cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vincent Trocheck
2022. aasta juulis sõlmis ta seitsmeaastase lepingu New York Rangersiga. Esimesel hooajal Rangersis tegi Trocheck NHL-is oma paremuselt teise hooaja (22+42).
2017. aastal valiti Trocheck NHL-i tähtede mängule.
2013. aastal tuli Trocheck USA kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. USA jäähokikoondise koosseisus osales ta 2014. aasta maailmameistrivõistlustel.
Elektrooniline hääletamine Eestis
pisi|Europarlamendi e-valimine 2019. aastal Augsburgi ülikooli fuajees Elektrooniline hääletamine on hääletamine elektroonilise seadme vahendusel. Eestis on seadustatud elektrooniline hääletamine interneti teel, kus hääletaja tuvastamiseks kasutatakse ID-kaarti või mobiil-ID-d. E-hääletamise süsteem töötati välja Vabariigi Valimiskomisjoni juhtimisel. Pilootprojektina korraldati jaanuaris 2005 Tallinna elanike küsitlus. Esimesed riiklikud valimised, kus kasutati ka e-hääletamist, olid kohalike omavalitsuste valimised oktoobris 2005.
E-hääletamist eristab muudest hääletamise vormidest muuhulgas see, et e-häält saab ümber hääletada – eelhääletamise ajal tühistab eelmise hääle uuesti antud elektrooniline hääl või valimissedelil antud hääl, valimispäeval aga valimisjaoskonnas antud hääl. Mitu korda hääletades läheb arvesse ainult viimasena antud hääl; kui valija hääletab nii elektrooniliselt kui ka valimissedeliga, siis läheb arvesse ainult valimissedeliga antud hääl. Mitmekordse hääletamise võimalus on seadustatud selleks, et kaitsta hääletajat mõjutamise eest hääletamise ajal. Surve avaldamise korral saab hääletaja oma hääle hiljem uuesti anda. Samas saab survestaja tänu ümberhääletamise võimalusele survestada valijat juba antud häält viimasel hetkel ümber muutma või takistada edasisi ümberhääletamisi ID-kaardi hoiulevõtmisega. Juhuks, kui tervet e-hääletamise süsteemi diskrediteeritakse, on jäetud võimalus e-hääletamise tulemus tervikuna tühistada.
Pärast valimistulemuste väljaselgitamist hävitatakse häälte anonüümsuse tagamiseks e-hääletamise süsteemi serverite kõvakettad ning anonümiseeritud häälte lugemissüsteemi ülekandmiseks kasutatud DVD-ketas.
Riigi valimisteenistus säilitab elektroonilisi hääli ühe kuu jooksul valimispäevast arvates. Pärast nimetatud tähtaja möödumist, kuid mitte enne, kui esitatud kaebuste kohta on tehtud lõplikud otsused, hävitab riigi valimisteenistus elektroonilised hääled, elektroonilise hääletamise süsteemis sisalduvad valijate isikuandmed ning elektrooniliste häälte avamise võtme.
Nimetus
Eestis rakendatavat süsteemi nimetatakse seadustes elektroonilise hääletamise süsteemiks ja vastavat toimingut elektrooniliseks hääletamiseks. Valija poolt süsteemi kaudu antud häält nimetatakse elektrooniliseks hääleks. Lühivormina on kasutusel nimetused e-hääletamise süsteem, e-hääletamine ja e-hääl.
Riigi Infosüsteemi Ameti endine analüütik Anto Veldre on eristanud mõisteid e-hääletus ja i-hääletus, eelistades Eestis kasutusel oleva süsteemi kohta tarvitada viimast mõistet. E-hääletus tähendab Veldre eristuse järgi "suvalist kioski- või kasiinotüüpi värki, kus inimene saab valimiskomisjoni ruumides aparaadil vänta keerata ja nuppe litsuda ning lõpuks (ehk) väljastatakse kusagile (pilve, kettale, mälukaardile) ka tulemus". I-hääletus aga, et "riigil on kasutada mingi süsteem, et kodanik (valija) distantsilt kindlalt ja turvaliselt tuvastada". "I-hääletust" on kõrvuti "e-hääletusega" kasutatud ka Vabariigi Valimiskomisjoni ja riigi valimisteenistuse veebilehel www.valimised.ee.
E-hääletamise 2005. aasta seaduse vastuvõtmine
President Arnold Rüütel jättis 2005. aastal e-hääletamist kehtestava kohaliku omavalitsuse valimiste muutmise seaduse välja kuulutamata, kuna tema hinnangul oli see vastuolus Eesti põhiseaduse 107. paragrahviga. Rüütel leidis, et võimalus elektrooniliselt antud häält muuta rikub hääletamise ühetaolisuse põhimõtet, kuna teisi hääletamisliike kasutaval valijal see võimalus puudub.
Riigikogu põhiseaduskomisjon ei nõustunud, et e-hääletamist võimaldavas seaduses oleks vastuolu põhiseadusega. Seaduse teisel vastuvõtmisel Riigikogus muudeti siiski seaduse teksti selliselt, et elektrooniliselt antud häält ei saanud enam muuta valimispäeval, mis esimesena vastuvõetud seaduse versiooni järgi võimalik oli olnud. Seaduse vastuvõtmise poolt hääletasid Riigikogu Reformierakonna, Isamaaliidu, Erakond Res Publica ja Sotsiaaldemokraatliku Erakonna saadikud, vastu hääletasid Keskerakonna ja Rahvaliidu saadikud.
President Rüütel jättis seaduse ka teisel korral välja kuulutamata ja pöördus Riigikohtusse seaduse kehtetuks tunnistamiseks. Riigikohtu põhiseaduse järelevalve kolleegium asus seisukohale, et valija õigus oma elektrooniliselt antud häält eelvalimiste ajal muuta ei riku põhiseaduses sätestatud valimiste ühetaolisuse põhimõtet.
Elektrooniliselt antud hääle muutmise võimalus valimispäeval pabersedelil antud häälega tekkis alates 2021. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistest.
Elektroonilise hääletamise tarkvara avalikustamine
2001. aastal koostati e-hääletamise lähteuuring, milles seati turvalise e-hääletamise esmaseks tingimuseks kogu tarkvara lähtekoodi avalikustamine, et seda oleks võimalik sõltumatult kontrollida. Ühe lähteuuringu autori, arvutiteadlase Tanel Tammeti algatatud survegrupi töö tulemusel avalikustati e-hääletamise esitlusmaterjalid ja serveritarkvara lähtekood GitHubi keskkonnas juulis 2013. Avalikustamata jäeti valijarakenduse lähtekood, sest see tegevat pahatahtlike libavalimisrakenduste loomise liiga lihtsaks.
Pärast lähtekoodi avalikustamist avaldasid vaba tarkvara aktivistid rahulolematust avalikustatud lähtekoodi litsentsivaliku üle, mis keelab muudetud lähtekoodi avalikult levitada. Aktivist Heiki Ojasilla eestvedamisel saatis Free Software Foundation Europe valimiskomisjonile avaliku kirja, milles seoti lähtekoodi litsentsivalik hääletamisprotsessi läbipaistvusega. Eesti e-valimiste süsteemi looja ja elektroonilise hääletamise komisjoni esimees Tarvi Martens osutas, et süsteemi muudetud versioonide levitamine ei ole koodi avalikustamise eesmärk.
