cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zarasai
Elanike arv
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Zarasai elanikest leedulasi 70,19%, venelasi 23,07%, poolakaid 4,75%, ukrainlasi 0,43% ja valgevenelasi 0,39%.
1923. aasta rahvaloenduse andmetel oli Zarasai elanikest leedulasi 39,82%, juute 35,11%, venelasi 18,94%, poolakaid 4,76% ja valgevenelasi 0,18%.
1897. aasta rahvaloenduse andmetel oli Zarasai elanikest juute 52,63%, poolakaid 24,63%, venelasi 16,24%, leedulasi 4,26% ja valgevenelasi 1,38%.
Tuntud elanikke
pisi|püsti|Yehuda Pen
Judo 2012. aasta suveolümpiamängudel
right|150px|Olümpiarõngad right|150px|Judo Judo 2012. aasta suveolümpiamängudel Londonis toimus 28. juulist-3. augustini. Judovõistlustel osales 386 sportlast ja välja jagati 14 komplekti medaleid, millest nii meeste kui naiste arvestuses jagati välja võrdselt 7 komplekti. Võistluspaigaks oli ExCel Exhibition Centre.
Krotüülrühm
Krotüülrühm on orgaanilises keemias molekuli osa, nelja süsiniku aatomit sisaldav allüülset tüüpi rühm СН3–CH=СН–CH2–. Selle rühma süstemaatiline nimetus on 2-buteen-1-üül ja see saab esineda kahe geomeetrilise isomeeri – cis (Z) ja trans (E) – vormis. Lihtsamad näited, mis sisaldavad krotüülrühma on krotüülalkohol, krootonaldehüüd, krootonhape, krotüülkloriid.
Vere
Vere (gruusia ვერე) on jõgi Ida-Gruusias. Jõe lähe asub Thrialethi aheliku nõlvadel Väike-Kaukasuses, Didgori mäe lähistel. Vere suubub parempoolse lisajõena Kura jõkke Gruusia pealinnas Thbilisis.
Jõe pikkus on 45 km, valgla pindala 194 km². Jõgi toitub lumesulamisveest, vihmast ja põhjavetest.
Jõe suudme lähistel paiknevad 12. sajandil rajatud Lurdži klooster, Thbilisi loomaaed, laste puhkepark ja muud rajatised.
2015. aasta 14. juunil tõusis jõgi Thbilisis üle kallaste, hukkus vähemalt 19 inimest.
N. A. Naseer
pisi|280px|N. A. Naseer (2013)
N. A. Naseer (sündinud 10. juunil 1962 Ernakulami ringkonnas Kerala osariigis Indias) on India loodusfotograaf, looduskaitsja ja publitsist.
Ta on enam kui 40 aastat rännanud ja teinud looduspilte Lääne-Ghatidi metsades Lõuna-Indias. Naseer teeb kaastööd India loodusajakirjadele, avaldab loodusfotosid ja looduskaitselisi kirjutisi.
Ta harrastab võitluskunste, tai chid ja joogat ning on tegutsenud nende õpetajana.
Naseeri emakeel on malajalami keel. Esimene emakeeles ilmunud raamat metsikust loodusest on pärit Naseeri sulest.
Jočionys (Vilnius)
Linnaossa jääb veepuhastusjaam, seal asub ka soojuselektrijaam Vilnius-3.
Praeguse linnaosa kohal asus varem samanimeline küla. Tõenäoliselt tuleneb nimi isikunimest.
Jočionyst on esmamainitud 1744. aastal. Toona oli seal karjamõisaga küla, jõe kaldal asusid ka mõned üksikmajapidamised. 1905. aastal oli külas 134 elanikku. Praeguse linnaosa lõunaosas asus teine küla, mis kandis nime Neskučnaja ja kus oli 66 elanikku. 1931. aastal oli Jočionysis 263 elanikku. Teise maailmasõja ajal hävis Saksa vägede suurtükitules 28 maja. 1959. aastal oli seal 339 elanikku.
Richard Norwood
Richard Norwood (1590?–1675) oli inglise maamõõtja, kes tegutses 17. sajandi alguses Bermuda saartel.
Elulugu
Richard Norwoodi koolitee lõppes, kui ta oli 12aastane. Kuni 15. eluaastani töötas ta kalakaupmehe abilisena, seejärel laevaabilisena. Pikkadel merereisidel õppis ta omal käel raamatutest matemaatikat ja navigatsiooni. Bermudale sattus ta 1613. aastal, kui Somers Isles Company võttis ta pärliotsingutele kaasa sukeldumise tehnilise eksperdina. Bermuda rannikult ei leitud pärle ja Norwood oleks jäänud tööta, kuid Bermuda saarte kaardistajal tekkis kuberneriga lahkarvamusi ja selle tõttu sai kaardistamise töö endale Norwood. Tema koostatud kaart avaldati Londonis 1622. aastal. Bermuda kaardistamine aitas kaasa saarte asustamisele.
Norwood abiellus 1622. aastal ja elas koos naisega Londonis. Seal kirjutas ta mitu raamatut ja töötas matemaatikaõpetajana. 1637. aastal naasis Norwood koos oma naise ja nelja lapsega Bermudale. Ta töötas seal õpetajana. Koolitöö kõrvalt käis Norwood mõõdistamas ja maavaidlusi lahendamas. Norwood asutas Bermudal 1659. aastal Warwicki Academy ja oli selle esimene direktor.
Kolhoosidevaheline Laevatehas
Kolhoosidevaheline Laevatehas oli Tallinnas Kalasadamas asunud laevaremondi- ja paadiehitustehas. pisi|[[Kalasadam]] pisi|Vaade [[Kalasadamale Linnahallilt]] Laevaremondi- ja paadiehitusettevõte asutati 1947. aastal artellina Rool.
Eesti NSV Ministrite Nõukogu 1. juuni 1950. aasta määrust nr 483 ja Eesti NSV kalatööstuse ministri 17. jaanuari 1951. aasta käskkirja nr 16 täites loodi 1951. aastal Tallinna Laevatehas. Aastail 1951–1962 tegutses Tallinna Laevatehas ja 1962. aastast kalurikolhoosidevaheline iseseisev ettevõte Kolhoosidevaheline Laevatehas.
27. aprillist 1953 viidi Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega ettevõte ENSV Kalatööstuse Ministeeriumi alluvusest üle Eesti NSV Kerge- ja Toiduainetetööstuse Ministeeriumi Kalatööstuse Peavalitsuse alluvusse ja sama aasta 19. septembrist Eesti NSV Toidukaupade Tööstuse Ministeeriumi Kalatööstuse Peavalitsuse alluvusse. 16. juulist 1954 allus taas ENSV Kalatööstuse Ministeeriumile. Eesti NSV Rahvamajanduse Nõukogu loomise järel 1957. aasta suvel allutati Tallinna Laevatehas ENSV RMN Kalatööstuse Valitsusele.
ENSV Rahvamajanduse Nõukogu 29. septembri 1962. aasta määruse nr 184 alusel anti Kalatööstuse Valitsus koos oma ettevõtetega üle Läänebasseini Kalatööstuse Peavalitsuse alluvusse ja senise Tallinna Laevatehase baasil organiseeriti Kolhoosidevaheline Laevatehas.
Kolhoosidevaheline Laevatehas oli iseseisev kalurikolhooside vaheline tootmisüksus, mille liikmeteks olid kõik Eesti Kalurikolhooside Vabariikliku Liidu süsteemi kuuluvad kalurikolhoosid. Laevatehase kõrgeim juhtorgan oli Eesti Kalurikolhooside Vabariikliku Liidu volinike koosolek ning kogu tehase tegevust korraldas Liidu juhatus.
