cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mont Pèlerini Ühing
Mõju
MPS-i liikmete hulgas on läbi aegade olnud ka mitmeid tuntud ajakirjanikke, nende seas Pulitzeri auhinnaga pärjatud kolumnist Walter Lippmann, Reader's Digesti toimetaja Max Eastman, Life Magazine'i juhtkirjade kirjutaja John Chamberlain, The New York Timesi finantsteemade toimetaja ja Newsweeki kolumnist Henry Hazlitt ja The Washington Posti Pulitzeri võitjast toimetaja Felix Morley.
Kaheksa MPS-i liiget – Friedrich Hayek, Milton Friedman, George Stigler, Maurice Allais, James M. Buchanan, Ronald Coase, Gary Becker ja Vernon Smith – kuuluvad Nobeli majandusauhinna laureaatide hulka.
Susumu Tonegawa
Susumu Tonegawa (jaapani keeles 利根川 進 Tonegawa Susumu; sündinud 5. septembril 1939 Nagoyas Jaapanis) on Jaapani geneetik, immunoloog ja neuroloog, kes sai 1987. aastal Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna antikehade mitmekesisust tekitava geneetilise mehhanismi avastamise eest. Auhinna saamise ajal töötas Susumu Tonegawa Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis.
Rhamnophis
Rhamnophis on Colubridae sugukonna maoperekond.
Klassifikatsioon
Perekonda Rhamnophis klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Levila
Neid madusid võib kohata Aafrika keskosas.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Rhamnophis seisuga 10.09.2014.
Tahuksammal
Perekonda kuulub 7 liiki.
Eesti liigid
Eestis kasvab kolm liiki tahuksamblaid.
Drongolased
Drongolased (Dicruridae) on värvuliste seltsi kuuluv lindude sugukond.
Levik
Drongolased on levinud Aafrikas Saharast lõunas, Lõuna-Aasias, Filipiinidel ja neist lõuna pool olevatel saartel kuni Saalomoni saarte ja Austraaliani. Venemaale on kaks liiki jõudnud eksikülalisena Habarovski krai ja Primorje krai lõunaossa.
Drongolasi on umbes 20 liiki. Tavaliselt eristatakse sugukonnas kaks perekonda: mägidrongo ja drongo. Mägidrongosid on 1 liik, kes elab Uus-Guinea mägedes, kõik ülejäänud liigid kuuluvad drongode perekonda. Kõigil drongodel on 10 tüürsulge, aga mägidrongol 12.
Drongolaste sugukond tekkis kõige tõenäolisemalt Lõuna-Aasias, India ja Indohiina piirkonnas. Sealt levis ta Aafrikasse 15 miljonit aastat tagasi. Teisele poole Wallace'i joont Australaasiasse levis ta suhteliselt hiljuti, 6 miljonit aastat tagasi.
Välimus
Drongolased on rästasuurused või natuke suuremad. Nende sulestik on üldiselt must või tumehall ja erineval määral metalliläikeline. Mõne liigi alapool on valge. Paljudel liikidel on peas tutt. Isas- ja emaslinnud on sulestikult sarnased.
Nokk on tugev ja meenutab varese oma, konksuga ülanokal ja väljalõikega alanokal. Nokatüvikul on tavaliselt harjassuled, mis on suunatud ettepoole, aga mõnikord katavad ka sõõrmeid. Jalad on lühikesed.
Saba on suhteliselt pikk ja enamasti väljalõikega. Selle äärmised tüürsuled on tihti poole pikemad kui keskmised. Eriti kaunid sabasuled on Lõuna-Aasias elavatel paradiisidrongol ja lippsaba-drongol ning Uus-Iirimaal elaval käärsaba-drongol.
Eluviisid
Drongolased asustavad metsamaastikku. Nad elavad mitmesugustel kõrgustel, alates merepinna tasemest ja lõpetades 3 km kõrgusel olevate mägimetsadega.
Drongolased pesitsevad kõrgel puu otsas, kuhu ehitavad oksaharude vahele rippuva kausja pesa. Pesa on kerge ja üsna habras, üldiselt on see põimitud taimekiududest. Väljastpoolt võib pesa olla "kaunistatud" ämblikuniidi ja samblaga. Täiskurnas on 3–5 muna.
Drongolased on oma väiksuse kohta agressiivsed ja kartmatud linnud, kes oma pesa või poegi kaitstes võivad rünnata endast palju suuremaid loomi.
Nad toituvad putukatest, mida napsavad õhust ja maast. Põhilise toiduse moodustavad termiidid, kiilid, tirdid, rohutirtsud ja ämblikud. Mõnikord saab näha, kuidas 20–30 linnust koosnev drongode parv jälitab termiidisülemit.
Paradiisidrongod oskavad matkida teiste lindude ja loomade hääli.
Nimi "drongo" pärineb Madagaskarilt.
Liigid
pisi|Mustdrongo pesa pisi|Paradiisidrongo Nimestik on toodud BirdLife Internationali järgi. Liik Chaetorhynchus papuensis kuulub ilmselt teise sugukonda.
Viited
कोतवाल (पक्षी)
Armand Ossey
Armand Ossey (sündinud 19. oktoobril 1978 Gabonis) on endine Gaboni jalgpallur.
Aastal 2002 mängis ta FC Kuressaares.
Külakost
Külakost (ka: kost) on külalise kaasatoodud toit või jook.
Külakosti toomine on väga vana komme. Eestis toodi 19. sajandil külakostiks näiteks leiba, viina. 20. sajandil on Eestis kombeks saanud külakostiks tuua näiteks maiustusi, alkohoolseid jooke.
Seebistumine
pisi|Rasvade seebistumisel valmib [[glütseriin]] Seebistumine on keemiline protsess, mille käigus toimub estri hüdrolüütiline lagunemine alkoholiks ja happeks leeliste toimel.
Termin „seebistamine” võeti kasutusele sellise rasvade seebiks keetmise protsessi kohta, milles kasutatakse leelismetallide hüdroksiidide vesilahuseid (varasemal ajal lehtpuu tuhka) ning tulemuseks on seebi ja glütserooli moodustumine rasvadest. Seebivalmistamisel tekivad rasvadest (glütserooli triestrid C11–C19 alifaatsete rasvhapetega) vees lahustuvad rasvhapete soolad (seebid), mis kihistatakse väljasoolamisega:
Laiemas tähenduses nimetatakse seebistumiseks igasuguste orgaaniliste ainete hüdrolüütilist lagundamist. Näiteks valkude hüdrolüüs aminohapeteks või polüsahhariidide hüdrolüüs lihtsuhkruteks.
Rasvade korral kasutatakse seebistumisarvu määramist, see on tehniline näitaja, mis iseloomustab aine koostisse kuuluvate estrite ja vabade rasvhapete hulka.
Kaur (perekonnanimi)
2017. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kaur 284 mehel ja 312 naisel. Perekonnanimede levikult on Kaur meeste puhul 157. ja naiste puhul 164. kohal. Levinuim on see Võru maakonnas, kus seda on 10 000 elaniku kohta 14,91.
Sinabelkirchen
Sinabelkirchen on vald (Marktgemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Weizi ringkonnas.
pisi|tühi|
Sinablekirchen asub Ilzi orus Ida-Steiermargi mägede keskosas.
