. 1949. aasta 11. aprillil moodustati seal Rojupe kolhoos, millel oli 2049 ha põllumajanduslikku maad. Kolhoos oli üks väiksemaid Talsi rajooni majandeid, Rude (toonane Rojupe) oli aga selle kolhoosi keskasulaks. Aastal 1987 rajati Rojupesse võõrastemaja. Aastail 2009–2021 kuulus küla Roja piirkonda.
Rudes asub laste ja noorte initsiatiivikeskus «Varavīksne».
Málaga CF
Club Atlético Malagueño
1992.–1993. aasta hooajal mängis CA Malagueño tugevuselt neljanda liiga 9. alagrupis. Edukas hooaeg tagas pääsu Segunda División B-sse, kus püsiti vaid ühe hooaja ning taas olid tekkimas rahalised raskused.
Rude
Külas kasvav kadakas ümbermõõduga 0.95 m, tamm ümbermõõduga 4.95 m ja talude Jāņkalni2, Jāņkalni ning Birziņsirmi juures kasvavad põlispuud on looduskaitse all.
Málaga CF
Uus nimi: Málaga CF
19. detsembril 1993 toimus klubi liikmete seas referendum, millega otsustati vahetada nime, CA Malagueñost sai Málaga Club de Fútbol S.A.D.
Rude
Aastal 2017 oli külas 559 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 524.
Málaga CF
Uus nimi: Málaga CF
Uue sajandi alguses oli Málaga käsutuses palju noori ning andekaid mängijaid ja moodsam staadion. Kuigi koht UEFA Meistrite Liigas jäi unistuseks, oldi populaarse peatreeneri Joaquín Peiró juhtimise all võrdlemisi edukad.
Rude
pisi|tühi|Võõrastemaja
Málaga CF
Uus nimi: Málaga CF
2002. aastal võisteldi Intertoto karikavõistlustel, kus võideti Genti, Willem II ja Villareali ning toodi koju siiani ainus ametlik karikavõit. Järgmisel hooajal jõuti UEFA karikas üllatuslikult koguni veerandfinaali, kus tuli penaltitel tunnistada Boavista paremust; teel veerandfinaali võideti Sarajevo Željezničari, Newcastle Unitedit, Wronki Amicat, Leeds Unitedit ja Ateena AEK-i.
Pärast Peiró erruminekut hakkas klubi vaikselt staaridest tühjaks voolama, Malagast lahkusid Darío Silva, Kiki Musampa, Julio Dely Valdés ja Pedro Contreras. Uueks peatreeneriks sai Juande Ramos, kelle käe all võideti FC Barcelonat 5:1. Málagas laenulepingu alusel viibinud Salva Ballesta lõi Kataloonia hiidude vastu kübartriki; Ballestal jäi Pichichi auhinnast puudu vaid kaks väravat. Ramos vahetas hooaja lõpus klubi ning asus tüürima Sevillat, tema asemele palgati peatreeneriks Gregorio Manzano.
Málaga allakäik ja finantsraskused
Uus hooaeg esiliigas algas küll võrdlemisi hästi, kuid hooaja teises pooles halvenesid mängutulemused drastiliselt ning viimasest kuuest nädalast kaks oldi väljalangemistsoonis. Lõpuks pääseti siiski kolmandasse liigasse langemisest.
Korjukivka
Korjukivka (ukraina Корюківка) on linn Ukrainas Tšernigivi oblastis, Korjukivka rajooni keskus. Asub 86 km Tšernigivist kirdes, Bretši jõe ääres.
Málaga CF
Málaga allakäik ja finantsraskused
2007.–2008. aasta hooaeg algas samuti pauguga, võideti esimesed seitse liigamängu ning oldi kindlal kursil esikohale. Kahjuks lasti tulemustel taas halveneda ning liidripositsioon loovutati Numanciale. Viimasest mängust vajati kõrgliiga koha kindlustamiseks võitu; Antonio Hidalgo kaks väravat Tenerife võrku olid piisavad 2:1 koduvõiduks, esiliiga teiseks kohaks ning kõrgliiga pileti kindlustamiseks.
Vassili Gorbunov
Vassili Vladimirovitš Gorbunov, tuntud ka nimega Purgine (31. juuli / 13. august 1914 – 11. detsember 1983 Moskva) oli ersa kirjanik, kirjandusteadlane, kriitik ja pedagoog.
Málaga CF
Abdullah Al Thani ajastu (2010–tänapäev)
Leevendamaks Málaga majanduslikke raskusi, asus tolleaegne klubi president Fernando Sanz investoreid otsima Katarist ning astus läbirääkimistesse šeik Abdullah Al Thaniga. Pärast nädal aega kestnud kõnelusi sai Al Thanist 11. juunil 2010 klubi uus omanik, 28. juulil toimunud liikmete koosolekul nimetati ta Málaga uueks presidendiks. pisi|[[Estadio La Rosaleda]] Sama aasta suvel palgati peatreeneriks portugallane Jesualdo Ferreira, klubi asepresidendiks ja peadirektoriks nimetati Moayad Shatat. Doha investeeringutega osteti näiteks Salomón Rondóni ja Eliseu mängijaõigused. Sellest hoolimata oldi juba novembris liigatabeli põhjas ning omanikud otsustasid Ferreira vahetada tšiili päritolu Manuel Pellegrini vastu.
Vassili Gorbunov
1970. aastal sai ta filoloogiadoktoriks, 1982. aastal professoriks.
Tunnustamata Riikide Ühendus
pisi|Tunnustamata Riikide Ühenduse liikmed Tunnustamata Riikide Ühendus (vene keeles Содружество Непризнанных Государств, lühend СНГ 2) on Lõuna-Osseetiat, Abhaasiat ja Transnistriat ühendav sõjaline organisatsioon, mis on asutatud 2003. Omab de facto esindajat SRÜ juures (1995 võttis Venemaa oma delegatsiooni SRÜ-s Transnistria esindaja).
Málaga CF
Abdullah Al Thani ajastu (2010–tänapäev)
Ueks hooajaks valmistudes allkirjastati Nikega uute mängusärkide sponsorleping. Koostööleping sõlmiti ka UNESCO-ga, organisatsioonist sai klubi peamine särgisponsor. Koosseisu täiendati mitmete suurte nimedega, liitusid näiteks hollandlane Ruud van Nistelrooij, endine Lyoni prantslasest poolkaitsja Jérémy Toulalan ning klubi rekordilise 21 miljoni euro eest Villarrealilt ostetud Santi Cazorla. Lisaks mängisid eeloleval hooajal suurt rolli Isco, kunagine Hispaania jalgpallikoondise poolkaitsja Joaquín ja vasakkaitsja Nacho Monreal. Hooaeg lõpetati neljandal kohal ning sellega õnnestus esmakordselt klubi ajaloos kvalifitseeruda UEFA Meistrite Liigasse.