Kolhoosidevaheline Laevatehas oli peamine kaluripaatide ehitaja Eestis; valmistati üle 4000 mitut tüüpi kaluripaadi, sh. mootor- ja aerupaadi, suurimad neist kakuam-, väiketraal- ja veopaadid (mõõtudega 11,7–15,7 m). Paate eksporditi ka Jaapanisse, Sierra-Leonesse, Angolasse, Kuubale jm.
Kalarannas ehitati päris algusest lõpuni uusi laevu. Tehasel oli lõpuks suur peahoone kontoritega ja keretsehhiga, kus oli korraga isegi kaks traali ja viis kakuami (teatud tüüpi kalapaat) korraga ehitusel. Samas hoones asus ka diislitsehh, kus remonditi ja koostati laeva diiselmootoreid. Elektrimootoreid mähiti ja hooldati kõigi laevade jaoks ning uutele laevadele paigaldati elektriseadmed.
1. juulist 1990 jätkas Eesti Kalurikolhooside Vabariiklik Liit tegevust nimega Eesti Kalandusliit. 1995. aastal muutus laevatehase nimetus ja staatus ning jätkas 19. septembril 1995 Tallinna Linnavalitsuses registreeritud Kalaranna Aktsiaselts. Ettevõtte hooned müüdi ettevõttele Pro Kapital ning Tallinna Linnavalitsus võimaldas ettevõttele hoonete teenindusmaana erastada ka tolleks ajaks lagunenud kaidega Kalasadama.
Hatem Ben Arfa
pisi|Ben Arfa 2016. aasta [[Cannes'i filmifestivalil]] Hatem Ben Arfa (sündinud 4. märtsil 1987 Clamart's) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Lille.
Koondisekarjäär
Debüüdi Prantsusmaa rahvuskoondises tegi Ben Arfa 13. oktoobril 2007 EM-i valikmängus Fääri saarte vastu ning lõi selles mängus ka esimese värava rahvuskoondises.
Teise ja seni viimase värava lõi ta rahvuskoondises 11. augustil 2010 sõprusmängus Norra vastu.
Sädelahendus
pisi|Sädelahendus [[süüteküünal | süüteküünlas]] Sädelahendus on lühiajaline (mikrosekundites mõõdetav) kaarlahendus kahe elektrijuhi vahel. Säde tekib siis, kui energiaallika võimsusest ei piisa pideva kaarlahenduse või huumlahenduse tekitamiseks. Sädelahendus on sageli nähtav hargnevate helendavate kanalitena ja lahendusega kaasneb ragin.
Et õhus  tekiks säde, on vaja pinget umbes 3000 V elektrijuhtide (elektroodide) vahekauguse iga millimeetri kohta. Ülelöögi pikkus, s.o elektroodide vahekaugus sõltub elektrijuhtide kujust (teravikud soodustavad sädeme tekkimist), samuti õhu niiskusest ja rõhust.
Sädeme tekkimisega kaasnevad peale valgus- ja ultraviolettkiirguse alati raadiolaineimpulsid laias sagedusalas, kutsudes esile häireid raadiosignaalide edastamisel kuni gigahertsidesse ulatuvate sagedusteni.
Sädelahendust rakendatakse nt sisepõlemismootori süütesüsteemis ja metallipinna sädetöötlemisel.
Looduslik sädelahendus on välk, milles voolutugevus võib ulatuda 100 000 amprini.
Mõõtelatt
Mõõtelatt ehk nivelliirlatt (ingl level staff) on mõõteriist, mida koos nivelleerimisinstrumendiga kasutatakse mõõdistamisel punktidevaheliste kõrguste ja nende erinevuste määramiseks, nt ehitusel.
Mõõtmine on peaaegu iga ehitusvormi kavandamise ja teostamise juurde kuuluv nõue. Selle peamised kasutusalad kaasajal on transpordi, ehituse, maa jaotamise ja side valdkonnas. paremal|thumb|366x366px|Kokkupandav mõõtelatt
Ajalugu
Varaseim registreeritud mõõtelati kasutamine pärineb Vana-Egiptusest, kus maamõõtjad kasutasid Niiluse tulvavee kõrguse mõõtmiseks puidust latte. Puulatte kasutati ka kauguste mõõtmiseks. Juba aegade alguses, sh Vana-Egiptuses 3100 eKr,  oli mõõdistamine hädavajalik, ilma milleta oleks palju teaduslikke avastusi jäänud tegemata.
Tänapäevane mõõdistus sai alguse 18. sajandi lõpus. Geodeetide üks tähelepanuväärsemaid saavutusi oli meetermõõdustiku põhiühikute loomine. Sel eesmärgil mõõtsid prantsuse insenerid Jean Delambre ja Pierre Méchain 1790ndatel aastatel meridiaani Barcelonast Hispaanias Dunkerque'ini Prantsusmaal.
Mõõtelati tüübid
Mõõtelatil loetakse mõõteväärtused läbi nivelleerimisinstrumendi. Mõõtelatte on kolme tüüpi: kokkupandav, teleskoop- ning monoliitne mõõtelatt.
Mõõtelati materjal
Mõõtelatt on tehtud puidust või alumiiniumist. See võib olla nii ühes tükis kui ka osadena, et seda saaks paremini transportida ja hoiustada. Lisaks saab latti erinevates tööolukordades pikendada. Mõõtelatt võib olla märgistatud ühelt või mõlemalt poolt. Lati peal on jaotused, et näidata mõõtmisi erinevates ühikutes, näiteks jalgades, tollides või sentimeetrites.
Mõõtelati lugemine
Mõõtelatti kasutatakse koos seadmega, mis mõõdab kõrguste vahet kahe punkti vahel. Seade seatakse üles ühes punktis ja latti hoitakse vertikaalselt teises punktis. Geodeet, kes mõõdab, loeb mõõtmed lati pealt, kuhu vaatejoon seadmest vaadates ristub.
Mõõtelatil on mõõtmed tavaliselt nummerdatud detsimeetrites. Numbrite vahel on kas ruutude muster või E-kuju. Kõik ruudud, jooned ning tühikud on täpselt ühe sentimeetri pikkused. Tavaliselt mõõdetakse näidud millimeetri täpsusega.
Estonia (laev 1910)
Estonia oli 1910. aastal ehitatud ja väga pika (u 85 a) elukäiguga reisi- ja kaubalaev, mis kurseeris muuhulgas Tallinna–Stockholmi liinil enne Teist maailmasõda.
Laev on läbi aegade kandnud veel nimesid Kong Gudrød, Volker Waap, Mönkedamm, Overbeck, Boom, Eftychia, Phaedra.
Laev on sõitnud Norra, Eesti, Nõukogude Liidu, Saksamaa, Belgia, Kreeka ja arvatavalt ka Filipiinide lipu all.
Norras
Aurulaev ehitati 1910. aastal Trondheimis ja selle algne nimi oli Kong Gudrød. See oli üks viimaseid tolle ajastu traditsioonilisi kauba-reisilaevu, mis Norras veel ehitati. Laev tegi algul reisi- ja kaubavedusid Saksamaa ja Soome vahel, 1920. aastast sõitis Norra rannikul Oslo ja Põhja-Norra sadamate vahel ning 1929. aastast oli vana aurulaeva Haakon Adalstein asenduslaev.
1930. aastate algul läbis Kong Gudrød ümberehituse, mille käigus kõrgendati tekiehitist lisasilla võrra ja ahtrisse rajati suitsetamissalong.
