cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jõgiromaan
Jõgiromaane on kirjutanud ka John Galsworthy ("Forsyte'ide saaga") ja Romain Rolland (10-osaline arenguromaan "Jean Christophe").
Samara jõgi (Venemaa)
pisi|Samara jõgi Samara linnas. Samara (vene Самара) on jõgi Venemaal. Saab alguse Uurali mäestiku lõunanõlvadelt, Orenburgi linnast loodes. Pikkus 594 km. Suuremad lisajõed on Bolšoi Uran, Malõj Uran, Tok, Buzuluk, Borovka ja Suur Kinel.
Savioja
Savioja on mitme koha või muu objekti nimi:
Samara jõgi (Venemaa)
Suubub vasakult Volga jõkke. Suudmes asub Samara linn.
Pikkus 594 km.
Mutt
Mutt ehk euroopa mutt ehk harilik mutt ehk tavamutt (Talpa europaea) on mutlaste sugukonda muti perekonda kuuluv imetaja.
Tunnused
left|thumb|Luukere Muti tüvepikkus on 110–160 mm (isasel keskmiselt 143 ja emasel keskmiselt 135 mm), sabapikkus 20–40 mm, tagakäpa pikkus 17–19,5 mm. Kondülobasaalpikkus on 32,5–37 mm. Isend kaalub 65–130 g (isane keskmiselt 85–95 ja emane 70–75 g; sündides kaalub mutipoeg umbes 3,5 g).
Mutil on silinderjas keha ja jalad. Esijäsemed on labidakujulised. Muti karvkatte värvus muutub, tavalisimad on hallikas, kollakas, oranžikas ja must.
Muti eluiga võib küündida 7 aastani, ehkki isendid ületavad harva 3 aasta künnise.
Elupaik ja -viis
Mutid asustavad mitmesuguseid elupaiku, näiteks lehtmetsad, heinamaad ja karjamaad. Enamasti ei suuda mutt elada liigniisketes ja happeliste muldadega piirkondades.
Mutt on tige ja seltsimatu, eriti vangipõlves. Täiskasvanud isased murravad nende juurde samasse puuri pandud emaseid ja noorloomi, emased omakorda murravad nendega kokku pandud noorloomi. Mutt sööb mahamurtud liigikaaslased ära, kuid paljud kiskjad ei söö mutte.
Toitumine
Suure osa muti toidust moodustavad vihmaussid, eriti talvel. Suvel sööb mutt ka kahepaikseid, hulkharjasusse, nälkjaid ning mullaputukate valmikuid ja vastseid, mõnikord koguni teisi mutte. Muti teravad hambad suudavad purustada igasuguse kooriku. Ühekorraga sööb mutt 20–22 g vihmausse.
Pojad
Pojad sünnivad paljastena. Alles kahe nädala vanuselt hakkavad neil kasvama hallid karvad. Ema imetab poegi kuu aega.
Mutt karusloomana
pisi|Mutt Inimesed tapavad mutte karusnaha pärast. Mutinahad on väikesed, kuid vastupidavad. Naha värvus ja kvaliteet muutuvad vastavalt karvkatte kulumisastmele.
Venemaal algas muttide töönduslik püük 1920. aastatel. NSV Liidus oli mutt karusnahavarumises massilisuse poolest loomaliikidest umbes 6. kohal, sealhulgas Uuralites ja Venemaa Euroopa-osa keskoblastites esikohal.
Jules Grévy
François Jules Paul Grévy (15. august 1807 Mont-sous-Vaudrey, Jura departemang, Prantsusmaa – 9. september 1891 Mont-sous-Vaudrey) oli Prantsusmaa president 1879–1887.
Nähes ette, et Prantsusmaa kõigi aegade esimesed presidendivalimised võidab Louis-Napoléon Bonaparte, kes sugugi polnud valimiste soosik, soovitas ta põhiseaduse teha selliseks, et Rahvusassambleel oleks õigus presidenti nii ametisse nimetada kui ametist vabastada. See ettepanek ei läinud läbi, sest enamus saadikuid uskus, et valimised võidab Louis-Eugène Cavaignac, kes oli kuulsust kogunud Prantsuse 1848. aasta revolutsiooni mahasurujana. Rahvusassambleele jäi õigus president nimetada üksnes juhul, kui presidendivalimiste esimeses voorus ei kogu keegi üle 50% hääli. Bonaparte võitis valimised ülekaalukalt 77%-ga ja sai presidendiks, kuid ei tohtinud teiseks ametiajaks kandideerida. Seetõttu korraldas Bonaparte 1851. aastal veretu riigipöörde, saatis Rahvusassamblee laiali ja kuulutas end järgmisel aastal keisriks Napoleon III nime all. Pärast riigipööret hakati Grévyd pidama ettenägelikuks. pisi|vasakul|Jules Grévy. [[Léon Bonnat' maal]]
1868 tuli Grévy poliitikasse tagasi ja sai Vabariikliku Partei mõjukaks liikmeks. Pärast Teine keisririik|Teise keisririigi]] langemist valis Rahvusassamblee ta [[16. veebruar]]il 1871 assamblee eesistujaks. 2. aprillil 1873 astus ta parempoolse opositsiooni survel tagasi. 8. märtsil 1876 valiti ta Saadikutekoja eesistujaks ja seda ametikohta täitis ta nii hästi, et kui president Patrice de Mac Mahon ametist tagasi astus, valiti ta 30. jaanuaril 1879 uueks presidendiks ilma vabariiklike erakondade vastuseisuta. Kõik tema eelkäijad Prantsusmaa presidendi ametikohal olid olnud monarhistid, isegi kui nad valimiste eel vastupidist väitsid, ja seetõttu oli Jules Grévy Prantsusmaa esimene vabariiklasest president.
Grévy maine oli esimesel ametiajal plekitu ja sellepärast nõustus ta teise ametiajaga, mis algas 18. detsembril 1885. Kuid natuke aega hiljem selgus, et tema väimees Daniel Wilson kaupleb Auleegioni ordenitega. Grévy keeldus tunnistamast, et ta vastutab kaudselt oma sugulase eest, kes aunimetusi raha eest jagab, ja seetõttu sunniti ta tagasi astuma, Ta lahkus ametist 2. detsembril 1887.
Grévy oli vabamüürlane ja tema tagasiastumise skandaal õhutas Prantsusmaal vabamüürluse vastaseid meeleolusid.
Grévy oli kirglik piljardimängija. Nii karikatuuridel kui paraadportreedel kujutati teda sageli piljardikepiga.
Kõrbesebra Equus grevyi sai nime Jules Grévy järgi. Aastal 1882 saatis hiljem Etioopia valitsejaks saanud Menelik II kõrbesebra presidendile Jules Grévyle kingituseks. Kui avastati, et sebra erineb juba varem tuttavatest lõuna pool elavatest sugulastest, saigi ta presidendi auks endale nime.
Brouckerque
Brouckerque (hollandi: Broekkerke, tähendusega "padurakirik") on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Grande-Synthe'i kantonis.
pisi|tühi|Raekoda
1200. aastad
1200. aastad on aastad 1200–1209 pKr.
Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand
Kümnendid: 1160. aastad 1170. aastad 1180. aastad 1190. aastad 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad 1250. aastad 1260. aastad
Aastad: 1200 1201 1202 1203 1204 1205 1206 1207 1208 1209
Kadunud sugupõlv
Kadunud sugupõlveks (inglise keeles lost generation "kadunud põlvkond") hakati nimetama Esimeses maailmasõjas osalenud ja sellest osavõtmise tulemusena invaliidistunud või vaimselt ning moraalselt muserdatud noort põlvkonda.
Tuntud on Erich Maria Remarque'i romaan "Läänerindel muutuseta".
Oskar Ruut
Oskar Ruut (sünninimega Oskar Rosenstock ; 24. aprill 1916 Valga – 4. august 1944 Sinimäed, Eesti) oli Eesti (lipnik) ja Saksa sõjaväelane (Hauptsturmführer) ning jurist.
Elulugu
Oskar Ruut õppis Valga Algkoolis ja aastatel 1932–1935 Valga Ühisgümnaasiumis.
Pärast gümnaasiumi lõpetamist astus Ruut kohustusliku ajateenistuse läbimiseks sõjaväkke, kus teenis 3. Üksikus Jalaväepataljonis noorteaega. Pärast noorteaja läbimist ülendati ta kapraliks ja viidi üle 7. Jalaväerügementi. Ta lõpetas 1936. aastal sõjakooli aspirantide klassi.
Ta õppis Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas 1936-1943, kuid ei lõpetanud stuudiumi.
Ta töötas Raudteevalitsuses.
Teises maailmasõjas
1941. aastal organiseeris ta Tallinnas põrandaaluse relvastatud rühma võitluseks nõukogude võimu vastu ning osales oma rühmaga linna vabastamisel Punaarmeest.
1942. aasta algul astus ta politseipataljoni ning saadeti 3. märtsil 1942 Leningradi rinde tagalasse. Suvel 1942 autasustati teda vapruse eest Idarindel Idarahvaste medaliga.
Eesti Leegioni moodustamisel astus leegionisse ning saadeti Bad Tölzi ohvitseride kooli. Ohvitseride kooli lõpetas ta väga heade eksamitulemustega ja ülendati kohe obersturmführeriks (leitnandiks) ning saadeti Eesti Vabatahtlike Soomusgrenaderide SS-pataljoni Narva (Estnisches SS-Freiwilligen Panzergrenadier Bataillon "Narva") 4. kompanii ülemaks Dnepri äärde.
Ta tegi kaasa kõik pataljoni Narva lahingud Harkovi piirkonnas, mille eest teda 8. veebruaril 1944 autasustati II klassi Raudristiga ning jäi koos väeosaga Tšerkassõ kotti. Kotist väljamurdmisel näidatud vapruse eest autasustati Ruutu I klassi Raudristi ning jalaväerünnaku märgiga, samuti esitati ta Hauptsturmführeri auastme saamiseks, kuid auastme kinnitus saabus pärast tema surma. thumb|Oskar Ruudu hauakivi Toila Saksa sõdurite kalmistul Oskar Ruut, olles pataljoniülema kohustes, tõi pataljoni Narva Ukrainast Tallinna paraadile ja viis sealt Kehrasse ümberformeerimisele.
1. augustil hävitas Ruut kaks vaenlase tanki saades seejuures kolm haava pähe ja paremasse õlga, kuid kahe päeva pärast oli ta jälle rivis. Oskar Ruut langes 3. augustil 1944 Sinimägede lahingus, olles hävitanud kolm vaenlase tanki, kui neljas T-34 sõitis talle peale.
Isiklikku
Tema isa Krisch Rosenstock sündis Härgmäel 4. mail 1876 ja oli Valga jaamaülem, ema Grete Hendrik sündis 23. novembril 1880 Lukes (Lugaži).
Oskar Ruut on maetud Toila Saksa sõdurite kalmistule.
Kalaparasiidid
pisi|Anilocra gigantea parasiit lõpustel Kalaparasiidid ehk kalanugilised on kalade kehas, kehapinnal, lõpustel või silmades elavad üherakulised või hulkraksed parasiidid, kes toituvad kala kudedest. Valdav osa kalaparasiite on üherakulised protistid. Parasiite on kolme peamist tüüpi: Clonorchis sinensis (trematood/lest), Anisakis (nematood/ümaruss) ja Diphyllobothrium (tsestood/paeluss).
Parasiidid võivad olla sisemised (endoparasiidid) või välised (ektoparasiidid). Kalade kaitsemehhanismid haiguste vastu on spetsiifilised ja mittespetsiifilised. Mittespetsiifilised kaitsemehhanismid hõlmavad nahka ja soomuseid, samuti eritatavat limakihti, mis püüab mikroorganisme kinni ja pärsib nende kasvu. Kui patogeenid rikuvad neid kaitsemehhanisme, võivad kaladel tekkida põletikulised reaktsioonid, mis suurendavad verevoolu nakatunud piirkondadesse ja toovad kohale valgeid vereliblesid, mis üritavad patogeene hävitada. Spetsiifilised kaitsemehhanismid mida nimetatakse ka adaptiivsek immuunvastuseks on teatud reaktsioonid patogeenidele, mille kala organism ära tunneb.
Parasiidid
Parasiidid kalades on tavaline looduslik nähtus. Parasiidid võivad anda teavet peremeespopulatsiooni ökoloogia kohta. Näiteks kalandusbioloogias saab parasiitide kooslusi kasutada, et eristada sama kalaliigi erinevaid populatsioone, mis ühes piirkonnas elavad.
Tavaliselt peavad parasiidid (ja patogeenid) vältima oma peremeeste tapmist, kuna väljasurnud peremehed võivad tähendada väljasurnud parasiite. Kuid mitte kõik parasiidid ei taha oma peremehi elus hoida ja on ka mitmeastmelise elutsükliga parasiite, kes näevad oma peremehe tapmisega vaeva. Näiteks teatud paelussid panevad mõne kala käituma nii, et röövlind võib ta kinni püüda. Röövlind on parasiidi järgmiseks peremeheks tema elutsükli järgmises etapis. Täpsemalt, paeluss Schistocephalus solidus muudab nakatunud ogalikud valgeks ja muudab need seejärel hõljuvaks, nii et nad siplevad veepinnal, muutudes mööduvale linnule kergesti nähtavaks ja kergesti tabatavaks. pisi|Keelehammustaja parasiit (Cymothoa exigua) asendamas kala keelt Kalalõpused on paljude välisparasiitide eelistatud elupaik, kes kinnituvad lõpuse külge, kuid elavad sellest väljaspool. Kõige levinumad on ektoparasiitsed rühmad nagu lameussid ja parasiitjalgsed. Teised lõpuste välisparasiidid on kaanid ja merevees võrdjalgsete koorikloomade vastsed, kes toituvad verest. Võrdjalgsete koorikloomade sugukonna vastsed ja täiskasvanud, keda nimetatakse keelehammustajateks, kellel on läbistavad ja imevad suuosad ning küünistega jäsemed, mis on kohastunud peremeeste külge klammerduma. See põhjustab kala keele lihasmassi vähenemist ja parasiit hakkab ise keele asemel elutsema. Arvatakse et see olevat esimene juhtum, kus on avastatud parasiit, mis funktsionaalselt asendab loomadel peremeesstruktuuri. Endoparasiidid võivad elutseda kalade ujupõies, näiteks Eesti vetes võib ujupõies parasiteerivaid ümarusse leida angerjal ja meritindil.