Õisu mõis
pisi|400px|Õisu mõisa peahoone Õisu mõis (saksa keeles Euseküll) oli rüütlimõis Paistu kihelkonnas Viljandimaal.
Korjukivka
Asula rajasid 1657. aastal asunikud paremkalda Ukrainast. 1958. aastal sai linnaks.
Pjotr Kirillov
Pjotr Kirillov (Petr Erke, 1910 Samara oblast – 24. november 1955) oli ersa kirjanik.
Õisu mõis
Nüüdisajal asub kunagine mõis Mulgi vallas Viljandi maakonnas.
Pjotr Kirillov
1931–1933 õppis ta Moskvas. Ta osales Suures Isamaasõjas.
Tema teoseid hakati kirjastama 1929. aastal.
Õisu mõis
Ajalugu
pisi|Õisu mõis (1800). [[Johann Christoph Brotze kogust]] pisi|Õisu mõisa tubakavabrik (1800) Õisu mõis rajati tõenäoliselt 16. sajandil. 1744. aastal annetas Venemaa keisrinna (1741–1762) Jelizaveta Petrovna Karksi ordulinnuse põhjapoolsemad alad (praegune Õisu, Morna ja Kurvitsa mõis (hilisem Heimtali mõis)) admiral Peter von Siversi (1674–1740) lesele Sophia Elisabethile. Siversite omandusse jäi mõis kuni 1919. aasta võõrandamiseni. 18. sajandil lasi Friedrich Wilhelm von Sivers (1716–1781) viia mõisasüdame praegusse asupaika. Mõisa uus härrastemaja valmis aastatel 1760–1767, suur kõvertall ja viljaait 1762. aastal, teenijatemaja 1777. aastal. Samal ajal rajati ka mõisa laudad, küünid, rehealused, veskid, sepikojad (Õisu mõisa sepikoda), tubakavabrik, tislerikoda ning õlle- ja viinaköök.
1790. aastal sai mõisa omanikuks Friedrich Wilhelmi poeg August Friedrich von Sivers (1766–1823), kelle ajal rajati Õissu nii uus tubakavabrik kui ka treikoda ja vasksepakoda. Esialgu töötles tubakavabrik peamiselt Ameerikast toodud tubakat, ent peagi oli Õisus ka oma tubakaistandus. 1809. aastal külastas mõisat Aleksander I, kelle külaskäigu mälestuseks püstitati hiljem parki kaks marmorskulptuuri (mis on praegu mõisa peahoones). Skulptuurid kujutasid Justitiat, õigluse ja õigusemõistmise jumalannat, ning Prudentiat, tarkuse ja ettevaatlikkuse võrdkuju. Kujude autoriks on peetud Itaalia Carrara meistrit Giovanni Antonio Cybeid.
1829. aastast oli Õisu mõisa omanik Friedrich von Sivers, seejärel August Peter Alexander von Sivers, 1870. aastast August von Sivers ning viimane omanik 1911. aastast kuni 1919. aasta maareformini Edward August von Sivers (1879–1942), kes Vabadussõjas võitles Balti pataljonis.
Mõisakompleks
pisi|Peahoone tagakülg pisi|Peahoone eesmine külg
Málaga CF
Abdullah Al Thani ajastu (2010–tänapäev)
Esimesel hooajal Meistrite Liigas satuti ühte alagruppi Milani, Anderlechti ja Zenitiga. Málaga pääses grupist edasi kaotusteta, võideti kõiki vastaseid. Kaheksandikfinaalis mingi kokku Portugali mesitri Portoga ning hoolimata esimeses mängus saadud 1:0 kaotusest, võideti kahe mängu kokkuvõttes 2:1 ning pääseti edasi veerandfinaali. Veerandfinaali esimene kohtumine Saksa meistri Dortmundi Borussia vastu lõppes väravateta viigiga ning jättis malaguistadele võõrsilmänguks hea šansi. Võõrsil oldi küll veel 90. minutil 1:2 juhtimas, kuid Marco Reusi ja Felipe Santana väravad (vastavalt 92. ja 94. minutil) purustasid malagalaste lootused. Pärast mängu teatas president Al Thani, et kavatseb tulemuse UEFA ja FIFA juures vaidlustada, kuna kohtuniku otsused polnud tema hinnangul erapooletud.
Õisu mõis
Mõisakompleks
Mõisakompleksi õu on poolkaarjas ning selle ümber paiknevad härrastemaja, tall-tõllakuur, ait-viinakelder ja valitsejamaja. Peale nende kuulub ansamblisse veel ligikaudu 30 hoonet.
Málaga CF
Abdullah Al Thani ajastu (2010–tänapäev)
2013. aasta hooaja alguses avalikustas UEFA, et Málaga (ja veel mõni klubi) eemaldatakse järgmiseks neljaks hooajaks eurosarjadest, kuna nende liigsed võlakoormad lähevad reeglitega vastuollu. Hiljem vähendati mängukeeldu ühele hooajale, see tähendas klubi jaoks eemalejäämist 2013.–2014. aasta UEFA Euroopa Liigast.
2013. aasta suvel müüdi Isco Madridi Realile, Joaquín Fiorentinale ning Toulalan Monacole. Vahetus ka peatreener, uueks lootsiks sai sakslane Bernd Schuster.
Aastatel 2013–2018 langeti liigas iga hooajaga aina madalamale positsioonile, kuni 2018. aastal jäädi viimaseks ning langeti esiliigasse. Sellega lõppes klubi kümneaastane aeg Hispaania kõrgliigas.
Aastal 2019 jäädi esiliigas kolmandale kohale, kuid kaotus üleminekumängudes Deportivo de La Coruñale tähendas kõrgliigalootuste luhtumist. 2019.–2020. aasta hooajal jätkab meeskonna peatreenerina Víctor Sánchez.
Trofeo Costa del Sol
Aastatel 1961–1983 korraldas Málaga suvist sõprusturniiri Trofeo Costa del Sol. Selles vahemikus õnnestus võõrustajail endil karikas võita kolmel korral, finaalides võideti vastavalt Madridi Reali, Belgradi Punast Tähte ja Derby Countyt. 1984. aastal tekkis turniiri 19-aastane paus, kuni 2003. aastal traditsioon taaselustati. Costa del Soli võistluste uuel ajastul on Málaga karika teeninud viiel korral, finaalides on võidetud Newcastle Unitedit, Real Betist ja Parmat. Kõik kaheksa karikat on välja pandud klubi kodustaadionil asuvas muuseumis.
Ida-Andaluusia derbi
Málaga suurim rivaal on umbes 90 kilomeetri kaugusel asuv Granada CF, klubide omavahelisi mänge kutsutakse Ida-Andaluuria derbiks.
