cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pirita linnaosa lipp
Põhjendus
Lipul kujutatud rõngasrist on Püha Birgitta Ordu tunnus ning tähistab Pirita linnaosale nime andnud Birgitta Ordu Neitsi Maarja kloostrit. Ühtlasi on rõngasrist üks iidsemaid päikese sümboleid ja viitab Pirita tuntusele suvitus- ning puhkekohana. Punased sõõrid, mis ordutunnusel tähistavad Kristuse haavu, osutavad Pirita vapil ka linnaosa erinevatele asumitele. Kanga sinine värvus viitab Tallinna lahele. Sinine ja hõbe on ka osa Eesti rahvusvärvidest ning Neitsi Maarja tunnusvärvidest. Samuti on nad Tallinna lipuvärvid.
Safrankrookus
pisi| Safrankrookus (Crocus sativus) õitseb sügisel Safrankrookus (Crocus sativus) on üks krookuste perekonna esindajatest võhumõõgaliste (Iridaceae) sugukonnast. Safrankrookus on kultuurtaim, mille metsikuks eellaseks peetakse Kreetalt pärit ateena krookust (Crocus cartwrightianus). Safrankrookus on tuntud selle poolest, et õite niitjatest emakasuudmetest toodetakse safranit. Safrani nimetus tuleneb heebreakeelsest sõnast sahafaran, mis tähendab niiti.
Botaanilised tunnused
Safrankrookus kasvab 20–30 cm kõrguseks. Tema mugulsibulad on kerajad ja põhjast lamedad, läbimõõduga keskmiselt 5 cm. Mugulast arenevad 5–11 läbipaistvat katafülli, mis kaitsevad arenevaid lehti. Lehed on mõõgakujulised ning ka neid on taimel 5–11. Need võivad kasvada kuni 40 cm pikkuseks. Ühest taimest võib areneda 1–4 suurt lehterjat õit. Kroonlehtede värvus varieerub helelillast tumelillani ning on kaetud valgete soontega. Õiepõhjast saab alguse emakakael, mis on 25–30 mm pikk ning haruneb kolmeks. Iga haru otsas on erepunane niitjas emakasuue. Õiest arenevaks viljaks on kupar
Levila ja ökoloogia
Safrankrookuse metsiku eellase ateena krookuse looduslik levila on idapoolsest Vahemere piirkonnast Lääne-Aasiani, kus valitsevad külmad talved ning soojad ja vihmased suved. Taim suudab taluda kuni –10 °C külma ja ajutist lumikatet. .
Kasvupinnas
Safrankrookus vajab kasvamiseks kerget mulda. Taim võib hävida raskest lõimisest või liigniiskusest tingitud hapnikuvaegusest. Kõige lopsakamaks kasvavad taimed toitaineterikkas suure lubjasisaldusega mullas. .
Paljunemine
Paljunemine toimub ainult vegetatiivselt ja inimese kaasabiga. Uued taimed arenevad mugulsibulate külgmistest harudest. Maa-alused osad tuleb iga viie aasta tagant üles kaevata ning ümber istutada. Safrankrookus ei levi seemnete abil, kuna on steriilne. See on tingitud taime triploidsusest – liigiomane geneetiline materjal on esindatud kolme homoloogse kromosoomikomplektina. Safrankrookuse võimetus ise paljuneda toetab hüpoteesi, mille kohaselt pärineb safrankrookus ateena krookusest, olles sellest aretatud mutant.
Safran
Safrani kõrge hind on tingitud sellest, et põllumajanduslik tootmine on keeruline ning aeganõudev käsitsitöö, mis põhineb farmerite iidsetel traditsioonidel. Saak koristatakse paari nädala jooksul päikesetõusul, kui õied on avanenud. Vürtsi saamiseks kasutatakse kogu taimest ära vaid kolm emakasuuet. Eraldatud emakasuudmed kuivatatakse 15 minuti jooksul 45–50 kraadi juures. Ühe kilogrammi safrani saamiseks läheb vaja 80 000 – 150 000 õit.
Kuivatatud safran koosneb 12% veest, 65% süsivesikutest, 6% rasvast ja 11% proteiinist. Safranis on esindatud paljud vitamiinid ja mineraalid, selles leidub hulgaliselt eeterlikke õlisid. Puhas safran on kibevürtsika maitsega ja iseloomuliku lõhnaga. Safrani mõru maitse tuleneb eeterlikest õlidest ja keemilisest ühendist, mille nimetus on pikrokrotsiin. Safrani kuldkollane värvus pärineb pigmendist krotsiin. Tema lõhn tuleneb pikrokrotsiini lagusaadusest safranaalist.
Kasutamine
Kuigi safran on peamiselt tuntud maitseainena, kasutatakse seda laialdaselt ka farmaatsiatööstuses. Juba 3. sajandil eKr kirjutatud Hiina meditsiini teoses "Shennong's Great Herbal" omistatakse safranile raviomadusi 252 haiguse ravimiseks. Katku levik 14. sajandil põhjustas suure nõudluse safranil baseeruvate ravimite järele. 21. sajandil tehtud uuringutes on avastatud veel paljusid safrani omadusi, mida saab inimkonna hüvanguks meditsiinis ära kasutada. Selle kasutamine leevendab raskekujulise depressiooni sümptomeid. Kuid tarvitamisel üle kahe grammi päevas võib safran põhjustada narkootilist efekti ning aine on mürgine. Safrani kasutamine suuremates kogustes võib põhjustada esimestel raseduskuudel lootekahjustusi ning põhjustab emaka kokkutõmbeid, mis võib viia raseduse katkemiseni. Safranit kasutatakse abordi tegemisel. Toorainena kasutatakse safranit ka kosmeetika- ja parfümeeriatööstuses ning värvainete tootmisel tekstiili jaoks.
Majanduslik tähtsus
Safran on väärtusliku toorainena väga oluliseks ekspordiartikliks Iraani jaoks. Iraan on maailma suurim safranitootja, kus 2017. aasta seisuga toodetakse 90% kogu maailma safranist. Maitseaine tootmine on seal oluliseks majandusharuks, pakkudes igal aastal tööd 65 000 inimesele. Teised safrani suurtootjad on Hispaania, India, Kreeka, Aserbaidžaan, Maroko ja Itaalia. Aastas toodetakse maailmas ligi 200 tonni safranit.
Kasvatamine Eestis
Krookuste perekonda kuulub 85 liiki, millest enamik on külmakartlikud. Safrankrookus kasvab sobivates tingimustes jõudsalt ka Eestis. Selleks tuleb taim istutada rohke päikesevalgusega kohta. Tema mugulsibulad istutatakse umbes 10 cm sügavusele toitainerikkasse mulda. Kasvu soodustamiseks väetatakse taime sügiseti kaaliumkloriidiga. Ta vajab stabiilseid niiskustingimusi nii kevadel kui sügisel. Iga kolme kuni viie aasta tagant tuleb taim ümber istutada. Safrankrookus õitseb sügisel – septembris ja oktoobris. Külmema kliima puhul soodustab taimede edukat talvitumist kinnikatmine.
Ajalugu
Algselt saadi safranit looduslikult liigilt ateena krookus (Crocus cartwrightianus). See liik on tuntud oma haruldaselt pikkade emakasuudmete poolest, mille tõttu oli just tema kasulik sordiaretuseks. Oletatavateks eellasteks peetakse ateena krookuse kõrval ka liike Crocus thomassi ja Crocus pallasii.
