cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Metafoor
Metafoor võib olla ühesõnaline, mitmesõnaline, hõlmata pikemaid tekstilõike või tervet teost. Metafoor võib olla omadussõnaline (kahvatu kuu, kuldsed uned), nimisõnaline (lumelained – Juhan Liiv), isikustav (vikerkaar joob merest vett; tuul nutab, suvi maeti eile sinna – Ernst Enno).
Metafoorsed fraseologismid on eesti keeles näiteks hambasse puhuma, süda on saapasääres, hammastega hauda kaevama.
Immunoloogia
Immunoloogia on teadus immuunsusest ehk organismide vastupanuvõimest haigustekitajatele ja kõigele kehavõõrale (sealhulgas elupäästvaile siiratud elunditele).
Immunoloogia uurib nii immuunsuse teket ja arengut (immunobioloogia, immunogeneetika) kui ka immuunsuse haiguslikke kõrvalekaldeid (immunopatoloogia).
Viimnepäev
pisi|Viimnepäev on levinud motiiviks ka kunstis. Pildil on [[Michelangelo selleteemaline fresko Sixtuse kabelis Vatikanis]] Viimnepäev (viimane päev, maailmalõpp) on meile tuntud maailma(korra) või olemise (eksistentsi) lõpp. Viimnepäev individuaalses mõttes on surm. Viimsepäevaga seotud uskumuste, tähenduste, mõistete, traditsioonide jmt uurimisega tegelev teoloogia haru on eshatoloogia.
Kristlus
Kristliku usutunnistuses kohaselt toimub viimsel päeval kõigi surnute ülestõusmine, Kristuse taastulek ja viimne kohtumõistmine ning algab igavene elu.
Viimsele päevale on pühendatud palju kunsti-, kirjandus- ja muusikateoseid. Reekviemis (leinamissas) sisaldub kohustusliku osana Dies irae, keskaegne luuleline nägemus viimsestpäevast. Johannese Ilmutusraamat sisaldab üksikasjalikku kirjeldust viimsestpäevast, samuti leidub eshatoloogilisi sugemeid Vana Testamendi prohvetiraamatutes jm.
Teised religioonid
Paljudele religioonidele (sealhulgas kristlusele, zoroastrismile, islamile, judaismile jt) on omane uskumus, mille kohaselt saabub kunagi maailmalõpp. Eestis tegutsevate konfessioonide hulgas on traditsiooniliselt eshatoloogilised hoiakud omased adventistidele.
Pesakond
Pesakond on loomakooslus, kus tavaliselt koos esivanematega elavad ka järeltulijad. Mõistet kasutatakse paiksemate, püsivamate suhete või kindlama territooriumiga loomade puhul. Kasutatakse ka mõistet "praid", mis märgib suurkiskjate (lõvide) pesakonda.
Hiina filosoofia
pisi|260px|[[Konfutsius esitleb Laozile noorukest Buddhat]]
Hiina filosoofia on filosoofia, mis on kirjutatud järgides hiina mõttele omaseid kultuuritraditsioone. Lääne filosoofias on seda enamasti käsitletud osana ida filosoofiast. Hiina filosoofia lätted pärinevad Shangi ajal tekkinud ennustamise kasutamise läbi Zhou ajal väljakujunenud "Zhou Yis". Esimene teadaolev viide sellele teosele pärineb aastast 672 eKr. Rääkides "Zhou Yist", millele Hani dünastia ajal kinnistati ka kanooniline nimi "Yi Jing", kui hiina filosoofia alusest, peetakse silmas "Xici Zhuani" – ühte sellele lisatud lisadest.
Hiina filosoofia mõju Hiina, Jaapani, Korea, Vietnami ja Taiwani kultuuridele on võrreldav vanakreeka filosoofia mõjuga Euroopa kultuurile.
Hiina filosoofia seotus klassikalise keele ja kultuuriga
Hiina filosoofiale ja selle leksikale on omane omamaisus (autohtoonsus) ja äärmine kultuurisisese homogeense arengu orgaanilisus. Samas on selle eripäraks tihe seos ajaloo ja kirjandusega. Filosoofilistes teostes valitses traditsionaalselt kirjanduslik vorm. Eelnevate asjaolude tõttu langeb filosoofiline keel praktiliselt kokku hiina klassikalisele kultuurile omase keelega, milleks on kirjalik ja kirjanduslik keel wenyan. Sellest tulenevalt on enamasti klassikalise kultuuri tekstide mõistmiseks vajalik teada kasutatava leksika filosoofilist tähendust.
Filosoofia ja filosoofi nimetuse vastest Hiinas
Hiina klassikalises kultuuris on lähimaks lääne mõistele "filosoofia" mõningaselt vastavaks, ent samas mõneti laiemaks terminiks zi (laps, poeg). See hõlmab nii filosoofide teoseid, filosoofe, tarku, õpetlasi, kui ka teistele elutarkust õpetanuid.
Shangi dünastia ajal oli nende panteoni kõrgeimaks Jumalaks Shangdi (kõrge Jumal) ehk Di, keda peeti ka Shangide esivanemaks. Just valdavalt tema poole pöörduti ennustamisel. Shangi nime võtsid kristlikud misjonärid hiljem kasutusele Jumala nimena. (Pärastpoole hakati teda katoliikluses nimetama Tianzhu (Taeva peremees)). Nime zi kasutasid Shangi kuningad enda liignimena.
Vanimates Shangi dünastia aegsetes endeluude tekstides tähistas zi esivanemale ohvritoomise rituaali keskset tegelast – järeltulijast last, kes esindas surnud esivanema (ülestõusvat) kehastust. Zhou ajal hakati teda nimetama shi'ks (laip; surnu asendaja). Tal oli selles riituses privilegeeritud osa, kuna ta sai esimesena maitsta ohvritoite. (Selle osa kuritarvitamisest ilmus hiljem keelde ka selle sõnaga seotud väljend "muiduleivasööja".)
Zhou dünastia ajal, kes luges end Taeva mandaati omavaks, sai Shangdi sünonüümiks Tian (taevas). Samas arvati esivanemaid olevat Taeva tahte vahendajateks. Keiserliku Hiina usuks oli nii taoismile kui ka konfutsionismile eelnenud ja neis osaliselt kehastunud taeva kummardamine. Keiser oli Taevapoeg (Tianzi). (Hiina rahvauskumustes ja taoistide poolt kummardatakse siiamaani ka Maa (täpsemalt Mulla?) jumalat Tu Did.)
Zi tähendus tähtsustus hiina kultuuri alusteose "Zhouyi" ehk "Zhou muutuste", mis sai hiljem nimeks Muutuste raamat, läbi. Selles sisalduvate kuusjoonte kasutuselevõtjaks ja põhiteksti kirjapanijaks (vähemalt kuusjoonte osas) loetakse Zhou dünastiale vaimse aluse pannud Wen Wangi (nö Wen(i) kuningas). Hieroglüüf wen märgib mustrit, hieroglüüfe, klassikalist keelt, kultuuri ja laiemas mõttes ka tsivilisatsiooni. (Märk wang kujutab ka Taevase, Pinnase ja Inimese (keskse) ühendust.) Zhou suguvõsa liikmed, kellest koosnes kogu valitsus, lugesid end ainsateks tõelisteks hiinlasteks. Samas sai Shangi ajal vaid kuninga osaks saanud ennustusluude abil ennustamine Zhou ajal kogu Zhoude suguvõsa pärusomanduseks ja ennustama hakati raudrohu varte abil. Lääne Zhoude ajal, kui zhou suguvõsa järeltulijad hakkasid omaette ja eraldi valitsema, algas ennustamine levik juba ka valitsusse kuuluvate haritud meeste hulgas.