Kuigi parasiite peetakse üldiselt kahjulikeks, ei ole kõigi parasiitide hävitamine tingimata kasulik. Parasiidid moodustavad sama palju või rohkem kui poole elu mitmekesisusest, neil on oluline ökoloogiline roll (saagi nõrgendamine), millega ökosüsteemidel kohanemine võtab aega ja ilma parasiitideta võivad organismid lõpuks kalduda mittesugulisele paljunemisele, mis vähendab seksuaalselt kahekujuliste tunnuste mitmekesisust. Parasiidid annavad võimaluse geneetilise materjali ülekandmiseks liikide vahel. Harvadel, kuid olulistel juhtudel võib see hõlbustada evolutsioonilisi muutusi, mida muidu ei toimuks või mis muidu võtaksid veelgi kauem aega.
Parasiidid mõjutavad kalade tervist läbi mehaaniliste, füüsiliste ja reproduktiivsete kahjude. Need muutused võivad vähendada kasvu, viljakust ja ellujäämist, muuta käitumist ja seksuaalomadusi ja tulemuseks on palju muid kohanemishäired haigestunud peremehes.
Toore kala söömine
Küpsetatud kala puhul pole parasiidid suureks terviseprobleemiks, aga murettekitavad on need siis, kui inimesed söövad toorest kala, nagu sashimit, sushit, ceviche ja gravlax'i. Parasiitide hävitamiseks tuleks toores kala külmutada sisetemperatuurini –20 °C (–4 °F) vähemalt seitsmeks päevaks. Kodused sügavkülmikud ei pruugi parasiitide hävitamiseks piisavalt külmad olla.
Mageveekaladest tulenevad parasiitnakkused on mõnes maailma piirkonnas, eriti Kagu-Aasias, tõsine probleem. Probleemiks võivad olla ka kalad, kes veedavad osa oma elutsüklist soolases vees nagu näiteks lõhe. 100% looduslike lõhede organismides võib olla ümarusside vastseid, kes on võimelised inimesi nakatama, aga kasvandustes kasvatatud lõhedel ümarusside vastseid pole.
Kalapaelussi Diphyllobothrium latum 'ga nakatumist täheldatakse riikides, kus inimesed söövad toorest või väheküpsetatud kala, näiteks mõnes Aasia, Ida-Euroopa, Skandinaavia, Aafrika ning Põhja- ja Lõuna-Ameerika riigis. Anisakise 'ga nakatumise oht on eriti suur kalade puhul, kes võivad elada jões, nagu näiteks lõhe Salmonidae ja makrell. Selliseid parasiitnakkusi saab üldiselt vältida keetmise, grillimise, soolas või äädikas säilitamise või üleöö külmutamisega. Isegi jaapanlased ei söö kunagi toorest lõhet ega ikurat (lõhemarja) ja isegi kui need tunduvad toored, siis on need tegelikult üleöö külmutatud.
Viited
Fish diseases and parasites
Alo Raun (ajakirjanik)
pisi|Alo Raun 2016. aastal Alo Raun (sündinud 7. oktoobril 1981 ) on eesti ajakirjanik.
Ta on töötanud Postimehes ja Eesti Rahvusringhäälingu portaalide peatoimetajana. Ta on olnud Sotsiaalministeeriumi kommunikatsiooniosakonna nõunik. Töötab Eesti Päevalehes arvamustoimetuse juhatajana.
Isiklikku
Tema isa on bibliofiil ja näitekirjanik Vallo Raun, ema on klaasikunstnik Maie-Ann Raun, vend aga poliitik ja kirjanik Mait Raun.
Zarja (laev)
thumb|Kuunar "Zarja" "Zarja" oli kuunar, millega Eduard von Tolli juhtimisel sooritasid reisi Venemaa polaarekspeditsiooni liikmed aastatel 1900-1902.
Laeva ostmiseks oli Venemaa valitsuse poolt eraldatud 60 000 rubla, millega Norrast osteti kolme mastiga parklaev "Harald Harfager" (algselt valmis 1873. aastal). Larviki sadamas parandati seda Colin Archeri laevatehases. Pärast remonti ja ümberehitamist sai ta kuunarparkiks.
21. juunil 1900 väljus kuunar "Zarja" Peterburist. Kokku osales ekspeditsioonil 20 inimest: "Zarja" kapten Nikolai Kolomeitsev, geodeet, meteoroloog ja fotograaf Fjodor Matisen, hüdrograaf, hüdroloog, magnitoloog ja hüdrokeemik Aleksandr Koltšak, zooloog ja fotograaf Aleksei Bjalõnitski-Birulja, astronoom ja magnitoloog Friedrich Seeberg, arst-bakterioloog ja zooloog Hermann Walter, pootsman Nikifor Begitšev, vanemmasinist Eduard Ogrin, madrused Semjon Jevstifejev, Sergei Tolstov, Aleksei Semjaškin (hiljem asendas teda Pjotr Strižev), Ivan Malõgin (hiljem asendas teda Stepan Rastorgujev), Vassili Železnjakov, Nikolai Bezborodov, teine masinist Eduard Širvinski, vanemkütja Ivan Kljug, teine kütja Gavriil Puzõrjov, kolmas kütja Trifon Nossov ning laevakokk Foma Jaskevitš.
24. juulil sisenes "Zarja" Aleksandrovskisse Murmani ääres ja 31. juulil väljus sealt täieliku toidu- ja küttevaruga Barentsi merre.
Augustis jõudis ekspeditsioon Kara merre ja tegi lühikese peatuse Dicksoni saarel. Sügisel triivisid nad Middendorffi lahte. Talvituti Taimõri saare looderanniku juures Colin Archeri lahes.
Aprillis 1901 saadeti Kolomeitsev koos kaupmehe Rastorgujeviga posti mandrile viima, kuunari kapteniks reisi lõpuni sai Fjodor Matisen. Sama aasta kevadel ja suvel uuriti Nordenskiöldi saarestikku ja Taimõri poolsaart, tehti kaks uurimisreisi.
25. augustil tuli "Zarja" avamerre. 1. septembril möödus laev Tšeljuskini neemest ja liikus Sannikovi maa suunas. 9. septembril leiti, et punktis koordinaatidega 75°45'N 139°E on sügavus väike, mistõttu meeskond arvas, et Sannikovi maa on lähedal. Aga samal ajal tihe udu ja paks jää segasid liikumist. Talvituti Kotelnõi saare Nerpitšja lahes, kus avati ilmajaam.
5. juulil 1902 jäi Toll koos kaaslaste astronoomi Friedrich Seebergi, jakuudi kaupmehe V. Gorohhovi ja evengi N. Protodjakonoviga laevast maha. Lepiti kokku, et kaks kuud hiljem tuleb "Zarja" Bennetti saare juurde ja võtab nad jälle peale.
Raske jääolukorra tõttu ei saanud "Zarja" neile järele tulla. Matisen ja Koltšak proovisid mitut teekonda, aga lõpuks pidid nad Tiksi lahte minema.
Jääst raskelt kahjustatud "Zarja" kinnitas otsad Tiksi lahes Leena suudmest ida pool Brusnevi saare tuulealusel küljel ja ei lahkunud kunagi sellelt kohalt.
Praegu on ekspeditsiooniga seotud dokumendid ja asjad Poljarnõi linnamuuseumis.