Harilik jässaklane
Harilik jässaklane (Byrrhus pilula) on mardikaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
Viimne kohtupäev (Lochner)
Viimne kohtupäev (saksa keeles Weltgericht) on saksa kunstniku Stefan Lochneri (u 1410–1451) umbes 1435. aastal valminud teos, altarimaal.
Tammest puittahvlile temperas maalitud polüptühhoni tellijaks peetakse Kölni linnavalitsust.
Christfried Burmeister
pisi|Christfried Burmeister [[1928. aasta taliolümpiamängudel]] Christfried Burmeister (aastast 1935 Puurmeister; 26. mai 1898 Tallinn – 12. juuli 1965 Bradford, Suurbritannia) oli Eesti kiiruisutaja, jääpallur ja kergejõustiklane.
Ta oli 1928. aasta Sankt Moritzi taliolümpiamängudel kiiruisutamise 500 meetri distantsil 15., 1500 meetri distantsil 19. ja 5000 meetri distantsil 24.
Operatsioonisüsteemide loend
Siin loetletakse operatsioonisüsteeme.
Christfried Burmeister
Ta oli mitme spordiorganisatsioonide, näiteks Revaler Turnvereini, Unioni, Kalevi ja aastast 1920 Spordi liige.
Operatsioonisüsteemide loend
UNIXi-laadsed operatsioonisüsteemid
pisi|Linuxi distributsioonide teke, mitmete Linuxi distributsioonide arenemise ajaline järjestus
Eesti-Tšehhi suhted
Eesti-Tšehhi suhted on kahepoolsed suhted Eesti ja Tšehhi vahel.
Emajõe külanõukogu
Emajõe külanõukogu (kuni 17. juunini 1954 Piiri külanõukogu) oli külanõukogu Luunja valla ja alates 1950. aastast Tartu rajooni koosseisus.
Eesti-Tšehhi suhted
Eesti esimesel iseseisvusperioodil ajas Eesti Tšehhiga asju oma Berliini saatkonna kaudu, hiljem oma Varssavi saatkonna kaudu.
Kahe riigi (tollal eksisteeris veel Tšehhoslovakkia) vahelised diplomaatilised suhted taastati 9. septembril 1991. Kui Tšehhi iseseisvus 1993, siis endise Tšehhoslovakkia diplomaatilised suhted läksid automaatselt üle Tšehhoslovakkia järglasriikidele (sh Tšehhile).
Tegutseb Eesti Suursaatkond Prahas. Tegutseb ka Tšehhi Suursaatkond Tallinnas.
Emajõe külanõukogu
3. septembril 1960 liideti külanõukogu Luunja külanõukoguga.
Ivanava rajoon
Ivanava rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Bresti oblastis Valgevenes. Rajoon piirneb lõunas Ukrainaga. Rajooni pindala on 1551 km². 2009. aasta seisuga elas seal 43 586 inimest.
Rajoon moodustati aastal 1965. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Adryžyni, Brodnica, Dastojeva, Družyłavičy, Harbacha, Krytyšyni, Laskavičy, Machro, Moładava, Motali, Opali, Psyščava, Rudzki, Sačyŭki ja Śnitava külanõukogu.
Halduskeskus on Ivanava linn, teine tähtsam asula on Motal. Kuna Ivanava kandis aastani 1940 nime Janaŭ, siis kasutatakse valgevene keeles rajooni kohta ka nime Янаўскі раён (Janaŭ rajoon).
Rajooni suurimad jõed on Prõpjatsi lisajõed Jasselda ja Pina. Rajoon asub Polesje madalikul, seda läbib Dnepri-Bugi kanal. Rajooni piiridesse jääb mitu järve, teiste seas ka Piasčanaje ja Motalskaje.
Kalamees ja ta naine
"Kalamees ja ta naine" (ATU 555) on rahvusvaheliselt levinud muinasjututüüp, mis kuulub Aarne-Thompsoni-Utheri kataloogis imemuinasjuttude alaossa "Üleloomulikud abistajad".
Ivanava rajoon
2009. aasta seisuga olid elanikest 95,52% valgevenelased, 2,18% ukrainlased, 1,8% venelased ja 0,5% oli teistest rahvustest. 80,9% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 17,01% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 57,56% elanikke, vene keelt aga 40,93%.
Küünarpuu
pisi|Küünarpuu Küünarpuu on vanaaegne, 4- või 6-kandiline puukepp, mille põhiosa oli küünrapikkune (arvesse ei läinud kepi käepide). Küünrapuud kasutati eriti riide mõõtmiseks.
Kalamees ja ta naine
Tüübi süžee lühikokkuvõte
Loos päästab vaene vana kalamees üleloomuliku olendi – näiteks võlukala või võlulooma, jumaliku olendi, pühaku, hiiu või siis loomakujulise inimese – surmaohust, vangistusest, muundumisest või muust hädast, samuti on võimalik, et loo peategelasest kalamees laseb kala tagasi vette. Tasuks hädast päästmise eest lubab võluolend, et mehe ja tema abikaasa soovid saavad täidetud. Algul saavad kalamees ja tema abikaasa nad tavalist tulu, kuid hiljem muutub naine väga nõudlikuks (näiteks soovivad nad saada aadlikeks, kuningateks ja lõpuks isegi jumalaks). Kala või üleloomulik olend võtab ülemäära suure nõudmise peale oma kingituse tagasi ning abielupaar satub tagasi algsesse halba seisu ja vaesusse või saavad karmima karistuse, näiteks muudetakse loomadeks.
Tüübi levik Eestis
Muinasjututüüpi "Kalamees ja ta naine" kuuluvate muinasjuttude üleskirjutused eesti rahvapärimusest pärinevad Eesti Rahvaluule Arhiivis aastatest 1878–1980, kõige rohkem on neid Setumaalt. Rohkem kui üks sellesse tüüpi kuuluv tekst pärineb Tõstamaa, Kadrina, Pilistvere ja Vastseliina kihelkonnast. Tüübi ajaline ja geograafiline levik sarnaneb imemuinasjuttude üldise levikuga Eestis. ATU 555 ja sellega sarnanevate lugude variante on Eesti Rahvaluule Arhiivis kokku 58.
Kirjanduslikud töötlused
ATU 555 on populaarne rahvajutt olnud suulisel kujul, kuid on tuntud ka kirjanduslike töötluste kaudu. Vendade Grimmide töötlus ATU 555 tüüpi kuuluvast loost "Lugu kalamehest ja tema naisest" ilmus kogus "Kinder- und Hausmärchen". Aleksandr Puškini värsivormis "Muinasjutt kalamehest ja kalakesest" on oma süžee saanud kas Grimmide kogu prantsuskeelsest adaptatsioonist või V. Dahli vahendusel vene rahvaluulest. Puškini ja Grimmide eeskuju võib olla Friedrich Reinhold Kreutzwaldi muinasjututöötluses "Vägev vähk ja täitmatu naine".
Günter Grassi 1977. aastal ilmunud romaani "Kammeljas" süžee põhineb samuti muinasjututüübil ATU 555.
Häädemeeste vald (täpsustus)
Häädemeeste vald on mitme üksteisele järgneva valla nimi:
Skåneland
pisi|Skåneland (helepruun ala) Skåneland (rootsi keeles Skåneland või Skånelandskapen; ladina keeles Terra Scania või Terra Scaniae) on ajalooline piirkond Lõuna-Rootsis. Piirkond koosnes kolmest Taani maakonnast: Skånest, Hallandist ja Blekingest, mis nüüdisaegse haldusjaotuse järgi langevad ligikaudu kokku Skåne, Hallandi ja Blekinge lääniga. Kuni 1658 kuulus Skåneland Taani koosseisu. Skånelandi koosseisu on mõnikord arvatud ka Bornholmi saar.
