cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marseljees
Laulu kuulutas riigihümniks Rahvuskonvent 14. juulil 1795. Varem Prantsusmaal hümni polnudki. Ta oli riigihümn kuni Esimese keisririigi väljakuulutamiseni 18. mail 1804. Uuesti kuulutas "Marseljeesi" riigihümniks Kolmanda vabariigi parlament 14. veebruaril 1879.
Tänapäev
Tänapäev on tuntud ka vanade fotode ja postkaartide põhjal koostatud pildialbumite kirjastajana.
Marseljees
1848. aasta revolutsioonid levitasid "Marseljeesi" üle kogu maailma, kus ta sai tuntuks revolutsioonilise lauluna. See oli Pariisi Kommuuni mitteametlik hümn ja 1905. aasta revolutsiooni ajal üks levinuimaid revolutsioonilisi laule. Pärast Veebruarirevolutsiooni oli "Marseljees" Ajutise Valitsuse hümn ja pärast Oktoobrirevolutsioonigi säilitas ta aastateks "Internatsionaali" kõrval poolametliku staatuse.
Tavaliselt lauldakse ainult esimene salm ja üks kord refrääni.
Sõnad prantsuse keeles
<i> Allons enfants de la Patrie, le jour de gloire est arrivé Contre nous de la tyrannie L'étendard sanglant est levé. L'étendard sanglant est levé: Entendez-vous dans nos campagnes Mugir ces féroces soldats! Qui viennent jusque dans vos bras Égorger vos fils et vos compagnes.
Que veut cette horde d'esclaves De traîtres, de rois conjurés? Pour qui ces ignobles entraves Ces fers dès longtemps préparés Ces fers dès longtemps préparés Français, pour nous, Ah quel outrage Quel transport il doit exciter! C'est nous qu'on ose méditer De rendre à l'antique esclavage
</i>Refrain<i>
Tremblez tyrans, et vous perfides L'opprobe de tous les partis. Tremblez, vos projets parricides Vont enfin recevoir leur prix! Vont enfin recevoir leur prix! Tout est soldat pour vous combattre. S'ils tombent nos jeunes héros, La terre en produit de nouveaux Contre vous, tous prêts à se battre
Tänapäev
Raamatusarjad
Kirjastus on välja andnud raamatusarju
Marseljees
Sõnad prantsuse keeles
Français en guerriers magnanimes Portez ou retenez vos coups. Épargnez ces tristes victimes A regrets s'armant contre nous! A regrets s'armant contre nous! Mais ce despote sanguinaire Mais les complices de Bouillé Tous les tigres qui sans pitié Déchirent le sein de leur mère!
Tänapäev
Raamatusarjad
Eestikeelse lastekirjanduse sarjas "Minu esimene raamat" avaldatakse omamaiste autorite teoseid; tänu sellele on saanud oma loomingut tutvustada mitu uut lastekirjanikku ja lasteraamatute illustraatorit. Sarja "Tänapäeva noorsooromaan" teosed on mõeldud peamiselt teismelistele.
Romaani- ja jutuvõistlused
Kirjastus Tänapäev on korraldanud nii romaani- kui ka jutuvõistlusi.
Marseljees
Sõnad prantsuse keeles
Amour Sacré de la Patrie Conduis, soutiens nos braves vengeurs. Liberté, Liberté chérie Combats avec tes défenseurs Combats avec tes défenseurs Sous nos drapeaux, que la victoire Accoure à tes mâles accents Que tes ennemis expirants Voient ton triomphe et nous, notre gloire
(« Couplet des enfants ») Nous entrerons dans la carrière Quand nos aînés n'y seront plus Nous y trouverons leur poussière Et la trace de leur vertus! Et la trace de leur vertus! Bien moins jaloux de leur survivre Que de partager leur cercueil. Nous aurons le sublime orgueil De les venger ou de les suivre
</i>Refrain
Sakla (Hiiumaa)
Sakla on küla Hiiumaa valla idaosas Kärdla ja Suuremõisa vahel. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Naaberkülad on põhjas Lõpe, läänes Ala, lõunas Loja, idas Partsi ja kirdes Palade.
Nimi
pisi|Sakla küla territooriumil asub [[Palade kalmistu]] Kohanime on esmamainitud Rootsi riigi maaraamatus 1564 kui Sakalä ja 1576 kui Sackala. Paul Ariste ja Lauri Kettunen on kohanime lähtekohaks pidanud sõna sakk ('korjanduskott'), sakuraha ('trahv'). Kettunen on pakkunud ka isikunime Sakko. Leo Tiik on arvanud kohanime pärinevat kas Sakala maakonnast või Saaremaa Saklast.
Loodus
Sakla lõunaosa läbib Ala kraav.
Elanike arv
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 32 inimest. Kõik elanikud olid eestlased.
Talud
Sakla ajaloolised talud 1939
Ajalugu
Sakla kuulus 1977–1997 Palade koosseisu. 1978 alustati arhitekt Kulli projekti järgi Kullipesa elamurajooni arendamist.
Taristu
Küla piirneb kirdes Heltermaa–Kärdla–Luidja maanteega, põhjast läbivad Palade–Tubala tee ja Ala tee. Küla idaosa läbib Sakla–Loja–Vilivalla tee, lääneosa aga Loja tee.
Kultuur
Külas asub Palade kalmistu ja mälestustahvel ajakirjanik Juhan Koklale. Lee talukohal paikneb ohvrikivi. Nigula talu rehielamut on kasutatud seltsitegevuseks, talus säilinud ka veskikoht. Lembitu talukoha rajas aednik Lembit Kuulmata.
Co-edition
Co-edition ehk co-production on trükitehnika.
Co-edition tehnikas väljaandeid trükitakse kahes osas: kõigepealt neljavärvitrükis pildiline osa ja siis tekstiline. Meetodi peamine pluss on rahaline kokkuhoid mitmekeelsete trükiste puhul. Pärast pildilise osa trükkimist söödetakse poognad uuesti trükimasinasse ja trükitakse peale erinevates keeltes tekstid. Suurem osa Eestis müüdavatest co-edition raamatutest valmistatakse Hiinas, Tšehhis, Slovakkias, Itaalias, Hispaanias, Saksamaal, Ungaris või Singapuris.
Madis Aruja
Madis Aruja (16. jaanuar 1936 Kuigatsi – 12. märts 1995 Tallinn) oli eesti looduskaitsetegelane, geograaf ja orienteeruja.
Haridus
Ta lõpetas 1954. aastal Jõgeva Keskkooli ja 1963. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geograafia eriala.
Töö
1963. aastast töötas looduskaitse ja kalakaitse valdkonnas. Aastatel 1963–1981 töötas Eesti NSV Metsamajanduse ja Looduskaitse Ministeeriumi Looduskaitse Valitsuses, 1963-1967 vaneminspektor, 1967. aastast Looduskaitse Valitsuse juhataja asetäitja.
Sporditulemused
1960. aastal tuli esimeseks Eesti meistriks suusaorienteerumises.
Meistersportlane orienteerumises (1968).
Aburukuwa
Aburukuwa on Ghanast pärit silindrikujuline löökpill. See on nime saanud linnu järgi, mille häält see jäljendab.