Tallinna–Stockholmi liinil
1936. aasta jaanuaris ostis Pärnu Laeva A/S laeva Eestisse, nimetas Estoniaks ja maikuus hakkas pärast mõningast ümberehitamist koos Kalevipojaga (mis oli selleks juba üksi väikseks jäänud) sõitma Tallinna–Stockholmi liinil. Suurema laeva liiniletulek aitas parandada Eesti-Rootsi sidemeid. Laev sõitis Tallinnast välja kolmapäeviti ja Stockholmist laupäeviti. Alates juunikuust Tallinnast igal esmaspäeval ja neljapäeval ja Stockholmist igal kolmapäeval ja laupäeval. Pilet (söögita) maksis sõltuvalt mugavusest ja klassist 10–35 krooni.
6. aprillil 1939 kella 15 paiku põrkas Estonia Heggarni ja Waxholmi vahel tihedas udus kokku Rootsi aurikuga Thjelvar. Mõlemad laevad said olulisi vigastusi ja Estonia oli sunnitud pöörduma tagasi Stockholmi. Kumbki laevadest ei saanud vigastusi allpool veeliini, mistõttu laevu ei ähvardanud uppumisoht. Inimesed pääsesid tervelt. Ajutiselt asendas Estoniat liinil Kalevipoeg.
Kaaperdamine
Detsembri algul 1939 lahkus Estonia Tallinnast Stockholmi 186 reisijaga, kellest 110 olid poolakatest transiitreisijad Kaunasest. Lisaks oli laeval eestlasi, lätlasi, rootslasi ja soomlasi. Eestlastest muuhulgas A.S Tartu Pank direktor Felix Tanner, Port-Kunda direktor Theodor Hansen ja Stockholmi Eesti saatkonna sekretär Edgar Pärli. Kohale laev õigeks ajaks aga ei jõudnud ja temaga ühendust saada ei õnnestunud. Lõpuks nähti Estoniat Gotlandi lähistel, kuid ta ei vastanud kutsetele.
Vahepeal 10. detsembril oli laeva kaaperdanud aga Saksa mereväe miiniveeskaja Tannenberg ja suunanud priisimeeskonnaga Saksamaale Swinemündesse. Poolakad ja üks Briti kodanik ning ka kõlbulik kaup interneeriti. Mõnel meeskonnaliikmel õnnestus jõuludeks kodumaale sõita, kuid enamusel tuli jõulud veeta teadmatuses Saksamaal. Laeva hoiti Saksa võimude poolt kinni mitu nädalat ja alles 6. veebruari õhtul 1940 jõudis see kapten Krabo juhtimisel läbi Stockholmi Tallinna, võttes kaasa 20 reisijat, posti ja segakaupa.
Kaaperdamine 1940
16 juunil 1940, kui Nõukogude Liit oli kehtestanud Eestile blokaadi ja valmistus Eestit okupeerima, kaaperdas Balti laevastik Estonia Soome lahel ja suunas oma baasi Paldiskis.
Nõukogude võimu teenistuses
Pärast Eesti okupeerimist Nõukogude Liidu poolt konfiskeeriti Estonia omanikelt Tallinnas 6. augustil 1940, riigistati ametlikult oktoobris ja anti Eesti Merelaevanduse kasutusse. Rootsi sõidud lõpetati. Väidetavalt sõitis ta 1940. aasta sügisel Tallinna ja Hanko vahel. Mingi aja pärast, arvatavalt kevadest, pandi laev Riia–Tallinna (ümber Lääne-Eesti saarte) liinile.
Ööl vastu 22. juunit 1941 oli Estonia teel Riiast Tallinna. Kapteniks oli A. I. Adamson. Irbe väinas sattus laev seoses Nõukogude Liidu ja Saksamaa vahelise sõja algusega kokku Saksa mereväe 5. kiirpaadi- (torpeedokaatrite) flotilli kuuluvate S 27 ja S 28 -ga, mis paigaldasid sinna parasjagu meremiinitõket. Estonia kaaperdati teist korda ja saadeti Turusse, kus pardal olijad vangistati.
Sõja ajal
Estonia saabus 23. juunil 1941 Turusse. Seal võeti see juba järgmisel päeval omal algatusel kasutusele 1. kiirpaadiflotilli ujuvkasarmuna. Vastava tegevuse ametlik kinnitus ja luba Saksa mereväe Põhjagrupeeringu juhtkonnalt tuli alles 3. juuliks.
Turusse ei jäänud laev siiski kauaks. 22. augustil määras Berliini priisikohus laeva Saksamaa üldisse kasutusse. Osad laeva sõjaeelsed Pärnu Laeva A/S osanikud olid Saksamaale ümber asunud baltisakslased, kes said firma Schmidt, Witte & Co kaudu uuesti laeva omanikeks 19. septembrist. Laev kanti registrisse Danzigis. Omanikelt rekvireeriti laev nüüd omakorda Saksa mereväe poolt ja anti varem sõjasaagiks saanud 5. kiirpaadiflotillile saatelaevaks (baaslaevaks). 7. aprillil 1942 anti Estonia üle 7. Kiirpaadiflotillile Swinemündes. 1943. aastal oli laev samas ujuvkasarmuks I mereväe õhutõrjekoolile ja allveelaevarelvastuse lühikursustele. 1. jaanuaril 1945 anti Estonia toimingute kinnitamiseks ilmselt vahepeal reorganiseeritud Schmidt, Witte & Co-le uuesti üle ja võeti samas uuesti mereväe kasutusse I mereväe õhutõrjekoolile. Veebruarist viidi laev üle Kieli IV õhutõrjekooli ujuvkasarmuks. Estonia sai liitlaste poolt Kielile tehtud õhurünnakutes tugevalt vigastada.
Vigastuste ja kehva seisukorra tõttu ei võetud laeva ka pärast sõja lõppu sõjasaagiks, see ei sobinud ka sõjakahjude reparatsiooniks.
Pärast sõda
27. septembril 1945 jäeti kehvas seisus Estonia Rendsburgi lähedale Borgstedti kitsusse teenistusest välja arvatuna ja ametkondlikult kasutuskõlbmatuks tunnistatuna seisma märgistusega X 2050.
1952. aastal, kui Saksamaa sai juurde kärbitud merevabadusi, ostis laeva Carl Wasp Heikendorfist. Uue nimega laev Volker Waap viidi Rendsburgi Nobiskrugi tehasesse remonti ja ümberehitusse. Ümberehituse käigus pikendati laeva keret 72,3 meetrini ja paigaldati seitsme silindriga kahetaktiline Sulzeri diiselmootor. Mahutavus suurenes 1163 brutoregistertonnini. Laev sai uued vööri- ja ahtriosa. 1953 läks laev Landesbank & Girozentrale Schleswig Holstein omandusse, kes müüs selle 1954 edasi laevaomanik S. Steinile Hamburgis, kes lõpetas ümberehitustööd. Uueks nimeks sai Mönkedamm ja laev asus teenistusse juulis 1954.
1955. aasta aprillis sõitis Mönkedamm Stockholmi lähistel skäärides madalikule, kuid tänu vaiksele ilmale ei saanud suuri vigastusi. Täpselt aasta hiljem 1956. aasta aprillis puhkes Lübeckis laeval kambüüsis tulekahju, mis levis kiiresti peatekile ja ohustas masinaruumi. Tuli suudeti siiski juba tunni ajaga kustutada.
1956. aastal asendati peamasin 1200-hobujõulise kaheksa silindriga kahetaktilise Suzleri diiselmootoriga, mis andis kiiruseks 11 sõlme.
7. oktoobrist 1957 kasutati laeva veeremilaevana Lübecki ja Trelleborgi või Stockholmi vahel. Iga nädal veeti Rootsi umbes 170 sõidukit.
