Mental_Files
1 Singularism ja deskriptivism
Russelli järgi on teadmine otsene suhe vaimu ja vaimuväliste asjade vahel või põhineb sellel. Seda suhet Russell nimetaski tutvuseks. Ta leidis, et ilma otsese tutvussuhteta ei oleks tõeline teadmine välismaailma kohta võimalik. See on otsene realism, mille Russell ja Moore vastandasid uushegeliaanlikule Briti idealismile. See kompromissitu printsiip jätab lahtiseks, milles täpselt tutvus seisneb ning milliste entiteetidega saab tuttav olla, millistega mitte. Aga Russell arvas, et tutvusprintsiibil endal on semantilised järelmid ning et see pole ühitatav Frege õpetusega tähendusest ja osutusest. Peale objektide tundmise teab vaim tõdesid objektide kohta. Oletame Frege ja Russelli jälgedes, et me teame, et Mont Blanc on 4000 m kõrgune. Teadmine on siin suhe vaimu ja propositsiooni vahel. Frege ja Russell olid ühel meelel, et vaim on suhetes propositsioonidega (Frege keeles "mõtetega"), mida ta "haarab", kuid neil oli lahkarvamus propositsioonide loomuse ja koosseisu asjus. Frege meelest ei kätke propositsioon Mont Blanci kohta mäge ennast (pärisnime osutust), vaid selle antuse viisi (pärisnime tähendust). Russelli järgi annab selle propositsiooni haaramine meile teadmise ainult juhul, kui Mont Blanc ise kuulub selle propositsiooni koosseisu. Kui propositsioon sisaldab objekti asemel mõnd vahendavat entiteeti, siis ta ei käi objekti kohta selles ranges mõttes, mida on tarvis teadmise jaoks: siis me ei tea Mont Blanci kohta üldse midagi (Ruselli kiri Fregele 12. detsembrist 1904, Frege Philosophical and Mathematical Correspondence). Sellepärast pooldas Russell ühetasandilist semantikat, milles (keelelise või vaimse) esituse tähendus või sisu on selle osutus, mitte midagi muud. Üksiktermini tähendus on üksikobjekt, predikaadi tähendus on omadus või suhe, lause tähendus on propositsioon, st "objektiivne kompleks", mis kätkeb objekte (üksikpropositsiooni puhul) ning omadusi või suhteid. See oli suur viga. Nagu Fregegi, aktsepteerib Russell, et propositsioonid on uskumuste ja nendesarnaste hoiakute sisu. Et seda olla, peavad propositsioonid alluma teatud ilmsetele piirangutele. Näiteks ei tohi ratsionaalsel subjektil olla võimalik ühte ja sedasama propositsiooni uskuda ja ühtaegu mitte uskuda. Aga Mont Blanci vaataval ratsionaalsel subjektil on kindlasti võimalik uskuda nii seda, et Mont Blanc ei küüni 4000 meetrini, kui ka seda, et Mont Blanc on 4000 m kõrgune. Nii võib juhtuda, kui subjekt ei saa aru, et mägi, mida ta näeb, on Mont Blanc. Selline juhtum Freget ei ohusta, sest tema saab viidata tähendustele või antuse viisidele: see, mida subjekt väidetavalt ühtaegu usub ja ei usu, ei ole üks ja seesama propositsioon, vaid kaks propositsiooni, mis kätkevad ühe ja sama mäe kaht antuse viisi, ja irratsionaalsust ei ole. Russell on aga on sunnitud ütlema, et subjektil on vastuolulised uskumused. Nüüd saab tema teooriat päästa kahtemoodi, aga mõlemad viisid on ebameeldivad. Esimene võimalus on öelda, et Russelli mõttes propositsioonid (R-propositsioonid) ei ole hoiakute kogu sisu, nii et subjekti ratsionaalsuse üle ei tule otsustada ainult nende järgi: R-propositsioone usutakse või ei usuta ainult maskide all. Seda teed on läinud mõned "neorusselliaanid". See aga tähendab kaotuse tunnistamist: maskid ei ole mitte midagi muud kui antuse viisid, ja need lubatakse nüüd peeneteralisematesse propositsioonidesse, mida peetakse hoiakute täielikuks sisuks. See vaade ei ole vastuolus Frege vaatega, et propositsioonid