Zhouyi põhitekstis on enim puudutatud junzi'd – valitseva suguvõsa järeltulijat, sõna sõnalt valitsevat tarka (järeltulijat), kellele see tekst kirjutatud ongi. Sõna sai hiljem konfutsianismis inimideaali ehk täpsemalt õpetlaslikku ideaali märkiva tähenduse (täiuslik inimene, suursugune inimene). Linnart Mälli tõlkes õilis. (Hiljem hakati hiina keelde selle sõnaga tõlkima inglise džentelmanni.) Seda õpetlastele ja haritlastele, kelle kutsumuseks oli olla ametnik uues Hani dünastia aegses haritlaste ideaale kandvas riigiaparaadis. Pärimuse tarkust edastavate, kokkuvõtvate, väljendavate ja kirjapanijate õpetatute nimedes hakati kasutama liidet zi. Konfutsius, kes olevat kolmed Yijingi nahkpaelad räbalateks lugenud, lausub "Lunyus" VII.17 : "Saaksin aastaid juurde, viiskümmend uuriksin "Muutuste raamatut", saaksin lahti suurtest puudustest." Wen tähendas ka mustrit, mis tekkib lõimele läbi koe kudumise. Lõimeraamatuid kutsuti jing'ideks (kaanonid) ja neid kommenteerivaid koeraamatuid wei'deks (apokrüüfid). Lõpuks sai zi ka mingil ajal neljandaks viiest kõrgemast pärandatavast ülikutiitlist (vikont).
Zi tähendas ka Zhouyiga otseselt seotud vormarvuõpetuses juba Shangi ajal Maistest tüvedest esimest. Sellele vastab 2. kuusjoon ja Roti märk (halvustavas tähenduses ka kantseleirott, tähenärija). See oli 1. kuusjoonega seotud suurt (ka valitsevat) inimest (da ren) täiendav vastaspoolus: suursugune (junzi). Kuid võib tähistada ka väikest inimest, nagu 1. kuusjoon ka shengren'i. Shengren'id (täiuslikult tark inimene, pühak, L. Mälli tõlkes õnnis) olid ka Xici zhuani järgi Muutuste raamatu loojad. Shengren on omakorda Daodejingi inimideaal. 2. kuusjoone korral on tegemist teostava ja vaid nõrkadest yini joontest koosneva märgiga (justkui laip). Neidanis (sisemine alkeemia) tähistab see meditatsioonis tekkivat surnud punkti ületamist (nn Lapse tundi), kui yang jõud hakkab naasma ja see avab sisemise ringluse (zhou).
Universaalne klassifikatsionism
Selle alus on juba hiina mõttelaadi ja sellest tuleneva keele ja kirja enda loomuses ja eripäras. Muuhulgas sisaldab hiina keel ja sellest lähtuvalt kiri väljaarenenud kujul klassifikaatorite (arvestus- ehk loendsõnad) süsteemi. (Nagu eesti keeles arvestatakse mitu "tükki", "osa", "pead", "köidet" jne). Erinevalt teistest keeltest moodustavad need sõnad kõikehõlmava kirjeldava süsteemi, nende tarvitamine on üldiselt kohustuslik ja mitte teisejärguline ning need on enam seotud arvuliste tähistega. (Kuna hiina keeles pole grammatilist arvu kategooriat, siis antakse vastavat teavet edasi leksikaalselt.)
Klassifikaatorite väljaareng keeles järgnes vormarvuse (numeroloogia) kultuuri universaalseks metodoloogiaks saamisele. Coyaudi andmetel oli klassifikaatoreid hiina keeles enne uut aega umbes kümme, 3.–4. sajandil juba 141 ja praegusel ajal 84. Arv 80–140 (92–122) on otseses vastavuses sellest sõltumatult ja empiiriliselt määratletud hiina filosoofias ja traditsionaalses kultuuris kasutatavate peakategooriate arvuga.
Erinevad klassikaliste teoste, sõnastike ja nii hiina kui ka lääne uurijate esitatud kultuuri läbivate terminite loendid toetavad oletust filosoofia erilisest osast hiina traditsionaalses kultuuris. Neid loendeid aste-astmelt koondades on terminite arvu vähendades jõutud 5 läbivama ja olulisemani.
Eetikakesksus
II maailmasõja ajal 1942 tõi D. Bodde välja, et hiina traditsiooniline tsivilisatsioon põhines vaimselt, erinevalt teistest suurtest religioonipõhistest tsivilisatsioonidest, eetikale. . See on seotud sellega, et erinevalt indoeuroopalikest kultuuridest on hiina kultuuri tuumaks olevale filosoofiale omane universaalne eetiseeritus. See väljendub järjepidevas peamiste filosoofiliste probleemide vaatlemises moraali seisukohast ja püüdest luua terviklikku inimkeskset eetilist filosoofiat ("moraalne metafüüsika"). Teaduskirjanduses on traditsionaalse Hiina filosoofia eetiseeritus üldtunnustatud ja selle väärtusnormatiivne iseloom korralikult läbiuuritud. Hiina eetika aines oli avar ja seotud ka etiketi, rituaali, tavade, kommete, kirjutamata seaduste jmt sünkreetilise kompleksiga. ( Artikkel: Китайская философия как суперэтика. )
Selline eetikakategooriate ontoloogilistega ühte ritta seadmise teoreetiline peegeldus ilmus juba kogu hiina filosoofiale alustpanevas teoses "Zhouyi" ("Muutuste raamat"): "Kord yin, kord yang – seda kutsutakse Kuluks (dao). See mis sellele järgneb on headus (ren), see mis selle teostab (annab täielikkuse) on loomus." ("Xici zhuan", I, 5). Hiina filosoofiale omase erijoonena tekkis eetiseeritus selle "kuldajal", kui toimus ideeline võitlus "saja kooli» vahel (VI–III sajand). Neist jäid järgi konfutsionismi (rúxué) sotsialiseeriv humanism, taoismi (daojia) individualistlik naturalism, moismi (mojia) religioos-populistlik utilitarism ja legismi (fajia) legistlik etatism. Uute eetiliste põhimõtete vastuvõtmine tulenes tulevikus vaid välistest mõjudest (budism, kristlus).
Albert Schweitzer: "… miks on eetikal nii väike mõju meie kultuurile? … (lääne) eetikal pole mingit jõudu, kuna see on keeruline ja ebatäiuslik. See käsitleb meie suhteid inimestega, selle asemel, et tegelda meie suhtega kõige olevaga. Selline täiuslik eetika oleks hulga lihtsam ja sügavam tavalisest. Selle abil saavutaks me vaimse sideme kõiksusega."
Aleatoorika
Aleatoorika (ladinakeelsest sõnast aleatorius (mängurile kuuluv; aleatorium – mängupõrgu; aleator – mängur; alea – täring, täringumäng, õnnemäng, risk, juhus, ingliskeelses traditsioonis kasutatakse samas tähenduses sõna indeterminacy) on muusika kompositsioonimeetod, mille puhul heliteose kõik või üksikud struktuurid põhinevad juhusel.
Aleatoorika vastandmõisteks võib pidada predeterminatsiooni, mille puhul iga järgnev muusikaline struktuur on ranges seoses eelmisega (vt. näiteks seriaalne meetod).