Tabel seisuga 6. aprill 2019.
Praegune koosseis
''Seisuga 22. september 2019''
Läbi aegede
La Liga asutati aastal 1929:
Õisu mõis
Mõisakompleks
1922. aastal asutas Põllumajanduslik Keskühistu "Estonia" endise mõisa peahoonesse Õisu Piimaasjanduse Kooli, mis tegutses varem riigikoolina Kuremaal. Kool oli kaheklassiline, õppetegevus kestis kaks talve, 15. oktoobrist kuni mai alguseni. Suvekuudeks saadeti õpilased parematesse piimatalitustesse lisapraktikale. Esialgul oli kool mõeldud kuni 30 õpilase jaoks, kuid peagi selgus, et piimatalituste juhatajaid vajatakse rohkem, kui kool suudab ette valmistada. Sellepärast asuti 1925. aastal kooli suurendama, nii et see võis võtta vastu kuni 60 õpilast. Iga-aastased jooksvad majanduskulud olid keskmiselt 700–800 marka, mille kandis keskühisus „Estonia"; samas suurusjärgus olid õppejõudude palgad ning need maksis riik. 86% lõpetajatest said iseseisvad piimatalituste juhatajad kohtadel; 5% said instruktoriteks. Kolmeaastase eduka praktilise töö järel pärast kooli lõpetamist andis kutsekomisjon loa töötada meierina. Piimanduskooli juures tegutsesid veel üheaastase õppeajaga eriklassid võimeistritele, koorejaamajuhatajatele, juustumeistritele ja karjatalitajatele. Õisu piimanduskooli juures töötas õppemeierei, kuhu tõid peale koolimõisa oma piima ümbertöötlemiseks veel ligemale 100 ümbruskonna talu. Piimakogus ulatus 1926. aastal ligi 800 kilogrammini. Kooli juhataja oli agronoom Julius Grünberg, õpetajad agronoom H. Saar, agronoom A. Treiberg ja K. Pastak. Õppemeierei juhataja oli J. Kiinholts. Koolimõisa majapidamise ülesandeks oli loomakasvatus ehk edendamine, majapidamise peaharudeks olid karja-, sea- ja linnukasvatus. Õisus peeti kaht tõugu veisekarja: angli tõugu ja maakarja. Seakasvatuses peeti suuri valgeid inglise sigu, kelle tõumaterjal oli pärit Inglismaalt; nende otsesed järeltulijad olid omaduste poolest kõrgeväärtuslikud. Puhastverd inglise tõul oli tähtis osa peekonisigade kasvatamisel. Ka sulgloomade kasvatuse eesmärk oli teha asjahuvilistele kättesaadavaks head tõumaterjali. Õisus peeti plimutrokke, valgeid leghorne ja põldpüüvärvi itaalia kanu, samuti tuluusi hanesid, pekingi parte ja pronkskalkuneid. Linnud olid imporditud peaasjalikult Rootsist ja Inglismaalt.
Hiljem nimetati kool Õisu Piimanduskooliks. 1930. aastal rajati sinna õppeotstarbel Eesti moodsaima sisustusega meierei. 1936. aastal likvideeriti senine kooli ülalpidaja Põllumajanduslik Keskühistu "Estonia" ning asutati kooli majandamiseks sihtasutus Õisu Piimandusinstituut. Keskühistu likvideerimisel otsustas valitsus Õisu piimanduskooli ja õppemeieri sisseseaded, meiereihooned, Õisu majapidamise ehitised ja varad omandada ning Õisu mõisa majapidamine anti üle Riigimõisade valitsuse korraldusse. Aastatel 1937–1944 tegutses Õisus moodsaima tehnikaga piimandusalane uurimis- ja teadustöö keskus Õisu Piimandusinstituut. 1940. aastal reorganiseeriti sihtasutus Õisu Piimandusinstituut eripõhikirja alusel töötavaks riiklikuks ettevõtteks Eesti NSV Õisu Piimandusinstituut, kelle ülesandeks oli ENSV piimamajanduse arendamine, teaduslike uurimiste ja katsete korraldamine, nende tulemuste rakendamine ja kvalifitseeritud kaadrite ettevalmistamine piimamajanduse alal. Aastatel 1922–1957 õpetati koolis ainult piimandust (ajuti koos veisekasvatusega). Piimandusinstituudile kuulusid piimanduskool, katsejaam ja Õisu mõis.
1944. aastal muudeti Õisu Piimanduskool kolmeaastase õppeajaga tehnikumiks, 1945. aastal nimetati kool Õisu Zootehnikumiks, 1948. aastal Õisu Loomakasvatustehnikumiks ja 1950. aastal Õisu Tehnoloogiliseks Piimandustehnikumiks. Õisu Tehnoloogilise Piimandustehnikumi järel tegutsesid Õisu Toiduainetetööstuse Tehnikum (1964–1990), Õisu Tehnikum (1990–1994) ja Õisu Põllumajandustehnikum (1994–1997). 1957. aastal hakati koolitama ka lihatööstuse tehnolooge. 1967. aastal alustati õppetööd konservimise, 1968. aastal kääritamissaaduste ning 1969. aastal pagaritoodete tehnoloogia erialal. 1986. aastal liideti Õisu Toiduainetetööstuse Tehnikum ja Õisu sovhoos Õisu sovhoostehnikumiks. 1990. aastal eraldati tehnikum sovhoosist ja see hakkas kandma Õisu Tehnikumi nime. Aastatel 1994–1997 kandis kool Õisu Põllumajandustehnikumi nime.
2006. aastal lõpetas toiduainetööstuse kool Õisus tegevuse ja liitus Olustvere Teenindus- ja Maamajanduskooliga. Seejärel jäi hoone tühjaks.
Mõisa juures on mitme terrassiga barokne mõisapark ja Vidva oja orus laiuv Inglise stiilis maastikupark.
7. detsembril 2007 toimunud oksjonil müüdi Õisu mõisakompleksi viis kinnistut ühele ostjale, sealhulgas peahoone 15 miljoni krooni eest.
Õisu mõisa sepikoda
Mõisa sepikoda ehitati 1893. aastal vana sepikoja kohale. Praeguses sepikojas on säilitatud 20. sajandi alguse interjöör. Seal eksponeeritakse ka sepatööriistu ja tarbeesemeid.
Mõisa kalmistu
Kalmistu jääb Õisu mõisa südamest linnulennult umbes 1,8 kilomeetrit kagu poole.
Adonai
Adonai (אֲדֹנָי) on heebreakeelne sõna, mis tähendab 'isand' (sõna-sõnalt 'minu isandad') ning üks Jumala nimesid Vanas Testamendis.