Diby neem
Diby neem on neem Lääne maakonnas Vormsi vallas Diby poolsaare tipus.
Elmereika
Elmereika on neem Saare maakonnas Saaremaa vallas Abruka saarel.
Viki vald
Viki vald on vald Norras Vestlandi maakonnas.
2019. aastani kuulus vald Sogn og Fjordane maakonda.
Vaatlusõhupall
pisi|Saksa vaatlusõhupall Esimeses maailmasõjas. Vaatlusõhupall (vpl) on luure ja suurtükitule juhtimise eesmärgil kasutatav õhupall (enamasti kinnisõhupall).
Õhupalle on kasutatud sõjalisel otstarbel alates Prantsuse revolutsioonisõdadest. Kasutamise kõrgpunkt oli Esimeses maailmasõjas, kuid vähemal määral kasutatakse neid ka tänapäeval.
Eesti-Egiptuse suhted
Eesti-Egiptuse suhted on kahepoolsed suhted Eesti ja Egiptuse vahel.
Kaks riiki tunnustasid teineteist Rahvasteliitu kuulumise kaudu. Eesti liitus Rahvasteliiduga 1922 ja Egiptus 1937.
Egiptus taastunnustas Eestit 6. septembril 1991. Kahe riigi vahelised diplomaatilised suhted said alguse 2. jaanuaril 1992.
Tegutseb Eesti Suursaatkond Kairos. See suursaatkond on ühtlasi ainus Eesti saatkond araabia maades ja Aafrikas. Tegutseb ka Egiptuse suursaadik Eestis, kes resideerib Helsingis.
Kuldre külanõukogu
Kuldre külanõukogu oli külanõukogu Urvaste valla koosseisus aastail 1945–1950 ja Antsla rajooni koosseisus aastail 1950–1954.
1954. aastal liideti külanõukogu Urvaste külanõukoguga.
Auri vald
Auri vald (läti keeles Auru pagasts) on vald Lätis Dobele piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Dobele linnaga ja Krimūnase, Dobele, Annenieki, Penkule, Naudīte ning Tērvete vallaga.
Valla pindala on 110,1 km². 2021. aasta seisuga elas seal 2736 inimest. Valla keskus on Auri küla. Vallamaja asub aadressil Skolas iela 8, vallavanem on Jānis Ozoliņš.
Ajalugu
Agraarreformi eel olid Auri vallas Auri mõis (Auerhof) 672 hektari maaga, Audzi mõis (Neu-Friedrichshof, jääb tänapäeva Krimūnase valda) 349 hektari maaga, Ālave mõis (Alauen, jääb tänapäeva Penkule valda) 292 hektari maaga, Tīle mõis (Thielenhof) 74 hektari maaga, Lielabgulde (Groß-Abgulden, jääb tänapäeva Naudīte valda) ja Mazabgulde mõis kokku 440 hektari maaga, Vecabgulde mõis (Alt-Abgulden, jääb tänapäeva Naudīte valda) 274 hektari maaga ja Pēterfelde mõis (Peterfeld). Tänapäeva valla alale jäid veel Ādami (Adamshof), Lielbērze (Groß-Bersen), Mazbērze (Klein-Bersen) ja Pakaišmuiža (Potkaisen) mõis.
Lielabgulde mõisa rajati iseseisvumise järel kaheaastase õppega põllumajanduskool. Aastal 1935 oli Jelgava kreisi kuuluva Auri valla pindala 56 km² ja seal oli 1452 elanikku.
Aastal 1945 moodustati Auri valda Auri ja Krimūnase külanõukogud, aga aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Krimūnase külanõukogu Auri külanõukoguga. Aastal 1963 liideti sellega osa likvideeritavast Gaismase külanõukogust. Aastal 1968 liideti Austrumi külanõukoguga Krimūnase sovhoosi alad.
Aastal 1990 moodustati külanõukogust vald. 2009. aastast kuulub vald Dobele piirkonda.
Muinsuskaitse all on Kvieši asulakoht, Lielbērze kalmistu kabel, Oškalni muinaskalmed ehk Rootsi hauad ja Pēkaiņi muinaskalmed.
Loodus
Suuremad jõed on Auce jõgi, Ālave jõgi ja Bērze jõgi.
Looduskaitse all on Magus Kirss, Vecmaikužase tamm, Vecozoli Vana tamm, Legzdiņi magus kirsipuu, Legzdiņi künnapuu, Celmi tamm, Vellakrogsi mänd, Lielbērze Jäme tamm, Lielbērze Peenike tamm, Lielbērze tamm, Bāļi mänd, Lintiņi künnapuu ja veel kaks nimetut põlispuud.
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 1968 lätlast, 547 venelast, 175 valgevenelast, 89 ukrainlast, 56 poolakat ja 86 leedulast.
Valla keskus Auri on staatusega vidējciems ja aastal 2021 oli seal 230 elanikku. Sama staatusega on veel Ķirpēni 269 elanikuga aastal 2022, Liepziedi 160 elanikuga aastal 2022 ja Lielbērze 250 elanikuga aastal 2022. Zemnieki küla on staatusega vasarnīcu ciems. Staatusega mazciems on Bērzkrasti. Staatusega lielciems on Gardene 1121 elanikuga aastal 2022. Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Hwange rahvuspark
pisi|Rahvuspargi asukoht (punasega) Hwange rahvuspark on rahvuspark Zimbabwes.
See on asutatud loomade reservaadina aastal 1928 ja rahvuspargina 1961.
Rahvuspargi pindala on 14 651 km².
PRFoods
AS PRFoods (varasema nimega AS Premia Foods) on toiduainete töötlemise ja müügiga tegelev Eesti ettevõte. Eelkõige tegeleb ettevõte kalatoodete tootmise ja müügiga Soome ja Eesti turul, samuti kalakasvatusega Rootsis ja Soomes.
Ettevõte on 2010. aastast noteeritud NASDAQ OMX Tallinna börsi põhinimekirjas.
Ettevõtte Soome turu kaubamärgid on Heimon Gourmet, Saaristomeren ja Fishk. Baltimaade turul müüakse tooteid näiteks kaubamärkide Gurmé ja Polar Fish all.
Paul Butte
Ta võistles edukalt regattidel Eestis ja välismaal.
1946–1957 oli ta Tallinna Spordilaevade Eksperimentaaltehase tehniline juhataja ja peakonstruktor.
Ērgļi vasallilinnus
Ērgļi vasallilinnus (eesti Erla, saksa Erlaa, Erlaa an der Oger) oli vasallilinnus Riia peapiiskopkonna lätlaste aladel. See oli läänistatud Tiesenhausenite perekonnale. Linnuse varemed paiknevad Lätis Vidzeme kultuuriajaloolises piirkonnas Madona piirkonnas Ērgļi külas Ogre jõe (Oger – Fluss) paremkalda lookes (30 m jõest), Ērgļi katoliku kirikust ja haiglast (300 m) põhja pool.
Muinasaja maakondade piirid on Lätis teada üsana oletuslikult, kuid Ērgļi võis kuuluda Autine maakonna kaguserva. Üsna kindlasti kuulus ta aga Jersika vürsti võimupiirkonda ja maksu alla. Vene tsaaririigi lõpuni kehtinud ajaloolise haldusjaotuse järgi asus linnus Liivimaa kubermangu Võnnu (Cesis) maakonna Ērgļi kihelkonnas (Kirchspiel Erla või Erlaa und Ogerhof).
