cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dukuļi (Liepa vald)
Dukuļi asub valla lääneosas. Selle lähistele jääb Läti relvajõudude õppepolügoon. Külas on Salmiņi bussipeatus. Asula jääb Gauja rahvusparki.
Küla on kujunenud endise Liepa mõisa Dukuļi karjamõisa juurde. Aastail 2009–2021 jäi küla Priekuļi piirkonda.
Aastal 2007 oli külas 44 elanikku.
Giánna Terzí
pisi|Giánna Terzí (2018) Giánna Terzí (kreeka keeles Γιάννα Τερζή; sündinud 7. mail 1980 Thessaloníkis) on Kreeka laulja ja laululooja.
Tema isa on tuntud Kreeka poplaulja Paschalis Terzis.
Ta on andnud välja kaks stuudioalbumit.
Kaljo Alaküla
Kaljo Alaküla (20. aprill 1923 Narva – 26. mai 2016) oli eesti lendur, vabadusvõitleja, majandijuht ja ettevõtja.
Elulugu
Lapsepõlv möödus peamiselt Virumaal. Õppis Kukruse algkoolis, Kohtla-Nõmme algkoolis, Jõhvi gümnaasiumis ja Tallinna V Gümnaasiumis.
Mäesuusatamine 2014. aasta taliolümpiamängudel
Mäesuusatamine 2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis toimus 8.–22. veebruarini.
Võistluste ajakava
Kõik ajad on (UTC+4).
Kaljo Alaküla
Elulugu
Teise maailmasõja ajal oli algul Omakaitse liige, seejärel astus lennuväkke, õppis 1944. aastal Lätis Liepāja lennukoolis pommituslenduriks ja võitles Saksa sõjaväes eesti lenduritest moodustatud 3. lennueskadrillis. Sõja lõpus langes Tšehhis sõjavangi, teenis tööpataljonis ja naasis Venemaa kaudu Eestisse.
Mäesuusatamine 2014. aasta taliolümpiamängudel
Kiirlaskumine
9. veebruar Osavõtjaid: 50 Olümpiavõitja 2010: Didier Défago, Šveits Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kaljo Alaküla
Elulugu
Pärast sõda õppis Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Aleksander Arderi lauluklassis ja paralleelselt Tallinna Merekalanduse Tehnikumis.
Mäesuusatamine 2014. aasta taliolümpiamängudel
Slaalom
22. veebruar Osavõtjaid: 115 Olümpiavõitja 2010: Giuliano Razzoli, Itaalia Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kaljo Alaküla
Elulugu
1949. aastal asus tööle Tallinna Kalakombinaadi insenerina, kuid varsti pidi varjama ennast julgeolekuteenistuse eest Leningradis ja Astrahanis, kus ta 1951. aastal vahistati. 1951–1956 viibis Kemerovo ja Omski vangilaagrites.
Mäesuusatamine 2014. aasta taliolümpiamängudel
Suurslaalom
19. veebruar Osavõtjaid: 109 Olümpiavõitja 2010: Carlo Janka, Šveits Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kaljo Alaküla
Elulugu
Pärast vangistusest vabanemist töötas Tallinna Kalakombinaadi tsehhijuhatajana, seejärel Kirovi nimelise kalurikolhoosi kalatööstuse juhatajana ning 1970.–1980. aastatel kalurikolhoosi juhatuse esimehe asetäitjana. Pärast kalurikolhoosi erastamist töötas mõnda aega AS-is Esmar.
Aastatel 1993–1996 ja 1999–2002 oli valitud Viimsi vallavolikogu liikmeks.
Mäesuusatamine 2014. aasta taliolümpiamängudel
Alpi kahevõistlus
14. veebruar Osavõtjaid: 50 Olümpiavõitja 2010: Bode Miller, USA Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kaljo Alaküla
Elulugu
Olnud Viimsi Pensionäride Ühenduse juhatuse liige ja Eesti Vabadusvõitlejate Tallinna Ühenduse Pirita-Viimsi piirkonna aseesimees.
Mäesuusatamine 2014. aasta taliolümpiamängudel
Kiirlaskumine
17. veebruar Osavõtjaid: 42 Olümpiavõitja 2010: Lindsey Vonn, USA Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Slaalom
21. veebruar Osavõtjaid: 85 Olümpiavõitja 2010: Maria Riesch, Saksamaa Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Suurslaalom
18. veebruar Osavõtjaid: 90 Olümpiavõitja 2010: Viktoria Rebensburg, Saksamaa Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Kaljo Alaküla
Isiklikku
Tema abikaasa oli Vaike Vahi, nende lapsed on Ruth Alaküla ja Kristjan Alaküla.
Mäesuusatamine 2014. aasta taliolümpiamängudel
Ülisuurslaalom
15. veebruar Osavõtjaid: 50 Olümpiavõitja 2010: Andrea Fischbacher, Austria Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Alpi kahevõistlus
10. veebruar Osavõtjaid: 39 Olümpiavõitja 2010: Maria Riesch, Saksamaa Ametlikud tulemused <br style="clear:both;" />
Tüümuse kihn
Tüümuse kihnuks (lad capsula thymi) nimetatakse paljudel selgroogsetel loomadel tüümust ümbritsevat sidekoelist kihnu, millest lähtuvad vaheseinad jaotavad elundi tüümuse sagarikeks.
Sisemise kihnu all, membrana basalise peal, paikneb tüümuse epiteelirakkude kiht.
Tüümuse koore veresooned sisenevad tüümuse kihnu ja vaheseintesse ning moodustavad kapillaaride võrgustiku. Tüümuse kihnu kapillaarides olevate avauste lähedal paiknevad sageli leukotsüüdid ja mõnes paigas ka adipotsüüdid.
Paul Liivak
Paul Liivak (13. aprill 1900 Ambla vald – 1942 Leningrad) oli eesti graafik.
Õppis 1907–1910 Rägavere algkoolis. Kunstiõpinguid alustas Tallinna Kunsttööstuskoolis (1915–1918) ja Tartus Kunstikoolis Pallas (1919–1922). Töötas 1923–1924 Koerus joonistusõpetajana, seejärel Tallinnas vabakunstnikuna, 1929 Pärnus Endla teatris ja 1930. aastast taas Tallinnas.
Tema varasema loomingu moodustasid rahvuslikel motiividel lüürilised ja õrnad, tihti muinasjutulised akvarellid. 1920. aastatel valmis temalt sari akvarelle Saaremaast. Kunstiteadlane Alfred Vaga on nimetanud teda kunstrühmituse Vikerla liikmete hulgas.
Vaatamata suhteliselt napile kunstilisele ettevalmistusele sai temast 1930. aastate juhtivaid graafikuid. Ta töötas peamiselt linool- ja puugravüüri tehnikas ning tegi tušijoonistusi. Liivaku esimene, impressionistlik linoollõigete mapp "Sadamlinn" ilmus 1920. Pärast 1920. aasta linoollõikemappi oli tema estambiloomes pikem paus 1934. aasta mapini „Linoollõikeid”, seejärel ilmusid „III kogu linoollõikeid” (1935) ja „IV kogu puugravüüre” (1937).
Liivak on loonud puugravüüris illustratsioonid Friedebert Tuglase novellile „Hingemaa” (1941).
Paul Liivak hukkus Punaarmeesse mobiliseerituna 1942. aasta alguses Leningradi blokaadis.