Taagepera mõis
300px|pisi|Taagepera mõisa peahoone 300px|pisi|Taagepera mõisa peahoone Taagepera mõis (saksa keeles Wagenküll – vana eestikeelse kohanime Vaoküla järgi) oli rüütlimõis Helme kihelkonnas Viljandimaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Tõrva valda Valga maakonnas. 300px|pisi|Taagepera mõisa peahoone sügisel
Ajalugu
Mõisa on esimest korda mainitud 16. sajandil. Poola ja Rootsi ajal olid mõisa omanikeks Rehbinderid, Rootsi rittmeistri Heinrich von Rehbinderi (maetud 1630) surma järel 1629. aastal pärisid mõisa tema poeg Wilhelm (hukkus 22.07.1635) ja Wilhelmi vennapoeg Heinrich von Rehbinder (1604–1680), kes 1622. aastal kuningas Gustav II Adolfi vapipaažina oma sõjaväeteenistust oli alustanud, ning nende järel Wilhelmi poeg Wilhelm Christoph von Rehbinder (surnud 1703), kes Haapsalus 1671 endale Läänemaalt Kärbla mõisast pärit naise võttis, müüs mõisa 1674. aastal Rootsi major, Liivimaa maanõunik ja Maarja-Magdaleena kihelkonna Jõe mõisa (Jägel) pärushärra Otto von Stackelbergile ( –1689). Seejärel oli omanikuks Otto poeg, Pärnumaa ja Tartumaa majandusasehaldur Fabian Reinhold von Stackelberg (Holsteini kindralmajori Otto Magnus von Stackelbergi onu) ja hiljem tema pojad, samuti Liivimaa Eesti ala majandusasehalduri ametis olnud Fabian Adam von Stackelberg (1708–1767) ja Pärnumaa maakohtunik Heinrich Johann von Stackelberg ( –1781). Stackelbergide kätte, kelle järgi sai mõis oma eestikeelse nime, jäi mõis kuni 1796. aastani, mil major Otto Fabian von Stackelberg (1764– ) pantis selle 105 000 hõberubla eest 90 aastaks Pornuse mõisast pärit kreisisaadikust Vene majorile Friedrich Joachim von Oettingenile (1755–1839) ja asus ise Kanepi kihelkonna Tamme mõisa.
1819 sai pankrotti mineva mõisa omanikuks kreisipealik ja Riidaja mõisnik Bernhard Heinrich von Stryk (1746–1829), kes oli 1782. aastast abielus Friedrich Joachim von Oettingeni õe Anna Elisabeth von Oettingeniga (1763–1825). 1822. aastal andis tema mõisa omakorda üle oma pojale Magnus von Strykile (1795–1827). Temalt päris mõisa ainus poeg ja pärija Bernhard von Stryk (1827–1912), kes omakorda 1909. aastal kinkis 370 000 rubla väärt mõisa oma pojale Hugo von Strykile (1860–1941).
Hugo von Stryki ja tema 1896. aastal Taageperal sündinud poja Percy von Stryki kätte jäi mõis 1919. aasta maareformini. pisi|[[Taagepera kabel (Wagenkülsche Kapelle im Kirchspiel Helmet). Johann Christoph Brotze]]
Hoonestu
Sajandi algul alustasid Strykid Eesti ühe suurejoonelisema juugendstiilis mõisahoone rajamist. Hoone projekteeris arhitekt Otto Wildau, kes oli projekteerinud ka lähedalasuvate Holdre ja Karksi mõisa peahooned. Mõisahoone ehitus kestis 1907–1912. Taagepera mõisa peahoonet on nimetatud ka Taagepera lossiks.
Pärast võõrandamist kohandati hoone kopsusanatooriumiks. 1930. aastate lõpus valmis härrastemaja lähedusse Alar Kotli projekti järgi uus funktsionalistlikus stiilis Taagepera sanatooriumi hoone. Vaimuhaigla ja tuberkuloosisanatooriumi ravikorpus asusid hoones 2002. aasta 1. juulini. Aastast 2002 on hoone eravalduses ja alates 2003 tegutseb seal hotell koos restoraniga.
Mõisakompleksi kuulusid ka Taagepera mõisa park ja alleed, Taagepera mõisa piirdemüürid väravaehitistega , Taagepera mõisa teenijatemaja , Taagepera mõisa kaev-pumbajaam , Taagepera mõisa linnumaja , Taagepera mõisa jääkelder , Taagepera mõisa kelder , Taagepera mõisa valitsejamaja , Taagepera mõisa tall , Taagepera mõisa kutsarimaja , Taagepera mõisa vesiveski , Taagepera mõisa moonakatemaja , Taagepera mõisa karjakastell. Mõisa juures asus ka Taagepera mõisa koolimaja.
Kalmistu
Taagepera mõisa kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 600 m kaugusele põhjakirdesse ehk kalmistu asub mõisa peahoone ees oleva pargi kirdeservas.
Postmargid
1933. aastal andis Postivalitsus välja neljast postmargist koosneva tuberkuloosivastase võitluse teemalise seeria, millest 10-sendine sinine/punane ja 20-sendine tumesinine/punane kujutavad Taagepera mõisahoonet (tollast sanatooriumi). Uus mark Taagepera mõisaga ilmus aastal 2006.
Roosna-Alliku vald
Roosna-Alliku vald oli vald Järva maakonnas.
Roosna-Alliku vallavanem oli 2014. aasta jaanuari seisuga Peeter Saldre.
Ajalugu
Roosna-Alliku vald moodustati 1992. aasta 7. mail.
Omavalitsusüksus liideti haldusreformi käigus 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimiste järel senise Paide linna ja Paide vallaga. Moodustatud haldusüksus hakkas kandma nime Paide linn.
Kuldsamblik
pisi|[[Tava-kuldsamblik]] pisi|[[Müüri-kuldsamblik]] Kuldsamblik (Caloplaca, Th. Fr., 1860) on vasksamblikuliste sugukonda kuuluv samblike perekond. Kuldsamblike perekonda kuulub umbes 500, mõne hinnangu järgi ligikaudu 800–1000 liiki. Perekond kuldsamblikud on vasksamblikuliste sugukonna liigirikkaim perekond. Enamik vasksamblikuliste liike on lihheniseerunud ehk samblikke moodustavad.
Botaanilised omadused
Kuldsamblikud kuuluvad koorik- ehk pisisamblike hulka. Nende tallus on koorikjas või poollehtjas. Viljakehadeks on lekanoraalsed apoteetsiumid, mis tähendab, et hümeeniumi ümbritseb fotobiondi rakke sisaldav talluseserv. Sellisel juhul paistab viljakeha pealt vaadates tavaliselt kettana, mida ümbritseb teist värvi rõngas. Apoteetsiumite teine põhitüüp, letsideaalne apoteetsium, näib pealt vaadates ühevärviline, sest puudub talluseserv.
Viljakehad on enamasti kas kollased, oranžid või punased (näiteks kollane ketas ja oranž talluseserv). Eestis sagedasel hallil kuldsamblikul on aga kollane ketas ja hall talluseserv. Samuti on Eestis kolm musta värvi apoteetsiumitega liiki. Need on Caloplaca variabilis, Caloplaca chalyba ja Caloplaca alociza (viimase kahe kohta on Eestist väga vähe leiuandmeid).
Kuldsamblike fotobiont ehk sambliku taimne sümbiont on Trebouxia või sellele lähedane rohevetikas.