Esimesed kirjalikud allikad safrani kasutamise kohta pärinevad Z̄āgrose ja Alvandi mägede piirkonnast Iraanis. Ühed vanimad leitud allikad on kirja pandud kreeka ajaloolase Polieni poolt. Tema kroonikatest on säilinud põhjalik ülevaade safrani kasutamise kohta Pärsia dünastiates. Maitseaine populaarsust sellel ajal tõendab see, et Achaemeiani dünastia köögis kasutati iga päev 1 kg safranit.
Põhja-Euroopasse jõudis maitseaine Rooma keisririigi ajal, mil roomlaste kultuur levis üle Euroopa.
Eduard Ojamets
Eduard Ojamets (kuni 1936. aastani Eduard Oidermann; 2. veebruar 1908 Pärnu – 27. märts 1991 Pärnu) oli eesti näitleja.
Eduard Ojamets oli pärit põllutöölise perekonnast. Ta omandas alghariduse. Töötas aastatel 1924–1943 Pärnus lukksepana. Osales 1931–1940 Endla operetikooris ja sõnalavastustes, oli 1940–1945 samas näitleja ja valgustaja. 1945–1956 viibis represseerituna Krasnojarski krais. Hiljem töötas lukksepana ja laevaremontijana.
Isiklikku
Alates 1937. aastast oli Eduard Ojamets abielus Mare Voogiga.
Hussiidid
Hussiidid olid 15. sajandil tšehhi vaimuliku Jan Husi roomakatoliku kiriku reformiliikumise pooldajad. pisi|Jan Hus 15. sajandi alguseks iseloomustasid Tšehhit juba arenenud feodaalsuhted. Talupojad olid feodaalsõltuvuses, koormatud teo- ja raharendi ja naturaalandamitega. Lisaks neile koormistele tuli talupoegadel maksta veel ka kirikukümnist. Vaimulike muutumine feodaalisandateks tekitas kirikuvastaseid meeleolusid ja lõi soodsa pinnase ketserlikele liikumistele. Kuna Tšehhis suurenes ka saksa feodaalide osatähtsus, teravdas feodaalse rõhumise kasv vastuolusid tšehhide ja sakslaste vahel. Ka linnades valitses sarnane olukord: saksa kaupmehed ja käsitöölised läksid vastuollu tšehhidest linnaelanikega. Nimelt püüdsid sakslased säilitada saksa keele valitsevat seisundit ja juurutada saksa kombeid. Mõistagi polnud see vastuvõetav tšehhidele.
Jan Hus sündis 1371. aastal Lõuna-Tšehhis talupojaperekonnas. Pühitsetud vaimulikuks 1401. aastal, hakkas ta pidama tšehhikeelseid jumalateenistusi, millega saavutas suure poolehoiu eriti lihtrahva seas. Ta ründas katoliku kiriku majanduskorraldust, pidades suureks kuritarvituseks simooniat (kirikuametite müüki) ning ebaõiglaseks võtta kirikutalituste eest eraldi tasu. Hus leidis, et kirik peab alluma ilmalikule võimule. Ta arvustas ka armulauakorralduses ilmikute ja vaimulike vahel vahetegemist (armulaual said leiba mõlemad, veini aga ainult vaimulikud). Ta astus välja ka tšehhi keele kaitseks ja toetuseks. Hus nõudis tšehhi keele puhastamist saksa sõnadest ja soovitas õpetada koolis lastele ka emakeelt. Eriti teravaks läks seepeale olukord Praha ülikoolis, mis anti kuningas Vaclav IV korraldusega 1409. aastal tšehhide kätte juhtida. Rektoriks valiti Jan Hus. Seepeale otsustasid välismaa üliõpilased Prahast lahkuda.
Georgi Dimitrov
pisi| Georgi Dimitrov (õieti Georgi Dimitrov Mihajlov, Георги Димитров Михайлов; ka Georgij Mihajlov Dimitrov, Георгий Михайлов Димитров; 18. juuni 1882 – 2. juuli 1949) oli kommunistliku liikumise juhtorgani Kominterni juhtiv tegelane, Bulgaaria poliitik, Bulgaaria Rahvavabariigi peaminister 1946. aastast kuni surmani 1949. aastal.
Ēriks Rags
Ēriks Rags (sündinud 1. juunil 1975 Ventspilsis) on Läti odaviskaja. Tema isiklik rekord on 86,47 meetrit, mille ta saavutas 2001 juulis Londonis.
Hussiidid
Jan Hus astus välja indulgentside müümise vastu ja sellega seoses kritiseeris palju kirikut. Loomulikult valmistas see paavstile pahameelt. Kuna kuningas ei tahtnud paavstiga tülli minna, ei toetanud ka tema Husi. See omakorda andis paavstile hea võimaluse Hus kirikuvande alla panna, mida ta ka kasutas.
1414. aastal kutsuti Konstanzi kokku kirikukogu, kuhu oli kutse saanud ka Jan Hus. Ilmselgelt oli see kutse tagamõttega, et Hus seal kinni pidada. Hus, teadlik ohust, otsustas siiski minna. Ta tahtis propageerida oma ideid kristliku maailma esinduskogu ees. Husile antigi võimalus esineda, kuid see kujunes pigem ülekuulamiseks. Lõpuks mõisteti ta surma ja hukati sealsamas Konstanzis 6. juulil 1415 ketserina tuleriidal.
Pärast reformatsiooni juhi tulesurma hussiiitide liikumine ei lõppenud, vaid pigem hoogustus. Tekkisid kaks tuntumat hussiitide liikumist: kariklased ja taboriidid. Kariklaste põhijõu moodustasid Praha jõukad linnakodanikud ja reformatsiooni pooldavad aadlikud. Nende peamine nõudmine oli armulaual ilmikute ja vaimulike vahel vahetegemise lõpetamine. Teise suuna, taboriitide, põhijõu moodustasid linnarahva vaesemad kihid ja talupojad. Nemad ei tunnistanud teisi pühakuid peale Kristuse enda. Nad nõudsid paastu ja kirikupühade kaotamist ning toreduse ja luksuse kõrvaldamist kirikust. pisi|Hussiitide sõdade kaart 1420. aastal algasid nn hussiitide sõjad, kui Saksa Rahva Püha Rooma Keisririigi väed rüüstasid Tšehhis linnu ja külasid. Ootamatult purustas selle väe aga taboriitide armee ja vabastas taas Tšehhi ristirüütlite võimu alt. Hussiite püüti mitmel korral purustada, kuid taboriitide ja kariklaste väed panid visalt vastu. Nii otsustasid kirikuisad hussiidid ära osta. Taboriidid jäid endale kindlaks, kariklased mitte. Lõpuks purustas katoliiklaste ja kariklaste ühisvägi taboriitide oma.
1485 sõlmiti Kuttenbergi religioonirahuga vastastikuse sallivuse leping hussiitide ja roomakatoliku kiriku vahel. (Kehtis 31 aastat.) Tegemist oli esimese ortodokssest katoolsest usust lahknenud katoliikluse kompromissiga tema õpetuse suhtes oleva lahkusuga. 1920. aastal rajati ametlikult Tšehhoslovakkia Hussiitlik Kirik.
Augusto Pinochet
Augusto José Ramón Pinochet Ugarte (25. november 1915 Valparaíso – 10. detsember 2006 Santiago) oli Tšiili sõjaväelane (kindral) ning riigijuht aastatel 1973–1974 ja president aastatel 1974–1990.
Ta lõpetas Santiagos sõjakooli ja 1951 kindralstaabiakadeemia. Ta oli ka Tšiili ja Ecuadori sõjaväeakadeemia õppejõud, 1956–1958 Tšiili saatkonna sõjaväeatašee Ameerika Ühendriikides. 1971–1972 Santiago garnisoni juhataja, 1972–1973 maaväe staabiülem.
Ta on kirjutanud ka geograafia- ja poliitikateoseid.