Piirkond asub väga künklikul maastikul umbes 180 m üle merepinna, Ogre jõgi voolab Ērgļist läände ja suubub 65 km kaugusel Ogre linna juures Väina jõkke. Baltisakslased kutsusid kogu mägist Kesk-Lätit Liivimaa Šveitsiks.
Linnuse algusaegadest Liivi sõjani
Ērgļis Ogre jõe ääras asus muinasajal üks suurimatest latgalite linnustest.
1211 läks piirkond Mõõgavendade ordule ja hiljem Riia peapiiskopkonnale.
1322 oli selles piirkonnas kanda kinnitanud juba Tiesenhausenite perekond. Tegemist on ühe varaseima Tiesenhausenite valdusega Vana-Liivimaal. Ērgļi olevat asutanud Koknese rüütel Engelbrecht von Tiesenhausen, Johanni poeg (1314–1367), kelle abikaasaks oli Elisabeth Ropa.
1341. aastat olevat ajaloolane Arndt 1753. aastal pakkunud linnuse ehitamisdaatumiks, kuid dokumentaalset kinnitust selle kohta pole. Siiski on seda aastat mainitud asutamisaastana 1397. aasta ürikus ja rajajana on nimetatud Koknese rüütli Johanni nooremat poega Engelbrecht Tiesenhausenit, kes oli abielus Elisabeth Ropaga. On arvatud, et 1341. aastal alustatud linnus ehitati puidust ja alles 1397. aastal lubati kivilinnusega jätkata. Tõenäoliselt ehitati ta ikka kohe algselt kivist ning linnuse väljaehitamine kestis seega järjepanu üle 50 aasta
1382 on esimest korda mainitud dokumentides Ērgļi vakust, kui 16. oktoobril toimus päranduse jagamine Bartholomaeus Tiesenhauseni ja tema vennapoja Johanni (rüütel Hans) vahel, kes oli abielus Mechtildis von Warendorpiga. Pärandiobjektid olid Ērgļi ja Bērzaune vasallilinnused, viimane jäi selle asutajale Bartholomäusile.
1397. aasta 4. juulil on ürikus kirjutatud linnusest, kui Bartolomaeus ja Johann Tiesenhausen said Riia peapiiskop Johann von Wallenrodelt loa kindlus segamatult lõpuni ehitada. Samas jäid nad läänitruuduse murdmise tõttu ilma 1396 peapiiskopi poolt neilt ära võetud Koknese linnusest, kuid säilitasid õiguse Bērzaunele ja väiksematele maamõisatele.
1452 kuulusid Erlas (Ērgļi) resideerivale rüütel Engelbrechti poeg Engelbrecht Tiesenhausenile (1410–1479, kes abielus Anna Tiesenhauseniga) ka Jummerdeni ja Sausseni vakused ja Festeni ja Tolckenhofi mõisad. Viimased kaks olid varem Heinrich Tolcke omanduses. Samuti oli Fehtelni mõis Kalsnava (Calzenau) kihelkonnas Engelberti oma. 1455 kuulus kogu kihelkond Tiesenhausenitele. 1457 kinnitas ka peapiiskop Sylvester Tiesenhausenite õigused Ērgļile ja Jummurdele.
1500 oli ka Zirsten Tiesenhausenite pärusmõisana Ērgļi linnusevalduste hulgas, hiljem läks see Vana-Pebalgi linnuselääni koosseisu, kuna viimase poolaaegne omanik Mathias Dembinsky pantis Zirsteni Claus Paykullile.
1510 toimus päranduse jagamine vendade Engelberti, Theodori, Johanni ja Bertrami vahel, millega Ērgļi jäi esimesele. Linnus kaotas ümberkaudsed mõisad, mis jäid teistele vendadele.
1555 on mainitud Ērgļi kihelkonda.
Liivi sõjast tänapäevani
1578 vallutasid poolakad selle venelastelt tagasi.
1585–1589 elas linnuses staarost Woitcheh Dembinski. 1589 anti Ērgļi Tiesenhausenitele tagasi.
1599 oli Ērgļi Detleff Tiesenhauseni omand. Detleffi isa Johann sai surma Võnnus venelaste piiramise ajal 1577, Johanni viimane naine koos enamiku lastega viidi tookord Ērgļist vangidena Venemaale.
1601 üritas tulevane Rootsi kuningas hertsog Karl Põhja-Lätit vallutada. Pärast Võnnu ja Volmari vallutamist jaanuaris suundub ta vägede eesotsas Rauna kaudu Koknesesse. Tee peal vallutab ta veebruaris ka Vana-Pebalgi ja Ērgļi. Lühikeseks ajaks jääb linnus rootslaste valdusse. Märtsist alates piirasid rootslased Kokneset ja vallutasid linna, kuid mitte linnust. Piiratuile jõudsid appi Poola väed suurhetman Krzysztof Mikołai Radziwiłłi ja Jan Karol Chodkiewiczi juhtimisel. Piirajad piirati linnas sisse. Vahepeal üritab Berzaune pärushärra Johann Tiesenhausen 100 ratsamehe ja 500 jalaväelasega piiratuile appi minna, kuid lüüakse tee peal poolakate poolt puruks. Siis läks Karl Gyllenhielm hertsog Karli käsul 4000 ratsa- ja 800 jalamehega piiratuid päästma. 23. mail toimus Ērgļi all kokkupõrge, milles 300 rootslast langes ja ülejäänud põgenesid. Viimaks tehti rootslaste poolt veel kolmas katse Koknese piiratuid vabastada, kuid juunikuus Koknese all toimunud lahingu rootslased kaotasid ja siis alistusid ka linnas olijad. On teateid, et linnus rüüstati – ilmselt poolakate poolt. Ērgļi all hukkus poolakate käe läbi ka Fabian von Tiesenhausen.
1624 kinnitas Rootsi kuningas Gustav II Adolf Ērgļi ja Akenhofi leitnant Hans Heinrich von Tiesenhauseni (1592–1662) omandusse. Hiljem sai Hans kindralmajoriks, Eestimaa maanõunikuks ja võis kasutada tiitleid Ērgļi vabahärra (Freiherr zu Erla) ning Herr auf Borchholm (Porkuni), Neuenhof und Pernigel. Tema poeg Hans Heinrich kutsus end 1672 Ērgļi ja Rakvere vabahärraks (Freiherr zu Erla und Wesenberg).
1734. aasta 22. veebruaril müüs rüütelkonna peamees Hans Heinrich Freiherr zu Tiesenhausen pärandi jagamisel saadud Ērgļi mõisa võla katteks maanõunik Gotthard Wilhelm von Bergile.
1776 teatas pastor Bergmann oma ajalooraamatus, et lossist on säilinud veel ainult kõrge torn.
1782. aasta 26. aprillil müüs maanõunik Friedrich Reinhold von Berg mõisa ülemleitnant Otto Johann von Transehele.
1829. aasta paiku joonistas Ērgļi linnust markiis Paulucchi. Linnusest polnud palju alles – vaid varemetes seinad ja kõrge väravatorn.
20. sajandi I poolel oli veel säilinud linnuse võimas tellistest peatorn ja osaliselt ka ringmüüri.