Heliloomingus ja interpretatsioonis räägitakse "kontrollimata aleatoorikast" ja "kontrollitud aleatoorikast". Kontrollitud aleatoorika puhul on muusikalise sündmuse toimumine üldiselt kindel, kuid üksikuna juhuslik.
Vahtrepa
Vahtrepa on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla idaosas Väinamere ääres Kärdla ja Heltermaa vahel. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Vahtrepast põhjas asub Hagaste, loodes Kerema, läänes Hilleste ja lõunas Aruküla küla.
Nimi
Leo Tiik on kohanime aluseks pakkunud alamsaksakeelset sõna wachter või rootsikeelset vaktare, mis tähendavad vahiposti. Paul Ariste ja Lauri Kettunen arvasid, et kohanime aluseks on puunimi vaher. Kohanime on esmamainitud 1565 kujul Wachtar Pä by.
Loodus
thumb|Vahtrepa ja Vohilaid õhust. Küla põhjaosa hõlmab Vahtrepa maastikukaitseala. Küla territooriumile jäävad Vohilaid, Hõralaid, Eerikulaid, Pujurderahu ja teised väiksemad saared, samuti Kallaste- ehk Vahtrepa pank. Vohilaiul asub Vohioja järv. Külas asub Vahtrepa rannaallikas.
Elanike arv
Vahtrepas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 34 inimest. Kõik küla elanikud olid eestlased.
Talud
Vahtrepa talud 1939
Ajalugu
thumb|[[Vahtrepa pank|Vahtrepa ehk Kallaste pank.]] Vahtrepa kuulus ajalooliselt Hiiu-Suuremõisa mõisa alla, Veoma aga Soonlepa mõisa alla. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel oli külas 14 talu.
Taristu
Küla läbib lõunast põhja Hilleste–Hellamaa tee. Vahtrepa sadamaga toimis 19. sajandini ühendus Hiiumaa ja mandri vahel.
Kultuur
Vahtrepas asub Lõuka tuulik ja endine kõrtsihoone. Külast oli pärit õpetaja Aksel Koppel.
Aleatoorika
Kontrollimata aleatoorikat on kasutanud näiteks John Cage (1912–1992) ja Vinko Globokar (s. 1934), kontrollitud aleatoorikat Witold Lutosławski (1913–1994). Eestis cage'ilikus mõttes kontrollimata aleatoorika kasutamise kohta andmed puuduvad, kontrollitud aleatoorikat leiab Jaan Koha (Rondo (Aleatooriline rondo) klaverile, 1967), Arvo Pärdi (Teine sümfoonia,1966; "Musica Syllabica" kaheteistkümnele instrumendile, 1964) ja Lepo Sumera muusikas.
Muusikas kasutatavaid termineid "aleatooriline" ja "aleatoorika" on üle kantud ka kirjandusse ja lingvistikasse.
Etümoloogia
Sõna "aleatooriline" on pärit ladinakeelsest sõnast aleatorius (mängurile kuuluv; aleatorium – mängupõrgu; aleator – mängur; alea – täring, täringumäng, õnnemäng, risk, juhus (sks.k Aleatorisch – aleatooriline, it.k. alea – risk, riisiko; pr.k. aléa – edule või läbikukkumisele viiv võimalus, elu ettenägematused, risk; aléa numérique – juhuslik muutuja; pr.k. aléatoire; it.k. aleatorio; i.k. aleatory, aleatoric).
Adjektiivi "aleatooriline" kasutatakse nii prantsuse kui ka itaalia keeles eelkõige tähenduses 'ebakindel, teadmata, kahtlane, küsitav' või 'juhuslik'. Aleatooriliseks nimetatakse ka sündmusi, juhtumeid, protsesse, mille tulemus on ebakindel, teadmata, kahtlane, küsitav või juhusega määratletav.
Juriidilises keeles tähendab aleatooriline leping (pr.k. contrat aléatoire, it.k. contratto aleatorio, i.k. aleatory contract) juhusele tuginevat lepingut, mille jõustumine on ebakindel, teadmata, kahtlane või küsitav.
Matemaatikas ja statistikas rõhutab sõna "aleatooriline" toetumist juhuse teooriatele tõenäosusarvutuse mõttes. Mõisted grandeur, variable aléatoire – aleatooriline väärtus, juhuslik muutuja; distribution aléatoire – tõenäosusjaotus; épreuve (tirage, sondage) aléatoire – juhuslik katse, événement aléatoire – juhuslik sündmus; erreur aléatoire – juhuslik viga ja nombre aléatoire – juhuslik arv (arv, mille numbrid on saadud ükshaaval loosiga); juhusliku funktsioonina (fonction aléatoire) on tähistatav aleatooriline väärtus, mille tõenäosus on aja funktsiooniks.
Statistilise terminina kasutatakse seda ka osana elektroakustilisest kompositsioonitehnikast ja informatsiooniteoreetilise terminina (aleatooriline modulatsioon, aleatooriline signaal) ning nimisõnaks "aleatoorika" vormituna informatsiooniteoreetilisi termineid "mikroaleatoorika" ja "makroaleatoorika" kasutatakse eelkõige muusikalises keelekasutuses.
Mõiste ajalugu
Muusikas võttis sõna "aleatooriline" kasutusele Werner Meyer-Eppler (1913–1960) aastal 1954 statistika terminina sündmuste kirjeldamisel, mille toimumine on üldiselt kindel, kuid üksikuna juhuslik. Meyer-Eppler kasutas terminit koos elektroakustilis-kompositsioonitehnilise ja informatsiooniteoreetilise terminoloogiaga (aleatooriline modulatsioon, aleatooriline signaal, mikroaleatoorika, makroaleatoorika). Samal ajal hakkasid heliloomingusse jõudma kõla- või rütmiparameetrite aleatoorilised struktuurid.
Karlheinz Stockhausen (s.1928) ja Pierre Boulez (s.1925) kasutasid sõna "aleatooriline" Darmstadti suvekursustel aastal 1957. Stockhausenil oli "aleatooriline" üks paljudest statistilistest mõistetest, mida ta oma kompostitsiooniõpetuses kasutas ja millega ta tähistas "statistilist mõtlemist heliloomingus". Boulez kasutas mõistet muusika avatud vormi defineerimisel.
Darmstadti suvekursuste kaudu jõudsid sõnad "aleatooriline" ja "aleatoorika" laia ringi muusikute ja muusikast kirjutajate sõnavarasse, kusjuures terminit "aleatoorika" hakati mõistma aleatoorilise printsiibina vastavas kompositsioonitehnikas loodud teostes või kompositsioonitehnika endana.
Aleatoorika mõiste on üksikutel autoritel siiski erinev:
Apollo 13
pisi|Astronautide valmistatud õhufilter Apollo 13 oli NASA Apollo programmi seitsmes mehitatud missioon, mis pidi sooritama Apollo programmi kolmanda maandumise Kuule.
Lend startis 11. aprillil 1970. Kaks päeva hiljem toimus kosmoselaeva pardal plahvatus, mille põhjustas vigane hapnikumahuti. Laeva hooldusmoodul sai tugevalt kannatada ning meeskonna varustamine elektrienergiaga praktiliselt katkes. Meeskond kasutas kosmoses elamiseks kuumoodulit ning tegi Houstoni juhtimiskeskusest saabuvate juhiste abil leidlikke parandusi.
