cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Epp Kaidu
Isiklik elu
Epp Kaidu oli Vanemuise teatri lavastaja ja peanäitejuhi Kaarel Irdi abikaasa. Neil olid tütred Kais ja Mari. Kais Adlas töötas hiljem Vanemuises näitlejana ning lastega tegelesid hoidjad. Kaidu ja Ird elasid Tartus Tähtvere linnajaos. Epp Kaidu olevat olnud leebe loomuga naine.
Epp Kaidu oli Peet Vallaku õetütar.
Lavastused
Väike valik Kaidu lavastusi:
Mälestustahvel
Mälestustahvel avati 1980. aastal, tollal oli maja aadressiks Johannes Lauristini tänav 4.
Peritsükliline reaktsioon
pisi|Peritsüklilise reaktsiooni näide Peritsükliline reaktsioon on orgaaniline reaktsioon, mida iseloomustab keemiliste sidemete kooskõlastatud ümberpaigutus, nii et tekib tsükliline siirdeseisund. Seejuures ei teki intermediaati (lühiealist vahesaadust). Peritsüklilised on tavaliselt ümberasetusreaktsioonid, tsükkelliitumine jm.
Woodwardi-Hoffmanni reeglid võimaldavad ennustada peritsükliliste orgaaniliste reaktsioonide mehhanismi.
André Burakovsky
pisi|André Burakovsky (2018) André Marcus Burakovsky (sündinud 9. veebruaril 1995 Klagenfurtis Austrias) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Seattle Kraken ründajana vasakäärel.
Burakovsky sündis Austria lõunaosas Klagenfurtis, kus tema isa Robert Burakovsky oli sel ajal hokit mängimas. Ta kasvas üles Rootsis Malmös. Ta on vene-juudi päritolu.
Ta alustas karjääri Rootsi klubis Malmö Redhawks. Rootsi esiliigas tegi ta klubi esindusmeeskonnas debüüdi hooajal 2011–12.
2013. aastal valis Washington Capitals ta NHL-i draft'is 23. valikuna. Esimese hooaja Põhja-Ameerikas mängis ta Ontario Hockey League'i klubis Erie Otters. Ta lõi NHL-is esimese värava oma debüütmängus 9. oktoobril 2014 mängus Montreal Canadiensi vastu.
22. jaanuaril 2017 toimunud mängus Dallas Starsi vastu lõi Burakovsky neljandat mängu järjest mängu esimese värava, jagades sellega NHL-i rekordit. Viimane mängija, kes seda enne teda suutis, oli Jonathan Cheechoo hooajal 2007–2008. 2018. aastal võitis Burakovsky Capitalsiga Stanley karika.
2019. aasta juunis siirdus Burakovsky Colorado Avalanche'i. Hooajal 2021/22 tegi Burakovsky NHL-is seni oma resultatiivseima hooaja (22+39). Samal hooajal võitis ta Avalanche'iga lisaks Stanley karika, mis oli Burakovsky NHL-i karjääris teiseks Stanley karika võiduks.
2022. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Seattle Krakeniga.
2014. aastal võitis Burakovsky Rootsi kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel hõbemedali. Rootsi jäähokikoondisse on ta kuulunud 2016. aasta maailmameistrivõistlustel.
Miloš Lukaš
Miloš Lukaš (15. september 1897 – 26. aprill 1976) oli tšehhi filoloog, tõlkija, polüglott.
Ta on tõlkinud muu hulgas eesti keelest, sh F. R. Kreutzwaldi eepose "Kalevipoeg".
Ehtel
Ehtel on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1416. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Ehtel 31 naisel.
Aiguille du Moine
Aiguille du Moine on mägi Mont Blanci mäemassiivis Alpides.
Halduslikult asub mägi Haute-Savoie departemangus Prantsusmaal.
Aiguille du Moine'i kõrgus on 3412 m.
Alpinism
Esmatõusu tippu tegid 1871. aastal Jean Charlet-Straton, Joseph Simond, Isabella Straton ja Emmeline Lewis Lloyd mäe lõunaküljelt.
Hiljem läbiti raskemad tõusumarsruudid mäe ida- ja lääneküljelt.
1987. aastal tõusis tippu Jean-Marc Boivin, kes laskus tipust mäe kagunõlva pidi suuskadel alla.
Reedik Palm
Reedik Palm (27. august 1933 Tartu – 28. veebruar 1974 Tartu) oli eesti matemaatik ja kirjanik.
Elulugu
Reedik Palm oli August Palmi poeg, Ille Palmi vend, Mare Koidu abikaasa.
Lõpetas 1952 Tartu 6. Keskkooli, 1953–1954 oli vangis (§ 58-10 lg. 1), 1960 TRÜ matemaatika-loodusteaduskonna. Oli 1960–64 Keele ja Kirjanduse Instituudi (KKI) vaneminsener, 1964–74 TÜ Arvutuskeskuse insener ja nooremteadur.
Teadustöö
Uurinud matemaatilise lingvistika ja masintõlke küsimusi, sh esitas keele matemaatilise mudeli, defineeris mitmed mõisted (keel, keele semantika, sõnum, sõnumi transkriptsioon jm), sõnastas tõlkimise üldise ülesande. Muuhulgas andis hinnangu matemaatilise lingvistika olukorrale, selgitas seisaku põhjusi masintõlke arengus 1970. aastate algul. 12 teadustrükist.
Kirjanduslik tegevus
Vahemikus 1965–1970 ilmus perioodikas (sh päevaleht Edasi, ajakiri Pioneer) tema sulest lühiproosat, luulet ning satiiri. Kui pilkeloomingut ja publitsistikat (viimast kirjutas ka varjunimede Peeter Pseudonüüm, R. Retsensent ja A. Autor all) mitte arvestada, siis on avaldatud 4 tema novelli ning 7 luuletust, paljud neist ajakirjandusväljaannete kirjanduskonkurssidel auhinnatud. Proosaloomingus on olulisel kohal teadusulme (nt jutud “Vaigulõhn”, “Järeleksam”), sageli on seal üheks peategelaseks nutikas ning vastuvõtlik noor tüdruk. Tema lüürikat iseloomustab filosoofilisus ja eluterve autorihoiak.
Vredendal
Vredendal on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis West Coasti ringkonnas, Matzikama valla halduskeskus.
Asula on rajatud 1933. aastal, linnaõigused sai Vredendal 1963. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Vredendali elanikest värvilisi 67,76%, valgeid 15,74%, mustanahalisi aafriklasi 12,26%, India või Aasia päritolu inimesi 0,67% ja teisi 3,57%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 86,58% inimestest, koosa keelt 7,50% ja inglise keelt 2,32%.
EMK Võru Elupuu kogudus
Hoone õnnistati 2. oktoobril 1994 ja sellest ajast tegutseb ka kogudus.
2007. aastal alustati koguduse hoone laiendamist. Juurdeehitis õnnistati 5. oktoobril 2014.
Koguduse pastor on Kaupo Kant. Varem oli koguduse kaaspastor ka Ele Paju.
Hobuse tänav
Hobuse tänav on või oli mitmes Eesti asulas:
Bistriku raudteejaam
Bistriku raudteejaam (bosnia keeles Zgrada željezničke stanice Bistrik) on Bosnia ja Hertsegoviina pealinna Sarajevo endine raudteejaam. 2006. aastast muinsuskaitse all olev ehitis asub linna lõunaosas samanimelises asumis. See on algse Bosnia Idaraudtee (saksa keeles Bosnische Ostbahn) jäänuk.