Valitsemisaastad
Kriitikute väitel aitas Pinocheti võimuletulemisele kaasa ka Ameerika Ühendriikide sekkumine Tšiili poliitikasse Salvador Allende valitsemisajal 1970–1973. Selleks olevat kasutatud erinevaid meetodeid: maksti kinni poliitikute, ärimeeste, meediaväljaannete, parteide arveid, imbuti vasakpoolsetesse parteidesse neid seestpoolt õõnestama ja loodi hirmuõhkkond, püüti omaltpoolt kahjustada riigi majandust ja rahandust. Tšiili tsentristlikud ja parempoolsed opositsiooniparteid vastustasid Allende Rahvaühtsuse valitsuse poliitikat, eriti selle natsionaliseerimispoliitikat ja ründeid põhiseaduslikule korrale. Väljakujunenud olukorras 11. september 1973 võttis sõjaväe hunta eesotsas Augusto Pinochetiga võimu, kukutades loosungi "Mina või kaos" all marksistliku presidendi Salvador Allende. Sõjaväelise hunta juhiks ja presidendiks sai elukutseline sõjaväelane kindral Augusto Pinochet, kelle Allende oli vaid paari nädala eest nimetanud maavägede ülemjuhatajaks.
Kuigi Pinocheti vabaturumajandusel baseeruv majanduspoliitika osutus pikapeale edukaks ja viis Tšiili välja katastroofilisest seisust, toimusid tema võimu ajal massilised inimõiguste rikkumised.
Pinochet valitses esimesed aastad karmikäeliselt. Tema suunitlus oli selgelt antikommunistlik, kõigepealt hakatigi pitsitama kommuniste, sotsialiste ja teisi vasakpoolseid.
1991. aastal avalikustati Tõekomisjoni nn Rettigi aruanne (Informe Rettig), mis sai nime komisjoni juhtinud senaatori Raúl Rettigi (1909–2000) järgi. Aruande kohaselt hukkus diktatuuri ajal 3065 opositsionääri ja kokkupõrgetes vasakpoolsetega sai surma 132 sõjaväelast ja valitsusagenti. Vasakäärmuslaste ja muude vastaliste sagedaseks hukkamismeetodiks oli nende allaviskamine salapolitsei helikopteritest (vt. en:Death flights).
Erinevalt Rettigi komisjonist väidab Amnesty International, et Pinocheti režiimi esimese kolme aasta jooksul hukkus 20 tuhat inimest, aga sellest ei ole tänaseni kindlaid tõendeid.
17 aastat väldanud diktatuuri ajal löödi käärid igasse filmi, mis äratasid sõjaväelastes kahtlust. Ekraanile ei jõudnud isegi nii süütu film nagu "Viiuldaja katusel" – põhjuseks väidetavalt see, et liiga paljud tegelased olevat olnud vene rahvusest. Eriti häirisid sõjaväetsensoreid aga poliitilised filmid, nagu Pinocheti võimule toonud riigipöörde ajal Tšiilis kaduma läinud ameeriklasest jutustav Costa-Gavrase "Missing", või Oliver Stone'i "Salvador".
Diktaatori hukkamõistmine
2000. aastal süüdistas Tšiili kohus 85-aastast Pinochetti seotuses 55 inimese tapmise ja 18 inimese röövimisega. Lisaks sellele on Pinocheti vastu esitatud 190 hagi inimõiguste rikkumise eest tema võimuperioodil, aastail 1973–1990.
2002. aastal otsustas Tšiili ülemkohus, et Augusto Pinocheti ei kutsuta kohtu ette aru andma tema 17-aastase valitsusperioodi jooksul toimunud inimõiguste rikkumiste eest. Kohtu viiest kohtunikust hääletas neli selle poolt, et 86-aastane kindral ei suuda enam kohtu ees vastuseid anda, kuna põeb dementsust. Kohtu teateil võetakse kõik Pinocheti vastased süüdistused lõplikult tagasi.
2007. aastal arreteeriti Augusto Pinocheti naine Lucia Hiriart ja lapsed kahtlustatuna maksupettuses, ent nad vabastati pärast vanglas veedetud ööd kautsjoni vastu; viimaks vabastati abikaasa ja lapsed süüdistusest. Süüdimõistmise korral oodanuks nii Pinocheti abikaasat kui ka lapsi ees vanglakaristused. Pinocheti naist ja lapsi süüdistati puudulike tuludeklaratsioonide esitamises, mille abil perekond suutis väidetavalt kõrvale panna miljoneid dollareid. Praegu ei saa tema lesk ega lapsed oma materiaalse olukorra üle kurta. Kuigi miljonid vaidlusalused dollarid välismaistel kontodel on külmutatud, kuni ülemkohus nende suhtes otsuse langetab, saab lesk omandi rendituludest märkimisväärset sissetulekut.
Pinocheti ennast süüdistatakse maksude maksmatajätmises enam kui 27 miljonilt dollarilt, mis asuvad eksdiktaatori pangakontodel.
Isiklikku
Ta abiellus jaanuaris 1943 Lucía Hiriart Rodríguezega. Neil on kolm tütart (Inés Lucía (sündinud 1943, on Tšiili poliitik), María Verónica ja Jacqueline Marie) ning kaks poega (Augusto Osvaldo ja Marco Antonio).
California poolsaar
pisi|California poolsaare satelliidipilt California poolsaar (mööndavas keelepruugis Kalifornia poolsaar; hispaania keeles Baja California) on pikk ja kitsas poolsaar Põhja-Ameerika lääneosas Mehhiko loodeosas. Selle rannikut ümbritseb läänest Vaikne ookean ja idast California laht.
California poolsaare pikkus on 1200 km ja suurim laius 240 km. Selle territooriumil paiknevad Mehhiko osariigid Baja California ja Baja California Sur. Suuruselt (144 000 km²) ületab see Apenniini poolsaare ja on kaks korda suurem kui Florida poolsaar.
Win Myint (täpsustus)
Win Myint on mitme inimese nimi:
Sherwoodi piiskop
Piiskop on nimetatud Sherwoodi metsa järgi.
Kiusatuste kiuste
"Kiusatuste kiuste" (ingl The Fighting Temptations) on 2003. aasta muusikaline komöödiafilm.
Kimon Georgiev
pisi|Kimon Georgiev Kimon Georgiev (11. august 1882 Pazardžik – 28. september 1969 Sofia) oli Bulgaaria poliitik, peaminister 19. maist 1934 kuni 22. jaanuarini 1935 ja 9. septembrist 1944 kuni 22. novembrini 1946.
Ulan-Ude
Ulan-Ude asub Baikali järvest lõunas Selenge jõe ääres. Linna lõunaosa läbib Selengesse suubuv Üde jõgi.
Ajalugu
Ulan-Ude asutasid kohta, kus Üde Selengesse suubub, 1666. aasta kevadel kasakad burjaatidelt ja evenkidelt maksukogumiskeskusena. Samuti oli eesmärgiks kaitsta kaubakaravane, mis läksid Hiinasse või Nertšinskisse, rändhõimude eest. Sel ajal oli selles kohas juba tee ja rändhõimude laagripaik. Esialgu sai asula nimeks Udinsk.
Pärastpoole kaotas asula pikkamööda oma sõjalise tähtsuse. Esile tõusid funktsioonid kaubandus-, transpordi- ja halduskeskusena. Udinskist sai tähtis karavanide moodustamise ja kaubavarude hoidmise keskus. Halduslikult allutati ta Irkutski vojevoodile.
1696 valmis Udinski esimene, Spasski puukirik, mis ei ole aga säilinud. 1786 hakati selle asemele ehitama Spasski kivikirikut, mis oli mõeldud linna esimese kivihooneks. Kirik valmis 1800 ega saanud esimeseks kivihooneks (juba 1795 valmis ühe kaupmehe kivist eramaja). Spasski kirik lammutati 1930. aastatel.