Eksudaat
Eksudaat (ladina keeles exsudatum 'väljahigistatu') on põletikuline rakuväline vedelik, milles on suur proteiinisisaldus ja rohkelt neutrofiile (leukotsüüte). Eksudaat imbub põletiku puhul läbi veresoonte seina kudedesse või kudede pinnale, mille tulemusel koed tursuvad. Mädane eksudaat sisaldab rohkesti valgeliblesid.
Loberģi mõis
Loberģi mõis (saksa keeles Blumbergshof, varem Buschhof, läti keeles Loberģu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aumeistri kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõisakompleks Läti Smiltene piirkonnas Bilska vallas Lobērģi külas.
Solitäär
Solitäär (inglise keeles solitaire) on maastikukujunduses üksikpuu, -põõsas või -taim, mis paigutatakse üksikult või kompositsiooni dominantse elemendina. Kompositsioonis eristub teistest kvalitatiivsete (vormi, värvuse, suuruse vm morfoloogiliste) omaduste poolest. Tuleneb prantsuse sõnast solitaire (üksik). Sellist üksiktaime nimetatakse ka aktsenttaimeks. pisi|Massiivne solitäärpuu linnakujunduses
Loberģi mõis
Mõisa klassitsistlikus stiilis häärber valmis aastal 1803. Mõis läks aastal 1834 Vegesackide valdusse, kuuludes neile kuni võõrandamiseni aastal 1920. Võõrandamise ajal kuulus mõisale 1308 hektarit maad.
Solitäär
Solitäär aiakujunduses
Üksikpuid, -põõsaid ja dekoratiivtaimi kasutatakse aiakujunduses eesmärgiga suunata vaateid soovitud kohta. Vastavalt suurusele ja kujule on erinevad puit- ja rohttaimed mõjusad kas lähi- või kaugvaates.
Loberģi mõis
Aastal 1887 ehitati vana peahoone ümber. Peahoone oli jagatud kaheks osaks: ühes elasid mõisnikud, teises asusid pood, valla piimandusühistu meierei ja aurumasin.
Solitäär
Puud ja põõsad
Täiskasvanud üksikpuud mõjuvad maastikul väga efektselt just oma suuruse poolest. Aiakujunduses on solitäärpuudel tähtis roll suunata vaateid mingis kindlas suunas. Tavaliselt paigutatakse üksikpuu teeraja või vaatekoridori lõppu. Silmapaistvate dekoratiivsete omadustega üksikpuid kasutatakse aktsendina nii lähi- kui ka kaugvaadetes. Üksikpuude valimisel arvestatakse võra- ja tüvekuju (siluetti), lehestiku ja/või õite värvust ning samuti ka õitsemise kestust ja intensiivsust. Kui suured puud mõjuvad efektselt ka eemalt vaadates, siis dekoratiivpõõsaid kasutatakse nende tagasihoidlike mõõtmete tõttu vaid lähivaates. Üksikpuu paigutamisel tuleb valida talle ökoloogiliselt sobiv avatud kasvukoht, kus ta oleks võimalikult hästi vaadeldav, ning jälgida ka, et puu võra ei liituks aja jooksul teiste puude võradega ega jääks teiste puude külgvarju.
Loberģi mõis
Mõisa peahoone on tänapäeval eraomandis. Selle lähistel asub mõisaomanike matuseplats, kus on säilinud ka mõned purustatud hauakivid.
Ajalugu
Mõis on nime saanud Blombergide suguvõsa järgi, kellele see kuulus aastal 1540.
Solitäär
Dekoratiivtaimed
Sarnaselt puude ja põõsastega kasutatakse aiakujunduses ka üksiktaimi, mis istutatakse ümbritsevatest taimedest eraldi või luuakse teistega kompositsioone. Aktsenttaimi kasutatakse eriliigilises kompositsioonis dominantse elemendina, üksikult ka taime dekoratiivsete omaduste esiletoomiseks. Üksiktaimed on efektsed kuju, värvi või suuruse poolest. Muidugi tuleb ka üksiktaimede eest regulaarselt hoolt kanda, et nende välimus püsiks efektne ja pilkupüüdev.
Loberģi mõis
Ajalugu
Esimene teadaolev omanik, Heinrich Blomberg, pärandas mõisa oma pojale Jürgenile. Tegelikult sai aga mõisa omanikuks tema teine poeg Fromhold. Too langes sõjas ja ei jätnud endast meessoost pärijaid, nii asus sinna elama Stanislaus Lenieck, Kes pidi aga selle Fromholdi lesele Dorotheale loovutama. Too oli vahepeal abiellunud Heinrich Tiesenhauseniga. Zygmunt III Waza kinnitas selle mõisa nende omanikuks ja lubas nende tütrel saada mõisa pärijaks, kui see Heinrich Hastferiga abiellub. Abiellumise järel sai mõis Heinrichi omandiks, aga kui too suri, päris Dorothea tütar taas valduse. Aastal 1640 omandas mõisa vahetuse teel Wilhelm Möller. Aastal 1667 ostis Caspar von Ceumern mõisa 2000 taalri eest tema pojalt Christoph Wolter Möllerilt ära. Aastal 1677 müüs ta selle koos Grundzāle mõisaga 5100 taalri eest Thumb von Weingartenile.
Thumbi tütar abiellus Michael Strohkirchiga. Aastal 1690 asusid nad mõisa elama. Nende poeg Ludwig Johann Strohkirch teenis Vene sõjaväes. Siis läks mõis taas Thumi valdusse, kuuludes talle aastani 1754, tema naisele aga aastani 1780. Thumbil ei olnud meessoost pärijaid, nii läks mõis major Gotthard Johann von Mülleri valdusse, kes oli olnud Thumbi naisega enne abielus. Aastal 1807 suri Gotthradi poeg, ilma et oleks jõudnud abielluda. Aastal 1809 kuulus mõis Magdalene Wilhelmine ja Anna Christine von Müllerile. Aastal 1813 pantisid Anna ja Helena von Müllerid mõisa 38 850 rubla eest Christian August Nissenile, kes aastal 1815 pandiõigused aga Peter Olof Palmile loovutas. Too loovutas pandiõigused aastal 1821 Otto Friedrich von Grotthussile. Sama aasta detsembris sai too mõisa pärisomanikuks ja pantis siis kuu lõpus valduse taas Peter Olof Palmile. Aastal 1823 loovutas too pandiõigused 36 250 rubla eest Johanna von Tornauwile. Too loovutas aastal 1829 pandiõiguse 38 845 hõberubla ja 700 paberrubla eest oma kasupojale Hans Karl Friedrich Anton von Diebitsch-Zabaikalskile, kes aastal 1834 ka mõisa pärisomanikuks sai. Sama aasta novembris pantisid Alexander, Nicolai, Elisabeth ja Charlotte Tornauw ning Wilhelmine Mandell mõisa 31 000 rubla eest Gottfried von Vegesackile. Aastal 1844 sai ta ka mõisa pärisomanikuks. Tema surma järel aastal 1846 ostis pastor Theodor von Vegesack mõisa 40 750 hõberubla eest teistelt pärijatelt välja. Seejärel sai mõisa omanikuks tema lesk Johanna. Aastal 1878 ostis Gotthard von Vegesack mõisa 87 700 hõberubla eest mõisa teistelt pärijatelt välja.
Aastal 1888 sündis mõisas kirjanik Siegfried von Vegesack. Võõrandamise eel oli mõisa omanikke kaks; nemad elasid oma poole esimesel korrusel, teisel korrusel asus aga kohalik postkontor. Üks omanikest oli Riia pankur ja ka Läti Seimi liige, teine aga kohalik arst. Maareformi järel võõrandati peahoone neilt täielikult, jäänukmõisast jäi neile mõisavalitseja maja, kuhu Vegesackid siis ka elama asusid.