Biokeemia
Kuldsamblikud sisaldavad parietiini ja teisi antrakinoone. Seetõttu toimub värvusreaktsioon kaaliumhüdroksiidi (KOH) 10–35% vesilahusega, mille tulemusel nii tallusel kui viljakehal olev lahusega töödeldud ala muutub tumepunaseks (K+ tumepunane).
Süstemaatika
Perekond kuldsamblik kuulub vasksamblikulaadsete seltsi ja vasksamblikuliste sugukonda.
Kuldsamblikele on Eestis esinevatest samblikest fülogeneetiliselt kõige lähedasemad särasamblikud (Fulgensia) ja korpsamblikud (Xanthoria).
Kuldsambliku perekonnas esineb alamperekond Gasparrina, kuhu on koondatud poollehtja tallusega kuldsamblikud.
Ökoloogia ja levik Eestis
Kuldsamblikud eelistavad kasvada graniidil ja lubjakivil, samuti puukoorel, harvemini maapinnal või puidul. Kõige tavalisemaid kuldsambliku liike, näiteks halli kuldsamblikku (Caloplaca cerina), tava-kuldsamblikku (Caloplaca flavorubescens) ja Caloplaca holocarpa’t võib kohta igal pool Eestis, aga osa liike on omased eelkõige Lääne-Eestile ja saartele, näiteks kera-kuldsamblik (Caloplaca sinapisperma) ja meri-kuldsamblik (Caloplaca marina). Umbes 15 liigil on Eestis teada ainult üks leiukoht. Täpsemaid leiukohtade andmeid Eestis esinevate kuldsamblike kohta saab vaadata Eesti samblike e-infosüsteemist (Eseis).
Eesti kaheksa sagedasemat kuldsamblikku Eesti loopealsetel on kuldsamblikud üks esindatumaid perekondi.
Eesti liigid
Eestist on leitud järgmised 43 kuldsambliku liiki.
Levik maailmas
Kuldsamblikud on levinud kogu maailmas, Antarktikast Arktikani. Ainuüksi Briti saartelt on teada ligi 30 liiki kuldsamblikke. Uusi liike on kirjeldatud veel näiteks Nepalis, Kanaari saartel ja Austraalias.
Uuritus
Kõige rohkem on uuritud kuldsamblikke Euroopas   ning Põhja- ja Kesk- Ameerikas. Samuti on tehtud mitmeid uurimusi samblike esinemisest polaaraladel  ja Indias. Tõenäoliselt on sellest perekonnast veel palju liike kirjeldamata Aafrikas ja Lõuna-Ameerikas.
Kuldsamblikealaseid artikleid on avaldanud järgmised teadlased:
Looduskaitse
Eestis on looduskaitse alla võetud 51 samblikuliiki, sealhulgas näsa-kuldsamblik (Caloplaca verruculifera). Näsa-kuldsamblikul on väga kitsas elupaiganõudlus: nimelt kasvab ta ainult merevee pritsmete ulatuses paiknevatel kividel. Lähedastest liikidest on kaitse alla võetud harilik särasamblik (Fulgensia bracteata), mis kuulub kolmandasse kaitsekategooriasse.
Eesti ohustatud liikide punasesse nimestikku on kantud järgmised kuldsamblikud:
Kuldsamblikud ja poliitika
2007. aastal avastatas Kerry Knudsen Californiast Santa Rosa saarelt uue kuldsambliku liigi, mille ta kirjeldas aastal 2009 ja nimetas Barack Obama järgi Caloplaca obamae.
Hinge passioonid
"Hinge passioonid" (pr Les passions de l'âme) on René Descartesi kolmeks osaks jaotatud teaduslik käsitus inimemotsioonidest, nende põhjustest, mehaanikast, toimest ja tulemitest. Teos sisaldab ühtlasi osutusi Descartesi moraalifilosoofiale.
Anti esmakordselt välja Amsterdamis 1649. Mõned uurijad oletavad, et Descartesil ei õnnestunudki trükisega tutvuda, sest talvel puudus laevaühendus Hollandi ja Rootsi vahel.
Kuigi passioonide temaatika kasvas välja kirjavahetusest Böömimaa Elizabethiga, "Talvekuningas" Friedrich I ja Elizabeth Stuarti vanima tütrega, on kirjavahetuse ja selle traktaadi puhul tegemist kahe eripalgelise tekstikorpusega. Traktaadis püüab Descartes anda seletuse keha ja vaimu vaheosa, passioonide, mis teatavad kehale mõtetest ja vaimule kehast, loomusest. Elizabeth juhtis kahe substantsi (res cogitans ja res extensa) vastastikule üleminekule inimkehas teravalt tähelepanu.
Tallinna–Paldiski maantee
pisi|Maantee Valkse külas
Tallinna–Paldiski maantee (põhimaantee nr 8) on üks Eesti põhimaanteid.
Sillad Tallinna–Paldiski maanteel
Sildade nimekiri pärineb Teeregistri andmebaasist.
Asulad Tallinna–Paldiski maantee ääres
Tallinna linn, Harkujärve küla, Harku alevik, Hüüru küla, Püha küla, Kiia küla, Kütke küla, Tutermaa küla, Kumna küla, Keila linn, Valkse küla, Illurma küla, Niitvälja küla, Tuulna küla, Kloogaranna küla, Kersalu küla, Paldiski linn.
Eesti Nyingma ajalugu
Eesti Njingma ajalugu hõlmab aastatel 1983–1988 Eestis tegutsenud esimese Njingma ühenduse Eestimaa Budistlik Vennaskond ehk Taola regevust. Selle asutas Vello Väärtnõu 1983. aastal Tallinnas, et rajada ningma koolkonna traditsioon Eestis. Eestimaa Budistlik Vennaskond tegeles budismialase kirjanduse tõlkimisega inglise, vene, saksa ja soome keelest, paljundas ja levitas tõlkeid. Tõlkimisega tegelesid Tiina Hallik, Anu Rootalu, Enn Jaanson, Eve Pärnaste ja teised. Tegemistes oli abiks ka Ants Luik, hiljem lisandus Eke-Pärt Nõmm koos isa Jaan Nõmmega. Taola tegevuse eesmärk oli budistliku mõttelaadi ja ideede viimine rahva hulka. Maaliti ja tehti siiditrükis thankasid, hadakke ja burhaane, budistlikku õpetust jagas Vello Väärtnõu.
1984. ja 1985. aastal ehitati Väärtnõu juhtimisel kolm stuupat Siim Jõesaare talu maadele Haapsalu lähedale. Kloostri rajamiseks osteti Läänemaale talu, projekti tulevasele kloostrile tegi arhitekt Leonhard Lapin. Kloostri rajamine jäi aga pooleli seoses taolaste aktiivse vabadusvõitlusega ja ERSP rajamisega Väärtnõu poolt 1988. aastal, mistõttu KGB saatis Väärtnõu Eestist välja. thumb|Buddha. Vello Väärtnõu illustratsioon
Eesti Njingma
Eesti Njingma on njingma koolkonna ühendus, mis ühendab njingma koolkonna õpetusest huvitatud inimesi. Selle njingmad järgiva ühenduse eestseisja ja juht oli alates 1982. aastast Vello Väärtnõu. Kuni 1988. aastani kasutas see liikumine nime Eestimaa Budistlik Vennaskond ehk Taola. Eesti Njingma nime hakati kasutama seoses ühenduse registreerimisega mittetulundusühinguna 2007. aastal. Eesti Njingma figureeris mõistena juba Eestimaa Budistliku Vennaskonna aegadel, kuid kuna esialgne Taola meeskond saadeti kommunistide poolt okupeeritud Eestist välja, siis võeti pärast Eesti Vabariigi taastamist kasutusele mitte enam Eestimaa Budistliku Vennaskonna ega Taola nimi, vaid nimi, mis oli aastakümneid tagasi kavatsetud – Eesti Njingma.