Ajalugu
pisi|vasakul|Raudteejaam aastal 1906 Raudteejaam avati 1882. aastal pärast seda, kui Austria-Ungari administratsioonil õnnestus ehitada kitsarööpmeline liin praegusest Slavooniast läbi Bosna jõe oru kuni Sarajevoni. Seejärel arendati raudteevõrku edasi Bosnia kaugematesse osadesse. Nende hulka kuulusid provintsi idaosa, Drina jõe org ja piir Serbia Kuningriigiga, kus paiknesid sõjaväegarnisonid. Bistriku kaudu sai edasi sõita Belgradi, Sofiasse, Skopjesse, Thessaloníkisse ja İstanbuli.
Kolmekorruseline jaamahoone ehitati tollal populaarses juugendlikus arhitektuuristiilis. Esimesel korrusel oli ooteruum ja teisel dispetšeribüroo ning raudteetöötajate tööruumid.
Lisaks jaamale oli seal ka väiksem hoone auruvedurite veevarude täiendamiseks ja hammasrataste määrimiseks.
29. juunil 1914 saadeti sealt Viini poole teele rong päev varem linnas mõrvatud Austria-Ungari troonipärija Franz Ferdinandi surnukehaga.
Kaasaeg
Pärast raudtee tegevuse lõppu 1978. aastal kasutati jaama elamuna. Seal on viis korterit. Sotsialistlikus Jugoslaavias jäi rahapuudusel realiseerimata idee avada seal kitsarööpmelise raudtee muuseum koos galeriiruumi ja välieksponaatidega. Sajandivahetuseks oli jaamahoone väga halvas seisukorras. Seda kahjustasid nii kaitsemeetodit rikkunud ehitustööd kui ka ebapiisav hooldus, samuti 1990. aastate Bosnia sõda.
2020. aastal otsustati hoone restaureerida ning see siiski muuseumiks kujundada.
Filmid
Seal on filmitud kaadreid selliste filmide jaoks nagu "Walter kaitseb Sarajevot" ja "Sarajevo atentaat".
Tobi Amusan
Oluwatobiloba Ayomide Amusan (sündinud 23. aprillil 1997 Ijebu Odes) on Nigeeria kergejõustiklane, tõkkejooksja.
Ta tegi täiskasvanute tiitlivõistluste debüüdi 2015. aasta Aafrika mängudel, kui võitis kuldmedali ajaga 13,15.
2016. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel oli Amusan ajaga 12,95 viies. Olümpiamängudel Rio de Janeiros pääses ta poolfinaali ning sai 12,91-ga 11. koha.
2018. aasta sisemaailmameistrivõistustel pääses Amusan 60 meetri tõkkejooksus finaali ning oli 8,05-ga seitsmes. Aprillis Gold Coastis toimunud Rahvaste Ühenduse mängudel võitis ta 100 meetri jooksus 12,68-ga kuldmedali ja Nigeeria naiskonna koosseisus 4 × 100 meetri teatejooksus pronksmedali. Kodustel Aafrika meistrivõistlustel Asabas võitis ta kulla nii tõkkejooksus kui ka teatejooksus.
2019. aasta Aafrika mängudel võitis Amusan tõkkesprindi ajaga 12,68. Maailmameistrivõistlustel Dohas sai ta tulemusega 12,49 neljanda koha.
2021. aastal tuli ta 100 meetri tõkkejooksus Teemantliiga üldvõitjaks. Tokyo olümpiamängudel oli ta 12,60-ga neljas.
2022. aastal võitis Amusan Aafrika meistrivõistlustel kuldmedali 100 meetri tõkkejooksus ja 4 × 100 meetri teatejooksus. Maailmameistrivõistlustel Eugene'is jooksis ta 100 meetri tõkkejooksu poolfinaalis maailmarekordi 12,12. Finaalis tuli ta Britany Andersoni ja Jasmine Camacho-Quinni ees maailmameistriks ajaga 12,06, kuid lubatust tugevama taganttuule tõttu tulemust rekordina ei arvestata. Rahvaste Ühenduse mängudel tuli ta tõkkejooksus võitjaks võistluste rekordiga 12,30. 4 × 100 meetri teatejooksus jooksis ta esimeses vahetuses ning aitas Nigeeria teatenelikul püstitada võita kuldmedali ja joosta Aafrika rekordi 42,10.
2023. aastal süüdistas Rahvusvahelise kergejõustiku antidopinguüksus AIU Amusani kolme dopinguproovi mitteandmises viimase 12 kuu jooksul.
Isiklikud rekordid
Allikas: Rahvusvaheline Kergejõustikuliit
Alexander Voldemar Feldhuhn
Alexander Voldemar Feldhuhn (25. mai (v.k.) 1850 Pärnu - 8. märts 1923 Tallinn) oli laevakapten, riiginõunik (1904) ja Paldiski merekooli juhataja ja õpetaja.
Alexander Voldemar Feldhuhn oli Paldiski merekooli juhataja ja õpetaja, kooli asutamisest 1875. aastal (kool alustas tegevust 1.11.1876) selle evakueerimiseni Arhangelski 1915. aastal. Ta maeti Toomkirikust Telliskopli /Kopli/ kalmistule.
Huvitav on see, et ka ametlikes dokumentides, rääkimata ajakirjandusest ja kodu-uurimisest esineb hulgaliselt valeandmeid, nt sünniaastana 1852, sünnikohana Tallinn ning isanimena Anton (nt surmakuulutus Päevalehes ).
Perekond
Kaupmehest isa Gottlieb Heinrich Feldhuhn (samuti sündinud Pärnus umbes 1815 ja surnud 1888) ja ema Beile (ka Bertha, kristlasena Betty, sündinud umbes 1823 Žagarės, surnud 1905) olid juudi soost. Nende kristlik abielu sõlmiti 1849. aastal, enne seda sündinud lastest kolm ristiti hiljem Pärnu Nikolai kirikus, tütred 1853, ema ise alles 1901. Aleksandri ja tema nooremate vendade ja õdede sünnid on registreeritud Pärnu Elisabeti, hiljem Nikolai kirikus.
Aleksander abiellus 5. märtsil 1877 Narvas Tartust pärit Alama Julie Gottliebe von Schultziga (sündinud 13.06.1854 v.k.). Nende neli poega, kellest kaks surid väiksena, sündisid juba Paldiskis. Pojad Olaf (sündis 1878) ja Harry (sündis 1884, eestistas 1936 nimeks Raid ) elasid väga värvikat elu Peterburist Bakuuni ja tagasi Eestisse nii sõjaväeteenistuses, äris kui ka jazzbändis ja linnavalitsuses teenides. Harry nimetati 1920 Eesti lennuroodu ülemaks, lendamisest ta küll midagi ei teadnud ja püsis kohal vaid pool aastat. Tema edasisest elukäigust leiab lehtedest lühiteateid 1940. aastani. Raha omastamise pärast vabastati ta Nõmme linnavalitsusest, kui ta Nõmme turuülevaatajana, kelle ülesandeks oli linnamaksude sissenõudmine, seda ka tegi, ent raha linnale ei edastanud. Viimane teade tema kohta pärineb ajalehest Uus Eesti, kus teiste "vabaduseta uuele kodumaale" laeval "Bremerhaven" – artiklis nimetatud vangide, vaimuhaigete ja hoolealuste laevaks – lahkujate hulgas on ka Harry Raid (endine Feldhuhn). Väga palju paremini ei käinud ka vend Olafi käsi, kellest "eduka ärimehena" leiab ajalehtedes pilte suvitamas Narva-Jõesuus ja kes oktoobris 1939 Saksamaale lahkus küll vaba mehena, ent kelle äri (mida ajas koos oma väimehe Kopfide perega), muuhulgas savitööstus "Keraamia" Paldiskis, oli suurtes võlgades ja neile veel 1940. aasta jaanuaris kohtukutse esitati võlgade kättesaamiseks.