E-hääle kontrollimise võimalus
Lähtuvalt OSCE 2011. aasta raportis antud soovitustest ja Paavo Pihelga valimiskaebusest võeti 2013. aasta sügisel toimunud kohalike omavalitsuste valimistel katseliselt kasutusele elektroonilise hääle kontrollimise võimalus.
Tegemist on OSCE soovituste osaga, mis puudutab hääle individuaalset kontrollitavust ning tähendab, et valijal on võimalik pärast hääletamise protseduuri läbimist piiratud aja jooksul kontrollida, kas hääl jõudis valimiskomisjoni kujul, mis vastab tema tahtele. Kui valija on arvutis e-hääletamist lõpetamas ja ekraanile ilmub teade hääle kättesaamise kohta, kuvatakse samas ka QR-kood, mille abil saab teise seadme abil asuda häält kontrollima. Kontrollimiseks tuleb nutiseadmes käivitada vastav rakendus ja pildistada hääletamisarvutis ekraanile ilmunud koodi. Seejärel võtab seade ühendust valimisserveriga ja nutiseadme ekraanil kuvatakse, millise kandidaadi poolt valija hääle andis. Ehkki telefon ütleb, kelle poolt konkreetne kasutaja hääletas, ei tea seda häälteserver ja hääle salajasus on endiselt garanteeritud. Algselt oli võimalik oma e-hääle jõudmist valimiskomisjoni üle kontrollida vaid Androidi süsteemil põhineva nutiseadmega. 2014. aasta lõpu seisuga oli e-hääle kontrollimiseks võimalik kasutada Androidi, Windows Phone'i ja iOS-i operatsioonisüsteemiga nutiseadmeid. Õigusliku tähenduse sai häälekontroll 2015. aastal. Testprojekti ajal ei olnud proovikontrolli alusel võimalik valimistulemust tühistada.
Universaalset kontrollitavust ja selle ning individuaalse kontrollitavuse kombinatsioonis võimaldatavat otsast lõpuni kontrollitavust pole Eestis rakendatud, kuigi see oli seatud eesmärgiks juba e-hääletuse lähteuuringutes aastal 2001 ning sõnastatud 2003. aasta e-hääletuse organisatsioonilises ja tehnilises kontseptsioonis.
Töörühm kontrollitava, turvalise ja läbipaistva süsteemi loomiseks
Vastavalt 2019. aasta Riigikogu valimiste järel tööd alustanud valitsuse koalitsioonileppele algatas väliskaubandus- ja infotehnoloogiaminister Kert Kingo juunis 2019 e-valimiste töörühma eesmärgiga luua kontrollitav, turvaline ja läbipaistev süsteem. Töörühmale anti ülesanded analüüsida e-hääletamise süsteemi, teha ettepanekuid selle sõltumatuks rahvusvaheliseks testimiseks rahvusvahelisel platvormil ning vajadusel valimissüsteemi ja vastava seadusandluse täiendamiseks ja muutmiseks.
Töörühma kaasati lisaks valimiste korraldajatele jt riigi institutsioonidele ka ülikoolide esindajad, eraisikutena ka e-hääletuse süsteemi väljatöötajad ning selle kodanikuaktivistidest kriitikud.
Töörühm esitas 2019. aasta detsembris aruande koos ettepanekutega e-valimiste süsteemi parendamiseks.
E-hääletamise hea tava
e-Riigi Akadeemia e-demokraatia programm koostas 2005. aastal koostöös Eesti erakondadega elektroonilise hääletamise hea tava dokumendi, mida on hiljem täiendatud. Enne 2015. aasta Riigikogu valimisi olid selles fikseeritud järgmised ausa e-hääletamise põhimõtted :
Kohalik kriitika
Riigikogu Rahvaliidu fraktsiooni aseesimees Jaak Allik leidis 2006. aastal, et e-hääletamine pole põhimõtteliselt vaadeldav, kuna valimiskomisjonidel pole võimalik kindlaks teha, kas ID-kaardi abil hääletanud isik on tegelikult selle kaardi omanik. Alliku sõnade kohaselt tekitab e-hääletamine võimaluse tabamatuteks valimisvõltsinguteks.
Keskerakonna esimees Edgar Savisaar süüdistas paremerakondi e-valimiste tulemuste võltsimises, öeldes, et ilma e-valimisteta parempoolsed erakonnad võimule ei pääseks.
Mitmed poliitikud, politoloogid ja ajakirjanikud on pidanud kriitika põhjuseks seda, et e-hääletamist kasutavad peamiselt nooremad ja haritumad eestlastest linnaelanikud, kes ei ole tüüpilised Keskerakonna valijad. E-hääletamine kasvatab valimistel Keskerakonna poolt mittehääletavate valijate osalemist, kes peavad valimisjaoskonna külastamist tülikaks ja jätaksid e-hääletamise puudumisel valimistel osalemata.
2011. aasta Riigikogu valimiste järel teatas e-hääletamise ühe lähteuuringu autor ja krüptograaf Helger Lipmaa oma blogis, et tema kasutas pabersedelitega hääletamist, sest e-hääletamise süsteem ei vasta turvanõuetele.
2011. aasta Riigikogu valimiste järel esitas Tartu Ülikooli tudeng ja hobiprogrammeerija Paavo Pihelgas vabariigi valimiskomisjonile kaebuse, milles nõudis e-valimiste tühistamist, kuna tema sõnul on e-valimine ebaturvaline. Pihelgas kirjutas programmi, mis blokeerib kasutaja arvutis oleva valimisrakenduse ühenduse valimisserveriga hetkel, kui valija teeb valiku mõne kandidaadi poolt. Kasutajale näidatakse nagu oleks ta valiku teinud, kuid tegelikult hääl serverisse ei jõua. Sellist programmi oleks võimalik kasutaja arvutisse levitada arvutiviirusena.
E-valimiste projektijuht Tarvi Martens vastas, et hääletajate koduarvutid on süsteemi nõrgim lüli ja see on teada juba e-valimiste süsteemi loomise algusest. Anomaaliate tuvastamine võimaldab rünnakust teada saada. Mitme IT-spetsialisti hinnangul pole selline valimispettus suures ulatuses võimalik, sest niisuguse arvutiviiruse levitamine valijate koduarvutitesse nõuab aega. Arvutiviiruse kirjutaja peab tundma valimisrakendust, mis on iga valimise ajal erinev ja avalikustatakse alles e-hääletamise esimesel päeval.
Keskerakonnaga seotud mittetulundusühing Ausad Valimised korraldas 2013. aasta märtsis ja aprillis Tallinnas e-valimiste vastase reklaamikampaania, mille raames kasutas sõnumeid: "Nad võivad su hääle kustutada", "Iga e-hääl võib olla oht Eesti iseseisvusele", "Nad võivad anda Su hääle, kellele tahavad". Tarbijakaitseamet määras MTÜ-le trahvi reklaamiseaduse rikkumise eest. MTÜ kaebas trahvi edasi läbi kõigi Eesti kohtuastmete kuni Euroopa Inimõiguste Kohtuni (EIK). 2016. aasta jaanuaris võttis EIK kaebuse menetlusse ja tegi osapooltele ettepaneku sõlmida kohtuväline kokkulepe, mille kohaselt oleks riik MTÜ-le pidanud tasuma 9000 eurot. Vaatamata menetluse sisule kehtinud konfidentsiaalsusnõudele saatis MTÜ ettepaneku sisu pressiteatena ajakirjandusele. EIK otsustas, et MTÜ Ausad Valimised kuritarvitas ettepaneku sisu avaldamisega kaebeõigust ja jättis MTÜ kaebuse riigi vastu läbi vaatamata.