Mittetulundusühing Eesti Njingma lõpetas ametlikult oma tegevuse Eestis 2011. aasta septembris ning tegutseb edasi Austraalias.
Budismiteemalised näitused
Eesti Njingma on seoses konverentsidega korraldanud 5 näitust Tallinna Ülikoolis, Eesti Rahvusraamatukogus ja Tartu Ülikoolis, kus on tutvustatud eesti budismi ajalugu ja eesti budismi traditsiooni, budistlikke raamatuid, teoks on saanud ka fotonäitus koostöös Peterburi budistliku templiga.
Eesti Njingma budismi entsüklopeediad
Vello Väärtnõu juhtimisel on käivitatud esimene eestikeelne budismialase veebientsüklopeedia ENBE (Eesti Njingma Budismi Entsüklopeedia), mis hõlmab üle 3000 artikli ning koondab erinevaid vaatenurki budismi ja idakultuuri kohta: mõistete selgitusi, artikleid, reisikirjeldusi jmt. Vello Väärtnõu on ka 2011. aastal alguse saanud mahuka veebientsüklopeedia "Buddhist Encyclopaedia of China" projekti autor ja juht.
Budistlik arhitektuur
Lisaks 1980. aastatel rajatud neljale stuupale ehitas MTÜ Eesti Njingma Vello Väärtnõu juhtimisel 2008. aastal Eestisse viienda stuupa, mis on pühendatud kõikide olendite kaitseks ja heaoluks, Tuletempli ja palveveski. Stuupa, mis on 10 m kõrgune, asub Veltsa külas. Põhjamaades on üldse kokku seitse stuupat, millest viis asub Eestis. Väärtnõu poolt on loodud ka esimesed Eestis valminud budistlikud pühapildid – thankad.
Tiibeti Budismi Nyingma Eesti Kogudus
thumb|Annetuspütid. Vello Väärtnöu illustratsioon Tiibeti Budismi Nyingma Eesti Kogudus moodustus 1997. aastal inimestest, kes juba varem olid budismiga seotud, s.h ka mõned, kes 1970. aastate esimesest poolest alates olid iseseisvalt budismiga tegelenud. Anu Rootalu oli 1980. aastatel kokku puutunud budismiga Taolas, enamik koguduse liikmeid aga oli pärit drikungi liinist, kes käisid koos Metsa tänaval asunud Drikungi Keskuses, samuti liitus inimesi, kes varem ei olnud ühegi teise budistliku ühendusega otseselt seotud. Tiibeti Budismi Nyingma Eesti Koguduse tekkimise aluseks oli tiibeti budismi elavat, katkematut järgnevusliini esindava õpetaja saabumine Eestisse ja tema vahendatud nyingma õpetuste edastamine õpilastele.
1994. aastal saabus esmakordselt Eestisse tiibeti budismi Nyingma koolkonna Väga Auväärne õpetaja Nyichang Khentrul Rinpoche (tib: nyi-lcang mkhan-sprul rin-po-che), kes Tema Pühaduse Dalai-laama palvel resideeris tol ajal Jaapanis, olles seal ainus tiibeti budismi kõrgem laama. Järgmistel aastatel jätkusid tema regulaarsed Eesti-visiidid ja kohapealsed harjutus-õppelaagrid.
1996. aastal hakkas auväärne Nyichang Rinpoche õpetama Longchen Nyingthig (tib: ཀློང་ཆེན་སྙིང་ཐིག, transl.: klong chen snying thig) ngöndro'd (sissejuhatus e eelharjutused kõrgemasse dzogchen-õpetusse) kindlale 18 inimesest koosnevale rühmale. Viimase osa sellest õpetusest andis ta 2000. aasta suvel.
21. septembril 1997 toimus asutamiskoosolek ja 2. oktoobril 1997 registreeriti Tiibeti Budismi Nyingma Eesti Kogudus ametlikult usuühendusena.
Tiibeti Budismi Nyingma Eesti Koguduse liikmed osalevad kohalikes (Budismi Instituut, Tiibeti Traditsioonilise Meditsiini Akadeemia, Usuliste Ühenduste Ümarlaud jt budistlikud ühendused) ning rahvusvahelistes budismiga seotud organisatsioonides.
Tiibeti budismi nyingma koolkonna dzogcheni õpetustega on suuremal või vähemal määral seotud mitu Eestis tegutsevat budistlikku organisatsiooni, s.h Eesti Dzogcheni Ühing, Khordongi Ühing Eestis, Drikung Dzogtšeni Eesti Kogukond Drikung Namtšag Mebar Dzong, Pärnu tiibeti budismi keskus Drikung Dordže Tšö Dzong, RIGPA Eesti jt.
Rannamõisa
Rannamõisa on küla Harku vallas Harju maakonnas.
Piirkonna varasem saksakeelne nimi oli Rannamõisa mõisa järgi Strandhof.
Külas asus kohvik Merepiiga ja Tallinna–Rannamõisa–Kloogaranna tee ääres Riikliku Autoinspektsiooni paviljon.
Külas asuvad Rannamõisa kivikalmed.
Uguņciems
Uguņciems (vanasti ka Uguņi) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Vandzene valla idaosas.
Küla asub Grīva jõe ääres merepinnast 14 meetri kõrgusel. Uguņciems on tekkinud endise Uguņi mõisa (Uggunzeem) keskuse juurde. Külas on raamatukogu.
Külas asuv Tīrumi keskaegne kalmistu ja hiiepaik Basese Libahundikivi on muinsusmälestistena kohaliku kaitse all.
Aastal 2015 oli külas 101 elanikku, aastail 2017 ja 2020 oli elanikke 102.
Apollo 15
Apollo 15 oli NASA Apollo programmi üheksas mehitatud missioon, mis sooritas neljanda maandumise Kuule.
Missioon startis Kennedy Kosmosekeskusest 26. juulil 1971 kell 13:34.00 UT.
Kuumoodul kuundus 30. juulil kell 22:16.29 ja lahkus sealt 2. augustil kell 17:11.22, jõudes Maale tagasi 7. augustil kell 20:45.53. Lennu kestus oli kokku 295 tundi, 11 minutit ja 53 sekundit.
Apollo 15 oli esimene lend, millel astronaudid veetsid Kuu pinnal suhteliselt kaua aega, keskendudes teadusuuringutele. Kokku tõid nad kaasa 76,8 kg kivimeid.
James Irwin ja David Scott tegid Kuul esimese sõidu kuuautoga, sõites läbi 27,9 km. Kuuauto pikkus oli 310 cm, laius 183 cm, kõrgus 144 cm, mass 209 kg, kandevõime 480 kg, jõuallikateks 2 36 V akut, iga ratast vedas 190 W võimsusega mootor.
Scott kontrollis Kuu peal teooriat, et vaakumis kukuvad kõik esemed võrdse kiirusega, pillates maha kotkasule ja oma geoloogivasara. Nad kukkusid tõepoolest ühesuguse kiirusega. Enne kui Scott jõudis nad üles korjata, astus Irwin kogemata sulele peale ja see jäigi kuu peale.