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3 ja 7/8 adramaad, sellele allus 143 mees- ja 199 naishinge.
Aastal 1641 oli mõisa suurus 1/2 adramaad. Aastal 1688 oli mõisa suurus 3 adramaad, nagu ka aastal 1734. Aastail 1758 oli adramaid 3 ja 7/8, aastal 1823 aga 6 ja 3/20 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal sama palju adramaid, aastal 1881 oli neid aga 3 ja 11/80, lisaks allus mõisale 6 ja 41/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad
Mõisa koosseisus oli aastal 1816 kaks karjamõisa: Pubuļi (Pubbul, ka Biehhof) ja Spiksti (Spixte).
Iluuisutamine 1972. aasta taliolümpiamängudel
Iluuisutamine 1972. aasta taliolümpiamängudel toimus Jaapanis Sapporos Makomanai jääareenil.
Dmitri Kozak
pisi|Dmitri Kozak (2009)
Dmitri Kozak (vene keeles Дмитрий Николаевич Козак; sündinud 7. novembril 1958 Ukrainas Kirovogradi oblastis Bandurovos) on Venemaa asepeaminister, kelle ülesandeks oli 2014. aasta Sotši taliolümpiamängude ettevalmistamine.
Kozak õppis Vinnitsa Polütehnilises Instituudis ja lõpetas 1985 kiitusega Leningradi Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. 1985–1989 töötas ta Leningradi prokuratuuris prokuröri ja vanemprokurörina. 1989 oli ta kontserni Monolit-Kirovostroi juriidilise osakonna ülem ja merekaubandussadamate assotsiatsiooni õigusnõunik. 1990–1991 oli ta Leningradi linna täitevkomitee juriidilise osakonna ülema asetäitja ja seejärel ülem. 1994. aasta septembris sai ta Peterburi linnavalitsuse õiguskomitee eesistujaks ja linnavalitsuse liikmeks. 1996 säilitas ta pärast Anatoli Sobtšaki kaotust linnapea valimistel oma ametikoha ja sai 1998 asekuberneriks, aga sama aasta detsembris vallandati asekuberneri kohalt erimeelsuste tõttu kuberneri Vladimir Jakovleviga.
1999. aasta jaanuarist augustini töötas ta õigusbüroos Gruppa JuST. 1999. aasta augustis sai temast Venemaa valitsuse büroo juhataja esimene asetäitja, juhataja kohusetäitja ja veel samal aastal büroo juhataja. Büroo juhataja arvati Venemaa ministrite hulka. 2000. aasta juunis sai ta Venemaa presidendi büroo juhataja asetäitjaks, 2003. aasta oktoobris esimeseks asetäitjaks ja 9. märtsil 2004 büroo juhatajaks.
13. septembrist 2004 kuni 24. septembrini 2007 oli Kozak Venemaa presidendi täievoliline esindaja Lõuna föderaalringkonnas, föderaalse erikomisjoni juht Põhja-Kaukaasias.
Alates 24. septembrist 2007 on Kozak Venemaa regionaalarengu minister. Vahepeal, 7.–12. mail 2008 oli ta ministri kohusetäitja. Alates 14. oktoobrist 2008 on ta Venemaa peaministri asetäitja, kes vastutab 2014. aasta taliolümpiamängude korraldamise eest Sotšis.
Autasud
2002 pälvis Kozak Venemaa presidendi tänu "aktiivse osavõtu eest Venemaa presidendi läkituse ettevalmistamisest Venemaa Föderaalkogule".
2007 autasustati teda Adõgee Vabariigi medaliga "Adõgee kuulsus". Samal aastal autasustati teda Tšetšeeni Vabariigi Ahmat Kadõrovi ordeniga isikliku panuse eest majanduse ja sotsiaalsfääri taastamisse, väljapaistvate teenete eest riikluse arengusse ning rahu, seaduslikkuse, sõpruse ja koostöö tugevdamisse Põhja-Kaukaasia rahvaste vahel.
2008 autasustati teda Kabardi-Balkaaria aumärgiga "Teenete eest Kabardi-Balkaaria ees" suure isikliku panuse eest Kabardi-Balkaaria sotsiaalmajanduslikku arengusse.
6. novembril 2008 pälvis Kozak ordeni "Teenete eest Isamaa ees" II järgu paljuaastase viljaka riikliku tegevuse eest.
Kozakile on annetatud Andreas Esmakutsutu Fondi väljaantav Püha Kõigikiidetud Apostli Andreas Esmakutsutu rahvusvaheline preemia "Usu ja ustavuse eest" suure isikliku panuse eest Venemaa riikluse tugevdamisse.
122 eKr
Aasta 122 eKr ehk ab urbe condita DCXXXII (632).
Kastolatsi Neitsi Maarja Rõõmukuulutamise kirik
pisi|Kastolatsi õigeusu kiriku varemed (2014) Kastolatsi Neitsi Maarja Rõõmukuulutamise kirik ehk Kastolatsi õigeusu kirik on varemetes õigeusu kirik Valgamaal Otepää vallas Kastolatsi külas. Maakivist ja tellistest hoonel on viis kuppeltorni ja kellatorn.
Kirik ehitati 1873. aastal ja pühitseti järgmisel aastal. Viimane jumalateenistus toimus kirikus 1951. aastal.
Kastolatsi Neitsi Maarja Rõõmukuulutamise kogudus likvideeriti 1957. aastal, seejärel anti hoone üle kohalikule kolhoosile.
Andreas Ventsel
pisi|Andreas Ventsel 2017. aasta tõepõhjahäkatonil Andreas Ventsel (sündinud 21. märtsil 1976) on eesti kultuuriuurija ja semiootik.
Ta kaitses 2005. aastal Tartu Ülikoolis semiootika ja kulturoloogia erialal magistrikraadi tööga ""Meie"-konstrueerimine eesti poliitilises retoorikas 1940–1953" ning 2009. aastal doktorikraadi tööga hegemoonia semiootilisest teooriast ("Towards semiotic theory of hegemony").
ZSC Lions
ZSC Lions (Zürcher Schlittschuh Club Lions) on Šveits jäähokiklubi, mis tegutseb Zürichis. See mängib Šveits jäähoki kõrgliigas National League.
1969. aasta Eesti NSV – Soome sõpruskohtumine poksis
1969. aasta Eesti NSV – Soome sõpruskohtumine poksis toimus 17. jaanuaril Helsingis. Eesti NSV võitis 6:4.
Jakub Vadlejch
Jakub Vadlejch (sündinud 10. oktoobril 1990 Prahas) on Tšehhi odaviskaja.
1969. aasta Eesti NSV – Soome sõpruskohtumine poksis
Kärbeskaal (kuni 51 kg): Vjatšeslav Antonov (Eesti NSV) – Sven Öling (Soome) 2 - 1
Kukk-kaal (kuni 54 kg): Jouko Lindberg (Soome) – Valeri Barkov (Eesti NSV) 2 - 1
Jakub Vadlejch
Ta võitis 2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis hõbemedali isikliku rekordiga 89.73, kaotades maailmameistriks tulnud sakslasele Johannes Vetterile 16 sentimeetriga.