2015. aasta Riigikogu valimiste järel pälvis avalikkuse tähelepanu kodanikuühiskonna aktivist ja Eesti Piraadipartei juhatuse liige Märt Põder, kes rikkus kräkkimise teel oma elektroonilise hääletussedeli, tuues põhjenduseks selle võimaluse puudumise valijarakenduses. Põdra antud hääl oli 2015. aasta e-valimiste ainus kehtetu hääl, enne seda oli e-sedelit Eesti valimiste ajaloos rikutud vaid ühel korral, 2013. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel. 2015. aasta märtsis avaldas Põder ajalehes Postimees artikli, kus ta tõi peamise probleemina välja, et pole suudetud viia ellu 2001. aastal eesmärgiks seatud otsast lõpuni kontrollitavuse nõudeid e-hääletusele ning järjekindlalt eiratud ka vastavat kriitikat välisekspertide poolt.
E-hääletust puudutavad kaebused Riigikohtus
Riigikohtusse on esitatud Arnold Rüütli, Henn Põlluaasa , Paavo Pihelga , Keskerakonna , Virgo Kruve ja Meelis Kaldalu e-hääletuse teemalised kaebused. Neist arutati ametlikult ainult president Arnold Rüütli kaebust, Henn Põlluaasa oma kohta avaldati suunisena seisukoht. Ülejäänud juhtudel jäeti kaebuste sisu arutamata, kuna nende puhul polnud tegemist valija või kandideerija konkreetsete õiguste rikkumisega ning avalikes huvides kaebuse esitamine valimiskaebusena pole ette nähtud.
E-hääletuse põhiseaduslikkuse küsimused
E-hääletuse põhiseaduslikkuse küsimust arutati aastal 2005, kui president Arnold Rüütel vaidlustas e-hääletuse põhiseaduspärasuse Riigikohtus, samal teemal on Riigikogus esinenud õiguskantsler Allar Jõks aastal 2004, õiguskantsler Indrek Teder aastal 2011 ning peaminister Taavi Rõivas aastal 2016. Eesti e-hääletuse kooskõla ÜRO kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvahelise paktiga on oma 2007. aasta töös analüüsinud Ameerika Ühendriikide õigusteadlane Sutton Meagher.
Allar Jõks vastas e-hääletamise rakendamise eel küsimustele, mis keskendusid eelkõige e-hääletuse vastavusele valimiste vabaduse ning hääletamise salajasuse põhimõtetele, ja rõhutas oma vastuses, et e-hääletus "vaid lisavõimalusena traditsioonilistele hääletamisviisidele" ei "ava teed massiliseks pettuseks, mõjutamiseks, salajaste andmete avalikustamiseks ja inimeste tagakiusamiseks". Jõks kinnitas, et riskid väljaspool jaoskonda hääletamisega on õiguslikult maandatud ning selle tasakaalustamiseks kasutusele võetud korduv hääletamine ei ole vastuolus valimisõiguse põhimõtetega: "Olen seisukohal, et võrreldes vabade valimiste põhimõtte järgimist traditsiooniliste hääletamismeetodite ja e-hääletuse puhul, ei saa täheldada riskide suurenemist. Kuid loomulikult saab objektiivsemalt hinnata e-hääletusega seotud ohtusid olukorras, kus Eestil on Interneti-hääletuse kogemus olemas ning laekunud on teave võimalikest kuritarvitustest. /—/ Käsitledes valimiste põhiprintsiipide järgimist e-hääletuse korral, ei saa ma õiguskantslerina aga mööda vaadata tõsiasjast, et e-hääletamine aitab kaasa põhiseadusest tuleneva valimiste üldisuse põhimõtte rakendamisele. /—/ Kui aga hakkavad levima kahtlused Interneti-hääletuse tulemuste objektiivsuse ning hääletamise salajasuse osas, võib riigivõimu legitiimsus sootuks väheneda."
Indrek Teder refereeris oma sõnavõtus Riigikohtu lahendeid e-hääletuse teemal ning ei leidnud e-hääletuse vastuolu põhiseadusega: "Vähemalt minu esialgsel hinnangul on kõik tõstatatud küsimused põhiseaduspäraselt lahendatavad ning Riigikogu on põhiseaduskomisjoni eestvedamisel juba asunud lahendusi otsima. /—/ Tehnilise lahenduse probleemid, mis vajavad lahendamist, ei tähenda veel automaatselt, et e-hääletamise idee ei ole üldse põhiseaduspäraselt teostatav."
Jieznase vald
Jieznase vald (leedu keeles Jiezno seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Prienai rajooni territooriumil.
Elektrooniline hääletamine Eestis
OSCE/ODIHR-i vaatlusmissioon
2011. aasta OSCE/ODIHR-i valimiste hindamise missiooni aruandes leiti, et e-hääletuse suhtes oli üldiselt suur usaldus. Samas anti soovitusi õigusliku raamistiku parandamiseks, järelevalve tõhustamiseks, protsessi läbipaistvuse ja kontrollitavuse suurendamiseks ning tehnilise töökindluse täiustamiseks. Aruanne osutas meetodile, kuidas Eesti võiks püüda e-hääletust täiendada võimalusega hääletajal tema antud häält algusest lõpuni kontrollida. See tähendab hääletaja võimalust veenduda, et tema hääl a) anti nii, nagu kavatseti, b) salvestati sellisel kujul, nagu anti c) loeti sellisel kujul, nagu salvestati.
Jieznase vald
Valla pindala on 100 km². 2011. aasta seisuga elas seal 3081 inimest. Valla keskus on Jieznase linn, kus aastal 2011 oli 1230 elanikku. Vallamaja asub aadressil J.Basanavičiaus g. 1. Vallavanem on Algis Bartusevičius. Vald loodi aastal 1995.
Elektrooniline hääletamine Eestis
OSCE/ODIHR-i vaatlusmissioon
2015. aasta OSCE/ODIHR-i valimiste eksperdirühma aruandes on öeldud, et "enamik OSCE/ODIHR EET-ga vestelnud osapooltest väljendas suurt usaldust internetihääletuse töökindluse ja turvalisuse suhtes. Internetihääletus viidi läbi tõhusalt ja kooskõlas õigusliku raamistikuga, kuigi protsessi läbipaistvuse ja aruandluse paremaks muutmise osas võiks veel rakendada täiendavaid meetmeid." Aruanne mainib VVK poolt valimistel kasutusele võetud verifitseerimisprotsessi, mille ülesanne on kinnitada valijatele, et nende e-hääl edastati sihipäraselt ja salvestati häältetalletamisserveris ja ütleb, et VVK lahendus võttis osaliselt arvesse varasemat OSCE/ODIHR-i soovitust. "Sellegipoolest," öeldakse aruandes, "ei luba süsteem end-to-end verifitseerimist."