Kuu orbiidil tiirlev Worden asus lennu ajal rekordilisel kaugusel lähimast inimesest. Scott ja Irwin olid Kuul, tema aga Apollo 15 juhtmoodulis neist 3596,4 km kaugusel.
Apollo 15 kergitas oma maandumispaigas üles tohutu tolmupilve. Selle fikseeris Jaapani kuukaaslane SELENE ja need andmed langevad hästi kokku Apollo 15 juhtimismoodulist tehtud fotodega Kuu pinna albeedo muutuste kohta maandumispaigas. Fotode analüüs kinnitas selle pilve olemasolu veel 2008. aasta mais. Niisugused tõendid on tähtsad oletuste kummutamiseks, nagu olnuks kogu programm suur pettus.
Apollo 15 logo kujutas kolme lindu lendamas Kuu maastiku kohal. Vahetult lindude taga moodustavad kraatrite ahelikud Rooma numbri XV. Logo ümbritsevad punane, valge ja sinine rõngas ning keskmisele neist, valgele on kirjutatud kosmonautide nimed. Logo kujundas Itaalia moekunstnik ja poliitik Emilio Pucci, kes esitas kolme linnu motiivi, kuid meeskond muutis selle värvid esialgsest sinisest ja rohelisest patriootlikumateks punaseks, valgeks ja siniseks.
Taani Eurovisiooni lauluvõistlusel
Taani on osalenud Eurovisiooni lauluvõistlusel aastatel 1957–1966 ja taas 1978. aastast kuni tänapäevani. Riik on võitnud lauluvõistluse kolmel korral ja saavutanud koha esikolmikus seitsmel korral. Taani ei osalenud võistlusel aastatel 1967–1977, kuna DR toonane direktor arvas, et lauluvõistlusele minevat raha saab ka "mõistlikumalt kasutada".
1950. aastad läksid hästi. Taani debüüt õnnestus suurepäraselt, kui saavutati kolmas koht.
1960. aastate algus läks vägagi edukalt, kui jõuti mitu korda esikümnesse. 1963. aastal võitis Taani esimest korda, kui riiki esindas Grethe & Jørgen Ingmann lauluga "Dansevise".
Taanit saatis suur edu 1980. aastatel: 1984., 1986., 1987. ja 1989. aastal saavutas Taani head kohad. Kuid 1982. ja 1983. aastal saadi ühed kehvemad kohad Taani Eurovisiooni-ajaloos, ka 1990. aastad oli taanlastele kasinad. Taanlased eemaldati võistlusest kolmel korral (1994, 1996, 1998) ja osalemise korral nad enamasti lõpetasid tabeli teises pooles, välja arvatud aastatel 1990, 1995 ja 1999.
Teine võit tuli siis, kui riiki esindas Olsen Brothers lauluga "Fly on the Wings of Love".
Sestpeale on taanlastel lauluvõistlusel läinud nii hästi kui ka halvasti. 2001. aastal, kui võistluse korraldas Taani ise, saavutati pingelises heitluses teine koht, jäädes alla Eestile. Pärast kaheaastast edu pidi Taani leppima Tallinnas toimunud lauluvõistlusel viimase kohaga, mistõttu Taani diskvalifitseeriti 2003. aasta Eurovisiooni lauluvõistluselt. Taas esines Taani edukalt 2005. aastal, mil Taani pääses esikümnesse, olles 9. kohal. Järgmisel kahel aastal jäid Taani tulemused tagasihoidlikuks. 2008. ja 2009. aastal kvalifitseeruti taas finaali. Kuid esikümnesse finaalis ei pääsenud riik kummalgi korral.
2010. aastatel on Taanil hästi läinud. Riik jõudis 2010. ja 2011. aastal esiviisikusse. 2013. aastal tuli Taanile kolmas võit, kui riiki esindas Emmelie de Forest lauluga "Only Teardrops". 2014. ja 2018. aastal jäi Taani üheksandaks, kuid 2015. ja 2016. aastal ei pääsenud Taani finaali.
Hääletamise ajalugu (1978–2015 finaalid)
Taani on saanud kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt:
Valgalciems
Valgalciems on küla (vidējciems) Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Roja vallas. Küla asub valla lõunaosas Liivi lahe kaldal.
Osa ajaloolisest Valgalciemsi külast jääb tänapäeval Vandzene valda ning on halduslikult eraldiseisev Valgalciemsi küla. Aastail 2009–2021 kuulus küla Roja piirkonda.
Külas kasvab looduskaitsealune mänd ümbermõõduga 2,9 meetrit. Valgalciemsis asub Valgalciemsi bussipeatus.
Aastal 2015 oli külas 140 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 121.
Püvi
Püvi on eesti perekonnanimi.
2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Püvi 272 inimesel: 133 mehel ja 139 naisel. Perekonnanimede esinemissageduselt oli Püvi meeste puhul 547. kohal ja naiste puhul 598. kohal. Nimi on levinuim Valga maakonnas, kus sellenimelisi on 10 000 elaniku kohta 10,3.
Jõgeva Ühisgümnaasium
Jõgeva Ühisgümnaasium, endine '''Jõgeva 2. Keskkool''', oli üldhariduskool Jõgeval.
Kooli viimane direktor oli Jüri Toit. Koolihoone asus aadressil Piiri 1.
2013. aastal lõpetas Jõgeva Ühisgümnaasium tegevuse, kui liideti kokku Jõgeva Gümnaasiumiga, mille liitmisel alustas tegevust Jõgeva Põhikool.
Põšma jõgi
thumb|Sild üle Põšma jõe [[Belojarski juures.]] thumb|Mineraalveeallikad jõe lähedal. [[Sergei Prokudin-Gorski värvifoto, 1912.]] Põšma (vene Пышма) on jõgi Venemaal, Tura parempoolne lisajõgi.
Põšma saab alguse Kesk-Uuralist Uurali idanõlvadelt 290 m kõrgusest Isseti paisjärvest, mis asub Jekaterinburgist põhjas Verhnjaja Põšma linna juures. Jõgi voolab ida suunas Sverdlovski ja Tjumeni oblastis Taga-Uuralimaa madalikul ja Lääne-Siberi madaliku lääneserval.
Jõe pikkus on 603 km, valgala pindala 19 700 km².
Jõe ääres asuvad Verhnjaja Põšma, Zaretšnõi, Belojarski, Kamõšlovi, Suhhoi Logi, Põšma ja Talitsa linn.
Jõgi toitub 60% ulatuses lumest. Kevadine suurvesi on aprillist maini. Suvel põhjustab vihm tulvavesi.
Keskmine vooluhulk on 34 m³/s, maksimaalne vooluhulk umbes 1300 m³/s, minimaalne vooluhulk umbes 2 m³/s.
Jõgi külmub novembri esimesel poolel, jääkate sulab aprilli teisel poolel.
Alamjooksul on hulgaliselt meandreid. Seal on jõgi umbes 50 m lai ja 3 m sügav.
Jõel parvetatakse metsa. Jõe vett kasutatakse tööstuslikus veevarustuses. Jõel on kolm või kaks veehoidlat. Belojarski veehoidlat kasutab Belojarski tuumaelektrijaam.
Jõgi on väga saastatud.