Surm ja mälestuse jäädvustamine
Endised õpilased korraldasid korjanduse Kopli kalmistule mälestusmärgi püstitamiseks, mis kalmistul õnnistati 10. novembril 1935.
Ergatiiv-absolutiivne keel
pisi|Ergatiiv-absolutiivne joondus
Ergatiiv-absolutiivne keel ehk ergatiivkeel on keel, milles intransitiivse lause subjekt ja transitiivse lause objekt on samas vormis, kuid transitiivse lause subjekt on markeeritud teisiti. Transitiivne lause sisaldab transitiivset ehk sihilist verbi, intransitiivne lause sisaldab intransitiivset ehk sihitut verbi. Üldiselt märgitakse intransitiivse lause subjekti tähega S (subjekt), transitiivse lause subjekti tähega A (agent) ja transitiivse lause objekti tähega O (objekt) või P (patsient). Seda käänet, mida kasutatakse transitiivse lause subjekti markeerimiseks, nimetatakse ergatiiviks. Intransitiivse lause subjekti ja transitiivse lause objekti käändeks on absolutiiv. Kui ergatiivkeeles on markeerimata kääne (st kääne, millel pole käändelõppu), siis on selleks üldiselt absolutiiv.
Ergatiivkeeled on näiteks baski keel, gruusia keel, valmadjarri keel, dargi keel jpt.
Järgnevalt on esitatud näited baski keelest, kus ergatiivi käändelõpp on -k ja absolutiiv on markeerimata. Tühihulgaga Ø on märgitud markeerimata ehk käändelõputa kääne.
Jagatud ergatiivsus
Mõnedes keeltes kasutatakse korraga nii ergatiiv- kui ka akusatiivsüsteemi. Näiteks võivad pronoomenid järgida nominatiiv-akusatiivse keele vorme, aga muude nimisõnade puhul kasutatakse ergatiivkeele vorme. Samuti võib elusatele entiteetidele viitavaid sõnu markeerida akusatiivsüsteemis ja elutute entiteetide sõnu markeerida ergatiivsüsteemi järgi. Vormid võivad varieeruda ka erinevate aegade või aspektide puhul. Sellist mõlema süsteemi esinemist keeles nimetatakse jagatud ergatiivsuseks.
Jagatud ergatiivsusega keeled on näiteks pitjantjatjara keel, djirbali keel ja kašinava keel.
Järgnevalt on esitatud pitjantjatjara keele näited, kus kõik nimisõnad peale pronoomenite järgivad ergatiivkeele süsteemi, aga pronoomeneid kasutatakse akusatiivsüsteemi järgi.
Seega on pitjantjatjara keele subjekti ja objekti käändelõpud järgmised:
Muud süsteemid
Peale ergatiivkeelte on olemas ka keeled, kus kasutatakse akusatiivsüsteemi, neutraalset süsteemi või kolmelist süsteemi. Neutraalse süsteemi korral on intransitiivse lause subjekt (S) ja transitiivse lause subjekt (A) ning objekt (O) samamoodi markeeritud, kusjuures tihtipeale on nad kõik markeerimata ja neid aitab eristada näiteks sõnajärg. Kolmelises süsteemis markeeritakse S, A ja O kõik erinevalt.
Marcel Minnaert
pisi|Marcel Minnaert (1967) Marcel Gilles Jozef Minnaert (12. veebruar 1893 Brugge – 26. oktoober 1970 Utrecht) oli Belgia päritolu hollandi astronoom.
Elulugu ja uurimistöö
Marcel Minnaert õppis bioloogiat Ghenti Ülikoolis ja füüsikat Leideni Ülikoolis.
Pärast esimest maailmasõda töötas ta päikese füüsika uurimisrühmas Utrechti Ülikoolis.
Aastatel 1937–1963 oli ta Utrechti observatooriumi direktor. Koos oma õpilastega tegi ta detailse päikese kiirgusspektri analüüsi, mis kulmineerus kuulsa “Utrechti Atlase” avaldamisega 1940. aastal. Nende välja töötatud kasvukõvera meetod võimaldas tähtede atmosfääri täpsemat uurimist. Ta uuris ka valguse hajumist kuu pinnal ja osales paljude kuu pinnavormide nimetamises.
Pärast sõda osales rahvusvahelistes organisatsioonides. Hinnatud õpetajana avaldas ta astronoomiateemalise luulekogu, tuntud raamatu "Nature Of Light And Colour in the Open Air" ning muid õpikuid.
Geenitehnoloogia
Geenitehnoloogia ehk tehnogeneetika ehk insenergeneetika ehk geenimanipulatsioon on geneetika haru, kus kasutatakse organismide genoomi muutmiseks biotehnoloogia vahendeid.
Geenitehnoloogia seisneb konkreetsete DNA-lõikude eraldamises ja in vitro töötlemises. Sellele järgneb töödeldud lõikude siirdamine kas sama või ka muu liigi esindaja kromosoomi, plasmiidi või viirusse. Nii saab ühelt liigilt teisele üle kanda terveid genoomiosi. Geneetilise muundamise teel saadud organisme nimetatakse geenmuundatud organismideks.
Geenitehnoloogia tekkimise oluliseks aluseks oli rekombinantse DNA metoodika loomine, mis omakorda sai alguse tänu restriktsiooniensüümide ehk restriktaaside avastamisele bakterites 1970. aastal. Restriktaasid lõhuvad DNA molekuli kaksikahelad komplementaarseteks üheahelalisteks fragmentideks, millel on nn kleepuvad otsad. Lahuses kokku viidud paarduvate otstega fragmendid ühinevad ja ensüümi ligaas abil luuakse ka kovalentsed sidemed.
Geenitehnoloogia meetodeid arendatakse pidevalt edasi. Üheks olulisemaks arenguks on olnud CRISPR-Cas9 süsteemi avastamine ja kasutuselvõtt, mis võimaldab väga kiirelt, täpselt ja odavalt DNA-d muuta.
Ajalugu
Kuigi inimesed on läbi aretustegevuse mõjutanud loomade ja taimede genoome juba tuhandeid aastaid, siis geenitehnoloogia valdkond tekkis alles 20. sajandi teises pooles.
Mõistet "geenitehnoloogia" kasutas esimesena Jack Williamson oma 1951. aasta ulmeteoses "Draakonite saar". Aasta hiljem tõestasid Alfred Hershey ja Martha Chase, et DNA-l on oma roll pärilikkuses ning 1953. aastal kirjeldasid James Watson ja Francis Crick DNA molekuli kaksikheeliksi kujulist struktuuri.