Jieznase vald
pisi|Vallamaja pisi|Dukurnonysi linnamägi pisi|Kašonys pisi|Liciškėnai pisi|Pelekpnysi I linnamägi pisi|Strazdiškės pisi|Vėžionys pisi|Vošiškės
Elektrooniline hääletamine Eestis
International Foundation for Electoral Systems
2012. aastal andsid vabade ja õiglaste valimiste eest seisva Rahvusvahelise Hääletusüsteemide Sihtasutuse (IFES) sõltumatud eksperdid oma rahvusvahelise e-hääletuse kogemuse analüüsis Eesti e-hääletusele hinnangu, et see on olnud suhteliselt edukas, kuid rahvusvaheliste netihääletuse standardite valguses on väljakutseid õiguslikust aspektist, läbipaistvuse osas ja protseduuride formaliseerimise vallas, mis teevad tõenäoliselt tulevikus muutused hädavajalikuks. Ka peaks Eesti silmas pidama laiemaid demokraatlikke põhimõtteid ning tagama, et e-hääletus oleks toeks ka digitaalsete osalusprotsesside arengule.
Eesti e-hääletuse suhtelist edukust, kuid mahajäämust e-demokraatia osas on oma uurimistöödes kinnitanud hiljem Aro Velmet ja Tallinna Tehnikaülikooli teadlased.
Euroopa Vaba Tarkvara Fond
Euroopa Vaba Tarkvara Fond tegi 2013. aastal valimiskomisjonile ettepaneku, et lisaks serveritarkvarale avaldataks ka kliendirakenduse lähtekood ning avaldataks mõlemad vaba tarkvara litsentside all ning kasutatava tehnoloogia osas püütaks leida krüptograafia vallast lahendusi hääletuse usaldusväärtuse matemaatiliseks tagamiseks. Samuti viidati kaughääletamisega seotud ohtudele ja osutati, et kuna "hääletajate kompromiteeritud masinad üks suur murekoht", siis "vähim, mida VVK tegema peaks, on need ohud võimalikult laialdaselt teatavaks teha koos juhistega, kuidas mõne riski realiseerumise korral toimida".
E-hääletamise komisjon ei pidanud vajalikuks avaldada lähtekoodi vaba tarkvaralitsentsi all, sest kasutatud Creative Commons litsents ei piira kuidagi tagasisidet ega takista paranduste esitamist, ka põhjendati valijarakenduse koodi mitteavaldamist turvakaalutlustega. Kliendiarvuti kompromiteerimise ohtude teadlikustamist valimiskomisjon oluliseks ei pidanud ning osutas, et hääle kontrollimise võimalus on piisav garantii kompromiteerimise vastu. Matemaatilisi vahendeid turvalisuse tagamiseks küll tervitati, aga neid ei peetud vajalikuks rakendada, sest valimiskomisjon ei näinud "hetkel antud teemal olulisi probleeme". Ka ei peetud põhimõtteliseks probleemiks e-hääletuse mudeli tuginemist süsteemiadministraatorite usaldamisele, sest protseduurid on "viimseni dokumenteeritud ning nende järgimist jälgivad audiitorid, koolitatud vaatlejad ning kaamerasilm".
Haldermani uurimisrühm
Vahetult enne 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimisi tuli rahvusvaheline välisekspertide meeskond välja kriitikaga Eesti e-valimiste süsteemi pihta. Meeskonda kuulusid Jason Kitcat (Open Rights Group, UK), J. Alex Halderman (Michigani Ülikooli abiprofessor), Harri Hursti (sõltumatu Soome internetiturvalisuse ekspert), Margaret MacAlpine (USA e-valimiste nõustaja) ja kaks Michigani ülikooli arvutiturvalisuse tudengit. Nad olid käinud Eestis tutvumas Eesti e-valimiste süsteemiga, intervjueerinud Eesti e-valimistega seotud inimesi, sh Tarvi Martensit, tutvunud avaldatud lähtekoodiga, vaadanud läbi e-valimisprotseduuride avalikud salvestised, loonud endale e-valimiste süsteemi koopia ja üritanud kräkkereid imiteerides sellesse sisse murda. Ekspertide sõnul olid nad šokeeritud sellest, kui lihtne oli e-valimiste tulemusi pahatahtlikult muuta. Esimeses rünnakus nakatati häältelugemisserveri tarkvara ja asendati valimistulemused ründaja soovituga. Teine rünnak tehti e-hääletaja arvutile, kuhu paigaldati tarkvara, mis varastab hääletaja ID-koodid ja hiljem hääletab kasutaja teadmata tema eest, samal ajal kui kasutaja on sisenenud internetipanka. Samuti leidsid eksperdid valimiskomisjoni poolt tehtud videote alusel lohakusi ja vigu valimiste läbiviimisel. Kokkuvõttes hindasid väliseksperdid Eesti e-valimiste tarkvara nii ebaturvaliseks, et soovitasid riigil e-valimised ära lõpetada. Meeskonna liige Jason Kitcat soovitas riigil pöörduda e-valimiste asemel tagasi pabersedeliga hääletamise juurde.
Välisekspertide rühma reisi Eestisse ja majutust rahastas Tallinna linnavalitsus. Uurimisrühma objektiivsusele heitis varju ka kriitika esitamise viis ja ajastus. Päev pärast välisekspertide aruande avaldamist saatis Keskerakonna peasekretär Priit Toobal riigi juhtkonnale ja valimiste korraldajatele kirja, milles palus aruandele viidates astuda viivitamatult samme internetivalimiste kohe tühistamiseks.
Elektroonilise hääletamise komisjoni esimees Tarvi Martens ütles pärast välisekspertidega kohtumist, et ekspertide etteheidetes e-valimiste süsteemile pole midagi uut: komisjon on kirjeldatud riskidega alati arvestanud, riskide maandamiseks kasutatakse konkreetseid meetodeid ja Eesti e-hääletamine on turvaline. AS Cybernetica tarkvaraarendaja ja e-valimiste turvaekspert Sven Heiberg ütles, et väliseksperdid on loonud liiga palju eeldusi, mida päriselus on raske saavutada, pidades nende poolt kirjeldatud stsenaariumi teostumist väga ebatõenäoliseks.
Riigi Infosüsteemi Ameti (RIA) infoturbeekspert Anto Veldre ütles, et e-valimiste turvariskide vähendamiseks on kasutusel väga erinevad meetmed, alates protseduuridest ja auditist kuni üksteise tegevuse üle valvavate inimesteni. Seni kuuel korral läbi viidud e-hääletamisel pole toimunud ühtegi turvaintsidenti. Samuti unustavad väliseksperdid Veldre sõnade kohaselt ära, et e-hääletamise puhul on võrgukiht, seire ja logid elektroonilise hääletamise komisjoni kontrolli all ja mitte ründaja kontrolli all. Tehnoloogiaajakirjanik Mart Parve hinnangul oli välisekspertide analüüs ebaprofessionaalne. Näiteks eeldanud eksperdid ilma ühegi tõendita, et külaliste tarbeks välja pandud Wi-Fi-võrgu parool valimiskomisjoni ruumes on sama võrgu parool, mida hääletamise korraldajad kasutavad hääletamisserverite administreerimiseks. RIA avaldas vastuseks kriitikale oma veebis artikli, et "E-valimised on liiga turvalised".