1944 osutus Ērgļi olevana keset rindejoont ja allesjäänud varemed, sealhulgas ka torn, purustati lahingutes vundamentideni.
Ehitus
Plaanil meenutab linnus ruutu küljepikkustega 44 × 44 meetrit, linnuse edelanurgas asus elukorpus mõõtudega 10*12 meetrit. Keset linnuse lõunakülge seisis võimas värav – valdustorn, mis kaitses ka sissekäiku lossi ja mille sisekorruste küljepikkused olid u 7*8 meetrit. Linnus oli arvatavasti varustatud ka idaküljel asuva eeslinnusega, mis meenutas kolmnurka küljepikkusega 30 meetrit.
Ehitustüübilt on tegemist tornlinnusega, mille suure telliskivitorni müüridega külgnes nelinurkne müüriga ümbritsetud majandusruumidega linnusehoov. See põhjaliku tellisetehnikaga ehitatud torn järgis XIV sajandi Liivimaa linnuseväljapääsude ehitustraditsioone; ka ürikud viitavad samale ehitusajale: nii on teada, et juba Engelbrecht Tiesenhausen alustas linnuse ehitust ja tema poeg Johann jätkas töid 1397. aastal. Võrreldes tavapäraste vasallilinnuste tornidega on selle ehitus laiem; torni mass läheneb neile tornidele, mida rajas XIV sajandi lõpus ordu Lutsi (Ludza, Ludsen). Ērgļi torni ülemine osa valmis lõplikult XV sajandil; sellest ajast pärinevad ka ümmargused petiknišid ja tulirelvade jaoks määratud võtmeaugu kujulised laskeavad. Torni ülemist osa oli laotud ka maakividega. Müür oli väljastpoolt pikitud väikeste õhutusavadega.
Praegune seisukord
Kogu linnusealal on säilinud ainult mõned vundamendimüürid, mis on kohati kuni 2 m kõrgused. Kunagise torni asemele on jäänud telliskivihunnik.
Piiri külanõukogu
Piiri külanõukogu oli külanõukogu, mis Muhu valla koosseisu asutamisest 13. septembril 1945 kuni 1950. aastani, aastail 1950–1959 Orissaare rajooni ja aastail 1959–1960 Kingissepa rajooni koosseisu.
Asutamisel kuulusid külanõukogu koosseisu Piiri, Vanamõisa, Ridasi, Nurme, Aljava, Linnuse, Leeskopa, Nautse, Tupenurme, Kapi, Kallaste, Raugi, Ranna ja Pallasmaa küla.
Seadlusega 3. septembrist 1960 liideti külanõukogu Hellamaa külanõukoguga Muhu külanõukoguks.
Suur-varjejalg
Suur-varjejalg (Microcara testacea) on mardikaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Värmland
Värmland pindala on 18 2014 km².
Älvsborgi lään
Lään sai nimetuse seal asunud Älvsborgi kindluse järgi.
Krabi külanõukogu
Krabi külanõukogu oli külanõukogu Varstu valla koosseisus 1945–1950 ja Antsla rajooni koosseisus 1950–1954.
Asutamisel kuulus külanõukogu koosseisu Mutemetsa, Krabi, Soolätte, Tikuta, Kahrosoo, Harjuküla, Paganamaa, Rüütli ja Tagakolga küla.
1954. aastal arvati külanõukogu Varstu külanõukogu koosseisu.
Marek Reinaas
pisi|Marek Reinaas [[Toomas Kümmeli raamatu "Mõttetute riikide aabits II" esitlust Humalakojas Foto: Ave Maria Mõistlik, 15. juuli 2020 ]] pisi|Marek Reinaas 2021. aasta Arvamusfestivalil Marek Reinaas (sündinud 21. märtsil 1971) on eesti reklaamitegelane, ettevõtja ja poliitik, XV Riigikogu liige.
Ta on reklaamifirma Zavod omanik ja tegevjuht. Ajalehe KesKus väljaandja.
Ta oli 2005. aastast korraldatava Haapsalu Õudus- ja Fantaasiafilmide Festivali idee autor.
Muuhulgas mängis ta teleseriaalis "Riigimehed" peigmeest.
Aprillist 2019 on Reinaas erakonna Eesti 200 liige. Ta kandideeris 2023. aasta Riigikogu valimistel Eesti 200 nimekirjas Valimisringkonnas nr 2 (Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosa). Ta kogus 2090 häält ja osutus valituks.
Reinaas on Eesti Turniiripokkeri Föderatsiooni president ja kuulunud Eesti turniiripokkeri koondisse.
Harjakas tahuksammal
pisi|Harjakas tahuksammal teosest "Frondosorum nec non aliorum vegetantium e classe cryptogamica Linnaei novorum dubiisque vexatorum" (1787. a) Harjakas tahuksammal (Meesia longiseta) on tahuksambla perekonda kuuluv liik lehtsammaltaimi.
Eestis haruldane, peeti pikka aega väljasurnuks. 2016. aasta sügisel Äntu maastikukaitsealalt kogutud turbaproovist kasvasid harjaka tahuksambla võsud välja 2017. aasta aprillis.
Johann Friedrich Heller
Johann Friedrich Heller (8. jaanuar 1786 Stolpe – 26. märts 1849 Räpina) oli Eesti vaimulik.
Heller sündis Stolpes, Taga-Pommerimaal. Lõpetas Stolpe vanalinna kooli ja immatrikuleerus 1. oktoobril 1802 Königsbergi Ülikooli, 27. septembril 1803 immatrikuleerus ta Halle Ülikooli. Aastast 1807 töötas ta koduõpetajana Liivimaal. Õppis aastatel 1811–1812 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti 14. jaanuaril 1812 õpetajaks.
Oli aastatel 1812–1814 (introdutseeriti 6. märtsil 1812) Vastseliina Katariina koguduse õpetaja, aastatel 1814–1849 (introdutseeriti 1. mail 1814) Räpina Miikaeli koguduse õpetaja. Aastast 1834 oli ta Võru praostkonna praost, aastast 1843 oli ta konsistooriumi assessor.
Helleri tähtsaim kirjutis on "Versuch über das Wesen und den Gebrauch der ehstnischen Casen, besonders des sogenannten Nominativs, Genitivs und Accensativs" (Johann Heinrich Rosenplänter "Beiträge..." XV; ja lisandeid samas XVI), mida Ferdinand Johann Wiedemann nimetas kõige tähtsamaks keeleteaduslikuks teoseks peale Johann Hornungit, mis 130 aasta jooksul eesti keele käänete kohta ilmunud. Heller tundis ka uuemat tolleaegset kirjandust soome keelegi grammatika kohta. Lisaks avaldas ta kaks kirikulaulude kogumikku. Ühes Carl Gottfried Gustav Masingiga toimetas ta trükki tartukeelse kirikuagenda tõlke pealkirjaga: "Jummala-Orjuse Ramat Evangeliumi päle pohjandetu..." (Riias, 1835).
TU6
pisi|TU6 (2007) TU6 (ТУ6) oli aastail 1973–1988 Kambarka masinaehitustehases toodetud kitsarööpmelise raudtee diiselvedur.
Tatjana Järvi
Tatjana Järvi (neiupõlvenimega Tatjana Bassova; sündinud 7. juunil 1960) on vene päritolu Eesti baleriin, näitleja ja koreograaf.