Dialoog
Dialoog ehk kahekõne (kreeka keeles dialogos 'vestlus') on kahe või enama isiku omavaheline vestlus.
Dialoog on näitekirjanduse põhikomponent. Dialoogi kasutatakse sageli ka proosakirjanduses tegelaste otsese kõnena.
Angels and Airwaves
Angels and Airwaves (lühidalt AvA) on USA California osariigis San Diegos tegutsev alternatiivroki ansambel, mille looja on Tom DeLonge (endine Blink-182 ja Box Car Raceri liige).
Savioja (Võru)
Savioja on küla Võru maakonnas Võru vallas.
Emajuur
Emajuure perekonda kuulub umbes 360 liiki. Sinijuure perekond on kosmopoliitse levikuga, levides peamiselt Aasia, Euroopa ja Ameerika mandri mäestikes ning parasvöötmes. Mõned liigid esinevad ka Loode-Aafrikas, Ida-Austraalias ning Uus-Meremaal. Perekonda kuulub nii ühe-, kahe- kui ka mitmeaastaseid liike. Mõned on igihaljad teised mitte.
Enamikku liikidest on väljaspool nende looduslikku keskkonda keerukas kasvatada. Leidub siiski mitmeid liike, mis on tuntud kui ilutaimed ja mida kasutatakse alpiaedade haljastamisel. Emajuured on külmakindlad, eelistavad täispäikeselist või poolvarjulist kasvukohta ning huumusrikast ja parasniisket mulda.
Eestis on levinud kaks liiki:
Taikse raudteepeatus
Taikse raudteepeatus on raudteepeatus Järvamaal Türi vallas Taikses.
Taikse peatuses asub üks madal lühike perroon pikkusega 30 m, mille tõttu saab rongi peale minna ja sealt maha tulla ainult läbi rongi C-ala. Peatuses peatub päevas kaheksa Elroni reisirongi liinil Tallinn–Viljandi (pooled Viljandi ja pooled Tallinna poole). Tavarong sõidab Balti jaamast Taiksesse umbes 1 tund ja 35 minutit, kiirrong umbes 1 tund ja 30 minutit.
Ajalugu
Taikse peatus rajati koos raudteeliiniga aastal 1900, kuid pärast mõnda aastat peatus kaotati. Toona jäi see Türi kihelkonda Särevere mõisa maadele. Peatus võeti uuesti kasutusele 11. novembril 2006.
Elbruse rajoon
Elbruse rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Kabardi-Balkaari Vabariigis, üks kümnest Kabardi-Balkaaria rajoonist.
Rajooni halduskeskus on Tõrnõauz, kus elas 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 57,9% rajooni elanikest.
Rajooni piiridesse jääb Elbruse mägi.
Seedermännipähkel
pisi|Seedermännipähklid thumb|Euroopa seedermänni käbi seemnetega Seedermännipähkel (kõnekeeles seedripähkel) on seedermänni seeme. Seda saab seedermänni käbidest.
Teaduslikus mõttes ei ole nad pähklid.
Seedermänni pähklid on pisikesed, kuid väga õlirikkad. Seedermännipähkliõli koosneb peamiselt küllastumata rasvhapetest, eriti 9-oktadetseenhappest (16–23%) ning 9,12-oktadekadieenhappest ja 9,12,15-oktadekatrieenhappest (kokku 70–78,5%). Küllastunud rasvhappeid on 6–7%. Rasvhapetele lisaks on seal ka 1,3–1,7% fosfolipiide.
Seemnete rasvasisaldus on keskmiselt 52,8–68,1%. See sõltub kasvutingimustest. Mida enam põhja pool seedermänd kasvab, seda rohkem sisaldavad tema seemned rasvu. Seevastu põud halvendab tunduvalt nii seemnete kvaliteeti kui rasvasisaldust. Seni täheldatud absoluutne rasvasisalduse maksimum on olnud 68,8% ja miinimum 46,2%.
Seedermännipähklid kuuluvad loomulike toiduainete hulka. Sellepärast puuduvad vastunäidustused nende tarvitamiseks nii toidu kui ravi eesmärkidel. Eriti kasulik on nende söömine immuunpuudulikkuse, allergia, ateroskleroosi, südame isheemiatõve ja seedeelundkonna haiguste korral.
Seedripähklite söömine võib rikkuda maitsmismeele. Inimestelt on tulnud palju teateid selle kohta, et üks-kaks päeva pärast seedermännipähklite söömist tekib suhu kibe või metallimaitse. Maitsmismeel taastub igasuguse arstiabita mõne päeva kuni nädala jooksul. Kõik niisugused teated käivad üksnes Hiinas kasvanud seedermännipähklite söömise kohta.
Halla
Halla on küla Võru maakonnas Võru vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Vastseliina vallas.
Märt Meos
Ta lõpetas aastal 1986 Kadrina Keskkooli ja aastal 1990 näitejuhtimise erialal Tallinna Pedagoogilise Instituudi.
Ta töötas aastal 1990–1994 Rakvere Teatris ja 1994–1998 VAT Teatris. Alates 2000. aastast MTÜ Ühendus R.A.A.A.M.-is. On MTÜ Ühendus R.A.A.A.M.-i juht ja asutaja. On SA Vaba Lava idee autor ja üks asutajatest.
Tegevus produtsendina
Produtsendina on Meos algatanud üle 50 teatrilavastuse. Kutsunud Eestisse lavastama lavastajad Iraanist, Tšiilist, Venemaalt, USAst, Saksamaalt, Austriast jne. Tellinud Eesti autoritelt üle 40 näitemängu
Tema produtseeritud tuntumaid teatrilavastusi:
„Save Our Souls II, III“, „HIV“, „Eestisse sündinud“, „Külmetava kunstniku portree“, „Misjonärid” (koostöös Rakvere Teatriga), „Põrgu wärk“, „Kits viiuli ja õngega“, „Minust jäävad ainult laulud”, „Under”, „Sõdur”, „Eesti asi”, „Võlg”, „Keiserlik kokk”, „Vahepeatus”, „Tuult tiibadesse”, „Jõud”, „Antigone”, „Pruutide kool”, „Tühermaa”, „Pärast surma Jendalis”, „Soolo“, „Tahame luua näitemängu, mis muudaks maailma“, „Titanicu orkester“, Mõnikord on kõik nii selge“, „Fenomen“, "Libahunt", "Aleksei Karenin", "Vannutatud neitsid", "Praegu pole aeg armastamiseks", "Kostja ja hiiglane", "Pikse pill", "Minu Eesti vanaema", "Juudit" jt.
Cappelle-Brouck
Cappelle-Brouck (hollandi: Kapellebroek, tähendusega "kabelipadur") on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Grande-Synthe'i kantonis.
pisi|tühi|Cappelle-Broucki kirik
Jermak (laev 1898)
"Jermak" oli Venemaa ja Nõukogude Liidu jäämurdja, maailma esimene arktilise klassi jäämurdja.
Tehnilised andmed
"Jermak" oli 97,5 m pikk ja 21,6 m lai; tema süvis oli 7,3 m. Laeva veeväljasurve oli 8730 t ja kiirus 12 sõlme. Laeva võimsus oli 9000 hobujõudu. Laeva jõuallika moodustasid 3 VTE aurumasinat, mida käitasid 2 aurukatelt. Laeva käiguvaru oli ilma kütust täiendamata 4400 meremiili ehk üle 8100 km. Laeva meeskonnas oli 102 liiget.