1972. aastal lõi Paul Berg esimese rekombinantse DNA molekuli, kui viis SV40 viiruse genoomi lambda faagi geene ja E. coli galaktoosi operoni. 1973. aastal lõid Herbert Boyer ja Stanley Cohen esimese transgeense organismi, kui E. coli bakterisse lisati antibiootikumiresistentsuse geene sisaldav plasmiid. Aasta hiljem lõi Rudolf Jaenisch maailma esimesed transgeensed hiired, sisestades võõrast DNA-d hiire embrüosse. Kõik need saavutused tekitasid teadlaste hulgas muret geenitehnoloogia kiire arenguga tekkinud riskidest. Seda arutati põhjalikult 1975. aastal toimunud Asilomari konverentsil. Muuhulgas soovitati seal allutada kõik geenitehnoloogia valdkonnas tehtud katsed riikliku kontrolli alla.
Biokeemik Herbert Boyer ja riskikapitalist Robert Swanson rajasid 1976. aastal esimese geenitehnoloogia valdkonnas tegutseva ettevõte, mis sai nimeks Genentech. Juba aasta hiljem valmistati seal E. coli abil inimvalku somatostatiini ning 1978. aastal tuldi välja inimese insuliiniga, mis sai FDA heakskiidu 1982. 1980 otsustas Ameerika Ühendriikide Ülemkohus, et geneetiliselt muudetud elusorganisme saab patenteerida.
1970 kirjeldasid Hamilton Smith ja Kent Wilcox esimest restriktaasi (Haemophilus influenzae-st eraldatud HindII) ning 1971 näitasid Kathleen Danna ja Daniel Nathans, et seda saab kasutada SV40 viiruse genoomi tükeldamiseks kindla pikkusega fragmentideks. See pani aluse rekombinantse DNA tehnoloogia arengule. 1978 said Werner Arber, Daniel Nathans ja Hamilton Smith restriktsiooniensüümidega seotud tööde eest Nobeli auhinna.
1970. aastatel avastas Wisconsini ülikooli üliõpilane Steven Lindow koos D. C. Arny ja C. Upperiga Pseudomonas syringae bakteri ja 1977. aastal tuvastas ka selle bakteri jää-miinus tüve. 1983 taotles ettevõte Advanced Genetic Sciences (AGS) USA valitsuselt luba viimaks läbi teste P. syringa bakteriga kaitsmaks põllukultuure külma eest. Meeleavaldajad ja keskkonnakaitsjad üritasid katseid edasi lükata, aga see õnnestus vaid neljaks aastaks. 1987. aastal sai P. syringae esimeseks geneetiliselt muundatud organismiks, mis lasti avatud keskkonda. Protesteerijad ründasid katsepõlde.
pisi|[[Polümeraasi ahelreaktsiooni ehk PCRi kasutusevõtt muutis võimalikuks ka väga väikeste DNA koguste analüüsi ja kasutamise. PCR-masina ehk termotsükleri kasutamine]] 1983. aastaks töötas Kary Mullis välja polümeraasi ahelreaktsiooni tehnika, mis võimaldab DNA ampifikatsiooni, sellega muutus võimalikuks ka väga väikeste DNA koguste analüüs ja kasutamine. 1993. aastal sai ta koos Michael Smithiga selle eest Nobeli keemiaauhinna.
Idee kasutada geene ravimina teraapias tekkis 1970ndatel Ameerika Ühendriikides. Esialgselt kavandatud geeniteraapia oli pärilike retsessiivsete ühe geeni defektide raviks, näiteks tsüstiline fibroos, lihasdüstroofia, lüsosomaalne ladestushaigus, hemofiilia ning muud haigusvormid. 1980. aastal tegi Martin Cline esimese katse, kus ta modifitseeris inimese DNA-d. Esimene edukas ja tõestatud geneetilise materjali siirdamine toimus 1989. aasta mais. Esimese terapeutilise geenisiirde ja esimese otsese DNA viimise inimese genoomi tegi teoks French Anderson 1990. aastal.
Esimesed katsed transgeensete taimedega viidi läbi 1986. aastal, kui Prantsusmaal ja USA-s katsetati herbitsiidiresistentseid geneetiliselt muundatud tubakataimi. Sellest alanud kümne aasta jooksul toimus 34 riigis 3500 põllukatset transgeensete taimedega 56 liigist. Kommertskasutusse jõudis esimene transgeenne taim (kurgi mosaiikviirusele resistentne tubakas) 1992. aastal Hiinas. 1994. aastal sai Calgene heakskiidu tulla turule pikendatud säilivusajaga tomatiga Flavr Savr tomati, mis oli esimene inimtoiduks lubatud GM-taim. 1994. aastal andis Euroopa Liit heakskiidu geneetiliselt muundatud tubakale, mis oli resistentne herbitsiidide bromoksüniilile, millest sai esimene geneetiliselt muundatud põllukultuur Euroopas. Aastal 1995 tunnistati Bt-toksiini tootev Bt kartul FDA ja AUSA Keskkonnakaitseagentuuri poolt ohutuks, millega sai sellest esimene pestitsiidi tootev USAs lubatud põllukultuur. Aastaks 2009 kasvatati 25 riigis 11 transgeenset põllukultuuri. Suurimad kasvatajad olid USA, Brasiilia, Argentina, India, Kanada, Hiina, Paraguay ja Lõuna-Aafrika Vabariik
2001. aastal avaldasid Inimese Genoomi Projekt ja Celera Genomics inimese genoomi esimese mustandi. Sekveneerimistehnoloogiad arenesid ja selle hind hakkas kiirelt langema.
2010. aastal teatasid J. Craig Venteri instituudi teadlased, et nad on loonud esimese sünteetilise bakteri Synthia, mis oli maailma esimene sünteetiline eluvorm. 2014 loodi Scrippsi uurimisinstituudis ka poolsünteetiline bakter, mis paljundas plasmiidi, mis sisaldas täiendavat aluspaari lisaks tavalistele AT ja GC paaridele.
2012. aastal näitasid Virginijus Šikšnysi, Emmanuelle Charpentieri ja Jennifer Doudna juhitud uurimisrühmad, et manipuleerides RNAd Cas9 ensüümis, võivad nad ise valida märklaud-DNA ahela, mida töödelda. Näiteks valida huvipakkuv ala genoomis, tekitada seal kaheahelaline katke ja integreerida katkenud ahelate vahele uus geen. Sellest sai alguse CRISPR-Cas9 süsteemi kasutamine geenitehnoloogias.
Rakendused
Geenitehnoloogiat kasutatakse põhiliselt teadustöös, põllumajanduses, tööstuslikus biotehnoloogias ja meditsiinis.
Meditsiin
Meditsiinis kasutatakse geenitehnoloogiat insuliini, inimese kasvuhormoonide, follitismi, inimese albumiini, monoklonaalsete antibiootikumide, antihemofiilsete faktorite, vaktsiinide ja paljude teiste ravimite tootmiseks.
pisi|vasakul|Täiskasvanud BALB/c paljad hiired, kellel puudub [[tüümus, mistõttu puuduvad neil T-lümfotsüüdid ja esineb immuunpuudulikkus. Selliseid geneetiliselt muundatud hiiri kasutatakse uuringutes humaanhaiguste mudelitena. Sulev Kuuse foto]] Geenitehnoloogiat on kasutatud ka inimeste haiguste loommudelite loomiseks. Transgeensed hiired on kõige levinumad geneetiliselt muudetud loommudelid. Neid on kasutatud, et uurida vähki, ülekaalulisust, südamehaiguseid, diabeeti, narkomaaniat, liigesepõletikke, ärevushäireid, vananemist ja Parkinsoni tõbe.