Jiang Jingguo
Jiang Jingguo (traditsioonilises hiina kirjas 蔣經國, lihtsustatud hiina kirjas 蒋经国; toonimärkidega pinyin 'is Jiǎng Jīngguó; Wade'i-Gilesi transkriptsioonis Chiang Chingkuo; NSV Liidus elades Nikolai Jelizarov (Николай Владимирович Елизаров);  27. aprill 1910 – 13. jaanuar 1988) oli Hiina Vabariigi president alates 1978. aastast kuni surmani.
Ulan-Ude
Ajalugu
Samal 1696. aastal toimus Udinskis esimene mäss, kus streletsid mässasid vojevoodi vastu ja tahtsid paremat vojevoodi.
Jiang Jingguo
Ta oli Jiang Jieshi poeg.
Ulan-Ude
Ajalugu
1730. aastatel pandi Udinski uueks nimeks Verhneudinski.
1733 rajati Verhneudinski korrapärane postiühendus Selenginski ja Nertšinskiga.
Linnaõiguste saamiseni 1775 kandis asula nime Verhneudinski, seejärel 1934. aastani Verhneudinsk. 1775 moodustati Udinski provints, mille keskuseks sai Verhneudinsk.
Alates 1786 korraldati Verhneudinskis 2 korda aastas laat.
1793 asutati Verhneudinskis Taga-Baikalimaa ja kogu Kaug-Ida esimene algkool.
1899. aastal jõudis linna Siberi raudtee.
Majandus
Ulan-Udes asub sõjaväe lennukitehas, kus toodetakse sõjalennukeid SU-25UB, Su-29 ja helikoptereid MI-171. 2010. aastal toodeti neid 18,5 miljardi rubla eest.
Bessaraabia metropoolia
Bessaraabia metropoolia (rumeenia Mitropolia Basarabiei) on üks kahest Moldovas tegutsevast õigeusu kirikust (teine on Vene Õigeusu Kiriku jurisdiktsioonis tegutsev Moldova Õigeusu Kirik). Metropooliale alluvad ka mõned Ukraina aladel tegutsevad rumeenlaste kogudused, mis on põhjustanud konflikte Moskva Patriarhaadi Ukraina Õigeusu Kirikuga.
Bessaraabia metropoolia on Rumeenia patriarhi kanoonilises jurisdiktsioonis tegutsev autonoomne kirik. Selle eestseisjaks on Bessaraabia metropoliit. Kiriku liturgiliseks keeleks on rumeenia keel.
Bessaraabia metropooliale alluvad Chișinău peapiiskopkond ja kolm piiskopkonda: Dubăsari ja kogu Transnistria piiskopkond, Lõuna-Bessaraabia piiskopkond ning Bălți piiskopkond. Kiriku eestseisja on alates 1989. aastast metropoliit Petru. Bessaraabia metropoolia teenindab kolmandikku Moldova õigeusklikest elanikest. Kirikul on 117 kogudust Moldovas ja 3 Ukrainas.
Ajalugu
Bessaraabia Metropoolia moodustati pärast seda, kui Esimese maailmasõja tagajärjel piirkond Rumeeniale kuuluma hakkas. Metropoliidi staatuse sai toona Chișinău peapiiskop. Toona oli tegemist mitteautonoomse metropooliaga Rumeenia Õigeusu Kiriku koosseisus. Metropoolia likvideeriti aastal 1940, mil Nõukogude Liit piirkonna annekteeris. Kiriku varad kas konfiskeeriti või siis anti üle Vene Õigeusu Kirikule. Alanud teise maailmasõja tõttu tegutses metropoolia reaalselt siiski aastani 1944, laiendades oma tegevust Dnestri-tagustele aladele.
Aastal 2007 otsustas metropoolia oma tegevust Moldovas laiendada ja alustada tegevust Odessa oblastis. Vene Õigeusu Kiriku metropoliit Kirill (hilisem Moskva patriarh) nimetas seda sammu õigeusklike ühtsuse rikkumiseks ja sammuks, millel on oma tagajärjed. Rumeenia Õigeusu Kiriku seisukoht selles küsimuses on, et mõlemad kirikud peaks vennalikult koos eksisteerima ja koostööd tegema, lähtudes tarkusest ja realistlikest kaalutlustest, nii territoriaalsetest kui ka etnilistest printsiipidest, nii nagu õigeusu kiriku diasporaa vaimulikus teenindamises on kokku lepitud.
Kuigi hiljem kaitses Moldova ülemkohus Bessaraabia metropoolia tegutsemisõigust Moldova aladel, astus president Vladimir Voronin selle vastu välja ja proovis aastal 2008 mitmeid metropoolia vaimulikke maalt pagendada. Bessaraabia metropoolia pöördus kaitset otsides Euroopa Nõukogu poole, kus saavutas riigi üle võidu. Sama aasta 21. jaanuaril andis aga Aleksius II Voroninile autasu "Silmapaistva tegevuse eest õigeusklike rahvaste ühtsuse kindlustamisel".
Khuthaisi
Khuthaisi (varasem, ebasoovitatav eestikeelne nimekuju Kutaissi) on linn Gruusia lääneosas Rioni jõe ääres kohal, kus jõgi jõuab mägedest tasandikule.
Linna elanike arv oli 147 635 (2014). See on suuruselt teine linn Gruusias, Imerethi keskus ning Lääne-Gruusia majanduslik ja kultuuriline keskus.
Alates 2012. aastast paikneb Khuthaisis Gruusia parlament.
Nimi
Linna nimi on tuletatud gruusia sõnast khuata ('kivine').
Khuthaisi nimi on inglise keeles Kutaisi või Khuthaisi, leedu keeles Kutaisis, prantsuse keeles Koutaïssi, saksa keeles Kutaissi ja vene keeles Кутаиси.
Majandus
Khuthaisi on tähtis liiklussõlm ja tööstuskeskus. Linnas toodetakse spetsiaalseid veoautosid mägiteede jaoks, väiketraktoreid, siidi, nahka, jalatseid, keemiatööstuse tooteid.
Rioni jõel, selle lisajõel Ladžanural ja Inguri jõel töötavad hüdroelektrijaamad.
Kultuur
Linnas on mitu kõrgkooli (sealhulgas ülikool).
Khuthaisi gümnaasiumis, mis ehitati 1840, on õppinud luuletajad Akaki Tseretheli, Galaktion Tabidze ja Vladimir Majakovski, keeleteadlane Nikolai Marr ning psühholoog Dmitri Uznadze. Hoones on praegu Majakovski-nimeline keskkool.
Linnas on ajaloo-etnograafiamuuseum, helilooja Zakaria Paliašvili majamuuseum, kunstimuuseum.
Linna keskväljakul on Lado Meshišvili nimeline draamateater. Linnas on ka Zakara Paliašvili nimelise Thbilisi ooperiteatri filiaal, nukuteater ja Gruusia Filharmoonia filiaal.
Ajalugu
Khuthaisist on teateid 6.–2. sajandist eKr Kolchise riigi ajast. Ta on olnud Gruusia riigi (10. sajandist kuni 1122. aastani) ja Imerethi kuningriigi (15.–19. sajand) pealinn.
Vaatamisväärsused
thumb|Jumalaema Uinumise katedraal (Bagrati katedraal) Ida-Gruusiast Lääne-Gruusiasse Khuthaisini viiva Imerethi maantee ääres on Surami aheliku nõlvadel asuvad külad.
Linnas asuvad 10. sajandist kuni 11. sajandi algusest pärit Bagrati katedraali ehk kuningas Bagrat III kiriku varemed.