1969. aasta Eesti NSV – Soome sõpruskohtumine poksis
Sulgkaal (kuni 57 kg): Risto Westerberg (Soome) – Voldemar Krimm (Eesti NSV) tulemus pole teada
Kergekaal (kuni 60 kg): Aleksandr Trifonov (Eesti NSV) – Paavo Aho (Soome) RSC 3
Jakub Vadlejch
2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is viskas Vadlejch 88.09 ning võitis pronksmedali. Euroopa meistrivõistlustel Münchenis oli ta 87.28-ga Julian Weberi järel teine.
1969. aasta Eesti NSV – Soome sõpruskohtumine poksis
I kergekeskkaal (kuni 63,5 kg): Kari Meronen (Soome) – Ilja Ehrport (Eesti NSV) KO 3
Jakub Vadlejch
Vadlejchi isiklik rekord on 13. mail 2022 Dohas visatud 90.88.
1969. aasta Eesti NSV – Soome sõpruskohtumine poksis
I keskkaal (kuni 71 kg): Vladimir Baibakov (Eesti NSV) – Mikko Saarinen (Soome) 2 - 1
II keskkaal (kuni 75 kg): Reima Virtanen (Soome) – Aniss Murtazin (Eesti NSV) tulemus pole teada
Poolraskekaal (kuni 81 kg): Pavel Dubovik (Eesti NSV) – Jorma Väisänen (Soome) 3 - 0
Raskekaal (üle 81 kg): Juri Kudrjašov (Eesti NSV) – Soomel polnud selles kaalus võistlejat ja Soomele arvestati loobumiskaotus
Beauvais
pisi|tühi|Beauvais' katedraal
Kahvel (male)
Kahvel on males olukord, kus mängija ründab oma malendiga korraga mitut vastase malendit. Kahvlit tekitava käigu tegemist nimetatakse kahvli panemiseks või kahvli andmiseks.
Kaheksavennataaler
pisi|1613. aasta kaheksavennataaler Kaheksavennataaler (Achtbrüdertaler) on aastail 1607–1619 vermitud Saksi-Weimari hõbemünt, mis kujutab hertsog Johann III (1570–1605) kaheksat poega.
Peale ühetaalriste vermiti veel sama kujundusega kahe-, poole- ja veerandtaalriseid, kuldkuldnaid, kahe- ja kolmekuldnaseid münte.
Andres Stern
pisi|Andres Stern Andres Stern (8. aprill 1874 – 6. november 1964) oli Vastemõisa muusikategelane, vallavanem, koduloouurija ja tõlkija.
Ta lõi tugeva aluse Suure-Jaani piirkonna kultuurielu ja muusika arengule: asutas Vastemõisa mees- ja segakoori, millele hiljem järgnes segapillide orkester, oli üks Suure-Jaani Karskusseltsi eestvedajatest ja Vastemõisa Noorsooseltsi asutajatest, mille üheks osaks oli ka naiskoori loomine.
Andres Sterni suguvõsa peetakse Vastemõisa muusikaelu kandjaiks, mille liikmed omasid haruldasi muusikaandeid. Neid kutsuti Sternide dünastiaks, millele pani aluse Andrese isa Jaan Stern. Andrest kutsuti Vastemõisa lauluisaks.
Elukäik
Andres Stern sündis Suure-Jaani kihelkonnas Vastemõisa vallas Jaan ja Ann Sterni (Rabe) pojana. Ta oli pere kuuest lapsest vanim. 2-aastaselt kolis pere elama Vastemõisasse Söemäe tallu, mille oli rajanud tema isa Jaan Stern. Elu Söemäel oli väga raske, kuna mõisaorjus võttis suurema osa ajast ja kogu selle töö kõrvalt tuli veel ehitada hooned ning harida põldu. Andres pidi juba 10-aastaselt täiskasvanu kombel tööd tegema. 1893. aasta kevadel otsustas pere kolida Kõpu valda Sauga-Löövi tallu, kuhu jäädi elama 11 aastaks.
Oma elukohas Vahemurrus rajas Andres Stern enam kui hektarisuuruse viljapuuaia, olles sel ajal ümbruskonna talurahvale eeskujuks. Vahemurrus elas Stern oma elu lõpuni. Sel perioodil sai temast üks mõjukamaid Vastemõisa valla kultuurielu edendajaid. Kui Andres Stern oli ehitanud uue avarama taluhoone ja Vahemurru päriseks endale ostnud, siis nimetas ta selle Pärnaoiduks.
Isiklikku
Andres Stern abiellus 28. septembril 1903 Anu Reichenbachiga, kes elas samuti Vastemõisa vallas. Neil sündis tütar Liisa (17. detsember 1904), kes jäi Andres Sterni ainsaks järeltulijaks.
Andres Sterni abikaasa Anu suri 1906. aasta kevadel, misjärel abiellus Stern Ann Johansoniga. Lapsi neil ei olnud.
Koduloouurija
Andres Stern on kogunud ja kirja pannud Vastemõisa, Suure- ja Väikse-Kõpu ning Taevere valla väikekohtade nimed, millest paljud on veel rahvasuus teada või suudetakse tuvastada. Tänapäeval kasutatakse nimesid näiteks Soomaa kaitseala ja matkaradade tutvustamisel. Stern kirjutas rohkem kui 400 kohanime ainuüksi Vastemõisa ümbruse kohta.
Andres Stern tegi koostööd Eesti ühe kuulsaima kohanimede koguja F. K. J. Kuhlbarsiga.
Ühiskonnaelutegelane
Andres Stern valiti 1918. aastal volikogu koosseisu. Temast kui arukast ja tasakaalukast mehest sai vallavanem. Sellesse ametisse valiti ta tagasi veel neli korda, olles vallavanem viis ametiaega järjest.
Vallavanema töö nõudis temalt palju aega, rääkimata jalavaevast, sest Andres Stern elas vallamajast 6 kilomeetri kaugusel, kus ta käis alati jalgsi. Samuti kõndis ta palju jalgsi ka muude vallavanema tööasjade ajamiseks. Vallavanema põhitöö kõrvalt ei saanud jääda tegemata ka kodused toimetused.
Muusikaisa
pisi|Vastemõisa väike viiulikoor Vasakult: isa Jaan Stern, Andres Stern, Tõnis Allikas, Jaan Stern juunior, Toomas Stern Andres Stern päris oma muusikahuvi ja -ande isalt Jaan Sternilt. Isa Jaan omas suurt sünnipärast muusikaannet, mille päris oma vanaemalt. Muusikat ükski Sternide perekonna liige kuskil õppinud ei olnud.
Isa Jaan mängis lastele viiulil igasuguseid lugusid, seda alati noodist. Peast ei mänginud ta ühtegi lugu. Pühade ajal või mõnel muul juhuslikul puhketunnil õhtuti mängis Jaan viiuliga esimest häält ja ise laulis bassi osa. Kui Andres sai vanemaks, hakkas tema laulma isale alti kõrvale. Hiljem lauldi mitmehäälselt kogu perega. Perekondlikel koosviibimistel kuulati neid alati huviga.
1902. aastal esines Andres Stern Vastemõisa kodukoha kvartetiga Helsingi Ülikooli suvekursuslaste lõpupeol. Arvatakse, et see võis olla eestlaste esimene laulureis Soome.
1904. aastal asutas Andres Stern segakoori, olles ise selle juhatajaks.
1905. aasta kujunes Vastemõisa kultuurielus märkimisväärseks tõusuajaks. Andres Stern hakkas tegelema varem oma isa juhendatud segapilliorkestriga, samuti lauldi segakoori kõrval ka mees- ja naiskoorina.