Mitmus väljendab austust kõnetatava vastu. Ainsuse vorm on Adoni, millega kõnetatakse auväärseid isikuid.
Teise tõlgenduse järgi kasutatakse sõna Adonai ja teisi mitmuslikke jumalanimesid mitmuses selleks, et näidata, et see Jumal kehastab kõiki jumalaid, keda austasid iisraellaste esivanemad ja ümberkaudsed rahvad.
Et judaismis peetakse Jumala pärisnime Jahve (JHWH) väljaütlemist patuks, kasutatakse Piibli ettelugemisel ja palvetamisel selle asemel tiitlit Adonai. Kõnekeeles asendatakse see sõnaga ha-shem 'nimi'.
Paljud jumalakartlikud juudid ütlevad Adonai asemel Adoshem (sõnast shem 'nimi').
Eesti keeles vastab sõnale Adonai sõna Issand. Kui masoreedid 1. sajandil lisasid Tanahi tekstile vokaalimärgid, lisasid nad nimele YHWH Adonai vokaalid, et lugejal oleks meeles öelda selle asemel "Adonai". Nime YHWH lugemisest nende vokaalidega on tekkinud nimekuju "Jehoova".
Woodrow Wilson
Thomas Woodrow Wilson (28. detsember 1856 Staunton, Virginia – 3. veebruar 1924 Washington) oli Ameerika Ühendriikide 28. president aastail 1913–1921.
Usutunnistuselt oli ta liberaalne presbüterlane.
8. jaanuaril 1918 pidas ta kongressile kõne, milles esitas neliteist teesi Euroopa ülesehitamiseks pärast esimest maailmasõda. See kõne oli Rahvasteliidu loomise üheks aluseks. Rahvasteliidu asutamise püüete eest pälvis Wilson 1919. aastal Nobeli rahuauhinna, et aga Ameerika Ühendriikide Senat jättis 1920. aastal Versailles' rahulepingu ratifitseerimata, siis jäi USA Rahvasteliidust hoopiski välja.
Tema asepresident oli Thomas R. Marshall.
Tunnustus
pisi|left|Woodrow Wilson 100 000-dollarilisel paberrahal
Vladimir Rjabov
Vladimir Pavlovitš Rjabov (1. aprill 1900, Lobaski küla, Itšalki rajoon, Mordva – 22. mai 1938, Saransk, Mordva) oli esimene agronoomia haridusega inimene Mordvast.
Ta on tuntuks saanud professionaalse vene kirjanduse ja 1936. aasta Nõukogude Liidu põhiseaduse tõlkijana ersa keelde.
Ta arreteeriti 1937. aastal. 23. mail 1938 mõisteti Rjabov surma mahalaskmise läbi. Otsus viidi samas kuus Saranski vanglas täide. Ta rehabiliteeriti 1957. aastal.
November 2009
2009. aasta november algas pühapäeval ja lõppes 30 ööpäeva pärast esmaspäeval.
30. november
2009
Läige
Mineraali läige
Mineraalidele on omane kindlat tüüpi läige, mis aitab neid identifitseerida. Eristatakse klaasiläiget, metalliläiget, rasvaläiget, siidiläiget jne.
Ühe mineraali erinevaile näidistele võib mõnikord olla iseloomulik erinev läige. Näiteks kvartsikristalli tahule on omane klaasiläige, murdepinnale aga rasvaläige.
Homöostaas
Homöostaas tähendab bioloogias organismi parameetrite hoidmist teatud piiratud vahemikus. Isegi väike muutus keemilistes või füüsikalistes raku sisekeskkonna omadustes võib organismi biokeemilisi protsesse häirida ning ekstreemjuhtudel koguni organismi tappa. Homöostaasi põhiidee sõnastas 1857. aastal prantsuse füsioloog Claude Bernard. Homöostaas on võimalik ka masinates, nt külmutuskapp hoiab sisetemperatuuri homöostaatiliselt.
Temperatuuri homöostaasi võime alusel jaotatakse organismid poikilotermseteks ehk kõigusoojasteks (need, kellel kehatemperatuuri homöostaas puudub, näiteks taimed, selgrootud loomad, kahepaiksed) ja homöotermseteks ehk püsisoojasteks (need, kellel kujuneb täiskasvanuks saades kehatemperatuuri hoidmine, nt linnud ja imetajad).
Vaata ka
Savireguliacija
Mina, supervaras 3
"Mina, supervaras 3" (inglise keeles "Despicable Me 3") on 2017. aastal valminud Ameerika Ühendriikide animafilm.
Filmi režissöörid on Pirre Coffin ja Chris Renaud, stsenarist Sergio Pablos. Filmi tootsid Universal Pictures ja Illumination Entertainment.
Mina, supervaras 2
Filmi režissöörid on Pirre Coffin ja Chris Renaud, stsenarist Sergio Pablos. Filmi tootsid Universal Pictures ja Illumination Entertainment.
Käsilased 2
pisi|Käsilased 2 logo "Käsilased 2" (inglise keeles "Minions: The Rise of Gru") on 2022. aastal valmiv Ameerika Ühendriikide animafilm.
Filmi režissöörid on Pirre Coffin ja Chris Renaud, stsenarist Sergio Pablos. Filmi toodavad Universal Pictures ja Illumination Entertainment.
Peajalgsed
Peajalgsed (Cephalopoda) on limuste hõimkonda kuuluv loomade klass.
Peajalgsete keha koosneb peast ja kereosast. Suu ümber paiknevad pikad iminappadega varustatud kombitsad. Üks tavalisematest peajalgsetest on harilik seepia (Sepia officinalis). Liikumiseks paiskavad peajalgsed mantliõõnde imetud vee läbi lehtri välja. Veejuga lükkab looma edasi tagumine ots ees. Peajalgseil on suhteliselt suur aju ja keerukas närvisüsteem. Neil on keerukas "intelligentne" käitumine. Peajalgseil on suhteliselt kõige suuremad silmad loomariigis, millega nad näevad väga hästi. Maitset tunnevad nad kombitsatega. Toituvad peamiselt kaladest. Peajalgseil on tumedat pigmenti tootev tindinääre, mille juha avaneb tagasoolde. Veri sisaldab vaseühendeid, mistõttu värvub õhu käes siniseks. Hingamiselunditeks on üks paar mantliõõnes paiknevad lõpuseid. Peale seepiate on tuntud peajalgsed ka kalmaarilised (Teuthida) ja kaheksahaarmelised (Octopoda), kellest mõni liik on väga mürgine.