Bussijaama viiva tee ääres on Kuulsuse memoriaal, mis koosneb kolmest kompositsioonist: "Ema lein", "Viinapuud õitsevad jälle" ja "Võidusõnumi tooja". Nende autor on Merab Berdzenešvili. Linna lähedal, madalatel metsaga kaetud mägedel on Gelati klooster, mis rajati 12. sajandi alguses. Seal asus ka Gelati Akadeemia (asutatud 12. sajandi alguses), keskaegne ülikool.
Win Myint
Ta oli aastatel 2016–2018 Myanmari esindajatekoja spiiker. Ta kuulus parlamenti alates 2012. aastast.
Win Myinti nähti riiginõunik Aung San Suu Kyi olulise liitlasena, viimane oli teama ajal riigi valitsuse tegelik juht, kuid ei saanud põhiseaduse järgi president olla.
Outfoxed
"Outfoxed: Rupert Murdoch's War on Journalism" on režissöör Robert Greenwaldi 2004. aasta dokumentaalfilm, mis kritiseerib Fox News Channelit ning selle omanikku Rupert Murdochit.
Filmis väidetakse, et kanali eesmärk on levitada parempoolseid poliitilisi seisukohti. Selle väite levitamisega tegeles vasakpoolne poliitiline survegrupp MoveOn.org, mis rahastas filmi tegemist koos organisatsiooniga Center for American Progress.
Emakakael (botaanika)
pisi|1. [[emakasuue 2. emakakael 3. tolmukapea 4. tolmukaniit 5. kroonleht]] Emakakael (ladina stylus) on emaka osa, mis ühendab sigimikku ja emakasuuet.
Enamikul taimedel on emakakael nähtav, teistel kas lühike või puudub.
Abdülmecit
thumb thumb|Abdülmeciti [[tuğra.]] Abdülmecit ehk Abdülmecit I (25. aprill 1823 – 25. juuni 1861) oli 31. Türgi sultan. Ta valitses  1. juulist 1839 kuni surmani 1861.
Ta oli sultan Mahmut II ning tema esimese abikaasa Bezmiâlemi poeg. Ta sai hariduse Prantsusmaal ning oli esimene Türgi sultan, kes valdas mõnd lääne keelt. Ta huvitus kirjandusest ja klassikalisest muusikast.
Teistest Abdülmeciti reformidest olid tähtsamad sõjaväe ümberkorraldamine 1843–1844, haridusministeeriumi asutamine, vihatud ja ebaõiglase peamaksu kaotamine, orjakaubanduse kaotamine ning meetmed avaliku halduse tõhustamiseks ja kaubanduse edendamiseks.
Mitmel pool riigis oli rahutusi ja mässe. Aastatel 1853–1856 leidis aset Krimmi sõda, mida Suurbritannia, Prantsuse teine keisririik ja Sardiinia kuningriik pidasid Osmanite riigi huvides Venemaa keisririigi vastu.
Kui Lajos Kossuth koos oma võitluskaaslastega pärast Ungari ülestõusu ebaõnnestumist 1849 otsis varjupaika Osmanite riigist, nõudsid Austria keisririik ja Venemaa keisririik nende väljaandmist, kuid sultan keeldus sellest enesekindlalt ja resoluutselt. Ta astus välja ka selle eest, et teda mõrvata kavatsenud vandenõulasi ei hukataks. Ta oli sõbralik ja ausameelne, kuid nõrk ja kergesti mõjutatav. Samas oli ta pillav, eriti elu lõpupoole.
Yan Jiagan
Yan Jiagan (Wade'i-Gilesi transkriptsioonis Yen Chia-kan; 23. oktoober 1905 – 24. detsember 1993) oli Taiwani poliitik. Ta oli Hiina Vabariigi peaminister 1963–1972, asepresident 1966–1975 ja president aastail 1975–1978.
Dante Alighieri
alt=Dante ja Beatrice aias, 1903, Taphasest pärit maalikunstniku Cesare Saccaggi prerafaeliidi stiilis teos.|pisi|353x353px|"Dante ja Beatrice aias", 1903, Cesare Saccaggi prerafaeliitide stiilis maalDante Alighieri (umbes 1265 Firenze – 14. september 1321 Ravenna) oli itaalia kirjanik ja poliitikategelane.
Dante Alighieri on Giovanni Boccaccio ja Francesco Petrarca kõrval üks kuulsamaid itaalia renessansi poeete. Nagu nemad, arendas temagi itaalia keelt ("De vulgari eloquentia" – "Rahvakeelest", umbes 1305).
Elukäik
Dante pärines perest, mis oli lojaalne gvelfidele, kes pooldasid paavstivõimu. Ühtlasi võitlesid gvelfid gibelliinide vastu, kes toetasid Saksa-Rooma keisrit. Dante isa oli Alaghiero või Alighiero di Bellincione. Pärast seda, kui gvelfid olid 1260 kaotanud Montaperti lahingu, polnud isa tabanud mingid repressioonid ja seda on tõlgendatud kaheti: nii nõnda, et tal olid eriti tähtsad toetajad ja kõrge staatus, mis teda vaenamisest päästsid, kui ka nõnda, et ta oli nii tähtsusetu isik, et teda polnud põhjust Firenzest pagendada.
Dante ema Bella pärines tõenäoliselt Abatide perest ja suri siis, kui Dante veel 10-aastanegi polnud. Isa abiellus uuesti Lapa di Chiarissimo Cialuffiga. Pole kindel, kas nad juriidiliselt abiellusid, sest leskedele kehtisid neis asjades piirangud, kuid nad elasid koos ning neil sündis kaks last, Dante poolvend Francesco ja poolõde Tana (Gaetana). pisi|püsti|vasakul|[[Giotto portree Dantest (umbes 1300)]] pisi|[[Luca Signorelli fresko Dantest (umbes 1500)]] pisi|püsti|[[Andrea del Castagno fresko Dantest (umbes 1450)]]
Kui Dante oli 12-aastane, kihlati ta mõjukast Donatide perest pärit Manetto Donati tütre Gemma di Manetto Donatiga. Sel ajal oli tüüpiline, et perekonnad kihlasid üksteisega nii noori lapsi. Ei kihluse ega abiellumise täpne aeg ole teada. Kuid 1301. aastaks oli neil sündinud kolm last: pojad Pietro ja Jacopo ning tütar Antonia. Hiljem sündis neil veel poeg Giovanni.
Dante oli juba 9-aastaselt armunud Beatrice Portinarisse, keda ta nägi üksnes kahel korral elus. Beatrice oli Dantest aasta noorem, sündinud 1266, abiellus 1287 pankuri Simone dei Bardiga ja suri 1290.
Dante kirjutas hulga Beatricele pühendatud sonette, aga oma naist Gemmat ei maininud ta iialgi üheski oma teoses.
Dante võitles 11. juunil 1289 Campaldino lahingus gvelfide ratsaväes. Selles lahingus said gvelfid gibelliinide üle otsustava võidu. Pärast seda said gvelfid võimu Firenzes endale. Aga selleks, et osaleda avalikus elus, tuli kõigepealt astuda mõne gildi liikmeks. Gilde oli tollal linnas hulganisti, aga Dante valis arstide ja apteekrite gildi. Järgmiste aastate jooksul on Dante nime korduvalt üles märgitud Firenze nõukogude istungitel sõnavõtja ja hääletajana, aga kuna suur osa neist dokumentidest, eriti aastaid 1298–1300 käsitlev osa, on kaduma läinud, siis ei ole Dante osaluse tegelikku määra linna valitsemises enam võimalik kindlaks teha.