1914. aastal alanud esimene maailmasõda katkestas seltskonnategevuse. Paljud mobiliseeriti, Andres Stern nende hulgas, kes teenis Põhja-Karjalas. Sealt tõi ta kaasa Soome keele oskuse, laulis soomekeelseid laule ja tõlkis neid ka eesti keelde.
1923. aastal võeti osa üldlaulupeost. Samal aastal asutati tema venna, Toomas Sterni, juhatusel Vastemõisa puhkpilli orkester. Endise segapillide orkestri tegevus jäi seisma. alt=|pisi|266x266px|Suure-Jaani Karskusseltsi meeskvartett pärast esinemist Helsingi ülikooli aulas. Vasakult: Jaan Stern, Tõnis Allikas, Toomas Stern, Andres Stern Üldlaulupeol käisid Sternide koorid ka 1910., 1928. ja 1933. aastal ning ühtlasi võtsid koorid osa edaspidi toimunud maakondlikest ja kihelkondlikest laulupäevadest.
1930. aastal korraldas Vastemõisa rahvas Viljandis Ugala teatris kontserdi, mille tulu läks toetuseks teatrile.
1964. aasta aprillis tähistati Andres Sterni 90. sünnipäeva Vastemõisa kultuurimajas Kasaris. Vastemõisa Segakoori ja Ilmatari kõrval esinesid konservatooriumi laulueriala üliõpilased ning ettekande pidas legendaarne loodusemees Ain Erik. Kohal viibis ka muusikateadlane Helga Tõnson ning Eesti Raadio salvestas juubelikontserdi.
1965. aasta hilissügisel maeti Andres Stern Suure-Jaani kalmistule Ilmatari ja Vastemõisa segakoori poolt saadetuna.
Andres Sterni lähedased sõbrad olid helilooja Villem Kapp, kes korraldas Sterni 90. sünnipäeva juubelikontserdi, ja Mart Saar, kellega koos loodi “Vastemõisa hümn”. Sõbrad tegid muusikaalast koostööd, ühiseid üritusi ning üksteist külastati tihti.
Andres Sterni tööülesanded võttis aja jooksul üle tütar Liisa Stern-Saks. Andres Stern kirjutas ka ise lugusid. Annet ja oskust tal selleks jätkus, aega aga harva. Mõned paremad noodid, peamiselt tantsutükid, mis olemas olid, annetas tütar Liisa kapellidele ja Viljandi Muuseumile.
X'Trapolis
pisi|X'Trapolis [[Melbourne'is]] X'Trapolis on ettevõttes Alstom konstrueeritud elektrirong.
Juri Lotmani Fond
Juri Lotmani Fond on Juri Lotmani mälestuseks loodud fond, mis toetab tema töö jätkamist semiootikas ja vene filoloogias.
Aastal 2001 otsustas fond hakata välja andma Juri Lotmani stipendiumi.
Sahkluu
Sahkluu (ladina vomer) on paljudel selgroogsetel peas paiknev näokolju luu.
Madudel
Madudel on sahkluu paariline kitsas luu. Sahkluu paikneb sõõrmete vahel ja moodustab sahkluu-nina elundi kahe avausega suuõõnes (suulaes) ning haistmisel osalevate närvilõpmetega vomeronasaalse süsteemi.
Koduloomadel
Sahkluu on paaritu ja õhuke ning kitsas luu. Sahkluu paikneb tagasõõrmete vahel ninaõõne põhjas.
Inimestel
Inimestel on sahkluu paaritu rombikujuline plaadike mille eesmine serv on ühendatud sõelluu püstlestmega ja moodustab ninavaheseina osa.
Ajakontroll
pisi|Malekell Ajakontroll on vahend, mida kasutatakse peaaegu kõikidel kahe mängijaga lauamängude võistlustel ettenähtud graafikus püsimiseks. Mängijatele antakse käikude sooritamiseks kindel hulk aega, mille mõõtmiseks kasutatakse spetsiaalseid kelli. Mõtlemisaja lõppemine enne mängu lõppu toob enamasti kaasa kaotuse (välja arvatud erandjuhud, näiteks males loetakse partii tulemus viigiks, kui aja ületanud mängija vastasel pole piisavalt materjali matistamiseks).
Lillueti keel
Lillueti keel on sališi keelkonna sisemaasališi keelte hulka kuuluv keel, mida räägivad lilluetid Kanadas Briti Columbias Fraseri and Lillooeti jõe ümbruses.
Lillueti keelt räägib umbes 200 inimest, valdavalt üle 60-aastased. 2016. aasta Kanada rahvaloendusel loendati 315 keele oskajat.
Keeles on kaks murret: ülem-lillueti ja alam-lillueti murre.
Nelgid
"Nelgid" on Vaiko Epliku 2014. aasta juunis ilmunud sooloalbum.
2014. aasta mais, vaid mõni kuu pärast eelmise stuudioalbumi "Nõgesed" ilmumist, avaldas Eplik uue albumi esimese singli "Juulia".
Ülo Laumets
Ülo Laumets (7. juuni 1936 Tartumaa – 20. juuni 2004 Harjumaa) oli eesti korvpallur.
Diego Rossi
Ta alustas klubikarjääri Uruguay klubis Peñarol, mille põhimeeskonnas debüteeris ta Uruguay kõrgliigas 2016. aastal. Peñaroliga tuli ta kaks korda Uruguay meistriks. Rossi tõusis Peñaroli meeskonnas esile 2017. aasta hooajal, kui lõi Uruguay kõrgliigas kümme väravat.
2017. aasta detsembris sõlmis ta lepingu Major League Socceri (MLS) klubiga Los Angeles FC, mis alustas järgmisel aastal liigas oma esimest hooaega. MLS-is lõi Rossi kolme ja poole aastaga 48 väravat. Enim väravaid lõi ta 2019. aastal (16 väravat). 2020. aasta hooajal oli Rossi MLS-is suurim väravakütt (14 väravat); sel hooajal valiti ta lisaks hooaja parimaks noormängijaks. 2019. ja 2021. aastal valiti Rossi MLS-i tähtede mängule.
Ülo Laumets
Ta lõpetas 1958. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (kehakultuuriteaduskonnas). Ülo Laumetsa pikkus oli 178 cm. Tema treenerid olid Viktor Laats, Ilmar Kullam jt.
Diego Rossi
2021. aasta septembris läks Rossi Los Angeles FC-st laenule Fenerbahçesse, kellega ta sõlmis hooaja lõpus püsiva kolmeaastase lepingu.
Salitsüülhape
Salitsüülhape ehk 2-hüdroksübensoehape ehk 2-hüdroksübenseenkarboksüülhape on orgaaniliste hapete (hüdroksübensoehapete) hulka kuuluv orgaaniline ühend, ortomeer.
Ülo Laumets
Laumets tuli Eesti meistriks eri klubide koosseisus neljal korral, lisaks võitis üheksal korral hõbe- ja pronksmedaleid. NSV Liidu rahvaste spartakiaadil 1967. aastal sai Eesti meeskonnaga hõbemedali, NSV Liidu meistrivõistlustel osales Tartu Kalevi (Eesti esindusmeeskond) koosseisus, kellega võitis mitu 5. ja 6. kohta. Kuulus 1954–1967 Eesti koondisse, kapten oli aastatel 1960–1967, meistersportlaseks sai 1958, aumeistersportlaseks 1963.
Salitsüülhape
Salitsüülhappe soolad ja estrid on salitsülaadid.