Väliseksperdid avaldasid oma järeldused ajalehes The Guardian. Eesti Vabariigi valimiskomisjon avaldas järgmisel päeval VVK.ee kodulehel artiklile vastulause, millele välisekspertide rühm avaldas omakorda vastulause oma veebisaidil estoniaevoting.org.
Oxfordi Ülikooli arvutiteadlased
2016. aastal koostasid Oxfordi Ülikooli arvutiteadlased Jason R. C. Nurse'i juhtimisel Eesti e-hääletuse süsteemi protseduurilise osa sõltumatu analüüsi. Selles järeldati, et Eesti süsteem sobib ainult väiksesse ja tihedate sidemetega ühiskonda ning et e-hääletuse läbiviijad "on süsteemi algatamisest alates tuginenud usalduse loomisele läbi isiklike inimestevaheliste suhete" ning "informaalsed protsessid (mh õppetunnid) vajavad täiendavat selgitust ning formaalselt dokumenteerimist".
Kompsliudik
Kompsliudik (Saccobolus) on liudikulaadsete perekond.
IONIS Education Group
pisi|IONIS Education Groupi logo pisi|[[Institut polytechnique des sciences avancées|IPSA Pariisis]] IONIS Education Group on Prantsusmaa hariduse, kõrghariduse ja teadustöö ettevõte. Ettevõtte peakontor asub Pariis.
Ettevõttel on üle 29 kooli.
Ettevõte asutas 1980. aastal Marc Sellam.
Spartakistid
Spartakistide Liit ehk Spartakistid (saksa: Spartakusbund) oli marksistlik revolutsiooniline liikumine Saksamaal Esimese maailmasõja ajal.
Liikumine on saanud nime Spartacuse järgi, kes oli Vana-Rooma suurima orjade ülestõusu juht. See loodi Karl Liebknechti, Rosa Luxemburgi, Klara Zetkini ja teiste eestvedamisel. Liit nimetas end ümber Saksamaa Kommunistlikuks Parteiks (KPD) ja ühines Kominterniga 1919. Selle suurim tegevus toimus Saksa revolutsiooni ajal 1918, kui ta õhutas revolutsioonilisi meeleolusid oma ajalehe kaudu. Spartakistide tegevus aitas kaasa Saksa keisririigi kaotusele Esimeses maailmasõjas ja hävinemisele. Kuna liikumise juhtide seas oli mitmeid juute, oli see üheks Hitleri antisemitismi ja "noa selga löömise" müüdi ajendiks.
Piret Voolaid
pisi|Piret Voolaid. Foto: Piret Pakler Piret Voolaid (sündinud 23. aprillil 1971) on eesti folklorist, alates 2023. aastast Eesti Kirjandusmuuseumi direktor.
Haridus
Piret Voolaid lõpetas 1996. aastal Tartu Ülikooli eesti ja võrdleva rahvaluule erialal. 2005. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis teadusmagistri kraadi (magistritöö "Eesti mõistatuste perifeerne aines: elektroonilised andmebaasid internetis").
Aastatel 2005–2011 õppis ta Tartu Ülikoolis eesti ja võrdleva rahvaluule osakonnas doktorantuuris. Doktoriväitekirjas "Eesti mõistatused kui pärimusliik muutuvas kultuurikontekstis" analüüsis ja mõtestas eesti mõistatusi kogu nende liigilises mitmekesisuses. Töö põhifookuses on mõistatuste tänapäevased allvormid (keerdküsimused, liitsõnamängud, lühendmõistatused, piltmõistatused jne), mis erinevad oma sisult ja vormilt oluliselt vanematest traditsioonilistest mõistatustest. Töös demonstreeritakse mõistatuste alaliikides toimunud muutusi ja näidatakse, kuidas ühiskondlik-kultuuriline (sh poliitiline, etniline, majanduslik ja tehnoloogiline) ümbrus mõjutab pidevalt mõistatuste vormi ja sisu.
Töö
1993. aastal asus ta tööle Eesti Teaduste Akadeemia Eesti Keele ja Kirjanduse Instituudi folkloristika osakonnas vanemlaborandina. Aastatel 2000–2005 oli ta Eesti Kirjandusmuuseumi folkloristika osakonnas assistent, aastatel 2005–2012 teadur.
Alates 2011. aastast on Voolaid ajakirjade “Mäetagused” ja “Folklore. Electronic Journal of Folklore” ülevaatetoimetaja. Aastast 2013 töötas ta Eesti Kirjandusmuuseumi folkloristika osakonnas vanemteaduri ametikohal, alates 2016. aasta aprillist 2022. aasta lõpuni täitis ta lisaks Eesti-uuringute Tippkeskuse tegevjuhi ülesandeid.
5. detsembril 2022 valis teaduspoliitika komisjon Voolaiu Kirjandusmuuseumi direktoriks. Tema viis aastat kestev ametiaeg algas 1. jaanuaril 2023.
Piret Voolaid on osalenud erinevates rahvusvahelistes teadusprojektides ja kuulub mitmetesse erialaorganisatsioonidesse. Oma uurimistulemusi on ta tutvustanud arvukatel konverentsidel ja seminaridel nii Eestis kui ka rahvusvahelistel foorumitel. Ta on täiendanud end teadusvälisvahetuse raames nt Soomes, Sloveenias, Poolas, Ungaris. Sagedane esineja on ta olnud Rahvusvahelise Parömioloogia Assotsiatsiooni (IAP), Rahvusvahelise Etnoloogia ja Folkloori Ühingu (SIEF), Rahvusvahelise Rahvajuttude Uurimise Seltsi (ISFNR), Rahvusvahelise Kehakultuuri- ja Spordiajaloo Ühingu (ISHPES) jt üritustel, rääkimata kaasategemisest kohalikel Kreutzwaldi päevadel (Kirjandusmuuseumi aastakonverentsil), Eesti-uuringute Tippkeskuse konverentsidel või folkloristide talvekonverentsidel (vt http://www.folklore.ee/rl/talvekonverents/ ). Ta on korraldanud rohkelt nii sisemaiseid kui ka rahvusvahelisi teadussündmusi, olnud mitmete suurte üleriigiliste laste- ja noortepärimuse kogumisaktsioonide algataja, korraldaja ja mõtestaja (nt 2007 - üleriigiline koolipärimuse kogumisvõistlus; 2011 - üle-eestiline lasteaiapärimuse kogumisvõistlus; 2021 - koolipärimuse kogumisvõistlus Kanada eestlastele). Ta on aastaid korraldanud (lasteaia)õpetajatele suunatud koolituspäevi, esinenud rohkete ettekannete ja loengutega laiemale avalikkusele mõeldud seminaridel-konverentsidel-koolitustel.
Ta on panustanud teadusnõukogude ja -komisjonide töösse.