kätkevad tähendusi, vaid lihtsalt toob sisse jämedateralisemad R-propositsioonid, mis etendavad teistsugust osa ning vastavad enamvähem Frege propositsioonide ekvivalentsusklassidele. Igatahes Russell ise jäi selle juurde, et propositsioonid (R-propositsioonid) on hoiakute objekt ning peavad seetõttu tunnetusväärtuse kaalutlusi arvestama, nii et seda esimest pääseteed tal polnud. Russell kasutas teist võimalust: ta jättis üldise otsese osutamise printsiibi jõusse, kuid loobus selle kasutamisest juhtudel, kus niisugune vastuväide on võimalik. Näiteks mäest mõeldakse kahe maski all, nii et uskumused käivad mäe kohta ainult kaudselt. Usutakse, et mägi, mida nähakse, on madalam kui 4000 m, ja Mont-Blanc on 4000 m kõrgune. Vastuolu tekib ainult juhul, kui eeldatakse ka, et mägi, mida nähakse, on Mont Blanc. Russell säilitab ka oma teoreetilise positsiooni: ta saab väita, et selleks et subjektil saaks olla üksikuskumus objekti a kohta, peab a olema selle propositsiooni koostisosa, mida ta usub. Meie stsenaariumis sisaldavad propositsioonid, mida subjekt usub, ainult (võib-olla relatsioonilisi) omadusi, nagu subjekti jaoks praegu nähtav olemine või Mont Blanci nime all tuntud olemine, kuid mitte Mont Blanci ennast. Järelikult ei ole subjektil üksikuskumust Mont Blanci kohta, vaid ülduskumused mis tahes mäe kohta, mida ta näeb, või mis tahes mäe kohta, mille nimi on Mont Blanc. Subjekti mõte puudutab Mont Blanci ainult kaudselt, kirjelduste kaudu; ja sama lugu on iga kord, kui subjektil on dispositioon omistada mõnele objektile, mille kohta tema mõte lõdvas mõttes käib, vastuolulisi predikaate. Russell jõuab seisukohani, et me oleme tuttavad ainult väga piiratud hulga indiviididega ja saame otseselt osutada ainult neile: need on objektid, mis on meile antud nii läbipaistvalt, et identsuses ei saa eksida. Need on välismeelte vahetud andmed, introspektsiooni andmed ja võib-olla meie ise. Teisi asju me teame ainult kirjelduse järgi, omaduste kaudu, mis neil on ja millega me oleme tuttavad, (kirjeldusteadmine). Teadmine lauast saadakse tutvuse kaudu meelteandmetega, mis moodustavad asja paistmise. Laud on füüsiline ese, mis põhjustab need-ja-need meelteandmed. See kirjeldab lauda meelteandmete kaudu. Meelteandmed on Russelli järgi partikulaarid, nii et pole päris täpne öelda, et Russelli järgi me teame objekte ainult nende omaduste kaudu. See kirjeldus on täpne ainult juhul, kui täpsustada, et need omadused võivad olla relatsioonilised. Russelli järgi me teame lauda selle värvuse, kuju, kõvaduse, sileduse jne järgi, aga asjad, millest ma olen lauda nähes ja puudutades vahetult teadlik, ei ole fundamentaalselt mitte laua omadused, vaid partikulaarid, mis on lauaga teatud suhetes. Me teame tavalisi objekte suhete kaudu nende partikulaaridega, millega me oleme otseselt ja läbipaistvalt tuttavad. Sellist deskriptivismi nimetab Recanati relatsiooniliseks deskriptivismiks. David Lewisel oli selline vaade. Russelli järgi olid need objektid välis- ja sisemeelte andmed. Lewise jaoks on subjekt mõtlemise ajal kese Lewise keskmega maailmade raamistikus. Tegemist on ikkagi deskriptivismiga, sest tavalisest objektidest, millele osutatakse, mõeldakse deskriptiivselt. Singularisti jaoks on see katastroof. See võimaldab Russellil säilitada otsese ja kaudse teadmise, tutvusteadmise ja kirjeldusteadmise vastandust ainult esimese liigi nii drastilise piiramise hinnaga, et Russell paistab nüüd deskriptivismi pooldajana. Kaotust pole tunnistatud, kuid see on aset leidnud.