Laevukesed (Nautiloidea) on väikesed Kagu-Aasia meredes mitmesaja meetri sügavusel elavad loomad. Neist teatakse suhteliselt vähe. Nende esivanemad elasid meredes juba väga ammu, sadu miljoneid aastaid tagasi. Ka Eesti maapõues on rohkesti nende kivistisi, mida võib tihti leida Põhja-Eesti paekalda jalamilt. Nende keha asub koja viimases kambris. Ülejäänud kambrid on täidetud gaasiga, mis töötab hüdrostaatilise aparaadina. Praeguseni on teadaolevalt säilinud kõigest kuus liiki, neist tuntuim on harilik laevuke (Nautilus pompilius).
Peajalgseid on tänapäeval ligikaudu 800 liiki. Fossiilseid peajalgseid on teada umbes 10 tuhat liiki.
Eesti vetes peajalgseid ei ela.
Audla mõis
Audla mõis (saksa keeles Hauküll) oli rüütlimõis Saaremaal Pöide kihelkonnas. Nüüdisajal jääb mõis Saare maakonna Saaremaa valla territooriumile.
Ajalugu
1464. aastal läänistas ordumeister Johann von Mengede Hauckulli mõisa Jacob Swartele. Aastail 1623–1806 kuulus mõis Vietinghoffidele, 1806. aastast kuni 1919. aasta võõrandamiseni aga Buhrmeisteritele. Mõisa viimane omanik oli Karl von Buhrmeister.
1914. aastal kuulus mõisale 1182,23 hektarit mõisamaad, 1087,68 ha talumaad, Ollamäe kõrvalmõis, Levala küla, Kuke kõrts. 1909. aastal kuulus mõis Laimjala valda, 1939. aastal kuulus endine mõisasüda uude Laimjala valda.
Mõisaansambel
pisi|left|Audla mõisa peahoone 2011. aastal Foto: Ave Maria Mõistlik, 1. august 2011 Mõisa ühekorruseline varaklassitsistlik peahoone on ehitatud 1805. aastal. Hoone valmimisajale viitavad eeskoja seina müüritud raidtahvlid. Poolkelpkatusega hoone eripäraks on erakordselt kõrge esimene korrus ja kolm ovaalsaali. Fassaadi ilmestab kolme akna laiune pealeehitis, millel on ovaalaknaga kolmnurkfrontoon.
Vähesed kõrvalhooned ei asunud mitte peahoone läheduses, vaid sellest 150–200 meetrit lõuna pool, teisel pool väheldast teed omaette kompleksina.
Pärast mõisa võõrandamist kolis mõisa peahoonesse kool, mis tegutses seal 1970. aastateni. Hiljem seisis hoone tühjalt ja lagunes. Tänapäeval on hoone eraomanduses, kuid seisab tühjalt ja laguneb edasi.
Dagulfi psalter
Dagulfi psalter on Karolingide-aegne illumineeritud käsikiri, mis on loodud aastail umbes 793-795, pärit Karl Suure Aacheni pfaltsi õukonnakooli skriptooriumist ja on üks varasemaid sealt pärit käsikirjalisi raamatuid.
Kontrapunkt
Kontrapunkt on muusikas kunst, kompositsioonimeetod, printsiip, teooria ja õppeaine, mille puhul käsitletakse tervikuna polüfoonilise faktuuri vähemalt kahte korraga kõlavat üksteise suhtes iseseisvat meloodiat.
Dagulfi psalter
Käsikiri
Nime on käsikiri saanud kirjutaja Dagulfi järgi. Raamat on arvatud olevat Karl Suure kingitus paavst Hadrianus I-le. Et Hadrianus suri 795. aastal, ei viidud käsikirja arvatavasti iialgi Rooma ja see kuulus järgnevatel sajanditel Karolingide suguvõsa varanduse hulka. Tänapäeval asub käsikiri Austria Rahvusraamatukogus Viinis.
Raamat koosneb 161 pärgamentleheküljest mõõdus 19,2 x 12 cm, tekst on kirjutatud tervenisti karolingide minusklis kuldtindiga. Psalter sisaldab Vana Testamendi psalme Vulgata-eelses ladina tõlkes (Vetus Latina) ja valikut frangi antifone tunnipalvusteks. Psalmide avaleheküljed on rikkalikult ornamenteeritud raamitud kompositsioonid suurte initsiaalidega ja algusridadega, kuid puuduvad figuraalsed illustratsioonid, mis on omased muile karolingide käsikirjadele.
Kontrapunkt
Sõna "kontrapunkt" pärineb 14. sajandi alguse ladinakeelsest väljendist "punctus contra punctum", mis tähendab "punkt punkti vastu" ehk "noot noodi vastu".
Peeter Perens on kontrapunktiks nimetanud ka peateemat saatvat iseseisvat meloodiat.
Mõiste ajalooline määratlus
Kontrapunkti mõiste on alates 13.–14. sajandi vahetusest läbi muusikaajaloo olnud seotud mitmehäälse muusika praktika ja kompositsiooniõpetusega.
Mõiste täpne kasutuselevõtu aeg ei ole teada. Kaudsete allikate põhjal võib arvata, et provanssaali kultuuris tunti kontrapunkti mõistet juba 1250. aastate paiku. 1330. aastatest pärineb ka stereotüüpne mõiste etümoloogiline tuletis väljendist "punkt punkti vastu" (punctus (või punctum) contra punctum), mis viitab tolle aja muusikateoorias oluliseks muutunud punkti (punctus) mõistele, andes nimetuse ka kõigi järgmiste ajastute kontrapunktilisele kompositsioonitehnikale. On ka võimalik, et termin ei kujunenud mitte nimisõnast contrapunctus, vaid prepositsionaalobjektist contra punctum, mis vihjab oskuse tulemusele luua vastuhäält või tervet faktuuri.
Kontrapunkti mõiste tähendab algusest peale mitmehäälse faktuuri loomise kunsti, meetodit ja printsiipi, mida nimetati punctum-contra-punctum ("noot-noodi-vastu"). Väljendil punctum contra punctum, millest algselt saadi aru n-ö sõna-sõnalt, kujunes juba 14. sajandi jooksul mitu muusika kompostitsioonitehnilist tähendust.
Kõige vanem ja etümoloogiliselt algne tähendus viitab vastuhääle ja etteantud cantus firmus 'e rütmilisele identsusele ning koos sellega ka mõlema hääle üheaegsele n-ö "noot noodi vastu" kulgemisele.
Samas kõik säilinud kirjalikud allikad käsitlevad kontrapunkti mõistet umbes 1330. aastate paiku sündinud kontrapunktiõpetuse reeglite kontekstis, käsitledes seda algselt kui meetodit ning lõpuks kui printsiipi. Kontrapunkti kui meetodi tunnuste hulka kuuluvad algusest peale reeglid kooskõlade konsonantsuse eelistamisest, perfektsete ja imperfektsete konsonantside vaheldumisest, küll mitte kohustuslikust, kuid siiski tungivalt soovitatavast vastupidises suunas kulgevast häältejuhtimisest ning lõpuks suur hulk kontrapunktiõpetuse tuuma suhtes perifeerset esoteerikat. Viimase hulka kuuluvad katsed defineerida kontrapunktiõpetust kui printsiipi tervete reeglite kogumike abil, kasutades selgitavaid sõnu nagu contrapositio, aggregatio, collocatio, coniunctio, combinatio, comparatio, dispositio, ordinatio ja compositio (kompositsioon), mis on kontrapunkti mõistega kõige lähemalt seotud.