Looming
Peamised uurimisteemad on folkloori lühivormid (mõistatuste liigiline mitmekesisus ja sotsiokultuurilised kontekstid, vanasõnade kaasaegsed kasutusümbrused), laste- ja noortefolkloor kui ühiskondlike muutuste ja hoiakute indikaator, meediafolkloor, sh interneti sotsiaalmeedia ilmingud, multimodaalsed ja visuaalsed folkloorivormid (nt paröömiline grafiti, piltmõistatused, internetimeemid) kui nüüdisühiskonna sünkreetlised kultuurinähtused. Ta on spordifolkloristika ehk spordifolkloorile keskenduva uurimissuuna ehk sportloristika juurutaja ja arendaja, analüüsides nt dopingufolkloori, spordi rolli identiteedinarratiivide konstrueerimisel.
Koostanud mitmeid folkloori lühivormide andmebaase, avaldanud teadusartikleid, toimetanud artiklikogumikke ja ajakirjade erinumbreid. On jaganud trükisõna ja meedia vahendusel laiemale üldsusele teadmisi vanasõnade, kõnekäändude ja mõistatuste kohta, et toetada tänapäevase eesti keele loomingulist potentsiaali, rikastada sõnavara, avada meie keelekasutuse laiemat tähendust. Tõsiteaduslike käsitluste kõrval kuuluvad Piret Voolaiu tööde hulka lastele, noortele ja laiemale üldsusele suunatud populaarteaduslikud kogumikud, mängulised kaardipakid sarjast "Head eesti ...", samuti pidevad lühifolkloorialased raadioesinemised, nt Vikerraadio saadetes "Huvitaja" ja "Keelesaade", populaarteaduslikud artiklid nt ajalehtedes Sirp, Eesti Ekspress, Õpetajate Leht ja ajakirjas Horisont. On löönud kaasa Tartu Ülikooli kultuuriteaduste instituudi eesti ja rahvaluule osakonna folkloristika õppekavas, pidanud külalisloenguid folkloori lühivormidest, internetifolkloorist, juhendanud magistrante ja oponeerinud lõputöid. Ta on korraldanud hulgaliselt nii riigisiseseid kui rahvusvahelisi teaduskonverentse, on olnud mitmete suurte üleriigiliste laste- ja noortepärimuse kogumisaktsioonide korraldaja (nt 2007 - üleriigiline koolipärimuse kogumisvõistlus; 2011 - üle-eestiline lasteaiapärimuse kogumisvõistlus; 2021 - koolipärimuse kogumisvõistlus Kanada eestlastele). On aastaid korraldanud (lasteaia)õpetajatele suunatud koolituspäevi.
Gunnar Kangro
pisi|Gunnar Kangro Gunnar Kangro (21. november 1913 Tartu – 25. detsember 1975 Tartu) oli eesti matemaatik, Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (1961).
Elulugu
Gunnar Kangro sündis 21. novembril 1913 Tartus ehitusinseneri ja ettevõtja Fromhold Kangro (1881–1932) perekonnas kolmanda, noorima lapsena. Ta lõpetas 1931. aastal Tartu Reaalgümnaasiumi ning astus Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonda õppima matemaatikat.
Pärast ülikooli lõpetamist 1935. aastal ning sundaega Eesti kaitseväes asus ta tööle Tallinna Tehnikainstituudi matemaatika- ja mehaanikalaboratooriumis nooremassistendina. Selle töö kõrvalt õpetas ta matemaatikat sõjaväe tehnikakoolis. 1938. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis professor Hermann Jaaksoni juhendamisel kirjutatud magistritöö "Polünoomide ridadest ja nende rakendusvõimalustest". 1940 andis Tartu Ülikool talle doktoritöö kirjutamiseks kaheaastase kodumaise stipendiumi. Kuid juba sama aasta lõpuks oli stipendiaadi programm täidetud ning 1941. aasta algul naasis Kangro tööle Tallinna Tehnikaülikooli.
1941. aasta juulis mobiliseeriti Kangro Punaarmeesse. Tema sõjaväeteenistus kestis 1942. aasta veebruarini, mil ta Eesti NSV valitsuse stipendiaadina suunati Tšeljabinski Põllumajanduse Mehhaniseerimise Instituuti, kus professor Jüri Nuut oli matemaatika kateedri juhataja. 1943. aasta lõpus viidi valitsuse stipendiaadid üle Moskva Ülikooli juurde, seal jätkas Kangro oma doktoritööga seotud uurimusi.
Eestisse jõudis Kangro tagasi 1944. aasta sügisel. Lühikest aega töötas ta Tallinna Polütehnilises Instituudis, alates 1944. aasta novembrikuust oli ta Tartu Ülikooli õppejõud. Ta alustas dotsendina, oli aastatel 1947–1948 füüsika-matemaatikateaduskonna dekaan. Pärast doktoritöö kaitsmist 1947. aasta juunis sai ta 1951 professori kutse, aastatel 1952–1959 oli geomeetria kateedri juhataja. Alates 1959. aastast kuni oma surmani 1975. aastal juhatas matemaatilise analüüsi kateedrit.
Eesti NSV Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks valiti 1961. aastal matemaatika alal.
Gunnar Kangro on maetud Tartu Raadi kalmistule.
Teadustöö
Oma doktoritöö teemaks valis Kangro Boreli summeerimismenetluse üldistused. Tal õnnestus luua Boreli teooriat hõlmav uus koonduvusteooria, mida ta rakendas komplekssete astmeridade koonduvusega seotud probleemide uurimisel. Ta defineeris uued summeerimismenetlused ja kasutas neid astmerea summa omaduste iseloomustamisel ning selle analüütilisel jätkamisel. Uute menetluste korral leitud astmerea summeeruvuspiirkonna tähekujuline struktuur võimaldas tal saada tulemusi, mis laiendasid Boreli menetluste rakendusvõimalusi funktsiooniteoorias.
Pärast doktoritöö kaitsmist Tartus 1947. a. juunis pühendus Kangro summeeruvusteguritega seotud temaatikale. Koos Saksamaa matemaatikute Alexander Peyerimhoffi ja Wolfgang Jurkatiga panid nad 1950. aastatel aluse summeeruvustegurite süstemaatilisele käsitlemisele. Kangro sellealaseid töid iseloomustab moodsate funktsionaalanalüüsi meetodite kombineerimine klassikalise analüüsiga. Koos oma õpilase Simson Baroniga alustasid nad kahekordsete ridade summeeruvustegurite kirjeldamist, andes sellega olulise impulsi kahekordsete ridade summeeruvuse uurimisele.
Pidades silmas rakendusi ortogonaalridadele ja Tauberi teoreemidele, lõi Kangro 1960.–1970. aastatel funktsionaalanalüüsile tugineva kiirusega summeeruvuse teooria, mille raames õnnestus tal lahendada mitmed funktsiooni- ja summeeruvusteooria probleemid. Uue teooria aluste rajamise kõrval näitas ta oma töödes kätte ka rakenduste põhisuunad. Nende realiseerimise katkestas ootamatu surm 1975. aastal.
Töö õppejõuna
Kangro suunas matemaatika-alase uurimis- ja õppetöö sõjajärgses Tartu Riiklikus Ülikoolis uutele rööbastele. Tema loetud algebra ja matemaatilise analüüsi kursused kajastasid muutusi, mis neis valdkondades olid toimunud 20. sajandi esimesel poolel: polünoomide funktsiooniteoorialt mindi üle abstraktsele algebrale, analüüsi-alaste kursuste aluseks sai hulgateooriale tuginev aksiomaatiline meetod. Kangro loodud funktsionaalanalüüsi loengukursus sai muuhulgas lähtekohaks arvutusmeetodite teooria uuele uurimissuunale Tartus.