7. novembril 1957 põrkas Mönkedamm Rootsi saarest Utklippanist u 15 miili lõuna pool kokku Rootsi aurikuga Monestra, mis raske avarii tagajärjel uppus.
1963. müüdi laev edasi uuele operaatorile Lübeck Linie, sai uueks nimeks Overbeck ja jätkas veeremilaevana samadel liinidel.
Belgia kaudu Kreekasse
13. juunil 1967 müüdi laev Belgia ettevõttele Ferdinand Carron ja sai uueks nimeks Boom. Veel samal aastal võttis laeva üle Antwerpen Kustvaart Mij. 2. jaanuaril 1968 müüdi Boom edasi Kreeka ettevõttele G. Tzortzis, K. Sykias & P. Bouldournis Pireuses. Uueks nimeks sai Eftychia, 1970. aastal aga Phaedra. Laeva edasise saatuse kohta on versioon, et see müüdi 1977. aastal Filipiinidele, kus oli käigus veel 1990. aastate keskpaigas. Samas on andmed, et laev oli Kreeka laevaregistris vähemalt kuni 1993., võib-olla isegi 1997. aastani.
Näib, et kirju elulooga ja auväärne laev on tänapäevaks siiski maha kantud.
Aurulaevana
Laeva algne pikkus oli 65,64 m, laius 9,39 m ja süvis 6,63 m. Mahutavus oli 1181 brutoregistertonni. Laeval olid I, II ja III klassi, vaheteki- ja tekikohad – kokku 250. Reisijaile olid söögisaal, kohvik-restoran, daamide ja suitsetamise salongid ning baar ja einelauaruum III klassile ja vahetekil reisijatele. Laeval oli ebaharilikult pikk laevatekk (saksa Laufbahn). Kõik ümberehitused, mis Eestis tehti, olid tehtud kodumaise tööjõu ja materjaliga. Peamiselt tarvitati ASi Luther vineeri. Esmakordsena Eesti liinilaevadel oli Estonial raadiotelefoniside, mis võimaldas reisijail pidada sidet telefoni teel omaste ja tuttavatega. Siiski tuli seda teha Soome raadiojaama kaudu, kuna Eesti oma telefoniasjandus ei suutnud veel sedavõrd ajanõuetega kaasas käia. Laev võis võtta peale lisaks kuni 1000 tonni kaupa.
Mootorlaevana
Ümberehituse käigus pärast II maailmasõda Saksamaal sai laevast veeremilaev. Laeva keret pikendati 72,3 meetrini ning ehitati uus vöör ja ahter. Laev sai keskossa täiesti uue väikese tekiehitise sillaga ja teise tekiehitise ahtrisse. Mahutavust suurendati 1163 brutoregistertonnini ja autod paigutati nii laeva sisemusse kui ka tekile. Laeva kohal kõrgus kuus iseloomulikku ventilatsioonikorstent. Jõuseadmeks paigaldati seitsme silindriga, hiljem aga kaheksa silindriga kahetaktiline Sulzeri diiselmootor.
Vingis
pisi|Vingis XIX sajandil Vingis (poola keeles Zakret) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna edelaosas Vilkpėdė valla territooriumil. Vingis piirneb lõunas Vilkpėdėga, idas Lukiškėsega, kirdes aga üle Nerise jõe asuva Žvėrynasega (linnaosi ühendab sild) ja läänes Nerise jõe teisel kaldal asuva Miškiniaiga.
Sealsed alad kuulusid XVI sajandil Radzivillidele, seal asus ka puidust mõisakompleks. Piirkond kandis nime Radvilų Lukiškės või Didžioji Lukiškės. Reformatsiooni järel rajati sinna kalvinistide kabel. Kui Stanisław Pius Radziwiłł katoliiklusse pöördus, annetas ta sealse mõisa jesuiitidele, piirkond hakkas aga kandma nime Jezuitų Lukiškės. Sealses kloostrikompleksi peahoone rajati jesuiitide apteegis turustatud likööri ja tubaka müügist saadud tuludest. Hoone projekteeris Johan Christoph Glaubitz.
Aastal 1773 omandas kompleksi Vilniuse piiskop Ignacy Jakub Massalski, kes rajas sinna kihelkonnakoolide tarbeks õpetajate seminari. Sealse pargi idaosas oli väike loomade tarandik. Piiskopi surma järel oli sealne kompleks Potockite valduses, seejärel omandas selle Platon Zubov. Edasi kuulus kompleks Vilno kubermangu kubernerile Levin August von Bennigsenile. Sajandivahetuse paiku hakati piirkonda kutsuma Vingiseks või Zakretaseks.
Viimsi Kuradikoobas
pisi|Viimsi Kuradikoobas Viimsi Kuradikoobas (ka Viimsi koobas) on inimese kaevatud koobas Harju maakonnas Viimsi vallas Lubja külas Viimsi Lubjamäe kirdetipus. Koobas on arvele võetud kui ürglooduse objekt ja kaitstav looduse üksikobjekt.
Vingis
Aastal 1812 peatus sealses kompleksis Aleksander I oma kindralstaabiga, hiljem ostis ta 12 000 tukati eest nii sealse hoonetekompleksi kui ka kogu Vingise ala. Veel samal aastal vallutasid ala Prantsuse väed, kes rajasid sinna oma sõjaväehaigla. See süttis aga põlema ja sõja järel seda enam ei taastatud. Piirkonna omandasid inseneriväed, kes kasutasid sealset ala treeninguväljakuna ja suurtükipolügoonina. Nemunase kaldale rajati aga aastal 1857 kuberner Vladimir Nazimovi eestvedamisel kuursaal, kuhu viis tänapäeval looduskaitse all olev pärnaallee ja mille ümbrusse rajati väike park.
Aastal 1905 kandis piirkond nime Zakretase mõis ja seal oli 1670 elanikku. . Aastal 1920 ostis Stefan Batory Ülikool sealse ala oma botaanikaaia tarbeks, mis asus seal aastani 1975. Aastal 1930 rajati Vingisesse laskemoonalaod, mille juurde rajati kitsarööpmeline raudtee. Raudtee likvideeriti aastal 1986. Aastal 1931 oli Vingises 35 elanikku.
Viimsi Kuradikoobas
Koobas kaevati ilmselt Liivi või Põhjasõja ajal sõjalistel eesmärkidel. Koopa pikkus on 18 m, kõrgus 2,2 m ja laius 1,2–3,5 m.
Koopa geograafilised koordinaadid on.
Vingis
Vingise pargi idaosas asub endine jesuiitide kalmistu, kuhu maeti aastal 1710 katkuepideemia ohvrid. Aastal 1790 maeti Vingisesse kuberner Nikolai Repnini abikaasa, tema haua juurde rajati aga kabel. Vingisesse maeti ka I ja II maailmasõjas langenud Saksa sõjaväelasi.
Muinsuskaitse all on Vingise park, I ja II maailmasõja aegne Saksa sõjaväekalmistu ja jesuiitide kloostri hoonetekompleks (kontorihoone, tall, kelder, kaks kasuhoonet, piirdemüür ning eluhoone).
Milonga
Milonga on Ladina-Ameerika päritolu tants milongamuusika saatel, üks tango eelkäijaid.
Milongas kasutatakse samu põhielemente kui tangos, kuid see lubab jalgadele ja kehale rohkem pingevaba liikumist. Rütm ja liigutused on milongas üldjuhul kiiremad ja pausid harvemad. Valdavalt koosneb milonga rütmilistest kõnnisammudest ilma keerukate figuurideta ning seda tantsitakse humoorikamas ja maalähedasemas stiilis kui tõsise ja dramaatilise loomuga tangot.