Järvi töötas solistina Estonia balletitrupis ja tantsis varietees "Minu veetlev leedi" samanimelises muusikalis. Seal märkas teda režissöör Georgi Jungvald-Hilkevitš ning kutsus ta oma filmi "Kõrgemale vikerkaarest". Järvi filmikarjäär jäi siiski lühikeseks. Praegu on ta Estonia teatris liikumisjuht.
Lastelavastuses "Pipi! Nuki! Puhh!" töötasid abikaasad koos: Tatjana Järvi liikumisjuhi ja Raivo Järvi kostüümikunstnikuna. Tatjana Järvi ühele varasemale lavastusele kirjutas Raivo Järvi libreto.
Isiklikku
Tal on esimesest abielust (Tõnu Kilgasega) tütar.
Tema teine abikaasa oli kunstnik ja poliitik Raivo Järvi.
Ta on luterlane.
Unipiha vald
Unipiha vald (saksa keeles Unnipicht) oli vald Tartumaal Nõo kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1899 ja siis liideti see vald Kodijärve vallaga.
Ants Salum
Ants Vihur Salum (4. detsember 1923 Ahja – 29. detsember 2012 Viljandi) oli eesti pedagoog, kultuurielu edendaja ja uurija.
Ta oli Viljandi kultuuriakadeemia audoktor, Memento Viljandi ühenduse juhatuse esimees ja Eesti Kongressi liige.
Elulugu
Salum sündis Tartumaal, Ahjal metsniku perekonnas. Tema lapsepõlv möödus Missos. Koolis käis ta Pugola algkoolis Võrumaal, Võru reaalkoolis ja Hugo Treffneri Gümnaasiumis.
Ruumiline valgusmodulaator
Ruumiline valgusmodulaator on optoelektrooniline seade, mis on võimeline ruumis moduleerima pealelangevat valgust. Moduleerida võib nii pealelangeva valguse faasi kui ka amplituudi. Modulaatori tööd juhib juhtmega ühendatud arvuti ning tüüpiliselt adresseeritakse neid kahemõõtmelise maatriksitega, kus igale maatriksi elemendile on vastavuses üks modulaatori piksel.
Ants Salum
Elulugu
Kodumaale naastes tuli tal võidelda kohanemisraskustega, otsida oma kohta uue süsteemi tingimustes ja visalt püüelda kõrghariduse kättesaamise poole. Kõige kiuste lõpetas Salum 1959. aastal Tartu Riikliku Ülikooli vene filoloogina ja asus pedagoogilisele tööle.
Ruumiline valgusmodulaator
Ehitus ja tööpõhimõte
Elektrooniliselt adresseeritava ruumilise valgusmodulaatori ehitus omab järgnevat üldkuju. Tagapinnaks on peegeldav kiht, mille all või peal asuvad elektroodid, mis vastavad üksikutele modulaatori pikslitele. Peegeldava kihi peal on kiht vedelkristalle, mis võimaldavadki modulaatori tööd. Vedelkristallide peal on üldelektrood ja katteklaas. Tüüpiliselt on modulaator ühendatud teda juhtiva arvutiga kas DVI või VGA liidesega. Liidesele saadetakse pilte, millel on 8-bitine hall kanal. See tähendab et pilti võib esitada maatriksina, mille iga element omab väärtusi vahemikus 0-255. Pildi suurus vastab modulaatori resolutsioonile. Kui signaal jõuab modulaatorini, siis modulaator rakendab igale pikslile pinge mille suurus sõltub signaalis sellele pikslile vastava maatriksi elemendi väärtusest. Elektroodidele rakendatav pinge tekitab elektrivälja piksli elektroodi ja üldelektroodi vahel. Selles elektriväljas hakkavad vedelkristallide molekulid ennast pöörama. Kui molekul pöördub, siis muutub tema murdumisnäitaja. Tavajuhul on pildi pikslitel palju erinevaid väärtusi, mille tulemusena on modulaatori vedelkristallide kihi murdumisnäitaja ruumilise sõltuvusega. Ruumilise sõltuvuse all mõtleme seda, et murdumisnäitaja erineb eri ruumi punktides modulaatori pinnal. Modulaatorile pealelangev valgusvihk läbib tagapinnalt peegeldudes vedelkristallide kihti kaks korda. Kuna suurema murdumisnäitajaga aines liigub valgus murdumisnäitaja suurusega pöördvõrdeliselt aeglasemalt, siis käiguvahe on eri modulaatori piirkondades erinev. Käiguvahe erinevuste tõttu on eri modulaatori aladelt tagasipeegeldunud valgus saanud erinevaid faasinihkeid.
Polarisatsioon
Vedelkristallide kiht toimib ka polarisaatorina. Modulaatorilt peegeldudes muutub pealelangeva valguse polarisatsiooni olek. Kui optilises skeemis kasutada lineaarseid polaroide enne ja pärast modulaatorit, on võimalik amplituudmodulatsioon.
Ants Salum
Publikatsioonid, raamatud
Ta tõlkis vene luulet (eraldi raamatuna ilmus 1987. aastal Sergei Jessenini poeem "Anna Snegina", avaldas artikleid vene–eesti kirjandussuhetest ning uuris Ain Rannaleedi elu ja loomingut . Ta kirjutas teatri- ja kirjanduskriitikat ning koostas seitse suguvõsalugu ja arvukalt loengukonspekte.
Ruumiline valgusmodulaator
Kasutusalad
Ruumilised valgusmodulaatorid leiavad kasutust mitmes tööstuses ja on väga levinud teaduses. Sõjalistes rakendustes kasutatakse sarnaseid seadmeid et kiiresti tuvastada piltidelt laeva või lennuki kuju. Modulaatoreid kasutatakse ka optiliste arvutite ehitamisel. Mõlemal juhul rakendatakse asjaolu, et optiliselt on võimalik väga kiiresti teostada konvolutsiooni ja Fourier' pööret. Ruumiliste valgusmodulaatoritega on võimalik ka piltide kujutamine läbi hajutavate pindade, näiteks meditsiini rakendustes läbi naha vaatamine.
Ants Salum
Isiklikku
Salum oli kaks korda abielus. Tema esimene abikaasa oli kunstiajaloolane Linda Alekõrs. Ta on ajakirjanik Madis Salumi isa. Ta on ajakirjanike Piret Kooli ja Kärt Anvelti ning muusik Tanel Liibergi vanaisa.
Ruumiline valgusmodulaator
Holograafia
pisi|G-S algoritmiga arvutatud faasipildi kuvamine ruumilisele valgusmodulaatorile ja peegeldunud valgusest Fourier' pöörde võtmise tulemusena taastatud originaalne lille pilt. Holograafia leiab rakendusi näiteks krüptograafias ja andmesalvestuses. Hologramme on ka võimalik arvutuslikult valmistada. Leidub algoritme, mis võtavad sisendiks pildi ja väljastavad sisendpildi loomiseks vajaliku faasipildi. Kui faasipilt kuvada modulaatori pinnal, siis on võimalik peale peegeldunud valgusest Fourier' pöörde võtmist näha algset algoritmi sisendpilti.
George Palade
George Emil Palade (19. november 1912 – 7. oktoober 2008) oli Rumeenia-Ameerika rakubioloog. 1974. aastal anti talle, Albert Claude'ile ja Christian de Duve'ile Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhind rakustruktuuri ja -funktsioonidega seotud avastuste eest. George Emil Palade avastas 1955. aastal valke tootvad organid rakus, ribosoomid.