Kabala vald
Kabala vald oli vald Järva maakonnas. Oktoobris 2005 liideti Kabala vald Türi vallaga.
Ajalugu
Kabala valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991.
Bakteriofaagid
pisi|Tüüpilise bakteriofaagi ([[T4 faag|T4) ehitus]] Bakteriofaagid ehk bakteriviirused ehk faagid on bakterite viirused.
Mõõtmetelt jäävad nad vahemikku 8–100 nm. Nad on enamasti oluliselt suuremad kui muud viirused.
Bakteriofaagid sisaldavad valgulisi ühendeid (nukleoproteiide), mis erinevad bakteri valkudest. Nad on võimelised omastama toitekeskkonnast lämmastikku ja mõningaid fosforiühendeid.
Bakteriofaagid jagunevad kahte rühma:
Antibiootikumiresistentsuse põhjustatud hädad on tekitanud huvi bakteriofaagide kasutamiseks antibiootikumidele resistentsete bakterite tapmiseks (faagiteraapia).
Soonlepa
Soonlepa on küla Hiiumaa valla idaosas Soonlepa poolsaarel Soonlepa lahe ääres. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Naaberkülad on põhjas Aruküla, kirdes Heltermaa ja idas Sarve.
Nimi
Kohanime lähtekohaks on kohanimi Soome ja lõpp. Paul Ariste pakkus kohanime lähtekohtadeks sõnu soo ja lepp, kuid Marja Kallasmaa arvates ei järgi need varasemaid kirjapanekuid. Paul Johansen tõlgendas kohanime lõpuosa kui 'piir'. Lauri Kettunen pakub lõpuosaks ka sõna lepe. Kohanime on 1453 esmamainitud kui Somelepis, 1564 kui Somelep.
Loodus
Küla ala jääb valdavalt Sarve maastikukaitseala koosseisu.
Elanike arv
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 23 inimest. Kõik elanikud olid eestlased.
Talud
Soonlepa ajaloolised talud 1939
Taristu
Küla idaosa läbib Heltermaa–Sarve–Aruküla tee.
Kultuur
Külas asub Soonlepa mõis, mille lubjaahi on pärandkultuuriobjekt. Mõis on tänapäeval näitetruppide suvelavastuste kohaks.
Kodarapüss
Kodarapüss on rattakodarast valmistatud isetehtud pürotehniline mänguasi, mis teeb pauku. Kodara nippel keeratakse kodara otsas tagurpidi ja seda kasutatakse lõhkelaengu kestana, laenguna kasutatakse tikuväävlit ning lööknõela rolli täidab tömbiks lõigatud nael. Kodarapüss oli levinud mänguasi NSVLi noorte seas.
Kõige tavalisem kodarapüss on L-tähe või vibukujuline kodar, mille otsas oleva tikuväävliga täidetud nipli avausse paigutatud naela stabiliseerib kodara teise otsa külge pinguldatud kummiriba või traat. Sellist kodarapüssi lastakse lüües püssi naelaga otsa vastu kõva pinda, nt kivi või asfalti, nael paneb plahvatama niplisse pressitud tikuväävli ning kõlab pauk.
Kuna kodarapüss on käsitöö ning lähtematerjalina kasutatakse käepäraseid komponente, siis püsside disain ja tööpõhimõte varieerub. Näiteks on olemas ka noole põhimõttel töötavaid heidetavaid kodarapüsse, ka on kodarapüsse, mida valmistatakse mitte jalgratta, vaid mõne suurema sõiduki kodaratest.
Kodarapüssiga samasuguse tööpõhimõttega on sutspüss, mis tehakse tüüpiliselt peenikesest vasktorust. Ka on kasutatud sarnaselt võtmeid, mille vardjas on seest õõnes, samamoodi meisterdatakse heidetav paugupüss tikuväävliga täidetud mutrist, surudes väävli kokku mutri kummassegi otsa keeratud poldiga. Suurema mahuga kestadega kaasneb suurem plahvatus ja suureneb oht vigastusteks.
Sääre (Hiiumaa)
Sääre on küla Hiiumaa valla idaosas Sääre ninal. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Sääre piirneb põhjas Suuresadama, läänes Kõlunõmme, edelas Pühalepa-Harju ja lõunas Kuri külaga.
Nimi
Kohanimi tuletub sõnast säär (neem, madalik, leetseljak). Kohanime on esmamainitud 1565 kujul Särle by ja 1726 Sehrell.
Loodus
Külas asub Rannakodu järv.
Elanike arv
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 35 inimest. Neist 34 olid eestlased.
Taristu
Läbi küla kulgevad Tempa–Suuresadama tee ja Partsi–Kuri tee. Tempa teelt saavad alguse Sääre tee ja Madise tee.
Stephanus II (paavstiks valitu)
Stephanus oli paavst Zachariase ajal Rooma San Crisogono kiriku preester (kardinalpreester). Teda on mainitud aastal 745.
Ta valiti paavstiks 22. või 23. märtsil 752 Lateraani palees, kuid sai paar päeva hiljem ajurabanduse ja suri kas 25. või 26. märtsil 752.
Imavere vald
Imavere vald oli kohalik omavalitsusüksus Eestis Järva maakonnas.
2017. aastal liideti Imavere vald naabervaldadega Järva maakonnast, mille käigus moodustati uus omavalitsusüksus – Järva vald.
Imavere vallavanem oli aastatel 1991–2017 Jüri Ellram.
Asustus
Eistvere, Hermani, Imavere, Jalametsa, Järavere, Kiigevere, Käsukonna, Laimetsa, Puiatu, Pällastvere, Taadikvere, Tammeküla ja Võrevere.
Majandus
Valla suurim tööstusettevõte ja tööandja oli Imavere saeveski (320 töötajat).
Gregorius XI
Gregorius XI (Pierre Roger de Beaufort, ka Pierre-Roger de Beaufort-Turenne; 1329 või 1331 – 27. märts 1378) oli paavst 1370–1378. Ta oli 201. paavst, viimane Avignoni vangipõlve paavst ja viimane prantslasest paavst.
Pierre Roger de Beaufort sündis Prantsusmaal Rosiers d’Égletonsi kommuunis Maumonti lossis hilisema Beauforti krahvi Guillaume II Rogeri ja tema abikaasa Marie du Chamboni kümnelapselises peres. Tema onu sai 1342 paavstiks Clemens VI nime all.
Roger de Beaufort sai Sully ülemdiakoniks, 11. juulil 1348 Bayeux dekaaniks, siis Sensi ülemdiakoniks, Lateraani basiilika ülempreestriks ja 1350 Roueni ülemdiakoniks. Ta määrati novembris 1365 tegelema Napoli diplomaatiliste suhetega. Ta oli 1367 kardinalide Élie de Saint-Yrieix' ja Gil Álvarez de Albornozi testamentide ning 1369 kardinal Nicolas de Besse testamendi täideviija.
Roger de Beaufort saatis 1367 paavst Urbanus V-t teel Prantsusmaalt Rooma. Juulis 1368 vahendas ta koos kardinalide Guillaume de la Sudré ja Guillaume d'Aigrefeuille'iga Taranto vürsti Luigi ja Andria hertsogi Francesco del Balzo vahelisi läbirääkimisi. 1368 sai ta Santa Maria Maggiore basiilika ülempreestriks ja 1369 kardinal protodiakoniks. Paavst volitas teda uurima San Placido Calonerò benediktlaste prioraadi taotlust, mille mungad soovisid rajada kloostrit. Veebruaris 1369 osales ta koos kardinal Guillaume d'Aigrefeuille'i ja Guillaume de la Sudré'ga Napoli kuninganna Giovanna I ja Sitsiilia kuninga Federico IV vahelise vaherahu eelprojekti koostamisel.