Meeskond
Apollo 13 meeskonda kuulusid komandör Jim Lovell, juhtimismooduli Odyssey piloot Jack Swigert ja kuumooduli Aquarius piloot Fred Haise. Jim Lovell oli veteran, kellel oli selja taga juba kolm kosmoselendu ning rohkem tunde kosmoses (572) kui ühelgi teisel astronaudil. Apollo 8 lennul oli ta Kuu tagumise külje juba ära näinud. Teiste meeste jaoks oli see esimene lend. Fred Haise oli tuntud tehnikaspetsialistina, kes teadis iga pisiasja kuumooduli iga detaili kohta. Jack Swigert määrati meeskonda viimasel hetkel varumehena, sest esialgu juhtimismooduli piloodiks saama pidanud Ken Mattinglyl kardeti punetistesse haigestumist.
Lovell valis juhtimismooduli nime Odyssey nii Homerose kui ka Arthur C. Clarke'i teose järgi ning alles oma odüsseialt tagasi olles tabas ta nime tähenduse irooniat.
Start
pisi|Apollo 13 start Apollo 13 startis plaanipäraselt 11. aprillil kell 19.13. Startimisel toimus väike intsident, kui Saturn V teise astme viies (keskmine) mootor lõpetas töö enneaegselt. Lennujuhid lasid ühe mootori kaotuse kompenseerimiseks ülejäänud neljal mootoril ja kolmanda astme mootoritel veidi kauem töötada. Laev jõudis parkimisorbiidile (190 km) üsna lähedale ja kaks tundi hiljem lahkus laev Kuu suunas.
Hiljem tuvastati, et ühe mootori kaotuse põhjustas ebanormaalne kütuse põlemine, mis põhjustas tavapärasest suurema vibratsiooni, mille peale mootor automaatselt välja lülitus.
Plahvatus
pisi|Vaade Apollo 13 teenindusmoodulile pärast juhtimismooduli eraldumist Nii elektrienergia kui ka joogi- ja seadmete jahutusvee saamiseks kasutati kosmoselaevas kolme keemilist kütuseelementi. Kütuseks olid −185 kraadini jahutatud vedel hapnik ja vesinik, mida hoiti isoleeritud kerakujulistes mahutites hooldusmoodulis. Kui temperatuur lennu käigus muutus, hakkas vedelik aurustuma. Kui stardist oli möödunud kaks päeva, oli mahutites moodustunud vedeliku ja gaasi segu, mida tuli regulaarselt segada, et mahuti täituvuse andur õige lugemi saaks. Mahuti rõhu suurendamiseks oli sellesse paigaldatud ka kütteelement, millega segu vajaduse korral soojendati.
Kosmoselaev asus Maast 330 000 km kaugusel ja astronaudid olid just lõpetanud teleülekande Maale ja Haise oli ametis kuumooduli väljalülitamisega. Samal ajal tegeles Lovell telekaameraga. Astronaudid olid asumas korralisele uinakule. Lennujuhid palusid Swigertil hapnikutankide sisu ära segada. Swigert tegi seda. Et eelmise uinaku ajal oli vesinikusurve anduri valehäire astronaudid üles äratanud, lülitati alarm seekord välja. Mitte keegi aga ei osanud aimata, et ühes hapnikumahutis oli puudus isolatsioon juhtmete ja mahuti sisu vahel. Kui projekteerimisel avastati, et hapnikumahuti elektrisüsteem peab vastu pidama stardiplatvormil kasutatavale pingele, mis oli kõrgem kui juhtimismoodulis kasutatav, vahetati enamik komponente ümber, kuid termostaat unustati vahetamata. Kui testimise käigus oli vaja mahuti tühjendamiseks hapnik aurustada, pandi kütteelement tööle, termostaat aga põles läbi ega lülitanud enam kütet välja. Üle 400 kraadi tõusnud temperatuur sulatas teflonkatte, mis mahuti sisu elektrijuhtmetest isoleeris. Nüüd piisas katastroofiks segamisel tekkivast sädemest. Rõhk mahutis hakkas kiiresti tõusma, kuid sellest teatama pidanud alarm oli välja lülitatud. Umbes kaks minutit pärast mahutite sisu segamist kuulsid astronaudid pauku, millele lisandusid tulede vilkumine ja tõukurite käivitumine. Meeskond arvas alguses, et kuumoodulit tabas meteoor. Side ja telemeetria Maale katkes 1,8 sekundiks, enne kui süsteem end automaatselt korrigeeris ja lülitas antenni lühilainelt pikalainelisele režiimile. Juhtpaneelil süttisid punased tuled. Lovell teatas kohe "main B bus undervolt'ist", mis tähendas, et kosmoselaeva üks kahest peamisest elektrivarustuse kanalist oli täielikult katkenud. Samuti oli 2. hapnikutanki näit nullis ja umbes kolm minutit hiljem lõpetasid töö 1. ja 3. kütuseelement. Juba esimese kütteelemendi rivist välja minek tähendas, et Kuule maandumist ei toimu, sest reeglite järgi ei tohtinud seda teha ainult kahe elemendiga.
Juhtimiskeskuses olid lennujuhid segaduses ja ei saanud aru, milles asi, sest näiliselt omavahelise seoseta vigu oli liiga palju. Alguses oletati, et instrumendid saadavad mingil põhjusel valesid näite. Peagi selgus, et olukord on väga tõsine. Kõikvõimalikud stsenaariumid olid simulaatoris korduvalt läbi mängitud, kuid kunagi ei olnud katsetatud paljusid erinevaid, ebatõenäolisi ja samaaegseid talitlushäireid. Astronaudid ja juhtimiskeskus taipasid, et olukord on kriitiline, kui Lovell märkas aknast mööda hõljuvat gaasipilve ja teavitas lennujuhte, et kosmoselaev ventileerib midagi kosmosesse. Hapniku otsasaamine ja elektrivarustuse täielik katkemine oli ainult aja küsimus. Nüüd kaotas Kuule minek tähtsuse, sest astronautide elu oli ohus.
Tagasitee
Juhtimismooduli elektrivarustus oli täielikult katkemas. Lisaks kuulus juhtimismooduli varustusse küll kolm akut, kuid need olid mõeldud Maa atmosfääri sisenemiseks. Otsustati, et meeskond lülitab juhtimismooduli toite täielikult välja ja kolib kuumoodulisse ümber. Ka kuumoodulis jäeti tööle vaid eluks hädavajalikud süsteemid. Arvutused näitasid, et energiavarudest piisas, et turvaliselt Maale tagasi jõuda.
Vigane Apollo oli Maast umbes 320 000 ja Kuust umbes 72 000 kilomeetri kaugusel, Kuu gravitatsioonijõud hakkas parajasti Maa oma ületama. Tagasipöördumiseks oli kaks võimalust – kohe ümber pöörata või teha ring Kuu orbiidil, kasutades Kuu gravitatsioonijõudu "hoo andmiseks". Otsustati viimase variandi kasuks. Selleks oli vaja aga trajektoori muuta. Tavaolukorras kasutati kursi muutmiseks hooldusmooduli rakettmootoreid, kuid need olid tõenäoliselt viga saanud. Seega tuli kasutada kuumooduli laskumismootorit. Pärast Kuu tagant möödumist kasutati seda veel kord kiirendamiseks. Nüüd oli tarvis veel vaid väikest kursimuutust enne Maa atmosfääri sisenemist, et tagada õige sisenemisnurk.