Ajalugu
Jäämurdja ehitas viitseadmirali Stepan Makarovi kontrolli all Armstrong Whitworth & Co Ltd Newcastle'is Low Walkeri laevaehitustehases. Kiil pandi laevale 1897. aasta detsembris ja laev valmis järgmisel aastal, kuu aega lepingujärgsest tähtajast hiljem.
Laev võeti kasutusele 17. oktoobril 1898. 19. veebruaril 1899 heisati laeval kaubanduslipp, sest "Jermak" arvati rahandusministeeriumi haldusalasse, mitte sõjalaevastiku koosseisu. Laeva esimeseks kapteniks sai Makarov. 21. veebruaril alustas laev teekonda kodumaale. Sel talvel oli Läänemerel ebatavaliselt paks jää, jää paksus küündis Soome lahes meetrini. Laev liikus mõnda aega üllatava kiirusega 7 sõlme, aga Suursaare kandis oli jää nii paks, et "Jermak" jäi sinna kinni ja pidi ringi minema. Kroonlinna saabus ta 4. märtsil 1899 ja tema saabumise tähistamiseks korraldati ametlik vastuvõtt.
Juba 9. märtsil saabus Kroonlinna teade, et Tallinna lähedal on kinni jäänud 11 aurikut. "Jermak" päästis nad edukalt ja lõhkus nende jaoks tee sadamasse. 4. aprillil sõitis "Jermak" Neeva jõge mööda üles kuni Nikolai sillani, mis tänapäeval kannab nime Blagoveštšenski sild.
Samal 1899. aastal jõudis "Jermak" Teravmägedel põhjalaiusele 81°21'. See reis algas 29. mail Newcastle'ist. 14. juunil jõuti Arktikasse. "Jermaki" meeskond uuris Arktika jääd ja okeanograafiat ning Põhja-Jäämere loomastikku. Kuid laev sattus rüsijääle, mis torkas laeva kere läbi. Lekk likvideeriti, aga laev ei saanud enam uurimistööd jätkata ja naasis Suurbritanniasse remonti. See kestis vähem kui kuu aega ning selle käigus kõrvaldati eesmine sõukruvi ja tugevdati laevakeret.
Sama aasta talvel kasutati "Jermaki" selleks, et luua Venemaa esimene raadioühendus. See toimus 47 km pikkusel distantsil Kotka ja Suursaare vahel. Selleks kasutati Aleksandr Popovi leiutatud raadiotelegraafi. 6. veebruaril läks "Jermak" selle abil saadud teabe tõttu appi Lavassaare lähedal olnud kaluritele, kes olid jääpangal merele triivinud.
Sel talvel päästis "Jermak" ka ristleja "Gromoboi", mis oli Peterburi ja Kroonlinna vahel madalikule jäänud ning mida jää ähvardas purustada. 11. aprillil 1900 suutis "Jermak" lõpuks päästa ka rannakaitse-soomuslaeva "General-admiral Apraksin", mis juba 13. novembri öösel oli Suursaare lähedal madalikule jooksnud.
1900. aasta suvel sai kapten Makarov loa osaleda Arktika-ekspeditsioonis, mis pidi ulatuma Jenissei suudmeni. Pärast laeva järjekordset remonti väljus "Jermak" Kroonlinnast 16. mail 1901. Kuid Novaja Zemlja kandis jäi ta jäässe kinni ja triivis 14. juulist kuni 6. augustini. Aega oli kaotatud nii palju, et Jenissei suudmeni polnud enam võimalik sõita, ja Makarov otsustas selle asemel uurida Franz Josephi maad. 13. oktoobril 1901 otsustas rahandusministeerium ekspeditsiooni aruande põhjal piirata "Jermaki" tegevuspiirkonda edaspidi Läänemerega ja ühtlasi vabastada Makarovi kapteni kohalt.
Kui puhkes Esimene Maailmasõda, siis "Jermak" mobiliseeriti 14. novembril 1914, aga jätkas endist tööd. Kui Saksamaa sõjavägi 1918. aasta veebruaris Tallinna hõivas, viis "Jermak" kõik meresõiduvõimelised laevad Helsingisse. Seejärel osales "Jermak" Jääretkel, mille käigus evakueeriti 211 laeva Helsingist Kroonlinna ning nende seas oli nii sõjalaevu, kaubalaevu kui abilaevu. Jääretke juhtis Balti laevastiku ülemjuhataja Aleksei Štšastnõi. Sellega omandas Štšastnõi meremeeste seas tohutu populaarsuse, aga ta ei olnud kommunist. Seetõttu laskis Lev Trotski Štšastnõi veel samal aastal vahistada ja surma mõista, aga "Jermaki" autasustati osalemise eest Jääretkel Ülevenemaalise Kesktäitevkomitee Punatähe ordeniga.
Seejärel "Jermak" demobiliseeriti ning edaspidi tegutses ta põhiliselt Läänemerel ja Valgel merel.
21. mail 1937 rajati põhjapoolusest 20 km kaugusele mehitatud triivjaam Põhjapoolus-1, mis tegutses 9 kuud. Selle aja jooksul triivis polaarjaam koos merejääga 2850 km. Lõpuks triivjaam suleti, sest jõudis Gröönimaa idaranniku lähedale, kus jää muutus väga hapraks. "Jermak" ei võtnud küll triivjaama töötajaid peale (seda tegid jäälõhkujad "Taimõr" ja "Murman"), kuid toimetas nad 15. märtsil 1938 pidulikult Leningradi.
Samal suvel läbis "Jermak" kõigest 2 kuuga kogu NSV Liidu Põhja-Jäämere ranniku läänest itta. Sealjuures vabastas ta Franz Josephi maal jäävangist 3 laeva, juulis viis Dicksonis talvituvatele metsavedajatele kivisütt ja vedas nende laevad vabasse vette, 6. augustil jõudis järele jäälõhkuja "Litke" juhitavale karavanile ja aitas selle Vene saareni ning seejärel läbis Vilkitski väina, jõudis Laptevite merre ja aitas jäälõhkujal "Krassin" karavani "Lenin" jääst välja juhtida.
Teise Maailmasõja ajal mobiliseeriti "Jermak" 4. oktoobril 1941 uuesti. Talle paigaldati kaks 102 mm ja neli 76 mm kahurit, neli 45 mm seniitkahurit ja neli kuulipildujat. Ta osales Hanko garnisoni evakueerimises ning hiljem viis laevu, sealhulgas allveelaevu, positsioonidele, kus nad said vaenlast tulistada. Kuid juba 1944. aasta juunis võeti laevalt relvastus maha ja ta naasis Põhja-meretee peavalitsuse haldusalasse.
26. märtsil 1949 autasustati "Jermaki" tema 50-aastaseks saamise puhul Lenini ordeniga lahingutegevuse eest Suures Isamaasõjas ja Põhja-meretee kasutuselevõtmise aitamise eest.
1955 läbis "Jermak" Põhja-meretee veel kord. Seda karavani juhtis ristleja "Admiral Senjavin". Karavani kuulusid veel ristleja "Dmitri Požarski", 10 allveelaeva ja umbes 15 kaubalaeva.
1963 kanti "Jermak" maha. Katsed säilitada teda muuseumlaevana ebaõnnestusid ja järgmisel aastal läks "Jermak" vanarauaks.