Gvelfid jagunesid kohe pärast võitu gibelliinide üle kaheks fraktsiooniks: mustadeks ja valgeteks gvelfideks. Mustad gvelfid soovisid paavsti otsest kontrolli linna üle, valged seevastu suuremat iseseisvust. Esialgu olid Firenzes võimul valged gvelfid ja nad pagendasid mustad gvelfid. 1301. aastal otsustas paavst Bonifatius VIII Firenze vallutada ja määras seda tegema Charles de Valois, kes oli Prantsusmaa kuninga Philippe IV vend. Firenzel oli häda käes ja nad saatsid delegatsiooni Rooma lepitust otsima. Esialgu kuulus delegatsiooni hulk liikmeid, aga Bonifatius saatis teised saadikud laiali ja pidas läbirääkimisi üksnes Dantega. Kuid juba 1. novembril 1301 vallutas Charles de Valois koos mustade gvelfidega Firenze ja hulk valgeid gvelfe tapeti. Dante jäi ellu, sest ta pidas parasjagu Roomas läbirääkimisi.
Mustad gvelfid pagendasid Dante kaheks aastaks ja käskisid tal maksta suure trahvi. Dante ei maksnud midagi, esiteks sellepärast, et ta pidas trahvi ebaõiglaseks, ja teiseks sellepärast, et mustad gvelfid olid nagunii kogu tema Firenzesse jäänud vara konfiskeerinud. Seetõttu asendasid mustad gvelfid tema karistuse igavese pagendusega.
Seejärel elas Dante Veronas ja konspireeris mustade gvelfide kukutamiseks, kuid kõik vandenõud kukkusid läbi reeturite tõttu, kes olid salaorganisatsiooni imbunud. Alles 1310 tungis Itaaliasse Saksa-Rooma keiser Heinrich VII, kes Firenze 1312 vallutas. Dante kirjutas talle, paludes tal mustad gvelfid hävitada. Dante nägi Heinrichis teist Karl Suurt, kes toob Põhja-Itaaliasse kindla võimu, aga Heinrich suri juba 1313 ja Dante ei jõudnudki Firenzesse tagasi.
1318 kutsus vürst Guido Novello da Polenta Dante Ravennasse, kus Dante elaski surmani. Dante suri tõenäoliselt malaariasse, millesse nakatus diplomaatilisel missioonil Veneetsiasse. Ravennasse Dante ka maeti. Firenze küll soovis ta säilmeid endale saada, kuid see ei õnnestunud. Ometigi 1829. aastal ehitati Santa Croce basiilikasse talle haud. Haud on siiani tühi. Seoses Dante 700. surma-aastapäevaga avaldas paavst Franciscus 25. märtsil 2021 apostelliku kirja "Candor lucis". pisi|püsti|vasakul|[[Kenotaaf Santa Croce basiilikas Firenzes]] pisi|püsti|Haud Ravennas (ehitatud 1780)
Looming
Loominguks valis ta ainet peamiselt oma kodumaa antiik- ja keskajast. Ta kasutas lisaks keskaja filosoofide ja müstikute ning selliste vanarooma autorite kui Vergiliuse, Horatiuse, Ovidiuse, Lucanuse ja Statiuse teostele ka vanakreeka autorite (Homerose ja Aristotelese) teoseid, kuigi kreekakeelsed teosed polnud talle alati algkujul kättesaadavad.
Dante peateos on "Jumalik komöödia" ("Divina Commedia", 1307–1321) ("Põrgu", "Purgatoorium ja "Paradiis") . Lisaks on ta kirjutanud luulet ("La vita nuova" – "Uus elu") ja filosoofilisi teoseid ("Il convivio" – "Pidusöök").
22. oktoobril 1988 asutati Eesti Dante Selts.
Alfred Dreyfus
Ta mõisteti 5. jaanuaril 1895 väidetava Saksa spioonina eluks ajaks vangi, kuid mõisteti 12. juulil 1906 õigeks. pisi|vasakul|Alfred Dreyfus
Kettülekanne
Kettülekanne on ülekanne, mis põhineb lõputa keti kujulise vedava lüli hambumisel ketiratastega, mis kujutavad endast spetsiaalselt selleks otstarbeks toodetud hammasrattaid. pisi|Lihtne pukskettülekanne Kettülekannet kasutatakse juhtudel, kui pöörlemisliikumist tuleb libisemata üle kanda teineteisest kaugel (kuni 8 meetrit) asetsevate võllide vahel. Kettülekandes kasutatavaid kette nimetatakse ka ajamikettideks.
Kettülekande kasutamine
Ketid jagunevad kasutusalade järgi:
Ajamiketid
Ajamiketid kannavad kettajamis võllilt võllile üle pöördemomenti. Et jõudu kantakse üle hambumisega, mitte aga suurt eelpingutust nõudva hõõrdega, siis piisab elementide sidestuse hoidmiseks tavaliselt keti vaba haru kaalust, mis põhjustab läbiripet. Ajamikettülekanne on võrreldes rihmülekandega kompaktsem, koormused laagritele on väiksemad ning kett on rihmast tugevam. Oluline eelis on ka libisemise täielik puudumine ja püsiv keskmine ülekandearv. Ajamiketid võimaldavad võimsusi üle kanda suures vahemikus (kilovati murdosast kuni tuhandete kilovattideni), ent kõige sagedamini kasutatakse neid võimsustel kuni 100 kW, sest üle selle kasvab järsult ülekande maksumus. Tavaliselt on ülekandearv i < 10 ja keti maksimaalne kiirus v < 25 m/s.
Ajamikettülekannne võib olla nii pöördeid vähendav kui ka suurendav. Viimase levinud näide on 1890. aastaist pärinev jalgratta kettajam.
Võrreldes hammasajamiga on ajamikettülekandel eelis juhul kui võllid asetsevad üksteisest kaugel või veetavaid võlle on mitu. Samuti löögilise koormuse korral. kettülekannet on ka lihtsam remontida.
kettülekande puudusteks on mõningane veetava ratta käiguebaühtlus, keti pikenemine liigendite kulumise tõttu ja müra. Kett kulub eriti kiiresti kuivhõõrdumise tingimustes ja abrasiivses keskkonnas. Võrreldes rihmajamiga on nõutav täpsem koostamine ja reguleerimine, samuti on vajalik määrimine. Kettülekanne on ka rihmülekandest kallim.
Valdavalt asetseb kettülekanne püsttasandis, lameülekandeid ehitatakse harva – alla 1% kasutusjuhtudest.
Kettülekannet kasutatakse laialdaselt mitmesugustes masinates: metalli- ja puidutöötlemispinkides, keemiatööstuse seadmetes, põllumajandusmasinates jm.
Veoketid
Veo- ehk tõmbekette kasutatakse lasti teisaldamiseks transpordimasinais, kus nad töötavad kiirusel 2...4 m/s. Neile on iseloomulik pikk samm ja seega ka suhteline odavus. Veokettidena kasutatakse lihtsaid plaatkette, kuid ka stantsitud haak- ja muid eriehitusega konveierkette.
Lastiketid
Lasti- ehk koormaketid töötavad tõstemasina painduvate tõsteelementidena väikesel (kuni 0,25 m/s) kiirusel ja suurel koormusel. Lastikette eelistatakse tõstetrossidele näiteks piiratud ruumi korral. Lastikettidena kasutatakse ümarlülikette ja plaatvõllikette kahe kuni kümne rööpse plaadiga lülis.
Levik
Enamlevinud on aeglased ja keskmise kiirusega ülekanded võimsusega kuni 100 kW (kuni 5000 kW), kus kiirus on väiksem kui 15 m/s (kuni 25 m/s) ja pöörlemissagedus alla 500 p/min.