Geeniteraapiat kasutatakse inimese puhul defektsete geeni osade asendamiseks normaalselt talitleva geeniga. Seda saab teha somaatiliste kudedega. Somaatiliste kudede ravimiseks siiratakse tüvirakke. Tüvirakud saadakse mõne päeva vanusest embrüost ning neid kasvatatakse ja paljundatakse laboris otse haigesse koesse. Seal nad muunduvad vastava koe rakkudeks ja asendavad kahjustatud rakke. Kui inimese geen on sisestatud sugurakkudesse, siis võib see edasi päranduda ka selle inimese järeltulijatele.
Tööstus
Bioreaktorite abil toodetakse farmaatsiatööstuses ravimeid ja teisi toimeaineid (antikehad, antibiootikumid, hormoonid jm). Toiduainetetööstuses muudetakse kääritusprotsesse ning toodetakse mõningaid toitained (nt trüptofaani ja eri vitamiine). Biokütuste tootmiseks kasvatatakse vetikamassi, millest saab valmistada biodiislikütust, või toodetakse biogaasi. Samuti püütakse mikroorganisme kasutada metallide eraldamiseks (biokaevandamine) ja ohtlike jääkmete kontsentratsiooni vähendamiseks (biotervendus).
Barry maakond
thumb|Asend Michigani osariigis Barry maakond (Barry County) on maakond USA-s Michigani osariigis. Geograafilised koordinaadid on 42°60' N, 85°31' W.
Maakonna pindala on 1494 km², millest 54 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 59 173. Aastal 2000 oli elanike arv 56 755.
Faktoranalüüs
Faktoranalüüs (inglise factor analysis) on mitmemõõtmelise statistilise analüüsi meetod, mille puhul lähtetunnuste vahelisi seoseid uuritakse nõnda, et lähtetunnused esitatakse väiksema arvu uute tunnustena (nimetatakse faktoriteks) ligikaudselt.
Faktoranalüüsi meetod pärineb psühholoogiast. Hiljem on seda hakatud kasutama ka teistes sotsiaal-, aga ka loodusteadustes.
Alko (Eesti ettevõte)
Alko (täisnimega Viljandi likööri- ja veinitehaste o./ü. "Alko") oli Viljandi alkoholiettevõte.
Alates 1935 tegutses osaühisusena. Sel ajal toodeti üle 60 liigi peenemaitselist likööri, veini ja konjakit. Esimesena Eestis valmistas ettevõte ka vahuveini.
1935. aastal töötas tehastes 22 töölist. Mitmed aastad järjest oli "Alko" riigile kõige suuremaid aktsiisi maksjaid, mis näitas, et "Alko" tooted läksid turul hästi ja muutusid nõutuks Eesti suuremates kauplustes, restoranides ja einelaudades ning ettevõttel õnnestus kindlustada laialdane turg. 1937. aastal pakkus "Alko" peale veinide juba 70 liiki likööre ja napse, nende hulgas Alkonjak, Brandy, Estonjak (eht Prantsuse Cognaci lisandusega 50%), Mandariit, Creme de Orange, Muraka ja Prunelle (ploomi).
1939. aastal töötas ettevõttes 41 inimest. 1940. aastal "Alko" riigistati, 12. oktoobril 1940 nimetati natsionaliseeritu direktoriks Vladimir Mölder. Saksa okupatsiooni ajal jätkas tegevust eraettevõttena. "Alko" pearaamatupidaja ja juhataja oli Jüri Põru. Teise maailmasõja ajal 1944. aastal rüüstati tehas täielikult. Ettevõte riigistati pärast sõda uuesti ja 1945. aastal tegutses Viljandis lühikest aega likööri- ja veinitehas "Alko". Seejärel veinitootmine Viljandis lõpetati ja seal hakati tootma konserve.
Seejärel nimetati tehast järgmiselt:
Taani Kultuuri Instituut
Taani Kultuuri Instituut (taani keeles Det Danske Kulturinstitut, inglise keeles The Danish Cultural Institute) on rahvusvahelise kultuurivahetuse korraldamisega tegelev instituut peakorteriga Kopenhaagenis.
Taani Kultuuri Instituut sai alguse 1940, mil Folmer Wisti algatas Taani Ühingu. Ühingu eesmärk oli jagada kultuuri, ideid ja kogemusi Taani ja muude riikide vahel. Nimi muudeti Taani Kultuuri Instituudiks 1989. aastal.
Esimene välisesindus loodi 1947. Esindused olid esialgu Prantsusmaal, USA-s, Hollandis, Põhja-Itaalias ja Austrias. Tänapäeval on esindused juba Brüsselis, Pekingis, Tallinnas, Bonnis, Kecskemétis, Riias, Vilniuses, Varssavis ja Poznańis, Peterburis ning Edinburghis.
Instituudi Eesti esinduse tegevdirektor on Silvi Teesalu.
Põhja-Jeemeni kodusõda
Põhja-Jeemeni kodusõda (araabia keeles ثورة 26 سبتمبر‎, Thawra 26 Sabtambar ehk 26. septembri revolutsioon) oli aastatel 1962–1970 Põhja-Jeemenis toimunud kodusõda Jeemeni Kuningriigi partisanide ja Jeemeni Araabia Vabariigi toetajate vahel. Konflikt algas 1962. aastal revolutsiooniliste vabariiklaste riigipöördega. Revolutsiooni juhtis Abdullah al-Sallal, kelle väed kukutasid äsjakroonitud imaam Muhammad al-Badri ning kuulutasid Jeemenis välja enda vabariigi. Imaam al-Badr põgenes Jeemeni-Saudi Araabia piirile ning kogus enda taha šiiitidest toetajad. Konflikt eskaleerus kiiresti täiemahuliseks kodusõjaks.
Kuningriiklasi toetasid sõjaliselt Jordaania, Saudi Araabia ja Iisrael, lisaks saadi salajast abi Suurbritannialt. Vabariigi pooldajaid toetasid Egiptus (ehk Ühinenud Araabia Vabariik) ja Nõukogude Liit, kellelt saadi sõjalennukeid. Egiptuse president Gamal Abdel Nasser saatis vabariiklastele relvastust ja kuni 70 000 sõdurit. Konflikt oli intensiivne ning hoolimata mitmest rahukonverentsist jõuti kuuekümnendate keskpaigaks sõjalisse patiseisu.
Egiptuse kohalolu Jeemenis seostatakse läbikukkumisega kuuepäevases sõjas juunis 1967. Pärast kuuepäevast sõda muutus vägede Põhja-Jeemenis hoidmine Nasserile aina keerulisemaks ning ta otsustas vabariiklastele toeks saadetud üksused tagasi kutsuda. 5. novembril 1967 kukutati president al-Sallal ootamatult dissidentide ja vabariiklike hõimupealike poolt. Pealinnas toimus võimuvahetus ning rojalistide väed asusid põhjast pealetungile. Riiki juhtisid järgemööda Abdul Rahman al-Eryani, Ahmed Noman ja Mohamed Ali Uthman, kes kõik astusid kas tagasi või põgenesid riigist. Lõpuks võttis ebastabiilses pealinnas võimu peaminister Hassan al-Amri. Sõja pöördepunktiks sai 1967. aasta Sanaa piiramine, milles vabariigi peaministril õnnestus kuningriiklaste rünnakud tõrjuda ning veebruariks 1968 vastased taganema sundida. Kokkupõrked jätkusid paralleelselt rahukõnelustega aastani 1970, kui Saudi Araabia Jeemeni Araabia Vabariigi valitsust tunnustas ning sõjategevus lõppes.