Hall
Hall on mitmetähenduslik sõna.
Apollo 13
Tagasitee
Kuumooduli varustus oli mõeldud kahele inimesele kaheks päevaks. Nüüd aga pidid selles vastu pidama kolm meest umbes neli päeva. Toidu-, vee- ega hapnikupuudust ei olnud, kuid probleemiks oli väljahingatava süsihappegaasi kontsentratsioon ümbritsevas õhus. Õhu puhastamiseks olid kuumoodulis ümara ristlõikega liitiumhüdroksiidfiltrid. Ka juhtimismoodulis olid sama otstarbega filtrid, kuid need olid ristkülikukujulise ristlõikega ega sobinud süsteemiga kokku. Houstonist saadud juhiste abil ehitasid astronaudid need filtrid käepäraseid vahendeid kasutades ümber. pisi|Helisalvestus Apollo 13 suhtlusest juhtimiskeskusega pärast hapnikuballooni purunemist Probleemiks oli ka temperatuur, mis langes kosmoselaeva sisemuses nii madalale, et mehed ei saanud enam korralikult magada, lõpuks näitas termomeeter ainult paari plusskraadi. Õhu niiskusesisaldus oli nii suur, et instrumendid olid kaetud kondenseerunud vee tilkadega ning astronaudid kartsid võimalikku lühist mooduli käivitamisel. Kohe, kui selgus, et energiavaru on piisav, otsustati juhtimismoodul uuesti käivitada. Kõigile kartustele vaatamata sujus käivitamine edukalt.
Hall
Hall on kohanimi.
Apollo 13
Tagasitee
Veidi enne atmosfääri sisenemise protseduuri alustamist ühendati kõigepealt lahti hooldusmoodul. Alles nüüd nägid astronaudid, kui suured olid selle vigastused. Nad tegid sellest fotosid, mis aitasid hiljem plahvatuse põhjuseid uurida. Kui viimane kursikorrektsioon oli tehtud, lasti sentimentaalsete tunnetega minna ka kuumoodulil. pisi|Maandumine pisi|Meeskonna vastuvõtt [[dessantlaeval USS Iwo Jima (LPH-2)]] Pärast hooldusmooduli ulatuslike purustuste nägemist tekkisid kahtlused, kas mitte atmosfääriga kokkupuutel tekkivat kuumust leevendav kuumuskilp pole plahvatuses viga ei saanud. Atmosfääri sisenemine sujus edukalt, ka langevarjud avanesid probleemideta, ning 17. aprillil kell 18.07.41 kukkus kosmoselaev Ameerika Samoa lähedal Vaiksesse ookeani, kus dessantlaev USS Iwo Jima (LPH-2) juba ootas.
Sellelt lennult pärineb ka hästi tuntud ja hiljem laiemassegi kasutusse läinud lause "Houston, we've had a problem." Apollo 13 lendu hakati tagantjärele nimetama "õnnestunud läbikukkumiseks".
Nali pukseerimiskuludega
Pärast lendu esitas kuumooduli tootja Grumman juhtimismooduli tootjale North American Rockwell 312 421,24-dollarise arve juhtimismooduli pukseerimise eest. Arve saaja sai naljast aru ja keeldus maksmisest, põhjendades seda asjaoluga, et eelmise kahe lennu puhul oli nende juhtimismoodul kuumoodulit tasuta pukseerinud.
Raamat ja film
Jim Lovell kirjutas koos Jeffrey Klugeriga lennu sündmuste põhjal raamatu "Apollo 13". Selle järgi tehti samanimeline film, kus Lovelli rollis on Tom Hanks. Ka Jim Lovell ise ilmub korraks ekraanile, mängides laeva Iwo Jima kaptenit.
Arutlus (täpsustus)
Arutlus võib olla
Aruaru
Aruaru on küla Harjumaal Jõelähtme vallas.
Iatrokeemia
Iatrokeemia on alkeemial põhinev keemia ja meditsiini haru, mis pidas haiguste põhjuseks organismi kehavedelike ja kolme aine – elavhõbeda, väävli ja soola – tasakaalu muutumist vaeguse või liia suunas. Sellest arusaamast lähtuvalt üritati haigusi ravida keemiliste vahenditega. Kui varem tegelesid alkeemikud peamiselt metallide muundamisega, siis iatrokeemia tõi sisse uue vaate – alkeemia protsesse tuleb näha kõikjal ümbritsevas, ka elu inimkehas on pideva ainemuundumise tulemus. See oli murranguline, uus vaade, üldistav seos. Termin tuleneb kreeka keelest, iatros tähendab arsti.
Iatrokeemia oli populaarne 16.–18. sajandil. Selle pioneer oli šveitslane Paracelsus.
Aruaru
2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 67 inimest. Neist 65 (97,0%) olid eestlased.
Külas asub Kiiajärv.
Pille Valk
Pille Valk (kuni 1980 Pille Luisk; 21. detsember 1959 – 12. september 2009 Tartu) oli eesti ajaloolane ja teoloog.
Lõpetanud 1978. aastal Nõo Keskkooli, sooritas ta edukalt sisseastumiseksamid Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo osakonda, mille lõpetas 1983. aastal cum laude ajaloo ja ühiskonnaõpetuse õpetajana.
1990. aastal läbis ta teoloogia kursused Helsingi Ülikoolis.
Pille Valk kaitses 1995. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas magistrikraadi. Tema magistritöö teema oli "Usuõpetus Eesti koolides aastatel 1918–1940". Aastal 2002 kaitses ta sama ülikooli usuteaduskonna juures doktorikraadi väitekirja "Eesti kooli religiooniõpetuse kontseptsioon" alusel.
Pedagoogitööd alustas Pille Valk aastal 1983 Kehra Keskkooli ajaloo ja kultuuriloo õpetajana, siirdudes sealt 1990. aastal tööle Tartu Ülikooli. Oli aastatel 1990–1995 filosoofiateaduskonna ajaloo osakonna lektor ning õpetas alates 1993. aastast Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Alates 2003. aastast oli ta praktilise usuteaduse õppetooli dotsent.
Alates 2005. aastast töötas Pille Valk ka Helsingi Ülikoolis käitumisteaduskonna õpetajakoolituse osakonna dotsendina. Samuti luges ta kirikuajaloo loenguid Eesti Metodisti Kiriku Teoloogilises Seminaris.
Pille Valk oli Eesti juhtivaid eksperte religioosse kunsti ja religioonihariduse, eelkõige koolide usu- ja usundiõpetuse alal. Alates 2001. aastast oli ta üleriigilise religiooniõpetuse ainenõukogu esimees.
Pille Valk suri pärast rasket haigust 12. septembril 2009 Tartus.
Isiklikku
Ta oli abielus arheoloog Heiki Valguga, nende lapsed on Kristiina Valk ja rahvamuusikud Toomas Valk ja Katrin Soon. Tema õde on pedagoog ja koolijuht Ülle Matsin.
Sabajuur
pisi|14. - hobuse sabajuur Sabajuur on selgroogsete luustiku piirkond saba ja ülejäänud luustiku kokkupuutekohas.
Haapse
Haapse on küla Jõelähtme vallas Harjumaal. Haapse on ajalooline kaluriküla.
Küla lähistel asuvad rändrahnud Augu suurkivi ja Kandukivi.
Pierre Bayle
pisi Pierre Bayle [pjeer bel] (18. november 1647 – 28. detsember 1706) oli prantsuse publitsist ja filosoof.