Samal ajal määratlevad paljud allikad kontrapunkti kui sellise tegevuse resultaati, mis põhineb kontrapunkti kunstil, meetodil või printsiibil. Praktikat nimetada kontrapunktiks üksikut häält, kohtab juba 14. sajandi kompositsiooniõpetuse traktaatides. Seal tähendab kontrapunkt cantus firmus 'ele lisatud häält, "vastuhäält", mistõttu see varasemas muusikas kujunes diskantuse, kuid kontrapunkti printsiipide järjest suurema rakendamise tõttu enam kui kahehäälse muusika puhul kontratenori või lõpuks isegi kvadruplumi (quadruplum) sünonüümiks. Alates 18. sajandist, kui kontrapunkti mõiste kujunes stiili määratlejaks, hakati seda kasutama kompositsiooniõpetuses (Satzlehre) "iseseisva" hääle tähenduses, mis oma meloodilise või rütmilis-motiivilise profiili tõttu teiste iseseisvate häälte hulgas esile tõusis.
Kontrapunkt terve faktuuri kontekstis oli alguses tihti mitmetähenduslik, kuna see ei olnud seotud konkreetsete häältega. Alates 15. sajandist muutus kontrapunkti identifitseerimine üheseks, kuna selgitavad sõnad cantus või concentus olid seotud faktuuri tervikliku tulemusega või andsid põhjuse ka žanriliseks määratlemiseks. Alates 16. sajandist tähistatakse kontrapunkti sõnaga mõnikord ka konkreetset heliteost, millel oli kontrapunktiline faktuur. Alates 18. sajandist kasutatakse kontrapunkti sõna vahel ka igasuguse mitmehäälse heliteose kohta, mis on kontrapunkti tähendust silmas pidades siiski vaieldav.
Alates kõige vanematest allikatest, kui tekkis väljend kontrapunktikunst (ars contrapuncti), tähistab kontrapunkti mõiste eelkõige teatud meetodi ja printsiibi alusel rakendatavat kompositsiooniõpetust (Satzlehre). Alates 15. sajandist eksisteerib kaheosaline kontrapunkti õpetussüsteem: "lihtne kontrapunkt" (contrapunctus simplex (ka planus aequalis)), mida nimetati ka "vastunoodiks" (contranota) ja mis kujutas enesest kontrapunktialase koolituse algtaset, ning üldine kompositsiooniõpetus "diminueeritud kontrapunkt" (contrapunctus diminutus, ka fractus, coloratus või floridus). Üldine kompositsiooniõpetuse puhul võeti üha enam arvesse konkreetseid kompositsioonitehnilisi aspekte ja alates 16. sajandist jagunes see omakorda alldistsipliinideks. Kontrapunkti õpetussüsteem sisaldab tihti täiendusi ja vastandamist. Näiteks 15.–17. sajandil eristati kontrapunktilist üles kirjutatud muusikat ja improvisatsiooni ning alates 18. sajandist tehti vahet topelt- (või paljukordse) ning "lihtsa" kontrapunkti vahel. 15.-17. sajandil levinud improviseeritud kontrapunkti kohta kasutatakse mõnedes allikates ka sõna sortsatio.
17. sajandil alanud stiilide paljususe ning erinevate faktuuride ja kompositisiooniõpetuste rakendamise kontekstis kujunes kontrapunkt ka muusikalist stiili määratlevaks mõisteks, mille konkreetne sisu muutub järgnevate ajastute kompositsiooniajalooliste tingimuste tõttu.
Pärast seda, kui kompositsiooniõpetus oli jagunenud tavaliseks vana stiili (stilus antiquus) ning monoodiale ja kontsertantsusele rõhuvaks moodsaks stiiliks (stilus modernus), püüti kontrapunkti säilitada mõlema stiili kõrgema mõistena. 17. sajandi teisel poolel kinnistus arusaam "kontrapunktilisest" stiilist ja "rangest", Palestrina muusikast tuletatud faktuurist. Sellest tulenes ühest küljest kontrapunkti ja "Palestrina-stiili" identifitseerumine, mis oli kirikumuusika komponeerimisel didaktiliseks eeskujuks ja ideaaliks ning teisest küljest kontrapunkti kui selle aja keskse kompositsioonimeetodi sisu ja radikaalse tähenduse muutumine suhteliseks. Samal ajal tekkis ka tänapäevani levinud arusaam vastanditest "harmoonia" ja "kontrapunkt", mis olid tihedalt seostud mõistetega "homofooniline" ja "polüfooniline". Kontrapunkt tähistas selles kontekstis faktuuritüüpi või ka "stiili", mille puhul üheaegselt paljud hääled kulgesid nii meloodiliselt kui ka rütmiliselt iseseisvalt. Sellise "polüfoonilise kirjaviisi" puhul rõhutati kontrapunkti mõistet erinevalt: kas "temaatiliselt läbitöötatuna", Johann Sebastian Bachile omase "lineaarse kontrapunktina", klassitsistlikule ja romantilisele muusikale omase küll mitte läbiva, kuid siiski olemuslikult omase faktuuritüübina, faktuuri- või ka mõtlemiskategooriana ühes või teises nüüdismuusikateoses.
Kuna kontrapunkti mõiste sisaldab tänapäeval kõiki ajaloolisi tähendusi, kasutatakse erialases kirjanduses sellele lisaks täpsustavaid epiteete.
Range stiili kontrapunkti reeglid
Praegusel ajal tuntud range kontrapunkti reeglid on kirja pandud 18. sajandi austria muusikateadlase Johann Joseph Fuxi poolt ja neid on oluliselt täiendanud 20. sajandi taani musikoloog Knud Jeppesen. Mõlemad uurisid süvitsi renessansiajastu, eriti Giovanni Pierluigi da Palestrina muusikat, otsides sealt seaduspärasusi.
Esimene järk
Mitmehäälsuse esimeses järgus on täisnootidest koosnevale meloodiale (cantus firmus) lisatud täisnootidest koosnev meloodia (kontrapunkt). center|500px|pisi|Näide kontrapunkti esimesest järgust. Cantus firmus 'ele (alumine hääl) on lisatud täisnootidest koosnev kontrapunkt (ülemine hääl) Märkus: selle näite autor on eksinud ühe meloodia kujundamise reegli vastu, mistõttu on ülemise hääle kõrgeim noot (2. oktavi "d" 1., 4. ja 6. taktis) ära kulutatud.