Nõmme loomakliinik
Nõmme Loomakliinik on loomakliinik Tallinnas Nõmmel. Kliinik asub aadressil Pärnu mnt 434.
Fatmir Sejdiu
pisi|Fatmir Sejdiu (2009) Fatmir Sejdiu (sündinud 23. oktoobril 1951 Kosovos Podujevos Pakaštica külas) on endine Kosovo president, Kosovo Demokraatliku Liiga juht.
Sejdiu lõpetas 1974 Priština ülikooli õigusteaduskonna. Samast sai ta ka doktorikraadi. Ta räägib albaania, serbohorvaadi, inglise ja prantsuse keelt.
Sejdiu töötas Kosovo ülikoolis professorina ja jätkas seda tööd ka pärast seda, kui oli valitud Kosovo parlamenti. Parlamendis esindas ta Kosovo Demokraatlikku Liigat nagu Kosovo esimenegi, ametlikult tunnustamata president Ibrahim Rugova.
Mõssovka
Mõssovka on küla Venemaal Kaliningradi oblastis Slavski rajoonis.
Kuni 1946. aastani kandis ta saksakeelset nime Karkeln.
Kirde-Siber
pisi|Kirde-Siber Kirde-Siber (vene keeles Северо-Восточная Сибирь) on piirkond Venemaa kirdeosas Leena jõe alamjooksust ida pool Aldani jõe alamjooksust põhja pool, mille idapiiriks on Vaikse ookeani rannikul paiknevad veelahkmeahelikud. Selle pindala koos tema koosseisu kuuluvate Põhja-Jäämere saartega on üle 1 500 000 km². Kirde-Siberi territooriumil on Sahha Vabariigi idaosa ja Magadani oblasti lääneosa.
Kirde-Siber on mitmekesise ja kontrastse pinnamoega. Seda läbivad mäeahelikud ja kiltmaad, piirkonna põhjaosas on tasased madalikud.
Ludza kihistu
Ludza kihistu (inglise Ludza Formation) on ordoviitsiumi ladestu Pirgu lademe kihistu. Seda hakkasid esimesena eristama Lilita-Ilga Gailīte ja Rita Ulste aastal 1972. Kihistu on nime saanud Ludza linna järgi.
Kihistiku stratotüüp on Ludza 15 puurauk, kus kihistu esineb 490..513 meetril.
Eestist kihistu kivimeid ei ole leitud.
Kihistu koosneb valdavalt hallist lubjakivist, mis sisaldab roheka või rohekashalli mergli vahekihte..
Rudi Carrell
pisi|Rudi Carrell Rudolf Wijbrand Kesselaar (19. detsember 1934 Alkmaar – 7. juuli 2006 Bremen) oli Hollandi laulja ja meelelahutaja.
Ta esindas Hollandit 1960. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "Wat een geluk", saavutades 12 punktiga teise koha.
Meelelahutajana saavutas ta tuntuse nii Hollandis kui ka Saksamaal.
11. öölahingulennugrupp
11. öölahingulennugrupp (saksa keeles Nachtschlahtgruppe 11, lühemalt NSGr 11) oli Saksamaa õhujõudude Luftwaffe koosseisu kuulunud eestlaste poolt mehitatud üksus, mis loodi 127. luurelennugrupi baasil.
Ajalugu
11. öölahingulennugrupp formeeriti 28. novembril 1943 Idritsa lennuväljal senise eestlastega mehitatud 127. luurelennugrupi kahe salga baasil. Grupi ülemaks jäi senine 127. luurelennugrupi ülem kapten (Hauptmann) Paul Lehmann. Uue üksuse formeerimisel säilitas senine 127. luurelennugrupi 2. salk oma numbri ning endine 3. salk sai uues grupis esimeseks. Tallinnas asunud 127. luurelennugrupi 1. salk jäi nüüdsest tegutsema üksiku mereluurelennusalgana (1./SAGr 127), mille ülemaks jäi ülemleitnant William Laanekõrb.
Öölahingulennugrupp sooritas (nagu nimigi viitab) öiseid pommituslende vastase lähitagalasse. 1944. aasta jaanuari keskel alanud Leningradi rinde vägede pealetung tõi veebruari alguseks sõja jälle Eesti piiridele. Seetõttu soovis Venemaal viibinud lennugrupp Eestisse tagasi pöörduda, et osaleda otseselt kodumaa kaitselahingutes. Veebruari alguses jõudsidki 1. ja 2. salga lennukid Jõhvi Tammiku lennuväljale. Lennuüksuse maapealne koosseis sõitis Idritsast Jõhvi rongiga ja jõudis pärale alles 20. veebruari paiku. Järgnevail kuudel pommitati Narva rinde taguseid sihtmärke.
Juuni alguses kolisid 1. ja 2. salk Rahkla lennuväljale, veidi enne jaanipäeva saabus Tammiku lennuväljale 25 värskelt Liibavi lennukooli lõpetanud lendurit. Neist kuus meest saadeti vanade salkade täienduseks, ülejäänutest moodustati uus 3. lennusalk, mille lennukiteks saadi Liepājast varem lennukoolile kuulunud Arado Ar 66 õppelennukid. 3. salk sooritas esimese lahingulennu 9. juulil 1944.
Kuni augusti keskpaigani pommitati sihtmärke Narva rinde tagalas, siis aga jõudis rinne ka Tartu alla ning üha rohkem lende tehti Tartu rindele. Augusti lõpul kolisid salgad Tartule lähemale – 1. ja 2. salk Adavere ning 3. salk Kärevere lennuväljale. Sealt jätkusid lennud kuni üksuse lahkumiseni Eestist septembris.
Eesti mahajätmine 1944. aasta septembris viis lennuväelaste võitlustahte alla. Öölahingulennugrupist lendas Liepājast väljalennul Rootsi üks He 50 ja üks Fokker CVE. Seetõttu otsustati Eesti lennuüksused laiali saata, otsus tehti meestele teatavaks 12. oktoobril 1944 Ida-Preisimaal Heiligenbeilis. Seejärel põgenesid veel neli meest ühel Fokkeril Rootsi. 11. öölahingulennugrupp likvideeriti Oderi-äärses Frankfurdis Kunersdorfi lennubaasis 21. oktoobril 1944.
Khalidiyya
Naqshbandiyya Khalidiyya, Khalidiyya või Khalidi on Naqshbandiyya sufi vennaskonna pühendusahela (silsila) haru alates Khalid al-Bagdadist kuni šeik Ismail ash-Shirwanini.
Khalid al-Bagdadi oli Muhammadist lähtuva silsila kolmekümnes liige. Tema ajal jagunes see neljaks erinevaks pühendusharuks. Ismail ash-Shirwanist lähtub tänini tegutsev Dagestani silsila.
Välislingid
[https://www.seanfoley.org/wp-content/uploads/2012/03/19.4.foley_world_history.pdf Foley, Sean 2008. The Naqshbandiyya-Khalidiyya, Islamic Sainthood, and Religion in Modern Times. Journal of World History, Vol. 19, No. 4. University of Hawai‘i Press, pp. 521 - 545]
Ahju tänav
pisi|Vaade Peeter Süda tänavalt Ahju tänavale Ahju tänav (Töpfergasse) on umbtänav Tallinna kesklinnas Tatari asumis.