Bayle sündis 18. novembril 1647 Carla-le-Comte'is kalvinistliku vaimuliku pojana.
Aastal 1669 pöördus ta katoliku usku ning kirjutas varsti pärast seda Toulouse'i jesuiitide kolleegiumi õpilasena ka oma esimese filosoofilise töö. Pärast ühte aastat kolleegiumis pöördus ta siiski kalvinismi tagasi. Aastani 1673 jäi ta elama Genfi.
Aastal 1675 sai Bayle'ist Sedani kalvinistliku akadeemia professor. Sedanis kirjutas ta filosoofia käsiraamatu ja teose "Objections" (Vastuväited; 1679), mis oli suunatud kartesiaani Pierre Poiret' vastu.
Veidi aega enne Sedani akadeemia sulgemist asus Bayle elama Rotterdami. Seal ta õpetas École illustre'is ajalugu ja filosoofiat. Aastal 1682 ilmus raamat ebausust "Pensées diverses sur la comète" (Mitmesugused mõtted komeedist) ning 1683 Prantsuse protestantismi kaitsev "Critique générale de l'histoire du calvinisme de M. Maimbourg" (Hr Maimbourgi kalvinismi ajaloo üldine kriitika), mille katoliku kiriku võimud hukka mõistsid ja mis seejärel põletati Pariisis Grève'i väljakul.
Aastal 1684 asutas Bayle retsensioonideajakirja Nouvelles de la République des Lettres. Kui usuvabadust tagav Nantes'i edikt 1685 tühistati, avaldas Bayle 1686 teose "Commentaire philosophique" (Filosoofiline kommentaar), milles ta astus teravalt välja ususallimatuse vastu ning kaitses "eksiva südametunnistuse õigusi". Selle teose mõistsid hukka kõik Prantsuse protestantlikud teoloogid (sealhulgas Pierre Jurieu ja Elie Saurin, pidades seda uskmatuse ülistuseks.
Segovia provints
Segovia provints on provints Hispaanias Castilla-Leóni autonoomse piirkonna kesk-lõunaosas. Provints piirneb Burgose, Soria, Guadalajara, Madridi, Ávila ja Valladolidi provintsiga.
Pierre Bayle
Aastal 1690 ilmus "Avis aux réfugiés" (Nõuanne pagulastele), mis kritiseeris Hollandis elavate Prantsuse protestantlike pagulaste poliitilisi hoiakuid. Selle eest vallandati ta Pierre Jurieu initsiatiivil École illustre'ist. Bayle loobus publitsistlikus tegevusest ning asus kirjutama oma peateost "Dictionnaire historique et critique" (Ajalooline ja kriitiline sõnaraamat), mis ilmus 1696. aasta lõpus.
Segovia provints
Kliima
Segovia provintsi aastane keskmine temperatuur on +11,8 °C, jaanuaris +4,1 °C, augustis +21,3 °C.
Aastas sajab keskmiselt 461 mm, sealhulgas jaanuaris 44 mm ja augustis 16 mm. Aastas paistab päike keskmiselt 2464 tundi, sealhulgas jaanuaris 118 ja augustis 327 tundi.
Pierre Bayle
Bayle suri Rotterdamis 28. detsembril 1706.
Bayle avaldas suurt mõju valgustusaja ideedele.
Kuigi Bayle oli kalvinist, võitles ta igasuguse usulise sallimatuse vastu, heites sallimatust ette mitte ainult katoliiklastele, vaid ka kalvinistidele, sealhulgas Pierre Jurieule. Ta pidas teoloogilisi vaidlusi mõttetuteks ning suurelt jaolt eelarvamusel põhinevateks.
Bayle pidas võimalikuks moraali ilma religioonita.
Bissa
Bissad on kantud äärmiselt ohustatud liikide nimekirja.
Levik ja elupaik
pisi|527x527px|Punased laigud tähistavad tuntumaid ja põhilisi pesitsuspaiku ja kollased laigud tähistavad vähem teatud ja võimalikke pesitsuspaiku
Bissad elavad ja pesitsevad peamiselt troopilistes vetes, põhiliselt korallriffidel ja madalatel rannikualadel, kuid nooremad isendid veedavad suurema aja oma elust avamerel.
Neid leidub nii Atlandi kui ka India ookeanis, aga peamiselt levivad nad Vaikses ookeanis. Kaks suurimat alamliiki on Atlantic E imbricata, kuhu kuuluvad isendid, keda leidub Atlandi ookeanis, ja Pacific E squamata, kuhu kuuluvad isendid, keda leidub Vaikses ookeanis. Lisaks eristab neid kahte alamliiki keha kuju.
Välimus
Täiskasvanud bissa võib kasvada 65–90 sentimeetri pikkuseks. Noored isendid on 9–33 sentimeetri pikkused. Täiskasvanud loomade kaal on keskmiselt 45–70 kilogrammi. pisi|269x269px|Hawksbilli merikilpkonn ehk bissa Bissadel on ovaalse kujuga kilp ehk karapaks, kus tagumisel poolel on märgata sakilisi kilbi servi. Kilp on tavaliselt merevaigukarva, aga võib ka olla pruun, hall, roheline, kollakas. Kilbi värvust mõjutavad peamiselt keskkonnategurid, põhiliselt vee temperatuur. Vastkoorunud ja noortel isenditel on keha ja kilp halli värvi, mis täiskasvanuks saades muutub. Ka kilpkonna loibasid ja pead katavad pruunikad mustad laigud.
Kilpkonna kõhtu katab kõhukilp ehk plastron. Plastron on tavaliselt kollakat värvi ja mustade laikudega. Bissadel on 4 loiba, nokk, suhteliselt väike pea ja 2 küünist. Bissad ei saa oma pead kilbi sisse tõmmata.
Sigimine ja munemine
Enamik bissasid saab suguküpseks umbes 20-aastaselt. Saades suguküpseks, liiguvad bissad avamerelt tagasi oma munemiskoha lähedale kitsastesse laguunidesse ja madalatesse vetesse paarituma. Pärast paaritumist suunduvad täiskasvanud emased oma sünnikohta munema iga 2–5 aasta tagant, jäädes pesitsuskoha lähedal asuvatesse rannikuvetesse.
Eluiga
Bissa eluiga on senini teadmata, kuid arvatavasti võib see ulatuda 30–50 aastani.
Toitumine
Bissad on omnivoorid ning toituvad üldiselt käsnadest ja korallidest. Lisaks võivad nad süüa merisiilikuid, merirohtu, vetikaid, väikseid vähilisi ja krabilisi ning väikseid kalu. Nende kõhust on leitud ka kive, karpe, muda ja plasti. pisi|Vetikaid sööv bissa
Kaitse
Alates 1970. aastast kuuluvad bissad äärmiselt ohustatud liikide nimekirja ning aastast 1982 kuuluvad nad IUCN-i punasesse raamatusse (IUCN Red List of Threatened Species). Bissade kaitseks on neid hakatud rohkem märgistamama, eesmärgiga jälgida nende tegevust ja liikumist. Intensiivsemalt on hakatud kaitsma ka kilpkonnade pesasid, pesitsuspaiku ja keelustatud on igasugused neid ohustavad püügiriistad.
Põnevaid fakte
Noored bissad ei saa väga sügavale sukelduda, mistõttu hulbivad nad koos teiste liigikaaslastega, olles tihedalt koos, veepinna peal meretaimede all, otsides seal varjepaika.