Kaks levinumat milongastiili on milonga lisa ("lihtne milonga"), milles tantsija astub igal löögil, ning milonga con traspié, milles tantsija kasutab muusika tõlgendamiseks traspié ' sid ehk contrapaso'sid - tugijala vahetust ja tagasivahetust, astudes kaks korda taktis või kolm korda kahe takti jooksul. Nii saab tantsida dünaamiliselt, tegemata kiirkõndi ja võtmata palju ruumi.
1883. aastal ilmunud raamatus märkis Ventura Lynch, tuntud Buenos Airese provintsi tantsude ja folkloori uurija, afroargentiina tantsijate mõju valgetele kaasmaalastele (compadritos), kes nähtavasti külastasid afroargentiina tantsusaale: "milongat tantsivad üksnes valged, kes matkivad sellega tantse, mida mustad oma tantsusaalides tantsivad".
Ventura Lynch täheldas ka milonga populaarsust: "Milonga on linnakeskkonnas sedavõrd levinud, et on kohustuslik osa kõigil alamklassi tantsupidudel (bailecitos de medio pelo) ning seda võib kuulda esitatuna kitarridel, kammipillidel ning rändmuusikute flöötidel, suupillidel ja viiulitel. Selle on korjanud üles ka leierkastimehed, kes on pannud selle kõlama habanera laadis. Milongat tantsitakse ka kahtlastes klubides suurte turgude ümbruses ning voorimeeste, sõdurite ja valge lihtrahva tantsupidudel ning peiedel."
Mõned elemendid laenati milongasse candombe ' st: quebradas, improviseeritud, jõnkslikud, poolsportlikud dramaatilised painutused, ning cortes, kõnekas paus või äkiline katkestus tantsufiguuris. Erinevalt tolleaegsest "tangost", kus neid liigutusi tantsiti eraldi, tantsitakse neid tänapäeval koos. Jose Gobello on arvanud, et sadamarajoonides kasutati ära ka masurka võtteid. Sellisesse aafrikapärasesse milongatangosse, nagu ka habanera ' sse ja masurkasse, suhtus Argentina toonane kõrgseltskond äärmise halvakspanuga ja pidas seda täiesti vastuvõetamatuks.
Muusikaliste mõjude ja sammude lisandudes kujunes milongast algne tango.
Mengyang
Mengyang on mitme koha nimi Hiinas:
Cooperi test
Cooperi test on test kehalise töövõime hindamiseks kooliõpilastel, treeningurühmades ja tervisesportlastel. Testi on välja töötanud USA arst Kenneth Cooper, tuginedes enam kui 20 000 vaatlusaluse uurimisele.
Uuritavate kontingent on väga lai: lendurid, astronaudid, sportlased, rohkem või vähem treenitud "tavalised" inimesed. Cooperi testi tulemused on väga tihedas ja usaldusväärses seoses maksimaalse hapnikutarbimisvõimega. See on sama näitaja, mida hinnatakse meditsiiniasutuses tehtava uuringuga. Test näitab selgelt südame-veresoonte ja kopsude talitlust ja vastupidavust koormusel. Regulaarse terviseliikumise korral on mõttekas Cooperi testi läbi viia 2–3 korda aastas. Test võimaldab hinnata kehalise töövõime muutumist aastate jooksul tervisespordi, vanuse kasvamise, kehakaalu muutuste, krooniliste haiguste (suhkurtõbi, kõrgvererõhktõbi, suurenenud vere kolesteroolisisaldus) jt tegurite mõjul.
Testi läbiviimine
Test viiakse läbi tasasel maa-alal. Hinnatakse 12 minuti jooksul kas kõndides-sõrkides või joostes läbitud maa pikkus meetrites. Tähtis on võimalus hinnata läbitud vahemaad, selleks on sobivaim teadaoleva ringisuurusega staadion, täpselt mõõdetud tervisespordirada vm. Testi ei tohiks teha "tugitoolist tõustes", vajalik on eelnev mõnenädalane treening.
Testi tulemus jaotub 5 rühma: väga hea; hea; rahuldav; nõrk; väga nõrk. Eraldi on välja töötatud tulemused meestele ja naistele sõltuvalt vanusest.
Mehed
alla 30 a	 30–39 a	  40–49 a 	  üle 50 a 	 TULEMUS üle 2800 m	 üle 2700 m	 üle 2500 m	 üle 2300 m	 VÄGA HEA üle 2400 m	 üle 2200 m	 üle 2000 m	 üle 1900 m	 HEA üle 2000 m	 üle 1800 m	 üle 1600 m	 üle 1500 m	 RAHULDAV üle 1600 m	 üle 1500 m	 üle 1300 m	 üle 1200 m	 NÕRK alla 1600 m	 alla 1500 m	 alla 1300 m	 alla 1200 m	 VÄGA NÕRK
Naised
alla 30 a	 30–39 a 	  40–49 a 	  üle 50 a 	 TULEMUS üle 2600 m	 üle 2400 m	 üle 2300 m	 üle 2100 m	 VÄGA HEA üle 2100 m	 üle 2000 m	 üle 1900 m	 üle 1600 m	 HEA üle 1800 m	 üle 1600 m	 üle 1500 m	 üle 1300 m	 RAHULDAV üle 1400 m	 üle 1300 m	 üle 1100 m	 üle 1000 m	 NÕRK alla 1400 m	 alla 1300 m	 alla 1100 m	 alla 1000 m	 VÄGA NÕRK
Kasutajalugu
Kasutajalugu on tarkvaraarenduses mingi funktsionaalsuse ja kasutaja vahelise interaktsiooni sõnaline kirjeldus.
See lähtub tavaliselt süsteemi lõppkasutaja vaatenurgast. Lõppkasutajaks võib-olla näiteks klient, administraator, arendustiimi liige jne.
Kasutajaloo peamiseks ülesandeks on suurendada mõistmist tarkvaraarendaja ja kasutaja vahel. See aitab panna funktsionaalsusi reaalelulisse konteksti ning nii lihtsustab see inimkesksemate lahenduste loomist.
Ajalugu
Kasutajalugude kasutamine kogus populaarsust läbi ekstreemprogrammeerimise (XP) tarkvaraarendusmeetodi, kus kasutajalugude kirjutamine on planeerimise faasi keskne osa. 1999. aastal Kent Beck võttis kasutusele fraasi "user story" ehk kasutajalugu oma raamatus Extreme Programming Explained 1st Edition.
2001. aastal pakkus Ron Jeffries välja "kolme C" valemi, mille põhjal koostada kasutajalugusid :
Nõuded
Kasutajalugu koosneb erinevatest nõuetest, mis on antud kasutajal. Need nõuded jagunevad funktsionaalseteks ning mittefunktsionaalseteks nõueteks.
Funktsionaalsed nõuded
Funktsionaalsed nõuded kirjeldavad mida süsteem peab tegema ehk kirjeldab süsteemi funktsioone ja käitumist. Funktsionaalsed nõuded on tavaliselt antud mallis: Näide funktsionaalsest nõudest:
Mittefunktsionaalsed nõuded
Mittefunktsionaalsed nõuded kirjeldavad süsteemi töökäiku, mitte kindlaid omadusi. Näide mittefunktsionaalsest nõudest:
Kasutajaloo formaat
Näide funktsionaalsest kasutajaloost oleks järgmine: Samuti saab aga kirjutada ka mittefunktsionaalseid kasutajalugusid, see tähendab, et fookuses pole millegi tegemine, vaid see, kuidas seda tehakse.