TU7
pisi|TU7 (2012) TU7 (ТУ7) oli aastail 1971–1972 Kambarka masinaehitustehases arendatud ja tänapäevani toodetav kitsarööpmelise raudtee diiselvedur.
Eldor Valter
Eldor Valter (16. oktoober 1929 – 4. detsember 1993 ) oli eesti näitleja.
Rhinechis
Rhinechis on maoperekond.
Eldor Valter
Ta töötas aastatel 1960–1993 Rakvere Teatri näitlejana.
Rhinechis
Klassifikatsioon
Perekonda Rhinechis klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik :
Sünonüüm
Rhinechis ( Fitzinger, 1843 ) on maoperekonna Vipera taksonoomiline sünonüüm.
Levila
Neid madusid võib kohata Portugalis, Hispaanias ja Prantsusmaa lõunaosas.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Rhinechis scalaris seisuga 10.09.2014.
David Baltimore
David Baltimore (sündinud 7. märtsil 1938) on Ameerika Ühendriikide bioloog, kes sai 1975. aastal Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna kasvajaviiruste ja raku geneetilise materjali vastastikuse mõju uurimise eest. Auhinna saamise ajal töötas David Baltimore Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis.
Ferdinand Endi
Ferdinand Endi (10. september 1876 Tallinn – 29. märts 1945 Tallinn) oli Eesti spordi- ja pangandustegelane.
Aastast 1893 harrastas ta tõstmist, hiljem ka jalgrattasõitu.
Ta on töötanud Eestimaa kubermangu kroonupalatis.
Aastal 1940 oli ta Tallinna Tööstuskaubastu revident-raamatupidaja.
Mazingarbe
Mazingarbe [masin'garb] on linn Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Linna territoorium asub 26–74 meetri kõrgusel üle merepinna.
Tema linnapeaks on Bernard Urbaniak Radikaalsest Vasakparteist (Parti radical de gauche - PRG).
pisi|tühi|Mazingarbe'i plaan ja teda ümbritsevad vallad
Tšaja rajoon
Tšaja rajoon (vene keeles Чаинский район) on 1924. aastal moodustatud rajoon Venemaal Tomski oblastis. Rajooni keskus on Podgornoje küla, mis jääb Tomski linnast 286 km kaugusele. Rajoon on saanud nime Tšaja jõe järgi.
Tšaja rajoonis on 4 külaasundust ja 38 asulat, selles elab 11 766 inimest (2017).
Vajuv vesi
Pole teada, kas laevad veab selles piirkonnas põhja mõni üleloomulik jõud või on vesi seal veesõidukite kandmiseks liiga hõre. Pärast uppumist ei jää laeva tähistama veekeerist nagu harilikult laevahuku puhul, samuti on vajuva vee piirjooned muutuvad, kuna vajuv vesi muudab ookeanil tasapisi oma asukohta. Vajuva vee teema kajastub näiteks Aino Perviku jutustuses "Arabella, mereröövli tütar".
Ahja metskond
Ahja metskond moodustati 1920. aastal. Metskonna koosseisu võeti Ahja, Vastse-Kuuste, Kiidjärve, Rasina ja Luke mõisa metsamaad.
Metskonna kantselei asus Ahja mõisas.
Muusika infootsing
Muusika infootsing (inglise keeles music information retrieval, MIR) on valdkondadevaheline uurimissuund, mille eesmärk on arendada meetodeid muusikalise informatsiooni andmebaasidest väljavõtmiseks ja koondamiseks.
Muusika infootsingu liigid on:
Muusika infootsingut kasutatakse näiteks teatud muusikastiili kuuluva heliteose otsimiseks andmebaasist.
Metaandmetel põhinev infootsing
Metaandmetel põhinev infootsing sarnaneb tavalise tekstiotsinguga andmebaasi salvestatud muusikat kirjeldavate sõnaliste metaandmete hulgast. Heliteosega liituvad otsisõnad võivad olla näiteks heliteose üldandmed, kuuludes kategooriatesse nagu helilooja, esitaja, muusikažanr, instrumentatsioon. Muusika metaandmete kategoriseerimisega tegeldakse näiteks Music Genome Project-i raames.
Muusikalistel sümbolitel põhinev infootsing
Muusikalistel sümbolitel põhineva infootsingu aluseks on muusikat kirjeldavad diskreetsed sümbolid nagu noodikirja märgid või MIDI andmed. Sümbolid võivad kirjeldada näiteks helivältust, helikõrgust, helitugevust. Muusikalised sümbolid ei ole heli ise, vaid juhendid heli tekitamiseks.
Muusikalistel sümbolitel põhinevat infootsingut rakendavad otsingumootorid on näiteks Musipedia ja MelodyCatcher.
Helifaili sisul põhinev infootsing
Helilises vormis muusika koosneb reaalsest akustilisest helist ehk õhurõhu vaheldumist kirjeldavast informatsioonist. Helilises vormis muusika ise ei sisalda infot muusika sisu kohta, kuid seda on võimalik analüüsida digitaalsete signaalitöötlemise vahenditega. Helifailide sisul põhineva infootsingu puhul sisestab kasutaja otsiobjekti helifaili kujul.
Helifailide sisul põhineva infootsingu puhul võib kasutada akustilist sõrmejälge (audio fingerprint): heliteosest luuakse akustilistel omadustel (näiteks helivaljus, helispekter) või muusikalistel omadustel (rütm, harmoonia) põhinev kuulamiskogemusele vastav andmete pakett, mis on sõltumatu salvestise helikvaliteedist ja sellega teostatud manipulatsioonidest. Infootsing toimub otsiobjekti akustilise sõrmejälje võrdlemisel andmebaasis oleva sõrmejäljega.
Helifailide sisul põhinev infootsingu mootorid on näiteks Musipedia, Shazam Entertainment, MusicBrainz ja All Media Guide.
Zolitūde
thumb|Zolitūde pisi|Zolitūde asendikaart Zolitūde (saksa keeles Solitude) on asum Lätis, Riia linna Zemgale eeslinna osa pindalaga 2,888 km². Asub Mūkupurvsist idas, Imantast lõunas, Šampēterisest ja Pleskodālest läänes. 20 145 elanikku (2010).
Zolitūde asum on nime saanud Imanta asumis asunud samanimelise suvemõisa järgi, mille juurde rajati aastal 1989 Riia–Tukumsi raudteeliinile Zolitūde rongipeatus. Nimi tuleneb prantsuse keelest, kus solitude tähendab üksildust. Kuigi suvemõisa hooned asusid Imantas, olid selle maad siiski põhiliselt Zolitūde asumi aladel. Lisaks on Zolitūde ja Imanta piiril veel Imanta peatus. Aastal 1877 liideti mõisa maad linnaga, aga reaalset ehitustegevust seal eriti ei olnud. Aastani 1910 asus asumi maadel hipodroom, lisaks toodeti lähedal asuvast rabast turvast. Aastal 1924 võõrandati mõisa maad ja anti need Riia linna kasutusse. Enne Läti okupeerimist Nõukogude Liidu poolt ehitati asumi aladele individuaalelamuid. Asumile iseloomulikud paneelmajad hakkasid kerkima alles aastast 1983. Aastal 2013 sai asum üle kogu maailma tuntuks Maxima kauplust tabanud varinguga.
Stairsi ekspeditsioon
pisi|Ekspeditsiooni juht kapten [[William Grant Stairs]] pisi|Ekspeditsiooni teekond Stairsi ekspeditsioon oli aastatel 1891–1892 kapten William Grant Stairsi juhtimisel Kesk-Aafrikasse tehtud ekspeditsioon, mille tulemusel kindlustati belglaste kuninga Léopold II võim Katangas.