Kardinal Roger de Beaufort osales 3 konklaavil 1352–1370.
1370. aasta konklaav
Gregorius XI oli noorim paavst pärast Clemens V, hiljem on veel nooremalt paavstiks saanud Bonifatius IX ja Leo X.
Pleuraõõne dreen
Pleuraõõne dreen on 4–9 mm läbimõõduga painduv silikoontoru, mis asetatakse roiete vahelt rindkere õõnde. Protseduuri eesmärk on pleuraõõnde kogunenud õhu ja vedeliku (kaasa arvatud vere, mäda ja muu) eemaldamine.
Gregorius XI
Avignoni vangipõlv
pisi|250px|[[Siena Katariina juhtimisel saabub paavst Gregorius XI Rooma. Giorgio Vasari fresko, Rooma, Sala Regia, 16. sajand]]
Gregorius XI teavitas kardinale kavatsusest minna kohe pärast paavstiks saamist Rooma, kuid teda takistasid rasked finantsolud, pinged Prantsusmaa ja Inglismaa suhetes ning Itaalia keeruline sisepoliitiline olukord.
Ta moodustas augustis 1371 koos Saksa-Rooma keisri Karl IV-ga, Napoli kuninganna Giovanna I-ga ja Ungari kuningaga Lajos I-ga liiga Milano valitseja Bernabò Visconti vastu. Ta saatis Lombardiasse legaadi ja määras paavsti vägede ülemjuhatajaks Savoia krahvi Amadeo VI. 1373 kehtestas ta Visconti valduses olevatele aladele interdikti ja kuulutas Viscontide vastu välja ristisõja, mille tulemusena sõlmiti 6. juunil 1374 Viscontidega rahu.
1375 peatas Firenze Kirikuriigi varustamise toiduainetega, mille tagajärjel puhkesid rahutused. Paavst kehtestas Firenzele interdikti ja saatis Itaaliasse kardinal Robert de Genève juhtimisel väed, kes suutsid mässulised alad alistada taas paavsti jurisdiktsiooni alla. Ta määras 1376 kardinal Giacomo Orsini legaadiks Sienas.
Cartagena protokoll
Cartagena bioloogilise ohutuse protokoll ehk Cartagena protokoll on rahvusvaheline lepe, mille üldiseks eesmärgiks on piirata geenmuundatud organismide levikut ning nende kasutamise korral sätestada ohtu vähendavad reeglid, seda eriti nende piiriülesel liikumisel.
Gregorius XI
Avignoni vangipõlv
Suvel 1376 viibis Avignonis Siena Katariina, kes püüdis paavsti veenda Itaaliasse siirduma ja taotles mässuliste linnriikide rahu Kirikuriigiga. Hiljem 1378 algul saatis paavst Katariina oma saadikuna Firenzesse.
Cartagena protokoll
Protokolli peamine eesmärk on tagada, et kõigile oleks kättesaadav teave erandina turule lubatud ja kasutatavate GMO-de kohta ning et ilma vastava loata ei võiks GMO-sid riiki sisse vedada.
Gregorius XI
Avignoni vangipõlv
Gregorius XI lahkus 13. septembril 1376 Avignonist ja 2. oktoobril Marseillest. Ta jõudis Rooma 17. jaanuaril 1377, asudes elama Vatikani.
Ta alustas Rooma jõudes Firenzega rahuläbirääkimisi, mida ei saatnud edu. Kui legaat Robert de Genève korraldas 3. veebruaril 1377 Cesenas veresauna, puhkesid rahutused ja olukorra pingestumisel tõmbus paavst mais Anagnisse. Ta naasis 7. novembril 1377 taas Rooma ja hilisema Napoli peapiiskopi Tommasso Ammannati (Tommaso de Amanatise) kohaselt kavatses paavst pöörduda 1378 tagasi Avignoni.
Ta andis Macerata linna Rudolfo Varani käsutusse.
Saja-aastane sõda
Gregorius XI määras 12. jaanuaril 1371 kardinalid Simon Langhami ja Jean de Dormansi legaatideks Inglismaa ja Prantsusmaa kuninga juurde, et sõlmida vaherahu Saja-aastases sõjas.
Suhted Bütsantsiga
Gregorius XI alustas Bütsantsi keisriga läbirääkimisi 1054 puhkenud skisma lõpetamiseks.
Suhted Inglismaaga
Paavsti üleskutsel alustasid Inglismaa ja Prantsusmaa esindajad märtsis 1372 Calais's rahukonverentsi.
Gregorius XI saatis Inglismaale legaadiks Simon Langhami, kelle ta määras ka kardinaliks, kuid ei tunnustanud tema valimist Canterbury peapiiskopiks.
Suhted Moldovaga
Gregorius XI tunnustas Moldova vojevoodi Laţcut Moldova hertsogina, kuid ei andnud 25. jaanuaril 1372 talle luba abikaasast lahutamise osas. Paavst määras 3. septembril 1371 ametisse Milcovi piiskopi.
Suhted Poolaga
Gregorius XI kinnitas 26. märtsil 1375 Miechowi koguduse privileegid. Ta määras 13. aprillil 1377 Przemyśli piiskopiks frantsisklase Eryk z Winzeni.
Suhted Portugaliga
Gregorius XI vahendusel sõlmisid Portugali kuningas Fernando I ja trooninõudleja Kastiilia kuningas Enrique II 1371 Alcoutimi vaherahu.
Suhted Saksamaaga
Saksa-Rooma keisri Karl IV poeg Wenzel krooniti 6. juulil 1376 Rooma kuningaks paavstiga nõu pidamata.
Suhted Ungariga
Gregorius XI suurendas Kalocsa peapiiskopkonna kanoonikute arvu kuuelt kümnele.
Gregorius XI ja Eesti
Gregorius XI andis 10. oktoobril 1373 Riia peapiiskopile Siegfried von Blombergile korralduse vahetada augustiinlaste regulaarkanoonikute rüü premonstratensiaanlaste oma vastu. Ta kinnitas 4. jaanuaril 1374 Innocentius III poolt Riia piiskopile Albertile 1199 antud privileegid. Ta volitas 1376 Riia peapiiskopkonna probleemide lahendajaks San Marcello kardinalpreestri Jean de la Grange.
Ta teatas 28. märtsil 1377 Tallinna piiskopile Ludwig von Münsterile, Strängnäsi piiskopile ja Padise kloostri abtile Turu peapiiskopkonnalt võõrandatud alade tagastamisest.
Ta nimetas 8. juunil 1371 Otto Kuramaa piiskopiks, 23. oktoobril 1374 Riia peapiiskopiks Johann IV ja Saare-Lääne piiskopiks Heinrich III.
Ta andis 12. novembril 1373 Arnold von Culmariale Tartu piiskopkonnas prebende.
Cartagena protokoll
Cartagena protokoll on 1992. aastal Rio de Janeiros vastu võetud bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni lisa. Protokoll jõustus 11. septembril 2003. Eesti ratifitseeris Cartagena protokolli 21. jaanuaril 2004, ning Eestis jõustus see 22. juunil 2004.