Näide mittefunktsionaalsest kasutajaloost oleks järgmine:
Kasutus
Kasutajalugu kui formaati kasutatakse enamasti tarkvaraarenduses projekti nõuete kaardistamiseks. Väga tihti seostatakse seda meetodit ka agiilsete tarkvaraarendusmeetoditega. Kasutajalugude koostamisel on väga tähtis roll kliendiga suhtlusel ning taustauuringu tegemisel. Liiga lühikestel kasutajalugudel on probleemiks mitmestimõistetavus. Liiga pikkadel kasutajalugudel on probleemiks keeruline mõistetavus. Seetõttu on vaja luua kasutajalugusid, mis oleksid lühikesed, aga piisavalt detailsed.
Analüütikute ja arendajate koostatud kasutajalugude põhjal luuakse projekti ülesanded ning määratakse kaua iga ülesande peale aega kulub.
Toomas Tarm
Toomas Tarm (sündinud 31. detsembril 1968 Tallinnas) on Eesti maratonijooksja, 10-kordne Eesti meister distantsidel 5000 meetrit kuni maraton. Esindanud Eestit koondise koosseisus tiitlivõistlustel aastatel 1994–2001.
Mingshani maakond
thumb Mingshani maakond (名山县, Mingshan Xian) on 3. järgu haldusüksus (maakond) Hiinas Sichuani provintsis ringkonna õigustega linnas Ya'an Shi, Ya'anist kirdes. Geograafilised koordinaadid on 30° 09' N, 103° 12' E.
Pindala on 614 km², elanike arv 260 000 (1999. aastal 258 470).
Keskus on Mengyangi alev (蒙阳镇), kus asub Mengyangi asula.
Sihtnumber on 625 100.
Salliv Kool
Salliv Kool on projektipõhine ühendus, mille eesmärk on tõstatada koolikiusamise temaatika, keskendudes ideaalse koolikeskkonna loomisele.
Ühendus sündis 2015. aastal Eesti Õpilasesinduste Liidu, Lastekaitse Liidu ja MTÜ Foorumteatri koostööl ning kulmineerub üle-eestilise Sallivuspäevaga. Sallivuspäeva raames leiavad igas maakonnas aset foorumlauad, kus toimub aktiivne arutelu, kuidas tõsta sallivust Eesti haridussüsteemis. Praeguse seisuga on Salliv Kool Eesti Õpilasesinduste Liidu allühendus.
Salliv Kool viib läbi foorumteatrietendusi ning rakendab alates 2016/2017. õppeaastast koolidele haridusprogrammi, mis on suunatud 1.–9. klassi ja kutsekooli õpilastele.
Põltsamaa roosiaed
Põltsamaa roosiaed on roosiaed Jõgeva maakonnas Põltsamaal. Roosiaia omanik on Eesti Roos OÜ. Roosiaias kasvatatakse, kogutakse ja müüakse roosisorte.
Vironia (aurulaev)
Vironia oli Eesti reisilaev-aurulaev enne Teist maailmasõda. See oli Eesti suurim reisilaev enne Nõukogude okupatsiooni 1940. aastal.
Laev uppus 1941. aastal, viies endaga kaasa hulga okupatsioonivõimu esindajaid.
Ajalugu
Laev ehitati 1906. aastal Kopenhaagenis algse nimega Kong Haakon firmale Det Forenede Dampskibs Selskab.
1938. aastal ostis laeva Pärnu Laeva A/S, pannes talle nimeks Vironia ja kodusadamaks sai Pärnu. Laeva, mis osutus Eestis seni suurimaks reisilaevaks, kohandati esmalt natuke moodsamaks. 1939. aasta maikuu lõpust alates hakkas Vironia kurseerima koos Estoniaga Tallinna ja Stockholmi vahel. Juhtumisi oli tegemist suurima reisi-liinilaevaga, mis kurseeris sel ajal Stockholmi sadamasse. Sõit Tallinnast Stockholmi kestis 17 tundi.
Seoses okupatsiooniga 1940. aastal Vironia natsionaliseeriti ja sõjategevuse lähenedes 1941. aastal võeti Punalipulise Balti laevastiku koosseisu staabilaevana.
28. augustil 1941 osales Vironia Nõukogude tsiviil- ja sõjalaevastiku evakuatsioonis Tallinnast Kroonlinna. Laeva pardale kogunes umbes 1300 inimest (teistel andmetel oli laeval lõpuks uppudes 2537 inimest), kellest paljud olid Balti laevastiku staabi, laevastiku eriosakonna, 10. laskurkorpuse juhtkonna ja Nõukogude riigivõimu olulised esindajad. Tallinnast lahkuti 1. konvoi koosseisus enne kella 12.00. Kell 17.30 paiku sai Vironia Juminda miinilahingus õhurünnaku tagajärjel pommitabamuse paremasse pardasse ja jäi juhitamatuks. Vahepeal oli pardale võetud 2 meremiinil uppunud allveelaevalt pääsenut. Et pardal olid olulised isikud, saadeti seda julgestama hävitaja, väike allveelaevahävitaja (merekütt) ja transpordilaev. Seejärel saabus ka päästelaev Saturn, mis võttis Vironia puksiiri ja liikumine jätkus. Hiljem hävitaja ja transpordilaev lahkusid. Kella 19 ja 20 vahel sõitis Saturn miinile ja puksiirots lasti lahti. Vironia jäi ankrusse. Umbes enne keskööd triivis talle külge meremiin ja laev uppus viie minutiga. Teadaolevail andmeil pääses laeva pardal olnuist vaid umbes 200 inimest. Mõned tunnid hiljem uppus ka Saturn.
Vironia vrakk avastati Eesti Meremuuseumi uurimislaevalt Mare 2009. aastal Keri tuletornist 8,5 miili eemal 98 meetri sügavusel.
Kirjeldus
Laeva pikkus oli 83,21 m, laius 11,63 m ja süvis 6,88 m. Kogumahutavus 2026,06 brutoregistertonni. 4-silindriline 3 paisumisega aurumasin andis kiiruseks kuni 15 sõlme. Laev võis peale võtta kuni 500 reisijat.
Saži Umalatova
Saži Umalatova (vene Сажи Зайндиновна Умалатова; 3. august 1953 Almatõ oblast, Kasahhi NSV) on tšetšeeni rahvusest Nõukogude Liidu ja Venemaa poliitik.
Saži Umalatova sündis Kasahhi NSV-s väljasaadetud tšetšeenide perekonnas, 1957. aastal pöördusid nad Tšetšeeni-Inguši ANSV-sse tagasi. 1969. aastal asus ta tööle Groznõi masinaehitustehasesse "Krasnõi Molot", kuhu jäi kuni 1989. aastani. 1971. aastal valiti Umalatova Groznõi linna rajooninõukogu saadikuks. 1973. aastal lõpetas ta naftatehnikumi ja Rostovi kõrgema parteikooli ning valiti Groznõi linnanõukogu saadikuks. Hiljem lõpetas ta Moskva Kõrgema Juriidilise Akadeemia. Kaks korda valiti Umalatova Tšetšeeni-Inguši ANSV Ülemnõukogu saadikuks, ta oli Ülemnõukogu Presiidiumi liige.
Aastatel 1978–1992 kuulus Saži Umalatova Nõukogude Liidu Kommunistlikku Parteisse, ta oli 1981. aastal NLKP XXVI Kongressi delegaat. 1984. aastal valiti ta NSV Liidu Ülemnõukogu saadikuks. Aastatel 1989–1991 oli ta NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressi liige. Ta oli Nõukogude Liidu säilitamise idee aktiivne pooldaja. 1990. aastal nõudis ta Mihhail Gorbatšovi tagasiastumist Nõukogude Liidu presidendi ametikohalt, 1991. aastal vastustas ta Boriss Jeltsini valimist Vene Föderatsiooni presidendiks.