Ajamikettide suurim tarbija (80%) on põllumajandusmasinaehitus. Palju kasutatakse kettülekandeid aga ka polügraafia-, keemia-, toidumasinate- ja tööpingitööstuses.
Võimsaid, kuni kuuerealisi 2,5-tollise sammuga kette kasutatakse naftapuurseadmeis, kus võimsused ulatuvad tuhandete kilovattideni ja kiirused kuni 25 m/s.
Emakkond
Emakkond ehk günetseum (gynoeceum) on õies olev emakate kogum. See tekib viljalehtedest. Emakkond võib olla kas üheosaline, koosneb ühest viljalehest tekkinud emakast, või mitmeosaline, moodustunud mitmest viljalehest.
Mitmeosalise emakkonna tüübid
Lahkviljaline (apokarpne), kui viljalehed ei ole omavahel kokku kasvanud ja moodustavad igaüks ühe emaka.
Liitviljaline (tsönokarpne), kui viljalehed on kokku kasvanud üheks emakaks.
Tarmo Linnas
Tarmo Linnas (sündinud 29. juunil 1962) on eesti vaimulik, muusik, näitleja.
Lõpetas aastal 1980 Tartu 2. Keskkooli ja aastal 2000 Tartu Teoloogia Akadeemia. Ordineeriti 11. mail 2002 diakoniks, 5. juunil 2007 õpetajaks.
Henn Aare
Henn Aare (kodanikunimi Hermann Andreesen; 27. juuni 1909 Sindi – 12. veebruar 1945 ) oli eesti näitleja, laulja (tenor) ja lavastaja.
Henn Aare oli pärit puusepa perekonnast. Ta lõpetas 1924. aastal Pärnu 9. Algkooli, laulmist õppis Karl Otsa juures. Alustas teatriteed 1926. aastal Endla operetikooris, oli 1929–1931 samas näitleja. 1931–1932 oli ta Ugalas, 1932–1942 Endlas ja 1942–1944 Estonias näitleja ja operetilavastaja. Mobiliseeriti 1944. aastal Saksa sõjaväkke, langes haavatuid abistades Neuhammeri õppelaagri lahinguis.
Soosete
Soosete on veekogu mültumisel või mineraalpinnase soostumisel kuhjunud sete, peamiselt turvas.
Lisaks turbale on soosete ka düü ehk turbamuda ja sooraud.
Radu Berceanu
Radu Mircea Berceanu (sündinud 5. märtsil 1953 Râmnicu Vâlceas) on Rumeenia insener ja poliitik, ta on Demokraatliku Liberaalse Partei liige. Ta oli aastatel 2008–2010 Rumeenia transpordi- ja taristuminister.
Ta on lõpetanud keskkooli ja 1978. aastal Bukaresti Polütehnilise Instituudi lennunduse ja kosmosetehnoloogia erialal. Ta on õppinud ka 1990. aastal Kanadas parlamentaarsuse kursusetel ja 1991. aastal Ameerika Ühendriikides demokraatlike institutsioonide kursustel.
Pärast 1989. aasta Rumeenia revolutsiooni asus ta tegelema poliitikaga.
Ta oli 17. aprillist 1998 kuni 28. novembrini 2000 Rumeenia tööstus- ja kaubandusminister. 22. augustist 2006 kuni 5. aprillini 2007 oli ta Rumeenia transpordiminister. 22. detsembrist 2008 kuni 3. septembrini 2010 oli ta Rumeenia transpordi- ja taristuminister.
Ta oli aastatel 1990–2004 Rumeenia saadikutekoja (Rumeenia parlamendi alamkoja) liige. Aastatel 2004–2012 oli ta Rumeenia senati (Rumeenia parlamendi ülemkoja) liige.
Isiklikku
Radu Berceanu on abielus ja tal on kaks poega.
Soomkala
Soomkalaks nimetatakse kalatööstuses ja kaubanduses mageveekalu, kes ei ole vääriskalad.
Soomkala hulka kuuluvad näiteks särg, koger ja ahven.
Kalakonservide puhul võib tootja kirjutada konservile tootenimetuseks "soomkala", juhul kui konservi täpne koostis on lisatud. Eesti konservide puhul tähendab soomkala põhiliselt särge, kiiska ja ahvenat.
13. kuupalk
13. kuupalk on töötajale makstav iga-aastane lisatasu, mis on võrdne või võrreldav tema kuupalgaga.
Kommunar
Kommunar on linn Venemaal Leningradi oblastis Gattšina rajoonis. Asub 35 km Peterburist lõunas, Ižora jõe ääres.
Alev alates 1953. aastast, linn aastast 1993.
Ma Yingjiu
pisi|Ma Yingjiu Ma Yingjiu (馬英九, Mǎ Yīngjiǔ, ka Ma Ying-jeou; sündinud 13. juulil 1950 Hongkongis) on Hiina Vabariigi (Taiwani) poliitik, kes oli 20. maist 2008 kuni 20. maini 2016 Hiina Vabariigi president.
Ma sündis Hongkongis, mis tollal oli Suurbritannia koloonia. Tal oli 4 õde ja mitte ühtki venda. Lapsena ristiti ta katoliiklaseks, kuid enam ta katoliikluse tavasid ei järgi.
Ma lõpetas 1972 Taiwani Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Ta jätkas õpinguid USA-s ning sai New Yorgi ülikooli õigusteaduskonnast 1976 magistrikraadi ja Harvardi ülikooli õigusteaduskonnast 1981 doktorikraadi. Seejärel naasis ta Taiwanile, et õpetada õigusteadust.
Ta abiellus Christine Chow'ga. Neil on kaks tütart: Wei-chung sündis 1981 New Yorgis ja Yuan-chung Taiwanil. 2009. aasta seisuga õpivad mõlemad tütred USA ülikoolis. Ma Yingjiu ja ta abikaasa osalevad kristlikus programmis World Vision, mille kaudu nad toetavad El Salvadoris kasvavaid lapsi rahaga.
Ma astus Kuomintangi erakonda. 1984–1988 oli ta Kuomintangi peasekretäri asetäitja ja kuulus valitsuse komiteesse, mis tegeles suhetega Hiina Rahvavabariigiga. 1993–1996 oli ta justiitsminister ning püüdis võidelda korruptsiooniga.
1998 kandideeris ta Taipei linnapeaks valitseva linnapea Chen Shui-biani vastu. Ehkki avaliku arvamuse küsitlused näitasid, et 80% inimestest on Cheniga rahul, valiti ometi Ma linnapeaks. 2002 valiti ta tagasi, saades 62% häältest.
Alati, kui on tulnud valida poliitiline seisukoht, on Ma toetanud Kuomintangi peajoont, ehkki erakond on sageli tema tegusid kritiseerinud. Nii näiteks 2000. aasta presidendivalimistel toetas Ma erakonna esimeest Lien Chani, mitte Kuomintangist lahkunud ja sõltumatuna kandideerivat James Soongi. Soong jäi valimistel 37%-ga teiseks ja Lien 23%-ga kolmandaks. Presidendiks valiti Chen Shui-bian, kes kogus 39% häältest.
2005 valiti Ma Lieni asemele Kuomintangi esimeheks. 22. märtsil 2008 toimunud presidendivalimistel osales ta Kuomintangi kandidaadina ja valiti Hiina Vabariigi presidendiks, kogudes 58,5% häältest. 14. jaanuaril 2012 toimunud presidendivalimistel valiti ta ka teiseks ametiajaks Taiwani presidendiks.
1,3-dikloropropeen
1,3-dikloropropeen on keemiline aine, mille summaarne molekulvalem on C3H4Cl2. 1,3-dikloropropeeni kasutatakse fumigandina aedvilja ja tubaka juuri söövate ümarusside hävitamiseks.