Ahju tänav asub Peeter Süda tänavast lõunas kino Kosmos taga.
Tänavat ääristavad vasakult poolt paaritute numbritega 20. sajandi alguses ehitatud elumajad, paremalt poolt aga Süda tänaval asuva Tallinna Sipsiku lasteaia territoorium. Tänava parempoolne hoonestus hävis 1944. aasta nõukogude lennuväe märtsipommitamine käigus ja sinna ehitati 1957. aastal Eesti NSV Siseministeeriumi lasteaed.
Tänava lõpus asub tänava ja kino Kosmos vahelisel maa-alal endine maa-alune Eesti NSV tsiviilkaitse varjend.
Marko Yli-Hannuksela
Ta hakkas maadlemist treenima 1978. aastal oma isa Seppo Yli-Hannuksela juhendamisel.
2004. aastal valiti ta Soome parimaks sportlaseks.
Eesti maadlejatest on temaga maadelnud Eerik Aps, kes kaotas 2007. aasta MM-il 1–3, ja Valeri Nikitin, kes on teda võitnud.
Gheorghe Apostol
pisi|Gheorghe Apostol Gheorghe Apostol (16. mai 1913 Tudor Vladimirescu, Galați maakond – 21. august 2010 Bukarest) oli Rumeenia kommunistlik poliitik ja riigitegelane.
Gheorghe Apostol töötas raudteelasena, 1932. aastal sai ta tuttavaks Gheorghe Gheorghiu-Dejiga, kes kaasas ta kommunistlikku liikumisse. 1934. aastal astus Gheorghe Apostol Rumeenia Kommunistlikku Parteisse. Ta arreteeriti mitmel korral ja 1937. aastal mõisteti ta kolmeks aastaks vangi. Vanglast vabanemise järel vahistati ta kommunistliku tegevuse eest uuesti ning teda hoiti kinni mitmes poliitvangide laagris. 1944. aasta augustis, kui Punaarmee ligines Rumeenia piiridele, põgenes Apostol koos mitme kaastöölisega vangilaagrist. On aga ka teine versioon juhtunust, mille kohaselt ta oli vangilaagris kuni vabastamiseni Punaarmee poolt.
Aastatel 1945–1952 oli Apostol Üldise Töökonföderatsiooni (Confederația Generală a Muncii) president. Aastatel 1948, 1950–1951 ja 1952 oli ta Suure Rahvuskogu (vormiliselt parlament) esimees. 1952–1954 oli ta Rumeenia Sotsialistliku Vabariigi peaministri esimene asetäitja, 1953–1954 samaaegselt ka põllumajandusminister.
Aastatel 1955–1961 oli ta Rumeenia Ametiühingute Kesknõukogu (Consiliul Central al Sindicatelor) esimees.
21. märtsil 1961 sai Apostol jälle Ministrite Nõukogu esimehe (sisuliselt peaministri) esimeseks asetäitjaks ja oli selles ametis kuni 1967. aastani.
Gheorghe Gheorghiu-Deji surma järel 1965. aasta märtsis sai uueks parteiliidriks Nicolae Ceaușescu. Apostolist sai Ceaușescu poliitika vastane ja ta kritiseeris teda järjekindlalt. Ceaușescu hakkas Apostolit järk-järgult kõrgematelt positsioonidelt kõrvale tõrjuma.
1967–1969 oli Apostol jälle Rumeenia Ametiühingute Kesknõukogu esimees. 1969–1975 oli ta Riikliku Materiaalsete Ressursside Komitee esimees. Seejärel suunati ta diplomaatilisele tööle. Aastatel 1977–1988 oli ta Rumeenia saadik Argentinas, Uruguays ja Brasiilias.
1988. aastal pöördus Apostol Rumeeniasse tagasi. Ta kirjutas koos mitme oma põlvkonna kommunistiga avaliku kirja Ceaușescule, milles parteijuhi poliitikat kritiseeriti vasakpoolsetelt seisukohtadelt. 11. märtsil 1989 loeti kiri ette Vabas Euroopas ja Ameerika Hääles. Pärast seda pandi Apostol koduaresti ja teda kuulati korduvalt üle. Koduarestist vabastati ta alles Ceaușescu võimult kukutamise järel.
1989. aasta detsembris toimunud Rumeenia revolutsiooni suhtus Apostol negatiivselt ja asutas koos endise peaministri Ilie Verdețiga 1990. aastal äärmusvasakpoolse Sotsialistliku Tööpartei.
Hageri vennastekoguduse palvemaja
pisi|Hageri vennastekoguduse palvemeja (oktoober 2011) pisi|[[Jüri Vallsalu Hageri vennastekoguduse palvemajas (oktoober 2013)]] Hageri (vennastekoguduse) palvemaja on palvemaja Rapla maakonnas Kohila vallas Hageri külas. Palvemaja on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Hoone ehitati tõenäoliselt 1820 (teistel andmetel 1811). Sel ajal oli Hageris populaarne vennastekogudusliikumine. See on ühtlasi vanim Eesti mandriosa vennastekogudusliikumise palvemaja.
Heinrich Struve
Heinrich Struve (vene keeles Генрих Васильевич Струве; 10. juuli 1822 Tartu – 28. märts 1908) oli vene keemik. Ta oli Struve suguvõsa esindaja.
Ta lõpetas Tartu ülikooli 1845 ja töötas seal 1849. aastani.
Isiklikku
Tema isa oli astronoom ja geodeet Friedrich Georg Wilhelm Struve.
Tarmo Kõuts (mereteadlane)
Tarmo Kõuts (sündinud 11. aprillil 1963 Abja-Paluojal) on eesti geofüüsik (mereteadlane).
Elulugu
Ta sündis traktoristi peres.
Lõpetas 1981 Viljandi 5. Keskkooli ja 1986 Tartu Riikliku Ülikooli geofüüsika erialal, oli 1996–1999 Tartu Ülikooli keskkonnafüüsika instituudi doktorant.
Kaitses 1999. aastal Tartu Ülikoolis filosoofiadoktori väitekirja keskkonnafüüsikas "Läänemere süvavee uuenemise protsessid", juhendajad Hanno Ohvril ja Jüri Elken.
Kõuts kuulus 2006–2014 kaitseministeeriumi teadusnõukokku. 2006. aastast oli tal nii Eesti riigisaladuse kui ka NATO saladuse luba. Ta esindas 2006−2012 Eestit NATO merealuse uurimiskeskuse (NATO Undersea Research Centre, praeguse nimega Centre for Maritime Research and Experimentation) teaduskomitees. 2013. aastast oli ta NATO STO merenduse ekspertkomitee liige.
2021. aastal mõisteti teadlane süüdi spionaažis Hiina Rahvavabariigi kasuks ning kokkuleppemenetluses karistati teda kolmeaastase vabaduskaotusega ja Hiina sõjaväeluurelt teenitud 17 000 euro konfiskeerimisega. 2022. aasta kevadel vabanes Kõuts vanglast tingimisi
Teadustöö ja teaduskorralduslik tegevus
Uurimisala: füüsikaline okeanograafia. Uurinud Atlandi ookeanis ja Läänemeres mesomastaapseid merefüüsikalisi protsesse, sh Läänemere süvakihi veemasside uuenemist ja selle dünaamikat, Läänemere ja Põhjamere vahelise veevahetuse dünaamikat ning Läänemere jääolude ja merevee kõrguse muutlikkust. Kuulub prof. A. Aitsami koolkonda. Aastast 2006 on Kaitseministeeriumi teadusnõukogu liige ja NATO Allveeuuringute Keskuse teadusnõukogu liige.