Omadused
Salitsüülhape on värvitu kristalliline ühend. Selle molaarmass on 138,12 g/mol ja happesus (pKa) –2,97.
Leidumine
Salitsüülhapet ja tema derivaate esineb mitut liiki taimedes. Ta esineb oma metüülestri kujul eeterlikes õlides ja fütohormoonina mitmesuguste taimede lehtes, õites ja juurtes.
Salitsülaadid esinevad looduslikult mitmetes taimedes nagu paju, lamav talihali (Gaultheria procumbens L.), kobar-lursslill (Cimicifuga racemosa L. Nutt.), paplite koores (Populus spp.) suhkrukase (Betula lenta L.) koores ja ka mõnedes puuviljades, vürtsides ja mujal toidus. Suurima sisaldusega on apelsinid, vaarikad, aprikoosid, kirsid, konserveeritud tomatid, kaneel, karri, pune, paprika, tüümian ja mesi.
Salitsülaatide sisaldus ja saadavus liikide lõikes on varieeruv ning oleneb kasvukoha mulla- ja ilmaoludest, töötlemisprotsessidest ja preparaatidest. Salitsülaadid salitsiin ja salikortiin metaboliseeritakse soolestiku bakterite poolt saligeniiniks. Salitsiin hüdrolüüsub seedelkulglas ja annab D-glükoosi salitsüülakloholi.
Funktsioon taimedes
Salitsüülhappel on paljude taimede elus oluline roll, ta käitub endogeense signaalmolekulina vahendades patogeenide rünnaku korral taimerakkudes nii lokaalseid kui ka süsteemseid taimeimmuunsusvastuseid.
Salitsüülhape osaleb ka taime stressi vastusel sellistele abiootilistele stressidele nagu veestress (Borsani jt, 2001), kuumastress (Larkindale ja Knight, 2002; Larkindale jt, 2005), põuastress (Munné-Bosch ja Peñuelas, 2003; Chini jt, 2004), külmastress (Janda jt, 1999; Kang ja Saltveit 2002) ja raskmetallide mürgistus (Metwally jt, 2003; Yang jt, 2003; Freeman jt, 2005), aga ka biootilisele stressile.
Salitsüülhape reguleerib taimes füsioloogilisi ja biokeemilisi protsesse kogu taime eluea vältel. Salitsüülhape on eluks hädavajalik taimehormoon, see reguleerib seemnete idanemist, vegetatiivset kasvu, fotosünteesi, hingamist, termogeneesi, õite ja seemnete moodustumist ning vananemist jpm.
Mõju organismidele
Salitsüülhape on nõrgalt antiseptilise toimega.
Kasutamine
Salitsüülhapet kasutatakse antiseptilise toime tõttu välispidistes salvides. Selle nõrgalt antiseptilistest omadustest tulenevalt kasutatakse seda.
Ülo Laumets
Töötas hiljem töötas mõnda aega korvpallitreenerina.
Salitsüülhape
Kasutamine
Salitsüülhappel on oluline tähtsus orgaanilises sünteesis (näiteks aspiriini süntees).
Saulītes (Liepa vald)
Saulītes on küla (mazciems) Lätis Cēsise piirkonnas Liepa vallas.
Aastal 2001 oli külas 19 elanikku.
Diego Rossi
2017. aastal tuli Rossi Uruguay kuni 20-aastaste koondisega Lõuna-Ameerika omavanuste meistriks. Uruguay jalgpallikoondises debüteeris ta MM-i valiksarja viimases mängus 29. märtsil 2022 Tšiili vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta sama aasta 11. juunil sõprusmängus Panama vastu.
Liepasmuiža
Liepasmuiža asub valla lõunaosas. Asula jääb Gauja rahvusparki. Külas asuv Liepa keskaegne kalmistu on kohalik kaitse all olev muinsusmälestis.
Küla on kujunenud endise Liepa mõisa keskuse juurde. Landesveeri sõja ajal vallutasid sakslased Võnnu lahingu käigus 21. juulil sealse mõisa, ent Lode raudteejaamas seisnud soomusrongide tule tõttu ei suutnud nad sealt edasi tungida. Aastail 2009-2021 jäi küla Priekuļi piirkonda.
Aastal 2007 oli külas 14 elanikku.
pisi|tühi|Veidenbaumside suguvõsa hauamonument Liepa kalmistul
Klassifikaator
Klassifikaator ehk liigiti on klassifikatsiooniks ehk liigituseks kasutatav aparaat, liigitusskeem või muu liigitusvahend.
Klassifitseerimisel jaotatakse objektid kindlate tunnuste alusel rühmadesse (klassidesse, gruppidesse) nii, et iga objekt kuulub ainult ühte rühma. Igal rühmal on nimetus ja numbriline või täheline koodtähis.
Klassifikaatoreid võib sõltuvalt nende struktuuri järgi jaotada hierarhilisteks ja lineaarseteks. Hierarhiline klassifikaator (taksonoomia) on mitme tasemega klassifikaator, mida on võimalik kujutada puustruktuurina. Lineaarne klassifikaator (koodiloend) on ühe tasemega klassifikaator, mis on koodide ja nendele vastavate nimetuste loetelu. Klassifikaatoreid liigitatakse ka kasutusotstarbe (tervishoid, transport, haridus jne) ning kasutuse ulatuse (riigisisesed, rahvusvahelised) järgi.
Klassifikaatori lahutamatuks osaks on ka klassifitseerimisreeglid ja selgitavad märkused.
Eestis kehtiv klassifikaatorite süsteem
Vastavalt Vabariigi Valitsuse määrusele "Klassifikaatorite süsteem" on klassifikaator täpselt kirjeldatud, üksteist välistavate ning number- või tähtkoodiga tähistatud kategooriate põhjalik ja korrastatud süsteem. Andmekogude valdkonnas mõistetakse klassifikaatorina riigi infosüsteemi kuuluvas andmekogus kasutatavat täpselt kirjeldatud, üksteist välistavate ning number- või tähtkoodiga tähistatud kategooriate põhjalikku ja korrastatud süsteemi.Klassifikaatoreid on tarvis andmete üheseks mõistmiseks, töötlemiseks ja andmekogudes liigitamiseks. Klassifikaatorite kasutamine võimaldab erinevate andmekogude vahel andmeid paremini vahetada, võrrelda ja analüüsida.
Eestis koordineerib klassifikaatoritega seotud tegevusi (uute klassifikaatorite loomine, klassifikaatorite haldajate nõustamine jne) Statistikaamet.
Valdav osa Eestis kasutatavaid klassifikaatoreid on loodud tõlke või riigisisese versioonina rahvusvaheliste klassifikaatorite alusel.
The Quest for Reality
"The Quest for Reality: Subjectivism and the Metaphysics of Colour" on Barry Stroudi filosoofiaraamat. See ilmus Oxford University Press väljaandel 2000. aastal.
Eessõna
Raamat tegeleb tohutu metafüüsilise ettevõtmisega, mida ei saa ühes raamatus ega ühe eluga ammendavalt käsitleda. Filosoofia on väga keeruline, osalt sellepärast, et vastused filosoofilistele küsimustele kipuvad algama liiga hilja. Stroud nõustub John Austinile omistatud tähelepanekuga, filosoofiateostes on esimese lehekülje lõpuks tavaliselt kõik läbi. See, mis tegelikult loeb, on otsustatud juba enne, kui autori väljakuulutatus ülesanne algab. Filosoofia on ühtne distsipliin ja edusammud ühes kohas sõltuvad mujal paiknevate küsimuste lahendamisest. Lõpuks jõutakse peaaegu kõikide teiste valdkondade ja küsimuste juurde. Kindlasti on see nii mineviku suurte filosoofide töödes. Praegune spetsialiseerumine tundub selles valguses halva naljana. See oleks naljakam, kui see ei mõjuks filosoofiale ja kogu vaimuelule nii katastroofiliselt.