Bissade munad, liha ja isegi nahk on inimestele toksilised bissade erilise dieedi tõttu. Söömise korral võib inimestel, eriti lastel esineda iiveldust, kõhuvalu, kõrvetisi, palavikku, naha löövet, hingamisraskusi ja isegi surma.
GAZ-67
GAZ-67 ja selle edasiarendus GAZ-67B olid Punaarmee nelikveolised maastikuatod Teise maailmasõja ajal. Neid toodeti GAZ tehases alates 1943. aastast ja seda saab pidada Willys Jeepi Nõukogude analoogiks.
Kui GAZ-67B saadavale ilmus, siis hakati seda kasutama varasema GAZ-64-a asemel soomusauto BA-64 baasmasinana.
Nägemine
pisi|350px|Silm – nägemise meeleelund
pisi|Inimese silma läbilõige Nägemine ehk nägemismeel (ingl. k sight, vision) on võime detekteerida ja tõlgendada valgusstiimuleid. Nägemismeel võimaldab eristada valgusintensiivust, värvust, esemete kuju, suurust ja liikumist ruumis.
Fotoopilise nägemise (päevane nägemine), värvinägemise, skotoopilise nägemise (öine nägemine) ja mesoopse nägemise (hämarusnägemine), kasutades valgust nähtavas spektris, mida peegelduvad keskkonnas olevad objektid. See erineb nägemisteravusest, mis viitab sellele, kui selgelt inimene näeb (näiteks "20/20 nägemine"). Inimesel võib olla probleeme visuaalse taju töötlemisega isegi siis, kui tal on nägemine 20/20.
Tekkivat taju tuntakse ka kui nägemist (omadussõdad vastavalt visuaalne, optiline ja okulaarne.)
Binokulaarne ehk kahe silmaga nägemine. Kui vaadata mingit objekti kahe silmaga, tekib kummagi silma võrkkestale kujutis, mis erineb veidi teise silma omast, kuid seda tajutakse ikkagi ühe objektina. Erinevad kujutised võrkkestal tulenevad sellest, et kaks silma ei asetse täpselt ühes kohas. Ühe objektina nähakse neid kujutisi seetõttu, et aju liidab need üheks tervikuks. Monokulaarne nägemine on ühesilmanägemine.
Selgroogsed detekteerivad muutusi valgusinformatsioonis läbi silma võrkkestas paiknevate fotoretseptorrakkude. Valguse (380–780 nm lainepikkusega elektromagnetlainete) mõjul tekib võrkkesta valgustundlikes retseptorrakkudes – kepikestes ja kolvikestes (inglise keeles vastavalt – rods, cones) – fotokeemilise protsessi tagajärjel (nägemispigmendi rodopsiini lagunemisel) muutus membraanipotentsiaalis. See põhjustab omakorda muutust närviimpulsside sageduses nägemisjuhteteedes, mis kõrgemates ajukeskustes viivad nägemisaistingu ja nägemistaju tekkeni. Värvust tajutakse kolvikestest alguse saavate nägemisjuhteteede abil.
Loomade nägemisvõime varieerub liigiti. Mõned loomaliigid tajuvad ainult valgusintensiivsust (ainuraksed), osa eristab värvusi (peajalgsed, limused, vähilised, paljud putukad, osa kalu, roomajad, linnud ja ahvid). Enamik imetajaid värvusi ei erista. Roomajatel, lindudel ja imetajatel on võime muuta silma läätse kuju, mistõttu näevad nad nii lähedale kui kaugele.
Mike Conley
27px Olümpiamängudel
hõbemedal kolmikhüpe 17.18 olümpiavõitja kolmikhüpe 18.17
Maailmameistrivõistlused
pronksmedal kaugushüpe 8.12 hõbemedal kolmikhüpe 17.67 pronksmedal komikhüpe 17.62 maailmameister  kolmikhüpe 17.86
Haljava
Haljava on küla Jõelähtme vallas Harjumaal.
1981. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus
1981. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus oli 26. Eurovisiooni lauluvõistlus ja see toimus 4. aprill 1981 Dublinis Iirimaas. Selle võitis Suurbritannia.
Haljava
Küla piiril asub Pärnamäe hiis.
1981. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus
Tulemused
thumb|left|400px
Haljava
Küla on ajalooliselt jäänud Haljava mõisa alale.
Atonaalsus
Atonaalsus on muusikas tonaalsuse vastandmõiste, millega tähistatakse tonaalsuse puudumist.
Mõiste ajalooline määratlus
Atonaalsus, saksa Atonalität, on saksa keeles kasutusel hiljemalt aastast 1906, tuletatud alpha privativum’i abil (a-, kreeka α-) mõistest tonaalsus. Adjektiiv atonal ‘atonaalne’ on saksa keeles kasutusel alates aastast 1909. Prantsuse atonalité ja atonal (alates 1907); itaalia atonalità ja atonale (alates 1911); inglise atonality ja atonal (hiljemalt aastast 1920).
1900. aasta paiku leidub mõistet ’atonaalne/atonaalsus’ üksikutes eraldiseisvates muusikateoreetilistes kontekstides ning tähendustes.
1910. aastatel leiab ühel ajal muusikateoste loomisega, millel puudub üheselt mõistetav helistiku määratlus, järjest enam mõisteid ’atonaalne/atonaalsus’ erinevates tähendustes muusikateoste retsensioonides ning kontserdikriitikas.
Alates 1920. aastatest kasutatakse ja diskuteeritakse mõistete atonaalne/atonaalsus abil sageli muusikateaduslikus ning vahel poleemiliselt ning lööksõnalikult ka ajakirjanduses mõistete ’tonaalne/tonaalsus’ eitusena.
Pärast Theodor Adorno (1903–1969) "Uue muusika filosoofia" ilmumist aastal 1949 algas eelkõige saksa keeleruumis vahetegemine mõistete ’vaba atonaalsus’ posttonaalse, eeldodekafoonilise muusika tähenduses ning ’seotud atonaalsus’ dodekafoonia tähenduses vahel. Siitpeale võrdsustavad mõningad autorid mõisted ’atonaalsus’ ning ’vaba atonaalsus’.
Mõiste ‘atonaalsus’ kasutamine on vahel seotud märkimisväärsete lahknevustega põhisõna tähendusest. Erinevusi esineb harmoonia (muusika vertikaali) või meloodia (muusika horisontaali) ning nende muusikateoreetilistes määratlustes, kuulamise rollis võrreldes nooditeksti visuaalse analüüsiga, käsitustega mõistes sisalduvast negatsioonist ning mõiste taustal olevate muusikaesteetiliste ja üldteoreetiliste ettekujutustega, esmajoones ülemhelide fenomeni tähenduse ning sellega seoses looduse kui ajaloo vastandmõistega.
Mõiste ‘atonaalsus’ taunimine eelkõige Arnold Schönbergi (1874–1951) poolt mõjutas kaua tema loominguga seotud kirjutajate mõistekasutust. Samas kiideti mõiste ’atonaalsus’ heaks nii ’atonaalse muusika’ vastaste kui ka toetajate poolt parema puudumisel või ehk ka kui probleemi olemust kõige paremini kirjeldavana.