Johann von Hezel
Johann von Hezel on olnud mitme tuntud isiku nimi:
EIA
EIA võib tähendada järgmist:
Eia võib tähendada järgmist:
Alex Harvey
pisi|Alex Harvey Alex Harvey (sündinud 7. detsembril 1988 Québecis) on endine Kanada murdmaasuusataja.
Harvey sai juunioride maailmameistrivõistlustel 2007. aastal Tarvisios pronksmedali nii 10 km vabasõidus kui ka 20 km suusavahetusega sõidus. Järgmisel aastal Malles toimunud juunioride MM-il oli ta 10 km klassikasõidus teine. 2009. aasta maailmameistrivõistlustel Liberecis kuulus ta 4×10 km teatevõistluses viiendaks tulnud Kanada võistkonna koosseisu.
2013. aasta maailmameistrivõistlustel Val di Fiemmes võitis ta individuaalsprindis pronksmedali. Sprinditeates sai ta koos Kershaw'ga 4. koha, kaotades fotofinišis Kasahstani paarile, Nikolai Tšebotko ja Aleksei Poltoranin.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Lahtis võitis ta kuldmedali 50 km vabatehnikasõidus ehk tuli esimest korda individuaalselt maailmameistriks.
Maailma karikasarjas võistles Harvey esimest korda 9. veebruaril 2008 Otepääl 15 km klassikasõidus, kus ta sai 73 startinu seas 46. koha. Esimese poodiumikoha sai ta 2009. aasta jaanuaris Vancouveris koos George Greyga sprinditeatesõidus, kui nad said kolmanda koha. Individuaalselt sai ta esimese poodiumikoha sama aasta märtsis Trondheimis, kui ta oli 50 km ühisstardiga sõidus kolmas. 2011. aasta veebruaris sai ta Drammenis sprindi vabasõidus teise koha. 3. märtsil 2012 Lahtis sai Harvey 30 km ühisstardiga suusavahetusega sõidus kolmanda koha.
Ta lõpetas sportlaskarjääri pärast hooaega 2018–2019.
Isiklikku
Alex Harvey isa Pierre Harvey on endine suusataja ja jalgrattur.
Celso Ortiz
pisi|Celso Ortiz Celso Fabián Ortiz Gamarra (sündinud 26. jaanuaril 1989 Asunciónis) on Paraguay jalgpallur, kes mängib keskpoolkaitsjana Mehhiko kõrgliiga klubis Monterrey ja Paraguay jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Paraguay klubis Cerro Porteño, mille põhimeeskonnas debüteeris 2007. aastal. 2009. aastal tuli ta Cerro Porteñoga Paraguay meistriks. Aastatel 2010–2016 mängis ta Hollandi kõrgliiga klubis AZ Alkmaar. Alates 2016. aastast mängib ta Monterreys. 2019. aasta sügishooajal tuli ta klubiga Mehhiko meistriks.
Paraguay jalgpallikoondises tegi Ortiz debüüdi 2010. aastal. Ta ‰on kuulunud Paraguay koondisse 2016. aasta Copa América Centenariol ja 2019. aasta Copa Américal.
Riigiettevõte
Riigiettevõte on ettevõte, mille ainuomanik on riik.
Riigiettevõtted Eestis
Üleminekuperioodil (1990–1992), 5. juulil 1990 kinnitas EV Valitsus Eesti Vabariigi riigiettevõtte põhimääruse. Riigiettevõtteks oli ettevõtlusega tegelev majandusüksus, mille omanikuks on Eesti Vabariik. Riigiettevõtena tegutsesid, infrastruktuuriettevõtted : RE Eesti Energia, RE Balti Elektrijaam, RE Eesti Elektrijaam, RE Iru Elektrijaam, RE Põhja Elektrivõrgud, RE Lõuna Elektrivõrgud, RE Viru Elektrivõrgud, RE Saarte Elektrivõrgud, RE Tallinna Elektrivõrk, RE Eesti Energoremont, RE Energiamüük, RE Eesti Energia Õppekeskus, RE Eesti Energia Kommertskeskus, AS Eesti Põlevkivi, RE Eesti Telekom, RE Eesti Post, RE Eesti Lennujaamad, RE Tallinna Sadam, RE Eesti Raudtee, RE Eesti Metallieksport, RE Riigiarvutuskeskus.
2022. aasta jaanuari seisuga kuulus riigile osalus 28 äriühingus, sealhulgas oli riik ainuomanik 23 äriühingus ning enamusosalus kuulus riigile 4 äriühingus :
Toivo Palm
Toivo Palm (sündinud 23. oktoobril 1942 Tallinnas) on eesti bioloog.
Elulugu
Toivo Palm on inseneri poeg.
Lõpetas 1961 Tallinna 22. Keskkooli, 1969 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogiaosakonna, 1969–1972 TA aspirant, bioloogiakandidaat (1979, Moskva Ülikool). Täiendas end 1993–2001 Taanis, Saksamaal, Rootsis, USA-s ja Hollandis. Oli 1972–1989 ZBI, Läänemere Kalamajanduse TUI, Keemia Instituudis ja TPI noorem- ja vanemteadur, 1990–1993 Eesti Agrobiokeskuse teadusdirektor, aastast 1993–99 Põllumajandusministeeriumi teaduse ja koolituse osakonna juhataja ja ministri nõunik, ühtlasi EPMÜ dotsent, seejärel taimetervise kontrolli labori juhataja, 2002–2003 Riigikogu nõunik, 2003–2004 Euroopa Parlamendi ametnik, 2004–2005 Põllumajandusministeeriumi taimetervise osakonna juhataja kohusetäitja, aastast 2005 juhataja.
Kana tänav
Kana tänav on või oli mitmes Eesti asulas:
Hitoshi Honda
Hitoshi Honda (jaapani keeles 本田均, ほんだひとし; sündinud 1946) on Jaapani diplomaat.
Aigi Rahi-Tamm
Aigi Rahi-Tamm (aastani 1987 Petrova, 1987–2004 Rahi, sündinud 3. augustil 1965 Võrus) on Eesti ajaloolane, Tartu Ülikooli professor.
Ta tegeleb arhiivinduse ja lähiajalooga, täpsemalt on ta uurimiseks allikaõpetus ja Eesti ajaloo allikad, samuti 20. sajandi poliitiline vägivald ja sõjalised konfliktid ning sotsiaal-kultuurilised praktikad. Samuti on ta uurinud 1940.–50. aastate repressioonipoliitikat Eestis ja sellega seonduvaid probleeme.
Haridus
Ta õppis aastatel 1980–1983 Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkoolis.
Keskkooli lõpetamise järel asus ta 1984. aastal õppima Tartu Riiklikku Ülikooli, omandades 1990. aastal bakalaureusekraadi. Sellele järgnesid aastatel 1992–1996 läbitud magistriõppe ja aastatel 1997–2004 doktorantuur. Rahi-Tamme magistritöö käsitles 1949. aasta märtsiküüditamist Tartu linnas ja maakonnas, tema doktoriväitekiri vaatles teise maailmasõja järgseid massirepressioone Eestis üldisemalt, keskendudes teemaga seotud uudse ja usaldusväärse allikmaterjali koondamisele ja käibesse toomisele ning üldisema uurimisseisu hindamisele. (juhendajaks Aadu Must).