Mälestuse jäädvustamine
3. novembril 1965 avati Murmanskis Murmanski oblasti koduloomuuseumi seinal "Jermaki" mälestuseks mosaiik koos "Jermaki" ankruga postamendil.
Við Og Við
"Við og við" on Islandi muusiku Ólöf Arnaldsi debüütalbum, mille pealkiri tähendab tõlkes "Nüüd ja siis". Plaadi andis aastal 2007 välja plaadifirma 12 Tónar. Albumi produtseeris ansambli Sigur Rós liige Kjartan Sveinsson, kes koos Skúli Sverrissoni ning Eiríkur Orri Ólafssoniga ansamblist múm aitas kaasa plaadi valmimisele, mängides mõnes loos pille.
Jermak (laev 1898)
Mälestuse jäädvustamine
1974 valmis jäälõhkuja, mis "Jermaki" mälestuseks sai samuti nime "Jermak".
Heinasoo
Heinasoo on küla Võru maakonnas Võru vallas.
1210. aastad
1210. aastad on aastad 1210–1219 pKr.
Heinasoo
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Vastseliina vallas.
1210. aastad
Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand
Kümnendid: 1170. aastad 1180. aastad 1190. aastad 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad 1250. aastad 1260. aastad 1270. aastad
Aastad: 1210 1211 1212 1213 1214 1215 1216 1217 1218 1219
1220. aastad
1220. aastad on aastad 1220–1229.
Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand
Kümnendid: 1170. aastad 1180. aastad 1190. aastad 1200. aastad 1210. aastad - 1220. aastad - 1230. aastad 1240. aastad 1250. aastad 1260. aastad 1270. aastad
Aastad: 1220 1221 1222 1223 1224 1225 1226 1227 1228 1229
Tšegemi rajoon
Tšegemi rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Kabardi-Balkaari Vabariigis.
Friedrich Bienemann (1860–1915)
Friedrich Gustav Bienemann (19. mai (vkj) 1860 Arcis, Bessaraabia – 5. august (vkj) 1915 Riia) oli baltisaksa ajaloolane ja ajakirjanik.
Tema isa oli pastor Herbord Julius Bienemann (1833−1891).
1885. aastal lõpetas ta Tartu ülikooli ajaloo alal. 1886. aastal sai ta Strasbourgi ülikoolis doktorikraadi.
Aastatel 1894–1903 oli ta Riia Ajaloo- ja Muinsusuurimise Seltsi raamatukoguhoidja.
Aastatel 1903–1913 oli ta Baltische Monatsschrifti toimetaja.
Kalle Merusk
Ta lõpetas aastal 1973 Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna.
Ta on olnud Tartu Ülikooli õigusteaduskonna dekaan aastatel 2000–2009 ning riigi- ja haldusõiguse professor aastast 1994. Aastast 1993 on ta Riigikohtu halduskolleegiumi nõunik.
Aastatel 1972–1973 ELKNÜ TRÜ Komitee sekretär, 1973–1974 TRÜ NLKP ajaloo kateedri õppekabineti juhataja, pärast ajateenistust Nõukogude armees asus 1976. aastal tööle Tartu linna parteikomitee instruktorina, 1978. aasta mais edutati propaganda- ja agitatsiooniosakonna juhatajaks, 1984–1990 oli Tartu linna parteikomitee sekretär, 1990–1994 TÜ õigusteaduskonna avaliku õiguse instituudi dotsent.
Tunnustus
2005 Valgetähe IV klassi teenetemärk
2009 Tartu Ülikooli suur medal
Saku
Saku on alevik Harju maakonnas, Saku valla keskus. Saku oli 4740 elanikuga Eesti suurim alevik. Praegu on Sakust suurema elanike arvuga Haabneeme ja Peetri alevikud.
Duoloog
Duoloog (ladina sõnast duo 'kaks' ja kreeka sõnast logos 'sõna, kõne') on kahe tegelase vaheline kõnelus näidendis ja eepilistes žanrides.
Saku
Sakut on nimetatud Eesti õllepealinnaks, 2005. aastast kannab Saku õllekultuuri pealinna tiitlit.
Duoloog
Duoloog on dialoogi erijuhtum.
Saku
Alevikus asub Saku raudteepeatus. Saku vallavanem on Marti Rehemaa.
Alevik jaguneb põhja- ja lõunaosaks, mida lahutab alevikust läbi kulgev Tallinna mnt. Tallinna mnt lõunapoolset äärt peetakse omakorda Saku keskusalaks.
Keskusala asumid:
Tuntud eestlastest on alevikus sündinud Jaak Urmet, Evelin Ilves, Aare Järvan, Anne Reemann.
Hinniala
Hinniala on küla Võru maakonnas Võru vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Vastseliina vallas.
Saku (Jaapan)
Saku (jaapani keeles 佐久; haldusüksusena 佐久市 Saku-shi) on linn Jaapanis Nagano prefektuuris.
Pärast kiirrongiliini rajamist on linna elanike arv kasvanud inimeste arvel, kes Tōkyōs tööl käivad. Kiirrong jõuab Sakust Tōkyōsse ühe tunniga.
Saku on sisemaalinn, mis asub Jaapani linnadest kõige kaugemal mistahes mererannast.
1. mail 2007 sõlmiti Saku ja Eesti Saku valla vahel sõprusleping. 2021. aastal andis Eesti president Kersti Kaljulaid Maarjamaa Risti IV klassi teenetemärgi Saku linnapeale Seiji Yanagidale Eesti ja Jaapani ning kahe Saku linna suhete arendamise eest.
Meistriliiga 2006
Meistriliiga 2006 võitis ja tuli seega 2006. aastal Eesti jalgpallimeistriks Tallinna FC Levadia.
Hooaeg
Meistriliigast langes välja viimane Valga FC Warrior, asemele kerkis esiliiga teine FC Kuressaare. Üleminekumängudel kaotas meistriliiga eelviimane Viljandi JK Tulevik esiliiga kolmandale JK Tallinna Kalevile (0:0, 1:1, Viljandi kasutas mängukeeluga mängijat ja mõlemad kohtumised arvestati lõpuks 3:0 Kalevile). Viljandlased säilitasid siiski oma koha meistriliigas, sest Tartu JK Maag ja Tartu JK Tammeka ühinesid.
Mängutulemused
Iga meeskond mängib kõikide vastastega 4 korda, kaks korda kodus ja kaks korda võõrsil, kokku 36 mängu.
Hooaja 2. pool
Allikas: Eesti Jalgpalli Liit 1Kodu meeskond on vasakus tulbas. Värvid: Roheline = Kodu meeskonna võit; Kollane= viik; Punane = võõrsil meeskonna võit.
Martina Navrátilová
pisi|Martina Navrátilová Martina Navrátilová (sünninimi Martina Šubertová, sündinud 18. oktoobril 1956 Prahas) on tšehhi endine tennisist, kes alates 1970. aastatest elab Ameerika Ühendriikides. Ta on kõigi aegade edukaim elukutseline tennisist. Ta on võitnud (oktoobriks 2004) 167 turniiri üksikmängus (neist 18 suure slämmi turniiri) ja 174 turniiri naispaarismängus (neist 31 suure slämmi turniiridel).