Teine järk
pisi|Erandlik unisoon teises järgus loo keskel. Enne unisooni on kontrapunkti hääles (poolnootides) toimunud hüpe ning unisoonilt lahkub kontrapunkt astmeliselt vastassuunas. Mitmehäälsuse teises järgus on cantus firmus 'ele lisatud poolnootidest koosnev kontrapunkt. Alates teisest järgust eristatakse mõisteid "arsis" ja "thesis", mis antud noodinäites (4/4 taktimõõdus) on vastavalt esimene ja kolmas löök. 8/4 taktimõõdus on arsiseks esimene ja viies löök, thesiseks kolmas ja seitsmes löök. pisi|Teise järgu lõpp 8/4 taktimõõdus. Eelviimases taktis on viimane noot täisnoot, viimases taktis on vaid brevis ' ed. center|pisi|Näide kontrapunkti teisest järgust. Cantus firmus 'ele (alumine hääl) on lisatud poolnootidest koosnev kontrapunkt (ülemine hääl)
Kolmas järk
Mitmehäälsuse kolmandas järgus on cantus firmus 'ele lisatud veerandnootidest koosnev kontrapunkt. Kolmandas järgus kehtivad kõik eelnevad reeglid, kuid tuleb tähele panna, et nüüd on arsiseks esimene, kolmas, viies ja seitsmes ning thesiseks teine, neljas, kuues ja kaheksas löök.
Neljas järk
Mitmehäälsuse neljandas järgus on cantus firmus 'ele lisatud pidedissonantsidega kontrapunkt. Pidedissonantsid lahendatakse rõhutul taktiosal mittetäielikku konsonantsi (ehk tertsi, seksti või teetsimisse), kusjuures lahendus liigub alati astmeliselt alla. Kahehäälses seades tekib seaduspärasus, mille alusel laheneb sekund tertsi ja noon teetsimisse, kui cantus firmus on ülemises hääles ning septim laheneb seksti ja kvart tertsi, kui cantus firmus on alumises hääles. Kui pidedissonantsi ei ole enam võimalik reeglipäraselt lahendada, tuleb pideahel katkestada. center|500px|pisi|Näide kontrapunkti neljandast järgust. Cantus firmus 'ele (alumine hääl) on lisatud pidedissonantsidega kontrapunkt (ülemine hääl)
Viies järk
pisi|Kontrapunkti reeglite alusel lubatud ja keelatud pided eri vältuste vahel Mitmehäälsuse viiendas järgus on cantus firmus 'ele lisatud vabarütmiga kontrapunkt.
pisi|Näide reeglile, mis keelab paigutada kahte veerandnooti kahe rõhutu poolnoodi vahele (isoleeritus) pisi|Näide reeglile, mille alusel on lubatud dissonants rõhulisel taktiosal, juhul kui laskuv käik algab poolnoodiga center|500px|pisi|Näide kontrapunkti viiendast järgust. Cantus firmus 'ele (alumine hääl) on lisatud vabarütmiga kontrapunkt (ülemine hääl) center|500px|pisi|Näide Palestrina moteti "Valde_honorandus_est" algusest, kus helilooja on muutnud rütmivältusi sujuvalt
Kontrapunkt ja tekst
Teksti kasutamine 16. sajandi vokaalmuusikas on piiritletud väga täpselt:
Cambiata
pisi|Cambiata figuur Cambiataks nimetatakse neljanoodilist motiivi, mis koosneb allapoole suunalisest sekundist, tertsist ja ülespoole suunalisest sekundist. Selline figuur on 16. sajandi muusikas väga tavaline ning lubab kontrapunkti reeglitesse mitmeid erandeid. Näiteks on cambiata figuuri kasutamisel lubatud hüppamine dissonantsile.
Liht- ja liitkontrapunkt
Täpsemalt artiklis Liitkontrapunkt
Lihtkontrapunkt on selline häälte kontrapunktilise ühendamise printsiip, mille puhul häälte nii kõrgus- kui ka ajaline suhe jääb alati konstantseks, st ei toimu häälte kõrguslikku ega ajalist ümberasetamist.
Liitkontrapunkt on selline häälte ühendamise printsiip, mille puhul võetakse kohe arvesse häälte nii kõrguslik kui ka ajaline ümberasetamine. Liitkontrapunkti liikideks on
pisi|Varjatud paralleelsed kvindid ja oktavid. Kolmandas ja neljandas taktis olevad käigud pole keelatud, kuna kaks häält ei kaugene teineteisest
Märt Rask
Märt Rask (sündinud 19. detsembril 1950) on Eesti jurist ja poliitik, Riigikohtu esimees 2004–2013.
Rask lõpetas 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna.
Alates 1. augustist 1978 kuulus ta Eesti NSV Advokaatide kolleegiumi. Aastatel 1978–1979 oli ta Pärnu õigusnõuandla stažöör ja Tallinna õigusnõuandla stažöör, aastatel 1979–1990 Tallinna I õigusnõuandla advokaat, õigusnõuandla juhataja asetäitja ja -juhataja, 1990–1992 Eesti NSV justiitsministri esimene asetäitja.
Isiklikku
Märt Rask oli 21. novembrist 1996 kuni 1. jaanuarini 2005 Reformierakonna liige.
Käitumine
pisi|300px|Käitumismustrite mitmekesisus loomariigis Käitumise all mõistetakse bioloogias indiviidi nähtavaid toiminguid. Need võivad olla spontaansed või seotud reageeringutega stiimuleile. Stiimul võib tulla teistelt organismidelt või füüsilisest ümbruskonnast. Looma käitumine aitab tal leida toitu, vältida vaenlasi, ning sugulisel teel paljunevatel liikidel aitab leida ka kaaslase, kellega paljuneda.
Loomade käitumist uurivat teadust kutsutakse etoloogiaks.
Käitumine jaguneb põhiolemuselt kaheks: omandatud, õpitud ning kaasasündinud, instinktiivne. Kaasasündinud käitumine on arenenud evolutsiooni jooksul ning see päritakse vanematelt. Kaasasündinud omadusi saab õppimisega arendada.
Loomad reageerivad ka teatud märkidele (nt hõbekajaka tibud toksivad tugevamalt vastu punast täppi ema nokal, kuid nõrgemalt vastu mõnda muud värvi täppi) (nt emasogalikud, kellel on paisunud kõht, on tõenäolisemad paarituma).
Psühholoogias haarab käitumise mõiste nii reaktsioone stiimulitele, psühholoogiale huvi pakkuvaid kehalisi protsesse kui ka tegevust (tahtlikku tegevust).