Mittemolekulaarne aine
Mittemolekulaarne aine on keemiline aine, mis koosneb väga suurest hulgast aatomitest või ioonidest, mis on omavahel seotud keemiliste sidemetega. Molekule nendes ainetes ei esine.
Tüüpilised mittemolekulaarsed ained on ioonsed ained ja metallid.
Ioonsed ained ja metallid
Ioonsed ained (peamiselt soolad, leelised ja ioonsed oksiidid) koosnevad omavahel ioonilise sidemega ühendatud ioonidest, metallid aga koosnevad paljudest omavahel metallilise sidemega ühendatud aatomitest. Mõlemat tüüpi ained on tahkes olekus kristalsed – ioonsetes ainetes on ioonvõre, metallides metallivõre.
Kovalentsete sidemetega mittemolekulaarsed ained
Mittemolekulaarsed ained, milles esinevad kovalentsed sidemed, võivad olla korrapärase ruumilise struktuuriga (tuntumad nendest on teemant ja kvarts) või kihilise ehitusega (grafiit, punane fosfor), kuid on ka kiulise ehitusega või keerulisema struktuuriga aineid.
Cartagena protokoll
Protokoll sai nime leppe sõlmimise paiga, Cartagena linna järgi Colombias.
Gregorius XI
Gregorius XI ja Eesti
Ta määras 1. veebruaril 1371 Johannes Rutenbeki Tartu kanoonikuks, 19. mail 1371 Wilhelm Vishusi Tartu kanoonikuks, 21. mail 1371 Henricus de Velde Tartu kanoonikuks, 1. oktoobril 1371 Ridgerus Esseni Tartu kanoonikuks, 4. novembril 1371 Tartu vaimuliku Henricus Wittenborchi Limbaži rektoriks, 8. novembril 1371 Tartu vaimuliku Hermannus Vekeneri Saare-Lääne piiskopkonna kanoonikuks, preester Johannes Strasschini Tartu kanoonikuks, Henricus Haselowe Tartu kanoonikuks, 22. oktoobril 1372 Johannes Cracianync de Livonia Saare-Lääne piiskopkonna kanoonikuks, 10. augustil 1373 Johannes Kundebeke Saare-Lääne piiskopkonna kanoonikuks, 5. novembril 1373 Johann von Essendi Tartu toomhärraks, 17. augustil 1374 Fromhold von Vifhuseni Tartu kanoonikuks, 18. jaanuaril 1375 Saare-Lääne piiskopkonna preestri Henning Hamersle Saare-Lääne piiskopkonna (Haapsalu) Pühavaimu kiriku kaplaniks, 1375 Gotscalc Benermani Tartu kanoonikuks, 20. mail 1377 Goswin Breydenscheyduse Tartu kanoonikuks ja 30. jaanuaril 1378 Johannes Boeti Saare-Lääne piiskopkonna kanoonikuks.
Suhted kirikuinstitutsioonidega
Gregorius XI andis 1375 amrosiaanidele augustiinlaste reeglid.
Ta tunnustas 1377 birgitiinide ordut.
Ta sätestas 1373 dominiiklaste konstitutsiooni ja määras ordu kardinal-protektoriks Guillaume d'Aigrefeuille'i.
Ta tunnustas frantsisklaste Paoluccio Vagnozzi rajatud kongregatsiooni tegevust.
Ta tunnustas 18. oktoobril 1373 hieronümiitide ordu rajamist.
Ta tunnustas johanniitide tegevust.
Ta andis privileege olivetaanidele.
Ta andis 16. juunil 1376 Saksa ordule johanniitide ordu vabadused.
Teoloogilised vaidlused
pisi|[[John Wycliffe. "Scriptor Majoris Britanniae" (1548)]] Praha linn esitas 1373 süüdistusi tšehhi usureformaatori Jan Milíči vastu, kes läks Avignoni oma vaateid paavstile õigustama. Gregorius XI mõistis ta süüdistustest õigeks.
Teoloogi ja inkvisiitori Nicolás Aymerichi mõjutusel mõistis paavst 26. jaanuaril 1376 hukka filosoof Ramon Llulli (Raymundus Lullus) kirjutised. Aymerich külastas samal aastal paavsti Avignonis ja saatis teda teel Rooma.
Ta kutsus Saksamaa piiskoppe toetama ortodokssete begardide liikumist.
Ta mõistis 22. mail 1377 hukka John Wycliffe'i teoloogilised vaated.
Kanoniseerimisprotsessid
Gregorius XI avaldas Urbanus V koostatud Elzéar de Sabrani kanoniseerimisotsuse. Ta kaalus 1375 Urbanus V beatifikatsiooniprotsessi alustamist.
Ta sätestas 12. septembril 1372, et Sitsiilias tuleb fraticelli liikumise esindajate tuhka ja luid austada reliikviatena. Ta andis korralduse, et mõnede surnud fraticelli liikmete auks tuleb rajada kirikuid.
Suhted juutidega
Gregorius XI nõudel vabastas inkvisitsioon vanglast ristimise vastu võtnud ja dominiiklaseks hakanud endise juudi Ramon de Tarrega. Ta tunnustas 15. juunil 1372 Magdeburgi peapiiskopi Peter Jelito tegevust juutide kaitsmisel.
Onupojapoliitika
Gregorius XI määras kardinaliks oma õepoja Guy de Malseci ning teised sugulased Pierre de la Jugié, Jean de Crosi ja Jean de la Touri.
Uued kardinalid
Gregorius XI määras 21 kardinali 2 konsistooriumil. Tema ajal said kardinaliks hilisemad vastupaavstid Clemens VII ja Benedictus XIII. Ta määras 1377 Acerenza peapiiskopi Bartolomeo Prignano (hilisem paavst Urbanus VI) Bari peapiiskopiks. Ta avaldas 19. märtsil 1378 bulla "Periculis et detrimentis", milles ta kohendas 1274. aasta apostelliku konstitutsiooni sätteid paavsti valimise osas. Ta lubas Roomas viibinud kardinalidel alustada paavsti surma korral konklaaviga kohe – ootamata ära Prantsusmaal viibivad kardinale. Samuti võisid kardinalid konklaavi pidada kohas, mille nad leiavad endale meelepärase olevat.
Gregorius XI kultuuriloos
Gregorius XI rajas 1373 Orvieto ülikooli ja 1371 Bolognias vaeste meditsiini- ja filosoofiatudengite jaoks kolleegiumi. Ta andis 11. oktoobril 1371 privileege Perugia ülikooli usuteaduskonnale.
Ta reorganiseeris Roomas paavstliku laulukoori.
Ta tühistas 1374 mõned Saksi peegli reeglid ja sätestas, et inkvisitsioonil on õigus sekkuda võlurite üle peetavatel kohtuprotsessidel.
Teda on peetud liturgilise hümni Stabat Mater autoriks.
Paavsti ihuarst oli Giovanni da Tornamira, raamatukoguhoidja oli Pietro Amelio.
Avignoni paavstipalees asub kunstnik Henri Séguri portree paavstist. Kunstnik Giorgio Vasari kujutas paavsti 16. sajandil Roomas Sala Regias asuval freskol.
Juudi kalmistu
Eestis on juudi kalmistuid mitmes paigas:
Aine omadused
Aine omadused on sellele iseloomulikud keemilised ja füüsikalised omadused.