Kangro teeneks on terve põlvkonna uute matemaatikute kasvatamine, tema juhendamisel on kaitstud 23 matemaatika-alast kandidaadiväitekirja. Lisaks matemaatilisele analüüsile on ta suunanud algebra, arvutusmeetodite ja geomeetria arengut Eestis. Märkimist väärib tema initsiatiiv 1960. aastatel Tartu ülikoolis matemaatika-alase kõrghariduse ümberkorraldamisel seoses kasvanud vajadusega arvutispetsialistide järele.
Isiklikku
Tema isa Fromhold Kangro (1881–1932) oli ehitusinsener ja ettevõtja. Tema abikaasa Hilja Kangro (1922–2001) oli arst, arstid on ka nende tütred Külliki ja Anu.
Tüvi (keeleteadus)
Tüvi ehk sõnatüvi on sõna osa, mis jääb järele muuteliidete eemaldamisel.
1963. aasta Kreeka-Rooma maadluse maailmameistrivõistlused
1963. aasta Kreeka-Rooma maadluse maailmameistrivõistlused toimusid Rootsis Helsingborgis.
Bogdan Stancu
Bogdan Sorin Stancu (sündinud 28. juunil 1987 Piteștis) on Rumeenia jalgpallur. Ta mängib Türgi kõrgliiga Süper Lig klubis Gençlerbirliği S.K.. Aastatel 2009–2017 mängis ta Rumeenia jalgpallikoondises. Ta mängib kesktormaja või vasakääre kohal.
Tim Kuypers
Tim Kuypers on hollandi bariton.
Ta omandas ooperimagistri kraadi Amsterdami konservatooriumis ja täiendas ennast Baieri riigiooperi stuudios Münchenis.
Pärast õpingute lõpetamist on ta esinenud Luzerni festivalil Šveitsis, Dartingtoni suvefestivalil Inglismaal, Berliini kontserdimajas, Théâtre de Champs Elysée's Pariisis ja Royal Concertgebouw's Amsterdamis. Ta on esinenud koos selliste dirigentidega nagu Marco Armiliato, Fabio Luisi, Zubin Mehta, Kirill Petrenko, Bertrand de Billy, Paolo Carignani, Kent Nagano, Ádám Fischer, Lothar Koenigs, Friedrich Haider, Asher Fisch, Henrik Nánási, Constantinos Carydis, Eivind Gullberg Jensen, Mihhail Tatarnikov, Carlo Montanaro, Daniele Callegari, Dan Ettinger, Oksana Lyniv, Marc Piollet, Emmanuel Villaume, Karl Mark Chichon, Francesco Angelico ja Richard Egarr ning teinud koostööd lavastajatega nagu Richard Jones, Krzysztof Warlikowski, Andreas Kriegenburg, David Böschi, Carlus Padrissa, Christiane Pohle, Immo Karaman ja Aernout Mik.
Tema rollide hulka kuuluvad Hermann Offenbachi ooperist "Hoffmanni lood", Marullo Verdi ooperist "Rigoletto", Lovec Dvoraki ooperist "Russalka", Fiorello Rossini ooperist "Sevilla habemeajaja" (Il barbiere di Siviglia), Mittenhofer Hans Werner Henze ooperist "Eleegia noorele armastajale" (Elegie für Junge Liebende), Einäugige Richard Straussi ooperist "Varjuta naine" (Die Frau ohne Schatten), Ping Puccini ooperist "Turandot", Harasta Leoš Janáčeki ooperist "Väike rebane" (Příhody lišky Bystroušky), Silvio Leoncavallo ooperist "Pajatsid", krahv Almaviva Mozarti ooperist "Figaro pulm", Wolfram Richard Wagneri ooperist "Tannhäuser", Isa Engelbert Humperdincki ooperist "Hansuke ja Greteke" (Hänsel und Gretel), Sid Benjamin Britteni ooperist "Albert Herring", Belcore Gaetano Donizetti ooperist "Armujook" (Elisir d'amore) ja Pantalon Sergei Prokofjevi ooperist "Armastus kolme apelsini vastu" (L’Amour des trois oranges).
Lisaks ooperirollidele kuuluvad tema repertuaari Gustav Mahleri laulutsüklid "Surnud laste laulud" (Kindertotenlieder), "Rändava selli laulud" (Lieder eines fahrenden Gesellen), "Rückerti laulud" (Rückert-Lieder) ja "Poisi võlusarv" (Des Knaben Wunderhorn), Franz Schuberti "Talvine teekond" (​Winterreise), Frank Martini "Kuus Igamehe monoloogi" ("6 Monologe aus Jedermann"), Robert Schumanni "Lauluring" (Liederkreis) op. 39 ja "Kerneri laulud" (Kerner-Lieder) ning Johannes Brahmsi Laulud op. 32.
Ta on teinud kaasa ka paljude vokaalsümfooniliste suurvormide, nagu Mendelssohni oratooriumi "Elias", Händeli oratooriumi "Messias", Brahmsi, Fauré, Duruflé reekviemide ning Carl Orffi lavalise kantaadi "Carmina Burana" ettekannetel.
Paelrohi
Perekonnanime sünonüümina on eesti keeles olnud kasutusel ka päideroog.
Eesti liigid
Eestis kasvab üks liik, päideroog (sünonüüm – harilik paelrohi) – Phalaris arundinacea.
Võõrliigina võib Eestisse sattuda ka kanaari paelrohi – Phalaris canariensis.
Gianmarco Tamberi
Gianmarco Tamberi (sündinud 1. juunil 1992 Civitanova Marches) on Itaalia kõrgushüppaja, olümpiavõitja.
Ta võitis 2011. aasta juunioride Euroopa meistrivõistlustel Tallinnas tulemusega 2.25 pronksmedali.
2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel Helsingis sai Tamberi 2.24-ga 5. koha. Suveolümpiamängudel Londonis oli ta kvalifikatsioonis 21. ja finaali ei pääsenud.
2013. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Göteborgis hüppas ta 2.29, millega oli viies.
Riigi valimisteenistus
Riigi valimisteenistus on Riigikogu Kantselei struktuuriüksus, mille põhiülesanneteks on tagada Riigikogu valimiste, Euroopa Parlamendi valimiste, kohaliku omavalitsuse volikogu valimiste ja rahvahääletuste seadusekohane korraldamine, valvata valimiste korraldajate tegevuse järele ning korraldada valimiste läbiviimiseks vajalike tehniliste lahenduste arendus ja haldus.
Gianmarco Tamberi
2014. aasta Euroopa meistrivõistlustel Zürichis ületas ta finaalis 2.26 ja sai 7. koha.
Riigi valimisteenistus
Teenistuse ingliskeelne nimetus on "State Electoral Office of Estonia".
Gianmarco Tamberi
2015. aastal viis ta Eberstadtis Itaalia rekordi 2.37-ni. Maailmameistrivõistlustel Pekingis oli ta 2.25-ga kaheksas.