Elulugu
Martina Navrátilová sündis Prahas, kuid pärast vanemate lahutust kolis koos emaga Revnicesse, kus teda hakkas huvitama tennis. Tema ema abiellus 1962. aastal uuesti ning ta kasuisast Miroslav Navrátilist sai tema esimene treener. Oma esimesel noorteturniiril osales ta 1964 ning alustas tööd George Parmaga. 1973. aastal jõudis ta esimest korda suure slämmi turniiril veerandfinaali ning temast sai elukutseline tennisist. 1975. aastal taotles asüüli USA-s, temast sai USA kodanik 1981. aastal.
Oma esimese suure võidu sai ta 1978. aastal Wimbledonis, kus alistas finaalis Chris Everti. Ränk treening tõi talle lõpuks suure edu: 1982. aastal võitis ta 15 turniiri üksikmängus ning 14 turniiri paarismängus, aasta hiljem aga koguni 28. Aastail 1983 ja 1984 võitis ta kuus suure slämmi turniiri järjest, kuid ometi jäi tal suur slämm välja mängimata. Tema suurimaks rivaaliks 1980. aastatel oli just nimelt Chris Evert, rivaliteet kestis seni, kuni Evert 1988. aastal tipptennisest loobus. 14. juunist 1982 kuni 9. juunini 1985 juhtis ta maailma edetabelit 156 nädalat järjest (üldse on ta juhtinud seda 331 nädalat üheksal perioodil).
1980. aastate lõpus aga tõusid esile noored tähed (eeskätt Steffi Graf) ning tegid Navrátilová valitsemisajale lõpu. Ta loobus üksikmängust 1994. aasta lõpus hoolimata sellest, et oli samal aastal Wimbledonis finaali jõudnud. 1995–1996 mängis ta ainult mõnel üksikul turniiril paarismängu.
2000. aastal tunnustati Martina Navrátilovád rahvusvahelisse tennisekuulsuste halli valimisega.
Pärast pikka eemalolekut naasis ta 2000. aastal edukalt tipptennisesse paarismängus. 2003. aastal võitis Austraalia lahtistel meistrivõistlustel koos Leander Paesiga segapaarismängu. Seeläbi sai ta läbi aegade kolmandaks naismängijaks, kes on suutnud võita kõikidel suure slämmi turniiridel kõikides mänguliikides.
2003. aasta juulis samuti koos Leander Paesiga võitis ta Wimbledonis taas segapaarismängu jõudes 20 Wimbledoni turniiri võiduga järele Billie Jean Kingi rekordile.
Ta on vanim suure slämmi turniiri võitja läbi aegade. Oma 58 suure slämmi turniiri võiduga on ta austraallase Margaret Smith Courti 62 turniirivõidu järel teisel kohal.
2004. aastal jõudis ta esimest korda olümpiamängudele. Koos Lisa Raymondiga jõuti veerandfinaali.
Võidud suure slämmi turniiridel
Martina Navrátilová on võitnud suure slämmi turniiridel 18 korda üksikmängu, 31 korda naispaarismängu ja 9 korda segapaarismängu.
Zarja saar
Zarja saar (vene остров Заря) on saar Laptevite meres Tšeljuskini neemest kagu pool. Lõunast ümbritseb saare rannikut Vostotšnaja laht.
Saare idapoolseim punkt Georgijevski neem sai nime polaarjaama "Tšeljuskini neem" esimese juhataja (1933–1934) B. D. Georgijevski auks.
Margus Vaigur
Margus Vaigur (sündinud 23. aprillil 1967 Järvakandis) on eesti valguskunstnik.
Putsolaan
Putsolaan ehk potsolaan ehk potsuolaan (itaalia keeles puzzolana, pozzolana kohanime Pozzuoli järgi) on vulkaanilise päritoluga ränihapperikas roosakaspunase värvusega savimuld, mida antiikajast alates on lisatud lubjasegule veekindlate omaduste andmiseks. Laiemas tähenduses igasugused kivimid, mida purustatud kujul kasutatakse ehituses sideainete hüdrauliliseks lisandiks.
Koostis ja omadused
Putsolaani koostises on tavaliselt ränidioksiid, savimuld, lubjakivi, raudoksiid ja aluselised ühendid. Materjali on kasutatud antiigist alates nii värvipigmendina freskomaalis kui ka putsolaantsemendi ühe komponendina. Moodustab kaltsiumhüdroksiidi ja veega sideainena kasutatava aeglaselt kõveneva, ent väga vastupidava segu.
Margus Vaigur
Ta lõpetas 2003. aastal Viljandi Kultuurikolledži valguskujunduse eriala. 1994–2002 töötas Viljandi Draamateatris Ugala. Aastast 2002 on Pärnu Endla teatri valgusala juht/valguskunstnik.
Putsolaan
Mõistest
Kirjanduses kasutatakse materjali kohta mitut erinevat kirjapilti. Ehituses mõistetakse selle termini all tavaliselt kõiki hüdraulilisi lisandeid. Vulkaanilise päritoluga lisandid on vulkaanilised tuhad tuff ja trass, harvem pimss. Putsolaanideks nimetatakse neid peamiselt siis, kui need on kaevandatud Vesuuvi ümbrusest, kus tuntuim ja vanim on Puteoli (Pozzuoli) linna lähedane maardla.
Napoli lähedal asetseva Pozzuoli asutasid kreeka kolonistid 6. sajandil eKr, roomlased kutsusid teda Puteoliks seal asuvate paljude väävligaase ajavate koobaste või aukude pärast. Puteolist sai antiikajal tähtis kaubanduskeskus. Juba vanad roomlased tundsid ka sealt, aga samuti Rooma lähedalt, Auvergne'ist ja mujalt leitavat aluselist sideainet. Seda kasutati laialdaselt Rooma betooni valmistamisel. Et ta moodustab veega kokku puutudes lubjaga vastupidava segu, kasutati putsolaani liivana eriti hüdraulilistes konstruktsioonides.
Tänapäeval on sõnal laiem tähendus. Putsolaanideks nimetatakse peale algse pudeda vulkaanilise pinnase ka mõnesid teisi ränihapperikkaid settekivimeid, samuti tööstuslikke šlakke, tuhka jm., mida kasutatakse samaks otstarbeks kui Pozzuoli putsolaani.
Mozilla raamat
pisi|300px|The Book of Mozilla, 7:15 veebilehitsejas SeaMonkey Mozilla raamat (ingl. The Book of Mozilla) on üks tuntumaid arvutiprogrammidesse peidetud üllatusmune. Üllatusmuna leidmiseks tuleb Mozilla, Mozilla Firefoxi või Netscape'i brauserites pöörduda aadressile  . Mozilla raamat kuvatakse valge tekstina kastanpunasel taustal.
Peatükid
Sellest üllatusmunast on 6 erinevat versiooni 12:10, 3:31, 7:15, 8:20, 11:9 ja 15:1. Kõik need numbrid tähistavad Netscape'i ja Mozilla ajaloos olulisi kuupäevi.
Mozilla raamat, 12:10
Esimene Mozilla raamat ilmus Netscape'i versioonis 1.1 (aastal 1995) ja on selle brauseri kõikides 1.x, 2.x, 3.x ja 4.x versioonides.
12:10 tähistab 10. detsembrit 1994, mil ilmus Netscape Navigator versioon 1.0.
Metsalise (beast) all peetakse silmas Netscape'i. Uskmatud (unbelievers) on arvutikasutajad, kes ei kasuta HTML koodis üldtuntud standardeid.