Sains-lès-Pernes
Sains-lès-Pernes on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
pisi|tühi|
Teritamine
pisi|[[Käi|Kivikäi]] pisi|Habemenoa teritusrihm ja luisk Teritamine on lõikeriista (näiteks noa, vikati) lõikeosa teravamaks tegemine. Terav tööriist teeb töö täpsemaks, ohutumaks, kulutab vähem energiat ja kütust, säästab kasutajat ja seadmeid.
Teritusvahendid
pisi|Terituspulk pisi|Teritamisel võidakse lõiketerale anda kaks nurka Teritamiseks kasutatakse näiteks terituspinke, käia, viile, luisku, teritusrihma, terituspulka. Vikati teritamisel rakendatakse ka külmsepistamist ehk pinnimist ja lõikamist. Tänapäeval on saadaval lihtsad teritusseadmed, mis ei eelda kasutajalt vilumust, samuti on võimalik soetada rakiseid, mis tagavad teritamisel lõiketera sobiva nurga. On ka erinevaid teenusepakkujaid, kes teritavad tööriistu.
Teritusviisid
Teritusviisi ja -vahendi valik sõltub teritatavast tööriistast, selle materjalist, kasutuseesmärgist, kasutaja enda oskustest ja eelistustest ning ka saadaolevatest teritusvahenditest. Näiteks pehmem materjal nõuab teistsugust lähenemist kui kõvem, samuti võib kasutaja vastavalt vajadusele või materjalile eelistada pisut nürimat nurka, mis samas kestab kauem ja nõuab vähem tera taastamist.
Nuga, kirves, liimeister
pisi|Victorinoxi noateritaja pisi|Teritusabivahend noale õige lõiketera nurga andmisel Nuge ja kirveid on väga erinevaid (erineva kasutuseesmärgi, pikkuse, laiuse, materjaliga) ja nende teritusviisegi on mitmesuguseid. Vähemvilunud kasutaja saab soetada teritaja, millest nuga läbi tõmmates antakse lõiketerale automaatselt kindel lõikenurk – sarnaseid teritusvahendeid pakutakse ka kirvele. Nuga tööriistana kasutavad professionaalid pruugivad spetsiaalseid teritusvahendeid, nii saab pidevalt kööginuga kasutav kokk anda noale kiirelt suurema vahedus paari tõmbega terituspulgal, juuksur või habemeajaja ihuda habemenuga teritusrihmaga. Põhjalikum teritus tehakse käia, luisu või tahu abil.
Peitel ja höövlitera
pisi|Peitlite ja höövliterade teritusrakised Peitli ja höövlitera teritamise põhivahend on tahk või luisk. Kui peitel on äsja soetatud, see on töö käigus viga saanud või vajab vana peitli tera taastamist, siis kasutatakse kivikäia. Käiamisel jälgitakse, et peitlitera üle ei kuumeneks. Argisel kasutamisel saab peitli teravust kiirelt taastada viltkäial, millele on kantud spetsiaalset pastat. Peitli lõiketerale vajaliku nurga andmisel saab kasutada rakise abi, kogenud teritaja võib teritada tunde ja silma järgi. Kuna koduse kasutaja jaoks on ehk kõigi erinevate tahkude ja muude teritusvahendite soetamine tarbetult kulukas, on need võimalik asendada sirgele aluspinnale fikseeritud liivapaberiga. Nii tahul kui liivapaberil alustatakse jämedama teraga vahendist ja minnakse järjest peenemale terale. Peitli lõiketerale antakse sageli kaks nurka.
Käärid
pisi|Luisud Käärid on olemas paljudes majapidamistes. Näiteks köögikääre saab teritada erinevate majapidamises leiduvate vahenditega: klaaspudeli, fooliumi, liivapaberiga. Selleks tuleb neid esemeid lõigata. Põhjalikuma terituse jaoks tuleb kääri mõlemad lõiketerad lahti võtta ja tahu või luisu peal teritada.
Kettsaag
Kettsaagi teritatakse vastavalt sellele, millist ketti kasutatakse, millist puitu lõigatakse, millisel aastaajal lõigatakse ja mil moel puitu lõigatakse. Teritamiseks kasutatakse ümarviili, mida aitab suunata, lõikehamba suhtes vajaliku nurga all ja kõrgusel hoida rakis. Kasutatakse ka spetsiaalseid käiasid. Metsatööde käigus soovitatakse ketti põgusalt iga kütusepaagi täitmise järel teritada, põhjalikumal lihtsamal kodusel teritusel kinnitatakse kettsaag kruustangide vahele ja viilitakse ümarviili ning rakise (malli, raami) abil keti lõikehambad ühtlaselt teravaks.
Käsisaag, ketassaag ja lintsaag
pisi|Video ketassae teritamisest Mitmed tänapäevased saed pole teritamiseks mõeldud. Varasemad saeversioonid teritati viili või käiaga. Vanemate saagide puhul on lisaks õigele teritusnurgale oluline ka saehammaste räsamine ehk saehammaste keskteljest kerge eemale painutamisega lõiketee laiendamine, et vähendada hõõrdumist sae ja materjali vahel. Teritusviilidena on kasutusel kolmkant- või rombilõikeline ehk mõõkviil. Vilunud teritaja teritab silma järgi, kuid kasutada saab ka rakiseid ja šabloone.
Vikat
Vikatit teritatakse mitmel moel: tera kulub vähem siis, kui seda külmsepistada ehk venitada või pinnida. Selle käigus taotakse vikati lõikeserv alasi ja haamri abil õhukeseks, ühtlasi muutub tera sel moel jäigemaks. Samuti kasutatakse lõikamist: vikati materjalist kõvema metallriistaga, kolmekandilise noaga (näiteks teravaks käiatud nurkadega kolmnurkviiliga) tõmmatakse piki lõiketera külge, kraapides sel moel lõiketera õhemaks ja teravamaks. Niitmise käigus taastatakse vikati teravus luisu abil.
Puur ja oherdi
Nüriks muutunud puur nõuab seadmelt ja kasutajalt rohkem energiat, hakkab kuumenema ja metalli puurides vilistavat häält tegema. Puuri saab teritada vastaval pingil, mis varustatud sobiva rakisega, kuid seda saab ka käsitsi käial teritada, toetades see tallale ning surudes puuri lõikepinda ettevaatlikult vastu käia, samas jälgides, et puur kuumaks ei läheks. Jälgitakse, et puuri mõlemad lõikepinnad oleksid ühtlase nurga ja suurusega.
Zapad
pisi| Zapad-2021 logo
Viborg
Viborg on linn Taani keskosas, Kesk-Jüütimaa piirkonna ja Viborgi valla keskus.
Viborg on Taani vanimaid linnu. Seda mainitakse juba islandi saagas aastast 961. 1060 sai Viborg piiskopilinnaks. 1130 hakati ehitama Viborgi toomkirikut.
Linna käsipalliklubi Viborg HK naiskond on korduvalt Taani meistriks tulnud. Jalgpalliklubi Viborg FF mängib Taani tugevuselt teises liigas.