Poogenkeelpillid
Poogenkeelpillid ehk poogenpillid on keelpillid, mille mängimisel kasutatakse poognat. Poogenpille nimetatakse ka vibupillideks (ingliskeelne sõna bow tähendab nii poognat kui vibu, samuti itaaliakeelne sõna arco). Sümfooniaorkesteri partituuris kasutatakse poogenkeelpillide jaoks itaaliakeelset nimetust archi.
Käitumine
Mõisteid
Õppimine on tähtis osa käitumise arengust.
Psühholoogia
Psühholoogias eristatakse vaadeldavat käitumist (overt behaviour), mis hõlmab otseselt vaadeldava välise käitumise ning mõõdetavat ja registreeritavad siseprotsessid, ning mittevaadeldavat käitumist (covert behaviour), mille moodustavad vaimsed protsessid.
Poogenkeelpillid
Mängimistehnikad
Mängimistehnikad on poogenpillidel sarnased. Näiteks viiulil surutakse keeled vasaku käe sõrmedega vastu sõrmlauda, et saada vajalik helikõrgus, paremaga hoitakse poognat. Keele ja poogna kontaktkoht on roobi ja sõrmlaua vaheline ala, keeltega risti. Mängimine sõrmlaua lähedalt (sul tasto), roobi lähedalt (sul ponticello)
Peale poogna jõhvipoolega mängimist kasutatakse vahel ka puupoolega keeltele löömist (con legno) ning sõrmedega keelte tõmbamist (pizzicato). Roobile, mis hoiab keeli, võib asetada kammikujulise sordiini – helisummuti, mis muudab kõlavärvi pehmemaks ning summutab helisid. Vasaku käe randme kiire liikumise ja sõrmedega keeltele vajutamisega saab heli vibreerima panna, mis annab keelpilli kõlale iseloomuliku laulvuse (vibraato).
Viiuli perekond
Primitiivseid, poognaga mängitavaid nõrga kõlaga keelpille esines juba väga vanal ajal paljudel rahvastel. 16.-17. sajandil arenes Euroopas rohkearvulistest poogenpillidest neli klassikalist vormi: Väljapaistvaiks kujunesid itaalia pillimeistriperekonnad Amati, Stradivari ja Guarneri, kelle pillid on jäänud ületamatuiks tänaseni.
Üldreeglina on kõikidel poogenkeelpillidel 4 keelt, kontrabassidel vahel ka 5. Kujult on nad sarnased, kuid erinevad suuruse ja häälestuse poolest.
Viiul on poogenpillide perekonna sopranpill, mis kõlab kõige kõrgemalt. Viiuli kõla on kaunilt laulev, mänguvõimaluste poolest on ta erakordselt rikas. Viiuli valmistamisel on väga oluline puidu kvaliteet ja laki koostis, millega korpus kaetakse. Arvatakse, et laki koostises peitubki vanade meistripillide suur saladus. Viiuli korpuse ülemine kaas tehakse männipuust, alumine vahtrast. Alumise ja ülemise kaane vahele paigutatakse nendega risti väike puupulgake (kõlapulk), mida prantslased nimetavad hingeks. Kõlapulga paigutamisest õigesse kohta oleneb väga suurel määral viiuli kõla täiuslikkus.
Viiuli mänguulatus on g-g4. Ülempiir on orkestrandil ja solistil erinev, kuna see sõltub mängija meisterlikkusest.
Altviiul ehk vioola sarnaneb viiuliga, kuid on viimasest veidi suurem. Nagu nimetuski ütleb, on keelpillide rühmas tema täita aldi osa. Ta on madalama ja veidi tuhmema kõlaga kui viiul. Aldi ulatus on c-e3.
Zlatoust
Ajalugu
Rajati 1754. aastal metallurgiatehase ehitusega seoses, linnaõigused sai 1865. aastal. 1815. aastal rajati sinna relvatehas.
Poogenkeelpillid
Viiuli perekond
Tšello on veel madalama helikõrgusega, sooja, maheda kõlavärviga pill. Lisaks andambli- ja orkestrikoosseisudele kasutatakse tšellot tihti ka sooloinstrumendina. Oma lõpliku kuju sai ta Antonio Stradivarilt. Tšellot mängitakse istudes, pill seisab kere allotsas oleva kandepulgaga maha toetudes mängija põlvede vahel. Tšello ulatus on C-a2.
Zlatoust
Ajalugu
Zlatoust on metallurgia ja masinatööstuse keskus. Seal valati 1860. aastal esimesed Venemaa terassuurtükid.
1903. aastal suruti seal veriselt maha tööliste streik.
Elanike arv on 163 919 (2020). 2005. aastal oli 191 500.
Poogenkeelpillid
Viiuli perekond
Kontrabass on poogenpillidest madalaim. Tema täita on orkestris või ansamblis bassi osa, soolopillina kasutatakse seda instrumenti harva. Kontrabass on oma mõõtmetelt väga suur pill, ligikaudu 2 meetri kõrgune. Teda mängitakse tavaliselt püsti seistes. Kontrabassi ulatus on E1–g1.
Illumination Entertainment
Illumination Entertainment on alates 2007. aastast tegutsev Ameerika Ühendriikide animatsioonistuudio, Universal Picturesi tütarettevõte.
Ivan Mihhailovitš Karpov (kunstnik)
Ivan Mihhailovitš Karpov (itaaliapäraselt Giovanni Karpoff; 30. jaanuar 1898 – 6. juuli 1970) oli vene-itaalia kunstnik.
Sumeri keel
pisi|Sumeri savitahvel kiilkirjaga
Sumeri keel oli isoleeritud keel: seniajani ei ole leitud selle sugulust mõne muu keelega.
Esimesed mälestised pärinevad ajast umbes 3100 eKr (dateeringud lahknevad, ulatudes 28. sajandist 32. sajandini eKr). Tegemist on savitahvlitele ja kujukestele kirjutatud tekstidega, mis on leitud väljakaevamistel Mesopotaamias.
Savitahvlid sisaldavad sõnapaare sumeri ja akadi keeles, mille järgi on saanud sumeri keelt tundma õppida.
Sumeri keele ajaloos eristatakse järgmisi perioode:
Sumeri keelt peetakse vanimaks teadaolevaks kirjakeeleks. Selle kirjutamiseks kasutati kiilkirja, mida hiljem kasutati ka akadi keele, ugariti keele ja eelami keele ülesmärkimiseks. Algul oli tegemist ideograafilise kirjaga, hiljem tekkis kirjasüsteem, kus ideogrammide kõrval kasutati fomeetilist printsiipi.
Kirja leiutamise ajal elasid sumerid kindlasti juba Sumeri alal.
Sumeri keel oli aglutinatiivne keel. Palju oli liitsõnu.
Sumeri keeles oli kasutusel ergatiivne lausekonstruktsioon.