Taust
Umbes praeguse Kongo Demokraatliku Vabariigi Katanga provintsi alal paiknes 19. sajandi teisel poolel garanganzed ' e Yeke kuningriik, mida valitses kuningas Msiri. Katanga alal oli juba tollal avastatud eelkõige rikkalikke vasemaagi leiukohti, kuid sealt oli leitud ka kulda ja teisi maapõuevarasid. Piirkonda ihaldasid oma võimu alla eelkõige belglased ja britid. Katangast põhja ja loode pool oli belglaste kuninga Léopold II valdus Kongo Vaba Riik, idas ja lõunas aga Briti Kesk-Aafrika ja Briti Lõuna-Aafrika Kompanii valdused.
Berliini konverentsil aastatel 1884–1885 ning Belgia ja Suurbritannia kahepoolsetel kõnelustel oli jõutud Kesk-Aafrika jagamises kokkuleppele. Õigused Luapula jõest ja Mweru järvest põhja ja lääne poole jäävale alale pidid jääma Belgiale, ida- ja lõunapoolne ala aga Suurbritanniale. Õiguste tekkimise eeldused pani paika aga Berliini konverentsil kokku lepitud klausel aktiivse kohaloleku kohta. See tähendas, et koloonia sai õiguspäraseks alles siis, kui oli kohalike valitsejatega maade haldamises kokku lepitud ja sisse seatud valitsemiseks vajalik aparaat. Kuni seda polnud tehtud, võisid ka sama maad ihaldavad konkurendid kohalike pealikute juurde maade üle kauplema minna. Kuningas Msiri ei olnud kellegagi lepingut sõlminud, seetõttu algas võidujooks, milles osales ühelt poolt Léopold II Kongo Vaba Riik ja teiselt poolt Suurbritannia valitsuse nimel tegutsev Briti Lõuna-Aafrika Kompanii eesotsas Cecil Rhodesiga.
Esimese katse tegi Rhodes, kes saatis 1890. aastal Njassamaalt Msiri pealinna Bunkeyasse Alfred Sharpe'i, kellele pidi lõuna poolt appi tulema Joseph Thomson (viimane aga kohale ei jõudnud). Sharpe Msiriga kaubale ei saanud. Ta ei paistnud aga ka konkurentide edu tõenäoliseks pidavat ja avaldas arvamust, et küllap 60-aastane Msiri peagi sureb, ja pärast seda pole tema valduste kättesaamisega probleeme.
Léopold saatis aasta hiljem kaks delegatsiooni. Paul Le Marinelil õnnestus Msirilt saada vaid ebamäärase sõnastusega paber, mis lubab Kongo Vaba Riigi esindajatel Katangas kohal olla. Teist ekspeditsiooni juhtis Alexandre Delcommune, kes püüdis Paul Le Marineli kirjale viidates Msirit veenda protektoraadilepet sõlmima, kuid ka tema ettevõtmine ei õnnestunud.
Ettevalmistused
pisi|Arst Joseph Moloney ja ülevaatajad Hamadi bin Malumi (vasakul) ja Massoudi pärast naasmist Sansibari juulis 1892. Moloney kannab William Stairsi mälestuseks musta käesidet. pisi|Ekspeditsioonil osalenud aafriklased. Püssidega mehed on tõenäoliselt [[askari'd, ülejäänud on kandjad. Jakiga mees on arvatavasti ülevaataja. Taustal on näha paadid, mida nad kaasas kandsid, ja pildi keskel rõivaesemed, mida kasutati vahetuskaubana toidu ja läbiminekuõiguse saamiseks.]]
Belgias oli äärmiselt vähe troopikareiside kogemusega inimesi, kuid Léopold oli ennegi oma plaanide realiseerimise jaoks välismaalasi palganud. Kuningat Kongos esindanud Henry Morton Stanley soovitusel palkas ta 27-aastase Kanadast pärit kapteni William Grant Stairsi, kes muu hulgas kõneles suahiili keelt. Tal oli hea maine ja kogemus Emin Pasha vabastamise ekspeditsiooni juhtimisest Stanley kõrval. Stairs oli küll Kanadas sündinud, kuid Suurbritannias koolis käinud ja armees teeninud ning pidas ise ennast britiks. Stairsi parem käsi Omer Bodson, ekspeditsiooni ainuke belglane, oli varem teeninud Kongo Vabas Riigis. Juhtimishierarhias kolmas mees oli prantsuse seikleja ja jahimees markii Christian de Bonchamps. Seltskonda kuulus veel kaks valget: varem Esimeses buuri sõjas ja Maroko ekspeditsioonil arstina osalenud Joseph Moloney ning puusepp ja meistrimees Robinson. Stairs oli konkurentide huvist teadlik ja pidas tõenäoliseks, et Briti Lõuna-Aafrika Kompanii nimel tegutsev Joseph Thomson jõuab Msiri juurde enne teda.
Abilisteks palgati 400 aafriklast. Nende seas oli neli või viis Sansibari päritolu ülevaatajat (sealhulgas Hamadi bin Malum ja Massoudi), umbes sada askari ' t, mõned kokad ja teenijad ning hulk kandjaid. Suurem osa neist oli pärit Sansibarist, mõni oli ka Mombasast. Umbes 40 meest palgati hiljem Taboras juurde. Msiri riigi pealinnas Bunkeyas oli ekspeditsiooni teenistuses ka kaheksa kohalike oludega hästi tuttavat Dahomee askari ' t.
Askari ' d olid relvastatud 200 Prantsuse armee vintpüssi Fusil Gras mle 1874-ga, ohvitseridel oli relvi rohkem, nende hulgas Winchesteri vintpüssid. Msiri armeel olid musketid, mille jaoks vajati püssirohtu.
Eesmärgid
Pärast Katanga vallutamist pidid ekspeditsiooni liikmed enne edasi tegutsemist ootama ära täiendavate Belgia vägede kohalejõudmise.
Teekond Katangasse
Nagu enamasti Kesk-Aafrika retkede puhul, kasutati baasina Sansibari saart. Teekonda Sansibarilt alustati 27. juunil 1891. Tavaliselt eelistati Zambezi ja Njassa järve kaudu suunduvat marsruuti, kuid tollane Briti Njassamaa haldur Harry Johnston oli Stairsi hoiatanud, et see teekond ei oleks orjakaupmeeste vastase sõja tõttu turvaline. Seetõttu muutsid nad oma plaane ja suundusid Sansibarist läbi Saksa Ida-Aafrika 1050 km kaugusele Tanganjika järve äärde ning ületasid paatidega järve. Selleks ajaks oli kuiv periood lõppemas ja järgnenud 550-kilomeetrisel marsil Bunkeyasse tuli taluda juba väga kuuma ja niisket ilma. Seejärel alanud vihmaperiood tõi kaasa sääsed ja sanitaarprobleemid.
Kokku kulus Stairsil ja kaaskonnal Bunkeyasse jõudmiseks umbes viis kuud, millest teel oldi 120 päeva ja läbiti keskmiselt 13,3 km päevas. Nad läbisid nii tihedaid metsi, soid kui ka kivikõrbeid. On teada, et ükskord laskis Bodson kümmekond antiloopi, teinekord õgiti aga ennast ääreni täis jõehobuliha.