Reekviem
Reekviem (ladina k requiem) on katoliiklik leinamissa, jumalateenistus surnu(te) mälestuseks. Algselt olid reekviemi osade meloodiate aluseks gregoriuse koraalid ja ladinakeelsed tekstid. See oli ja on ka praegu katoliku kiriku leinamissa aluseks. Esimese reekviemi, iseseisva teosena, kirjutas Johannes Ockeghem(1410–1497). See oli esimene mitmehäälselt polüfooniliselt komponeeritud teos, erinevalt reekviemist gregoriaani koraali põhjal, mis on ühehäälne.
Atonaalsus
Mõiste ajalooline määratlus
Komplementaarsena seejuures on ikka ja jälle taas võetud ette katsed leida atonaalsuse raames varjatud tonaalsust. Mõningad György Ligeti (1923–2006) teosed 1960. aastate lõpust kinnitavad, et tema muusikalised struktuurid ületavad dihhotoomiat tonaalsus-atonaalsus.
Reekviem
Reekviemi osad
Requiem aeternan dona eis, Domine Kyrie eleison, Christe eleison, Kyrie eleison. Requiem aeternam Absolve Domine 1.Dies irae! Dies illa. 2.Tuba mirum, 3.Rex tremendae, 4.Recordare, 5.Ingemisco, 6.Confutatis, 7.Lacrimosa. 1.Domine Iesu Christe, 2.Hostias. Sanctus, sanctus, sanctus Domine, Deus Sabaoth Agnus Dei, qui tollis peccata mundi, dona eis requiem Lux aeterna luceat eis, Domine Pie Jesu, dona eis requiem Libera me Domine In paradisum deducant te Angeli
Atonaalsus
Mõiste ajalooline määratlus
Paralleelselt mõistete ’atonaalne/atonaalsus’ esinemisega on täheldatavad katsed kehtestada tema asemel kunstlikke mõisteid või kirjeldavaid formuleeringuid. Põhiliselt prantsuskeelses kirjanduses võeti alates aastast 1921 suhtes vastandlike mõistete paariga tonaalsus-atonaalsus kasutusele mõiste ’polütonaalne/polütonaalsus’. Josef Matthias Haueri ja Arnold Schönbergi arendatud dodekafoonilise meetodiga seoses hakati mõistet ’atonaalsus’ kasutama sünonüümina kompositsioonitehnilisele mõistele dodekafoonia.
Mõiste ’tonaalsus’ tähendusvälja piiramisega mõistega ’duur-moll-tonaalsus’ esineb alates 1910. aastate keskpaigast mõiste ’atonaalsus’ ülekandmist ka vanamuusikale, mida ei saa pidada õigeks.
Mõnikord esineb mittemuusikalises või mittemuusikateoreetilises valdkonnas mõiste ‘tonaalsus’ negatsiooni kasutamist. Näiteks John Lennoni hääle kohta on öeldud: "his atonality and restricted emotional expressiveness are forerunners of the new wave singing style" ('tema atonaalsus ja piiratud emotsionaalne ekspressiivsus on uue laine laulustiili eelkäijaiks').
Seriaalne muusika
Seriaalne muusika, ka serialistlik muusika või seeriamuusika on muusika, mille loomisel on kasutatud seriaalset meetodit.
Ajalugu
Seriaalse meetodi kasutuselevõtt ja seriaalse muusika loomine olid seotud oluliste muudatustega 1900. aastate alguse muusikas, kui toimus tonaalsuse lagunemine ning tekkis atonaalsus.
Alates 1960.–1970. aastatest võib rääkida ka n-ö postserialistlikust muusikast.
Eestis loodi esimesed seriaalsed muusikateosed 1960. aastatel.
Soomustüdruk
"Soomustüdruk" on Leida Kibuvitsa debüütromaan, mis võitis 1932. aasta romaanivõistlusel auhinna.
Selle aasta oktoobri teisel poolel sadas Eesti kubermangus kestvalt vihma. Sellises sombuse ilmas sündis rätsepa naisel tütar, kelle nimeks sai Loona. Algul maal elanud pere kolis linna ning Loona Tuisust sai linnalaps. Tuisud said kohe linna jõudes endale korteri. Loona esimene katse sõbruneda teiste lastega läks luhta, kuna ta erines teistest. Ega elaminegi seal rahulik olnud. Sageli kuuldus ülemiselt korruselt hoope, mida jagas üks mees oma naisele ning sellepärast võis sageli näha Truutsi Roosit sinise silmaga. Kord oli Loonagi neid hoope kuulnud ja sel öösel ta enam magada ei saanud. Samal õhtul tuli Loona isa joobes olekus koju ning Loona soovis, et ta saaks siit linnast ära. Ta tahtis maale. Linnas ei meeldinud talle miski.
Kuna Loona isa pidas seal väikest poekest, sattus Loona pahandustesse. Nimelt käskis üks kohalik jõnglane Loonal oma isa poest komme ja muud magusat varastada, mida Loona tegigi. See tõi Loonale jama kaela, kuna tema ja selle jõnglase vahel tekkis tüli ja Loona laskis oma küüned käiku. Tagajärjeks oli see, et marakrati vanemad tulid Loona emale kaebama, et tema tütar, see Loona, oli nende armsal pojal silmnäo katki kraapinud. See asi aga ununes varsti.
Varsti juhtus Loonaga uus õnnetus; naabri koer tõmbas tal näo puruks, kuna arvas, et Loona tahab talt konti ära võtta. Oleks Loonaga kasvõi karjunud, aga ei. Ta oli vait kui sukk. Kui ema arvas, mis oli juhtunud, kutsus ta kiiremas korras arsti, kes Loona näol olevad haavad kinni õmbles.
Juhan Tuisk, Loona isa, on nüüd majahoidja ja Loona teine katse lastega sõbruneda läks samuti aia taha.
Loona õppis lugema ja perekond Tuisud kolisid jõe äärde, kus Loona õppis savikujusid tegema. Vahepeal oli tulnud sõda ja Loona oli aeg kooli minna. Koolis aga noriti Loonat tema vanemate elukutse pärast. Kuna talle seal ei meeldinud, vahetas Loona vanemate teadmata kooli. Teises koolis hoopis parem õpetaja, kes ei norinud kedagi. Vanas koolis norisid Loonat isegi õpetajad. Uus kool oli aga tasuline ja Loonal ei olnud raha õppemaksu maksmiseks ning seetõttu ka valetas kooli personalile, et kui isa kaugelt tagasi tuleb, küll ta siis maksab. Varsti said aga Loona vanemad sellest koolivahetusest teada ja Loona sai karistada. Kergelt küll, aga ikkagi. Sõda läks aina käredamaks. Loonas oli saanud terve ja tõmmu kümneaastane tüdruk, kes oli palju lugenud.
Sakslased keelasid toiduvarude olemasolu. Kõik, mis leiti, konfiskeeriti. Samuti ei tohtinud olla ka terariistu. Juhan Tuisk meisterdas seetõttu ühe seina kahekordseks ja peitis toiduvarud ning vana täägi sinna. Samuti ei tohtinud olla ka veesõidukeid. Kõik, mis olid, tuli viia vastavasse kohta. Juhan lasi lihtsalt oma paadi jõepõhja.
Loona on omamoodi koduarestis. Kuna linnas ja lähistel käib sõda, kardab Miia, et mõni juhuslik kuul tema tütart tabab. Loona aga käib ikkagi väljas. Kui ema ja isa on tööl, tulevad poisikesed ja lasevad Loona toast välja. Koos käivad kelgutamas ja kord juhtub see, mida Miina kõige enam kartis, kuid mitte Loonaga.