Aine esineb cis-1,3-dikloropropeenina ja trans-1,3-dikloropropeenina, mis on omadustelt väga sarnased ja mida kasutatakse kahjurite tõrjes sageli mitmesugustes vahekordades segudena.
1,3-dikloropropeen on magusa lõhnaga värvitu vedelik, mille aur on mürgine.
Johannes Liivimaalt
Liivimaa Johannest on peetud kaupmeheks, kuid kogu info tema isiku kohta on ühelauseline maining "Liivimaa kogumikus", et ta on teksti koostajaks. "Liivimaa kogumik" kujutab endast alamsaksakeelset ilmalike lembelugude (Minnereden) kogumikku. Tõenäoliselt tõlkis Johannes need ülemsaksa keelest alamsaksa keelde. Sõnakasutuse järgi kogumikus on oletatud, et Johannes pärines kas Vestfaalist või Reinimaalt. Kogumikus leidub ka üks lugu: "Flos ja Bankiflos", mille ülemsaksakeelset versiooni pole teada. On võimalik, et Johannes koostas selle prantsuskeelse sarnase loo alusel, seda aga oluliselt ümber töötades.
Lembit Sarapuu
Lembit Sarapuu (sündinud 1. augustil 1930 Tallinnas) on eesti maalikunstnik.
1951. aastal lõpetas ta Tallinna 22. Keskkooli, järgnes sõjaväeteenistus. 1955 astus ta Eesti Riikliku Kunstiinstituudi maaliosakonda, mille lõpetas 1961. Aastatel 1961–1964 oli ta Tallinna 18. keskkooli joonistamisõpetaja, seejärel vabakutseline kunstnik.
“Sarapuu pidi nagu teisedki kunstnikud kirjutama kataloogi jaoks mingi oma loomingut manifesteeriva teksti. Kõik targutasid pikalt, tsiteerides postmodernismi klassikuid. Sarapuu aga tõi mulle mõne päeva pärast rebitud ruudulise vihikulehe, kuhu oli kirjutatud: “Oma loomingus olen võtnud eeskuju koopamaalist ja suurest vene kunstnikust Brüllovist.””
Isiklikku
Lembit Sarapuu on olnud abielus skulptor Ellen Kolkiga. Tema ema oli harrastuskunstnik Veera Sarapuu ning onu Jaan Siirak.
Aino Kosk-Schmidt
Aino Kosk-Schmidt (ka Aino Kosk-Smitt; sünninimi Aino Schmidt; aastast 1949 Atkins; 14. juuni 1915 Kaluga – 13. märts 1966 London) oli eesti tarbekunstnik.
Ta õppis Elfriede Lenderi Tütarlaste Eragümnaasiumis ja aastatel 1930–1936 Riigi Kunsttööstuskooli tekstiiliosakonnas, mille lõpetas rakenduskunstnikuna tekstiili- ja pitsitöö alal.
Tema kavandite järgi on valminud EELK Tallinna toomkiriku, Tallinna Kaarli kiriku ja Petseri Peetri kiriku altari- ja kantslikatted.
Ta oli Rakenduskunstnike Ühingu ning E.E.L.K. mälestuslehtede ja kaunistuste komisjoni liige.
Ta on kujundanud ja illustreerinud kaks Aleksander Hinno raamatut.
Nordisk familjebok
thumb|Teise trüki köite [[juugendstiilis selg]] "Nordisk familjebok" on Rootsi entsüklopeedia, mille 20-köiteline esimene trükk ilmus aastatel 1876–1899 ja 38-köiteline, pealkirjaga "Uggleupplagan" (Öökulliväljaanne) tuntud kordustrükk aastatel 1904–1926. Hiljem on ilmunud veel kaks trükki.
"Nordisk familjebok" sisaldab umbes 182 000 märksõna ning seda peetakse Rootsi kõige põhjalikumaks trükis ilmunud entsüklopeediaks.
Entsüklopeedia on täies mahus digiteeritud ja veebis vabalt kättesaadav.
Tõnu Reim
Tõnu Reim (25. jaanuar 1853 Soldani talu, Puurmani vald, Tartumaa – 23. aprill 1938 Tallinn) oli eesti aednik ja aiandusinstruktor.
Õppis Pikknurme külakoolis ja Kursi kihelkonnakoolis.
Oli 1876–1879 aedniku õpipoiss Raadi mõisas, 1879–1884 Preedi mõisa, 1884–1891 Põltsamaa mõisa, 1891–1893 Malla mõisa ja 1895–1903 Behri konservitööstuse Tallinnas aednik, 1893–1895 Rakveres ja alates 1900 Tallinnas aiaomanik.
1911–1912 Kullamaa Põllumeeste Seltsi, 1912–1928 Eesti Põllumeeste Keskseltsi ja 1928–1931 Eesti Aianduse-Mesinduse Keskseltsi aiandusinstruktor. Keila Põllutöökooli aiandusõpetaja.
Vaikse ookeani Idakerge
pisi|300px|Vaikse ookeani Idakerge Vaikse ookeani Idakerge on keskmäestik Vaikse ookeani idaosas. Seal on aktiivne seismiline tsoon.
Vaikse ookeani Idakerke pikkus on umbes 7600 km, laius 850 km. Kõrgeim punkt on Lihavõttesaar (539 m). Sügavused jalami juures 3500–4000 meetrit, keskosas on minimaalne sügavus 732 meetrit.
Tõnu Reim
"Aiatöö õpperaamatu" (1913, kordustrükid 1920 ja 1923) üks koostajaid, raamatu "Köögiviljakasvatus" (1938) autor. Avaldas artikleid ajakirjades Talu ja Põllumees.
Eesti Klaasikunstnike Ühendus
Eesti Klaasikunstnike Ühendus on Eesti Kunstnike Liidu alaliit, mis koondab kutselisi klaasikunstnikke.
Eesti Klaasikunstnike Ühendus loodi 2001. aastal. Ühenduse juhatus koosneb üldkogu valitud esimehest ja kahest esimehe esitatud ja üldkogu poolt nimeliselt kinnitatud liikmest. Juhatus valitakse kaheks aastaks. 2020. aasta seisuga on juhatuse esimees Malle Karik-Hallimäe, juhatuse liikmed Eili Soon ja Maret Sarapu.
Alates 2004. aastast annab ühendus iga kahe aasta tagant välja tunnustatud klaasikunstniku aunimetust. Aunimetusega kaasneb rändauhind (Anneli Paloveeri valmistatud klaaskuul) ja võimaluse korral ka rahaline preemia.
Charles Lindbergh
Ta ületas 20. mail 1927 esimese soololendurina Spirit of St. Louisi nimelisel lennukil Atlandi ookeani. Selle lennuga sai Lindbergh üheks tuntumaks inimeseks lennunduses.
1933. aastal külastas ta Eestit.
Murulauk
thumb|Murulaugu õisik Murulauk (Allium schoenoprasum) on mitmeaastane sibultaim liilialiste sugukonnast laugu perekonnast.
Ajalugu
Murulauku hakati kultuurtaimena kasvatama keskajal, kuigi märgid selle kasutamisest ulatuvad 5000 aasta taha. Vana-Hiinas tunti murulauku juba 3000 aastat tagasi. Ta oli harilikust sibulast mahedama maitse tõttu hinnatud maitsetaim. Ravimtaimena kasutati seda mürgistuste leevendamiseks ja verejooksu raviks. Läänemaailma kulinaariasse jõudis murulauk tänu Marco Polole.
Morfoloogia
Murulaugul on püstine vars ja 1–2 õõnsat ruljat 15–30 cm pikkust lehte. Lühiraolised lillad õied moodustavad tiheda tipmise keraja õisiku.