1992. aastal osales ta osade endiste NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressi saadikute koosolekul, kes nimetasid ennast "Nõukogude Liidu Rahvasaadikute Erakorraliseks VI Kongressiks". Saži Umalatova valiti "Nõukogude Liidu Rahvasaadikute Kongressi Presiidiumi" esimeheks. Venemaa seaduste kohaselt olid need institutsioonid ebaseaduslikud.
1993. aasta septembris ja oktoobri algul toetas Umalatova Venemaa Föderatsiooni Ülemnõukogu, ta osales ka Valge maja kaitsel. Seejärel ühines ta mõneks ajaks radikaalsete vasakpoolsete liikumistega, ta oli üks Rahvusliku Päästmise Rinde liidreid ja Rahva Vastupanu Liidu juht.
1995. aastal asutas ta valimisbloki "Meie tulevik", mida Venemaa Keskvalimiskomisjon ei registreerinud, tuues põhjuseks kehtetud allkirjad. 1996. aastal rajas ta Venemaa Rahu ja Ühtsuse Poliitilise Partei, mis osales 1999. ja 2003. aastal Venemaa Riigiduuma valimistel. 2007. aasta oktoobris keeldus Vene Keskvalimiskomisjon partei nimekirja registreerimast.
Saži Umalatova on Ülevenemaalise Ühiskondliku Liikumise Venemaa Föderatsiooni Presidendi Poliitika Toetuseks president.
Isiklikku
Saži Umalatova on abielus Said Umalatoviga, neil on tütar.
Tauno Võhmar
Tauno Võhmar (sündinud 20. oktoobril 1971 Kohtla-Järvel) on Eesti poliitik, Jõhvi vallavanem aastatel 2005–2014.
Emajõe Lodjaselts
pisi|Lodi [[Jõmmu 2007. aasta Tartu Hansapäevadel]] Emajõe Lodjaselts on Tartus laevandusega tegelev mittetulundusühing.
Tauno Võhmar
Võhmar on lõpetanud Eesti Põllumajandusülikooli mehhaniseerimise erialal. Ta on töötanud metallifirma Tametec müügijuhi ja Eesti Gaasi Virumaa müügipiirkonna juhina.
Emajõe Lodjaselts
Selts asutati aprillis 2004. Seltsil on 20 eraisikust liiget.
Seltsi kodusadam on Tartus aadressil Ujula tänav 98 asuv Lodjakoda. Selts on oma sadamas ehitanud lodja Jõmmu, viikingilaeva Turm, viikingipaadi Emma ja mitmeid väiksemaid puupaate, samuti ühe jaala.
Tauno Võhmar
Poliitiline tegevus
2002. aasta kohalike omavalitsuse valimiste järel sai Võhmar Res Publica liikmena Toila vallavanemaks, vahetades välja senise vallavanema Bruno Uustali. 2005. aastast oli ta Toila vallavolikogu esimees. Kuni 2008. aastani töötas ta paralleelselt Toila vallavolikogu esimehe ja Jõhvi vallavanemana.
2006. aastal astus Võhmar Res Publicast välja ning oli kuni 2010. aastani parteitu.
10. augustist 2010 kuni 29. detsembrini 2014 kuulus Võhmar Reformierakonda. Erakonda astudes sai ta ühtlasi 8500. reformierakondlaseks. 2015. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Ida-Virumaal IRL.i nimekirjas ning kogus 716 häält.
1. juunil 2015 alustati Võhmari suhtes kriminaalmenetlust võimaliku usalduse kuritarvitamise pärast Jõhvi vallavanema ametis.
Isiklikku
Tauno Võhmar on püsisuhtes, peres on kaks last.
Koroonalahendus
pisi| 250px | Koroonalahenduse demonstratsioon Koroonalahendus ehk koroona (ladina k corona, kroon, pärg) on atmosfäärirõhul või sellele lähedasel rõhul toimuv gaaslahendus, millega kaasneb sinakas helendus.
Koroona tekib elektrivälja tugevusel üle 30 kV/cm teravike ja peenikeste juhtmete ümber, kus väljatugevuse muutus on kõige suurem.
Koroona põhjustab raadiohäireid ja energiakadu kõrgepingelistes õhuliinides (alates 110 kV); koroonakadu suureneb õhurõhu vähenemisel ja õhuniiskuse suurenemisel.
Venemaa Piibliselts
Venemaa Piibliselts (vene keeles Российское библейское общество) on Venemaal tegutsev usuorganisatsioon (piibliselts).
Selts asutati 23. jaanuaril (ukj) 1813 Peterburis nime all Peterburi Piibliselts. Seltsi esimene president oli vürst A. N. Golitsõn. 1814 nimetati selts ümber Venemaa Piibliseltsiks.
Jaak Maandi
pisi|Jaak Maandi [[Eesti Vabaerakond|Eesti Vabaerakonna vestlusringis Hiiu pubis. Foto: Ave Maria Mõistlik, 14. veebruar 2015 ]] pisi|Jaak Maandi Jaak Maandi (sündinud 7. augustil 1936 Tallinnas) on Eesti riigiametnik.
Ta on õppinud Stockholmi Eesti Algkoolis ja Södra Latins gymnasiumis. Seejärel õppis ta Stockholmi Ülikoolis ajalugu ja geograafiat. 1962. aastal sai ta magistrikraadi filosoofias. Ta on EÜS Põhjala liige.
Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Rootsi Tarbijateühisuste Keskühisuses (sv:Kooperativa Förbundet), siseministeeriumis ja planeeringute ametis. Aastast 1984 viibis välisabi programmide raames Aafrikas. Aastatel 1989–1992 elas ja töötas Lesothos, juhendades regionaalset planeerimist.
Alates 1992. aastast on ta töötanud Eestis, algul valitsuse nõunikuna, seejärel Riigikantseleis omavalitsuste ja regionaalarengu osakonna juhatajana, lõpuks peadirektori asetäitjana. Alates 1999. aastast töötas ta Keskkonnaministeeriumi ja seejärel Siseministeeriumi planeeringute osakonnas.
Ta on olnud Rootsi Eestlaste Esinduse saadik, Eesti Rahvusnõukogu presiidiumi liige; aastatel 1966–1971 oli ta Eesti Liberaalse Erakonna esimees. Ta oli ka üks metsaülikooli initsiaatoreid.
Isiklikku
Tema isa Helmut Maandi oli jurist, Vabariigi Valitsuse riigisekretär, vend Mart on suhtekorraldaja. Ta on 1966. aastast abielus Katrin Maandiga; neil on kolm poega ja üks tütar.
Georgi Vitsin
pisi|Vitsini [[pronksskulptuur Zelenogorski pargis]]Georgi Vitsin (vene keeles Георгий Михайлович Вицин; 18. aprill (vkj 5. aprill) 1917 Terijoki, Viiburi kubermang, Venemaa Keisririik – 22. oktoober 2001 Moskva) oli vene teatri- ja filminäitleja.
Elukäik
Ta sündis Terijokis (tänapäeval Zelenogorsk, mis on Peterburi eeslinn). Tema perekonnanimi oli tegelikult Vitsõn, kuid passilaua töötaja vea tõttu muutus "õ" hiljem "i"-ks. Kui Georgi oli kaheksakuune, kolis perekond Moskvasse. Tema ema asus tööle Ametiühingute Maja sammassaalis piletimüüjana ja võttis poja tihti kaasa. 12-aastaselt toimusid Vitsini esimesed ülesastumised koolilaval. 1933. aastal alustas õpinguid Moskva Väikse Teatri juures lavakoolis. 1934. aastast õppis kõrgemas teatrikoolis, mis kannab praegu nime B. Štšukini nimeline Teatriinstituut.