Lucius Tarquinius Priscus
Liviuse järgi oli ta etruski päritolu ning tema etruski nimi oli Lucumo. Kuna lucumo on etruski keeles valitsejate tiitel (tähendus 'kuningas') siis ilmselt aeti tema pärisnimi ja tiitel ametlikus pärimuses segi.
Riigi valimisteenistus
Riigi Valiministeenistuse kujunemine
Riigikogu põhiseaduskomisjon moodustas 14.09.2015 valimiskorralduse ja valimissüsteemi alaste ettepanekute läbitöötamise töörühma koosseisus Riigikogu liikmed Martin Kukk (töörühma juht), Jüri Adams, Martin Helme, Kalev Kotkas, Mart Nutt, Priit Toobal, põhiseaduskomisjoni nõunik-sekretariaadijuhataja Erle Enneveer, Vabariigi Valimiskomisjoni esimees Aaro Mõttus ja Riigikogu Kantselei valimiste osakonna juhataja Priit Vinkel.
17.12.2015 algatas põhiseaduskomisjon seaduseelnõu "Riigikogu valimise seaduse ja teiste seaduste muutmise seadus 160 SE", mis pärast kolme lugemist võeti Riigikogu poolt vastu 13.04.2016. Muudatuste kohaselt jääb Vabariigi Valimiskomisjoni ülesanneteks tagada valimiste aususe ja seaduslikkus, teha kindlaks valimistulemus, teostada järelevalvet valimiste korraldajate üle ja vaadata läbi kaebused.
Gianmarco Tamberi
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis hüppas ta kvalifikatsioonis 2.29, millega finaali ei pääsenud.
2019. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Glasgows võitis kuldmedali Konstadínos Baniótise ja Andri Protsenko ees tulemusega 2.32.
2021. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Torunis sai Tamberi Maksim Nedasekau järel hõbemedali. Tokyo olümpiamängudel jagas ta tulemusega 2.37 olümpivõitu Mu‘taz ‘Īsá Barshim. See oli esimene kord pärast 1912. aasta olümpiat, kui kergejõustikus läks olümpiakuld jagamisele. Hooaja lõpus tuli ta esimese Itaalia kergejõstiklasena Teemantliiga üldvõitjaks.
2022. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Belgradis jagas ta tulemusega 2.31 Hamish Kerriga pronksmedalit. Euroopa meistrivõistlustel Münchenis tuli ta test korda Euroopa meistriks, ületades ainsana 2.30.
Tamberi isiklik rekord on 2016. aastal Monacos hüpatud 2.39. Sisetingimustes on tema rekord 2018. aastal Hustopečes hüpatud 2.38. Mõlemad tulemused on ka Itaalia rekordid.
Isiklikku
Gianmarco Tamberi isa on kergejõustikutreener ja endine kõrgushüppaja Marco Tamberi.
Gianmarco Tamberi on muuhulgas tuntud oma silmatorkava stiili järgi. Ta kannab võistluste kvalifikatsioonides täis- ning finaalides poolikut habet
Hiidkaruslane
Hiidkaruslane (Pericallia matronula) on karuslaste (Arctiidae) sugukonda kuuluv liik liblikalisi.
Eestis haruldane, leidub Saaremaal ja Kagu-Eestis.
Aastal 2015 oli ta valitud Eesti aasta liblikaks.
Toila raudteejaam
pisi|Toila jaamahoone 1990-ndatel pisi|Reisirong saabumas Jõhvi, hilisema nimega Toila, jaama (1925) pisi|Endise Toila jaama perroonijäänused Toila raudteejaam (kuni 1931. aastani Jõhvi raudteejaam) oli raudteejaam Ida-Virumaal Linna küla lähedal, praeguse Jõhvi linna territooriumil. Jaam asus Jõhvi raudteejaamast umbes 3,5 km Narva pool.
Seoses 1929. aastal avatud Jõhvi uue raudteejaamaga nimetati jaam 1931. aastal ümber Toilaks, kuigi raudteejaamast on Toila alevikuni umbes 8 km.
Ajalugu
Raudteejaam rajati 1870. aastal seoses laiarööpmelise Tallinna–Narva raudteega kohaliku Jõhvi mõisniku Igelströmi soovil. Tõenäoliselt samal ajal valminud jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Aegviidu, Kabala, Püssi jmt jaamahoonetega. Lagunenud jaamahoone asus raudtee põhjaküljel ja lammutati 1997. aasta suvel.
Raudteejaam lõpetas tegevuse 1990. aastate keskpaigas, kuid reisirongid peatusid Toilas veel kuni 1990. aastate teise pooleni. Ebamugava asukoha tõttu leidis jaam reisijate poolt vähest kasutust.
Elektrotehnika Teadusliku Uurimise Instituut
Elektrotehnika Teadusliku Uurimise Instituut (ETUI) ehk Pirita Tee Instituut (PTI) oli 1958. aastal ENSV Rahvamajandusnõukogu initsiatiivil ja Aleksander Voldeki juhtimisel loodud elektrotehnika uurimise, projekteerimise ja tootmise instituut.
Toila raudteejaam
Ajalugu
Toilas asus lisaks peateele kaks kõrvalteed, üks madal perroon, harutee tööstusterritooriumile ja kivist auruvedurite depoo. Endist jaama asukohta meenutavad tänaseni mitmed säilinud abihooned.
Toilale eelnes Jõhvi ja järgnes Oru raudteejaam.
Elektrotehnika Teadusliku Uurimise Instituut
1983. aastaks oli Elektrotehnika Teadusliku Uurimise Instituut tootnud kolm tehnikateaduste doktorit ja 72 peamiselt tehnikateaduste kandidaati, tegevuse lõpetamise ajaks 1990. aastate alguses oli instituut hinnanguliselt 800 töötajaga Eesti suurim kompaktne teadusasutus.
Instituudis projekteeriti ja ehitati 1960. aastate alguses Eesti esimene elektronarvuti STEM.
Loomisel kandis loomisel nime Eesti NSV Rahvamajanduse Nõukogu Elektrotehnika Teadusliku Uurimise Instituut (ETUI), 1970. aastatel NSVL Elektrotehnika Tööstuse Ministeeriumi Elektritööstuse Planeerimis-Tehnoloogiline  Instituut (TUPTI), tegevuse lõpetamisel 1990. aastate alguses Tallinna Elektrotehnika Tehase ja/või M. I. Kalinini nimelise Tootmiskoondise Teadusliku Uurimise Instituut (TETTUI), lühidalt TK M. I. Kalinini nimeline TET TUI (vene keeles Научно-исследовательский Институт ПО «ТЭЗ имени М. И. Калинина»).
Nime pikenemise tõttu rohkete muutuste käigus tunti seda pigem Pirita Tee Instituudi nime all selle asukoha tõttu aadressil Pirita tee 20, kuhu koliti veidi rohkem kui aasta pärast asutamist 1959. aasta detsembris Tartu maantee tubakavabriku "Leek" ruumidest.
Kölni konföderatsioon
Kölni Konföderatsioon oli Taani-Hansa sõjas 1367. aastal Kölnis sõlmitud Taani kuninga vastane sõjaline liit, milles osalesid Taani ülemvõimu vastu Läänemere kaubanduses 77 hansalinna ja Holsteini, Mecklenburgi ülikud, Taani aadlikud ja Madalmaade linnad.