Viborgis ristuvad maanteed A13 (Ålborg – Vejle) ja A16 (Randers – Holstebro).
pisi|tühi|Viborgi toomkirik
Peter Koch noorem
Peter Koch (19. august 1658 Tallinn – 10. september 1710 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis Tallinna gümnaasiumis ja lõpetas selle 22. juunil 1681. Edasi asus ta õppima (immatrikuleeriti 12. augustil 1681) Kieli Ülikooli, seejärel (immatrikuleeriti 5. oktoobril 1682, oli kohal veel aastal 1685) Wittenbergi Ülikooli. Aastal 1686 oli ta koduõpetajaks Alu mõisas. Ordineeriti 7. juunil 1689 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1689–1710 Jüri koguduse õpetaja. Ida-Harju praostkonna praostiks sai ta 16. detsembril 1706.
Ta on kirjutanud pühendusluuletuse Gebhard Salemannile, mis ilmus trükis Kielis septembris 1682.
Isiklikku
Tema isa oli Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja Peter Koch, vanaisa oli Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja Georg Salemann, tema onu Joachim Salemann oli Tallinna Oleviste koguduse õpetaja, Tallinna superintendent ja Eestimaa piiskop.
Antti Roose
Antti Roose (sündinud 8. juulil 1964 Kiviõlis) on eesti geograaf.
Mai Roose
Mai Roose (aastani 1964 Mai Sarapuu, 3. mai 1940 Kuressaare – 21. juuli 2006 Tartu) oli eesti arstiteadlane ja neuroloog.
Elulugu
Lõpetas 1958. aastal Viktor Kingissepa nimelise Kingissepa Keskkooli ja 1964. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna; meditsiinikandidaat (1977, TRÜ), väitekiri "Эпидемиология острых сосудистых заболеваний головного мозга в г. Тарту Эстонской СССР 1970/1973 гг. (Заболеваемость и факторы риска)".
Oli 1964–1971 Tartu Linna Polikliiniku neuroloog, 1971–1980 TRÜ meditsiini kesklabori nooremteadur, 1980–1984 Tartu Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi ajuvereringehaiguste labori vanemteadur, 1984–1992 labori juhataja. 1993–1995 Tartu Ülikooli närvikliiniku vanemteadur, 1995–2005 dotsent, 2005–2006 lepinguline töötaja.
1974–1990 osales koostöös Helsingi Ülikooliga. Eesti Neuroloogide ja Neurokirurgide Seltsi, Soome-Eesti-Ungari Arstide Seltsi, Saksa-Balti Arstide Seltsi liige.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: ajuvereringe haiguste epidemioloogia, aju ainevahetuse muutused raske ajukahjustuse järel. Üle 80 teadustrükise.
Internetiturundus OÜ
Internetiturundus OÜ on Tallinnas asuv turundus- ja konsultatsioonifirma.
Ajalugu
Ettevõte asutati 2006 nimega Net Conference. Aastal 2011 nimetati Net Conference ümber, uueks nimeks sai Internetiturundus OÜ ja firma hakkas keskenduma peamiselt internetiturundusele.
Ettevõte tegeleb rahvusvahelise turundusega, mis on suunatud Lätti, Leetu, Soome, Rootsi, Norra, USA ja Euroopa Liidu liikmesriikidesse.
2006. aasta märtsist alates on olnud juhatuse esimees Margus Veisveer.
Ettevõte teeb koostööd selliste mittetulundusühingutega nagu Süda-Eesti Sotsiaalkeskus, Eesti Suurperede Abistamise Selts ja heategevusfondiga Dharma ning toetab alustavaid ettevõtjaid.
Internetiturundus OÜ vastab võrokeste telefonikõnedele võru murdes ehk võru keeles.
Meedias
26. oktoobri 2011 Eesti Televisiooni saates "Pealtnägija" käsitleti Lasva kodulehte, mida oli häkitud ja kuhu oli lisatud lasteporno lingid. Saade sai alguse sellest, kui Margus Veisveer avastas Lasva kodulehel lasteporno peidetud lingid. Uuringute tulemusel avastas ta suure hulga saite, kuhu oli omakorda nähtamatult peidetud hulk teisi linke aga Lasva veebileht sisaldas rohkesti peidetud linke. "Algul aimamata, et see viib eesti rehepappideni, vaatas Veisveer läbi ligi 4000 lehekülge üle maailma ja avastas sadu sarnaseid peidetud linke," kirjeldab sündmust "Pealtnägija" saatejuht Mihkel Kärmas. "Ma arvan, et väga paljude ettevõtete kodulehtedel võivad olla sellised lingid, nii et ütleme nii, et firma omanikud peaksid kindlasti tundma huvi," arvas Veisveer. ETV "Pealtnägija" teemalehel avaldati 26. oktoobril 2011 ka postitus "Kes peitis porno valla kodulehele?" ja "Lasva valla koduleht kubises salajase internetiäri tõttu pornolinkidest". 16. mail 2019 kutsub üles hoiduma laimamisest ja loobuma viha õhutavatest kommentaaridest. "Loovisikutena seisame selle eest, et vaatamata avalikule laimule, saaksid disainerid oma tööd professionaalselt jätkata ja kliendid võiksid disainereid usaldada."
Margus Ots
Margus Ots (sündinud 8. septembril 1970 Tartus) on eesti ornitoloog.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli loomaökoloogina (1997). Töötanud Eestimaa Looduse Fondis, Tartu Ülikooli SA juhatajana, Tartus Ülikooli administratsioonidirektorina, Haridus- ja Teadusministeeriumis programmijuhi ja nõunikuna, Eesti Maaülikooli rektori nõuniku ja SA Joosep Tootsi Fondi juhatajana. Olnud Tartu Ülikooli Eesti Geenivaramu ning loodusmuusemi ja botaanikaaia asedirektor.
Aastatel 2000–2003 ja 2012–2017 Eesti Ornitoloogiaühingu nõukogu esimees, aastatel 2018–2020 Eesti Ornitoloogiaühingu juhataja. Eesti linnuharulduste komisjoni esimees ning valge-toonekure seireprojekti koordinaator. Asutanud linnuklubi MTÜ Estbirding ja linnu(teadus)uudiste portaali MTÜ Linnuvaatleja (mõlema juhtaja).
Knockdhu destilleerimiskoda
pisi|Knockdhu destilleerimiskoda
Immaterialism
Immaterialism on Filosoofiline seisukoht, mille järgi mateeriat (materiaalset maailma) ei ole olemas. Erinevaid Asju (näiteks õunu, maju) käsitatakse immaterialismis erinevate ideede kogumitena.
Vanaaja filosoofias esines immaterialismi ainult Indias (eelkõige madhjamaka koolkonnas). Uusaja filosoofias on peamine süstemaatiline immaterialist George Berkeley.
Õpetuse ajalugu
Esimesed kahtlused mateeria olemasolus tekkisid uusajal. Põhjuseks sai Descartesi õpetus oma uue kahtluse meetodiga. Descartes oma meetodiga arutades tuli selleni, et nähtav maailm võiks olla unenägu või hallutsinatsioon, mis on tulnud kurja vaimust. Kuid iseenda jaoks Descartes on lahendanud oma kahtlust sellega, et heaolu Jumal ei saa meid petta. Sellest ta järeldas, et materiaalne maailm on olemas. Kuid järgnevad filosoofid lükkasid tagasi seda argumenti, põhjendades sellega, et kui Jumal on loonud kurjust, ta võib meid ka petta. Selle tulemusena hakkas kahtlus materialismi vastu suurenema.