Aastatel 1936–1969 töötas näitlejana Jermolova-nimelises Moskva Draamateatris. 1969. aastast kuni elu lõpuni oli ta filmitöö kõrvalt kaastegev Moskva Filminäitlejate teater-stuudios.
Tänu heale diktsioonile helindas animafilme. Ta paistis oma vanusest noorem välja – veel 37-aastaselt mängis ta 18-aastast noormeest. Näitlejal tuli tihti mängida veidrike ja joodikute rolle, kuna tal olid spetsiifiline hääl ja välimus. Tegelikus elus Georgi Vitsin ei suitsetanud ega tarvitanud alkoholi, tegeles joogaga. Ta tegutses ka harrastuskunstnikuna - joonistas näitlejate portreid, tegeles skulptuuri, graafika ja maalikunstiga.
Viimasel elukümnendil elas Georgi Vitsin tagasitõmbunult ja vähenõudlikult. Ta andis oma kesklinna korteri tütrele ja elas ise äärelinnas hruštšovka-tüüpi korterelamus. Vältis kohtumisi võõraste inimeste ja eriti ajakirjanikega. Korterist käis harva väljas, enamasti tuvisid söötmas.
Georgi Vitsin suri haiglas 22. oktoobril 2001 maksa- ja südamepuudulikkuse tõttu. Ta on maetud Moskvas Vagankovo kalmistule.
Isiklikku
Ta oli abielus butafoori ja kostüümikunstniku Tamara Mitšurinaga (1925–2009), kes oli loodusteadlase Ivan Mitšurini sugulane. Nad elasid koos kuni Vitsini surmani. Georgi Vitsini tütar on Natalja Vitsina, kes on kunstnik-graafik.
Tsütokroom P450 2C19
Tsütokroom P450 2C19 on ensüüm, mis kuulub tsütokroom P450 süsteemi. Inimesel kodeerib tsütokroom P450 2C19 sünteesi geen CYP2C19.
Leo Õispuu
pisi|Leo Õispuu ja [[Anne Eenpalu Lindamäel Foto: Ave Maria Mõistlik, 14. juuni 2015 ]] Leo Õispuu (3. august 1930 Kuressaares – 8. september 2022) oli eesti mehaanikainsener, küüditatu ja ajaloolane.
Ta oli küüditatud 1941–1947 ja jaanuarist 1950 kuni 1958 ning viibis mõne kuu vanglates 1950. aastal. Vahepeal naasis Õispuu kodusaarele ja õppis.
Ta lõpetas Tallinna Tehnikaülikooli 1960 mehaanikainsenerina. Oli Tallinna Tehnikaülikoolis Soojustehnika Instituudi dotsent.
Töötas Eesti Represseeritute Registri Büroos aastast 1989, oli büroo juhataja 1992–2022.
Eesti Memento Liidu juhatuse esimees.
Leo Õispuu oli korporatsioon Vironia liige.
Estravel
Estravel Group AS (kuni 2022 Estravel AS) on Eesti ja Baltimaade suurim ja vanim lennuagentuur, hotelliagentuur ja reisibüroo, mis alustas äritegevust augustis 1988.
Ettevõtte peakontor asub Tallinna vanalinnas ja võtab enda alla kogu Suur-Karja 15 hoone ja suurema osa Müürivahe 11 hoonest).
Eestis on Estravelil viis bürood neljas Eesti linnas (Tallinn, Tartu, Pärnu, Kärdla), 24/7 töötav professionaalne tellimiskeskus, filiaal Lätis Riias ning tütarettevõtted Eestis (Wris AS), Leedus (UAB Estravel Vilnius) ja Soomes (Helin Matkatoimisto OY).
Lisaks kuuluvad kontserni emaettevõttele Estravel Holding OÜ ka tütarettevõtted Austraalias (Aero Travel Pty Ltd) ja USAs (Preferred Travel Services LLC).
Estravelis töötab kokku üle 200 inimese ja konsolideeritud müügikäive (2022) on üle 100 miljoni euro. Alates 2015. aasta lõpust kuulub Estraveli kontsern sajaprotsendiliselt Eesti erakapitalile.
Estravel pakub reisilahendusi nii era- kui ka äriklientidele – müüb või vahendab lennupileteid, reisipakette ja hotellimajutust, aga ka laeva- ja rongipileteid, reisikindlustust ning bussi- ja autorendi teenust. Lisaks Eestist väljuvatele reisidele tegeleb Estravel sissetuleva turismi ja sisereiside vahendamisega, pakkudes nii kohalikele kui ka välisturistidele võimalusi ilusa Eesti avastamiseks ja puhkuseks. Estravel korralda ka konverentse, seminare ja muid üritusi.
Estravelil on Eesti Olümpiakomiteega koostööleping, mille alusel on Estravel ainus olümpiamängude piletite ametlik edasimüüja Eestis.
Estravel on aastaid kuulunud Eesti töötaja- ja peresõbralike ettevõtete paremikku, seda on kinnitanud ajalehe Äripäev ning ajakirja Pere ja Kodu konkursi tulemused. Lisaks on Estravel mitmel korral kuulunud Eesti ihaldusväärseimate tööandjate hulka.
Malcolm Lincoln
Malcolm Lincoln on Eesti ansambel, mis tegutseb alates 2009. aasta oktoobrist. Bändi liikmed on Robin Juhkental (vokaal, elektroonika) ja Madis Kubu (basskitarr). Robin Juhkental iseloomustab bändi stiili kui "elektrooniline popp natuke veiderdava alatooniga".
Bändi nimi pärineb telemängust "Kes tahab saada miljonäriks?", kus üks osaleja pakkus Abraham Lincolni, Ameerika Ühendriikide 16. presidendi nimeks "Malcolm Lincoln". Malcolm Lincoln koos saatva vokaalkvartetiga Manpower 4 võitis võistluse Eesti Laul 2010 lauluga "Siren" ja esindas Eestit 2010. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel. Bändi debüütalbum "Loaded With Zoul" ilmus 2010. aasta mais.
Tsütokroom P450 3A4
Tsütokroom P450 3A4 on ensüüm, mis kuulub tsütokroom P450 süsteemi. Inimesel kodeerib tsütokroom P450 3A4 sünteesi geen CYP3A4.
OÜ Romec Metall
Romec Metall on Jõgeva maakonnas Põltsamaal tegutsev osaühing, mille peamine tegevusala on roostevabast metallist seadmete ja torustike valmistamine ning montaaž. Ettevõte on asutatud 2004. aastal. Firma toodangut tarnitakse toiduaine-, keemia- ja paberitööstusele ning biogaasi- ja veetöötlusettevõtetele.
Zaragoza provints
Zaragoza on Põhja-Hispaanias Aragóni autonoomse piirkonna keskel asuv provints.
Kliima
Zaragoza provintsi aastane keskmine temperatuur on +14,6 °C, jaanuaris +6,2 °C, augustis +23,8 °C.
Kiik
Kiikesid on ehituselt mitmesuguseid. Kõige tavalisem kiik koosneb kahest või rohkemast postist, millele on kinnitatud võll, mille küljes on aisad või nöörid ja nende vahele kinnitatud istumisalus.
Kiikesid leidub näiteks lasteväljakutel, meelelahutuspaikades.
Kiiged jõudsid Euroopasse 1450-1300 aastat eKr.
Kiikedest on inspiratsiooni saanud ka spordiala kiiking. Kiiking leiutati Eestis.
Kustav Soosild
Kustav Soosild (kuni 8. aprillini 1937 Kustav Stolzen; 21. veebruar / 6. märts 1903 Tallinn – 4. veebruar 1944 Białystok, Białystoki ringkond, okupeeritud Poola) oli eesti poksija.