Mozilla raamat, 3:31
See versioon munast on kasutusel Netscape'i versioonides 6 – 7.1 ning kõikides Mozilla veebilehitsejates kuni järgneva peatükk 7:15 leidmiseni. Peatükinumber 3:31 tähistab 31. märtsi 1998, mil Netscape avaldas oma brauseri lähtekoodi.
Raamat viitab lootusele, et metsalist (Netscape) saadab avatud lähtekoodiga suurem edu. Mammona all peetakse silmas Microsofti koos oma brauseriga Internet Explorer.
Mozilla raamat, 7:15
See üllatusmuna versioon võeti kasutusele 2003. aasta septembris. Peatükinumber 7:15 viitab 15. juulile 2003, mil America Online otsustas sulgeda Netscape'i arendusosakonna ning loodi Mozilla Sihtasutus. See muna on kasutusel Netscape'i versioonides 7.2 – 8.1.3 ja Mozilla Firefoxi brauseri versioonides 1.5 – 2.0.0.16.
<p style="font-size: 1.95em; font-family: serif; text-align: right;"> Mozilla raamatust, 7:15
Metsalise langemine tähendas Netscape'i arendamise lõpetamist. Tuhast tõusnud lind on vastasutatud Mozilla Sihtasutus koos oma brauseriga Firebird (hilsem Firefox).
Mozilla raamat, 8:20
See üllatusmuna leiti Netscape'i veebilehitseja viimastes versioonides 9.0b1 (avalikustatud 5. juuni 2007) – 9.0.0.6. Peatükinumber 8:20 viitab 20. augustile 2006, mil veeblilehitseja arendajad olevat omavahel esimese e-kirja saatnud, kus mainitakse võimalust, et Netscape'i brauserite arendamist jätkatakse.
Mozilla raamat, 11:9
11:9 leiti esmakordselt 12. veebruaril 2008 avalikustatud Firefoxi versioonis 3.0b3. Üllatusmuna leidub Firefoxi versioonides 2.0.0.17 – 2.0.0.20 ja 3.x
"Mammona magas" (Mammon slept) viitab 5-aastasele perioodile Internet Exploreri (mammona) 6. ja 7. versiooni avalikustamise vahel, mille jooksul Firefox palju järgijaid kogus. Lõpuks mammona ärkas (mammon awoke) ehk avalikustati Internet Explorer 7, mis Mozilla raamatu järgi oli Microsofti brauserist varem puudunud Firefoxi funktsioonide järeletegemine.
Mozilla raamat, 15:1
<div class="plainlinks" style="background: maroon; color: white; font-style: italic; padding: 2em 1em; margin: 0 4em; font-family: serif; font-size: 1.1em; text-align: center; line-height: 1.5;"> Ja mammona <em style="font-size: 1.3em; line-height: 0;">kaksikud tülitsesid. Ja nende sõdimine paiskas maailma <em style="font-size: 1.3em; line-height: 0;">uude pimedusse, aga metsaline jälestas pimedust. Ja siis hakkas metsaline <em style="font-size: 1.3em; line-height: 0;">väledalt liigutama ja sai tugevamaks ja muutus võimsamaks ja paljunes. Ja metsalised tõid pimedusse <em style="font-size: 1.3em; line-height: 0;">tule ja valguse.
Mozilla raamatust, 15:1
See tekst jõudis Mozilla koodi 23. jaanuaril 2013. Algselt jõudis see Firefox 21 arendusversioonidesse ning 17. novembril 2016 ametlikku väljalaskesse. Erinevalt eelnevatest raamatu versioonidest ei ole taust ühevärviline vaid selles on näha ka teisetooniline radiaalne gradient.
Mozilla raamat, 11:14
400px|pisi| Mozilla raamatust, 11:14
Mozilla raamat, 6:27
400px|pisi| Mozilla raamatust 6:27
Teistes veebilehitsejates
Microsoft'i brauseri Internet Exploreri versioonides 4, 5 ja 6 kuvatakse aadressile  pöördudes tühi sinine leht. See eemaldati Internet Explorerist Windows XP teises teenuspaketis.
Netscape'i varastes versioonides (enne 1.1) kuvas aadress  teksti "Mozilla rules!" ("Mozilla valitseb!").
Netscape'i Unixi versioonis kuvas  brauseri ülemises paremas nurgas Netscape'i logo tagant väljatuleva tuldsülgava Mozilla (brauseri maskott) animatsiooni.
iCabis saab selle aadressi poole pöördudes tulemuseks teksti "Hey, This is not Netscapes Navigator."
Mozilla raamat, 11:1
Selle üllatusmuna leiab Mozilla Firefoxil põhinevast brauserist Flock alates versioonist 1.0 (avalikustatud 5. november 2007). Kuna Flocki arendamisega ei tegele Mozilla Sihtasutus, on tegu Mozilla raamatu mitteametliku versiooniga. Erinevalt kõigist teistest Mozilla raamatu versioonidest kuvatakse see versioon sinisel taustal.
Räpased saladused
"Räpased saladused" (inglise keeles "Family Sins"; tööpealkirjaga "A Matter of Family") on 2004. aastal televisiooni tarbeks toodetud põnevusdraama.
Emajuureke
thumb|[[Mõru emajuureke]] Emajuureke (Gentianella Moench) on rohttaimede perekond emajuureliste sugukonnast.
Eestis on levinud kaks liiki:
Elastsusteooria
Elastsusteooria (teisiti ka elastsusõpetus) on mehaanika osa, mis uurib elastsete kehade ja keskkondade deformatsioone ja liikumist.
Hinsa
Hinsa on küla Võru maakonnas Võru vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Vastseliina vallas.
Külas asub looduskaitsealune Hinsa mänd.
Küla läbib Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee.
Pierre Teilhard de Chardin
thumb|Pierre Teilhard de Chardin Pierre Teilhard de Chardin (1. mai 1881 Orcines, Prantsusmaa – 10. aprill 1955 New York) oli prantsuse paleontoloog, geoloog, filosoof ja jesuiidi preester. Ta oli üks Pekingi inimese avastajatest. Ta lõi oomegapunkti mõiste ja arendas Vladimir Vernadski noosfääri mõistet.
Oma peateoses "Inimese fenomen" ("Le Phénomène Humain", 1955) muutis ta Katoliku kiriku traditsioonilisi arusaamu loomisest lõdvemaks. Kirik leidis, et see on vastuolus Augustinuse pärispatu doktriiniga ning keelas tema eluajal ta teoste avaldamise.
Bourbourg
Bourbourg (hollandi: Broekburg) on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Grande-Synthe'i kantonis. See asub Põhja-Prantsusmaa mereäärsel tasandikul, keset kolmnurka, mille moodustavad Dunkerque, Calais ja Saint-Omer.
pisi|tühi|Raekoda pisi|Bourbourg'i paiknemine Dunkerque'i ringkonnas
Ajalugu
Bourbourgi esmamainimine on 1035. aastal, kuid asustus on tõenäoliselt vanem, arvatavasti isegi 9. sajandi lõpust. Linna vanim osa asub kihelkondlikust Ristija Johannese kirikust vahetult edelas ja linn oli tõenäoliselt osa Flandria kaitseliinist normannide vastu.
right|thumb|170px|St Jean Baptiste de Bourbourg, kirik.
Saint-Jean-Baptiste'i kiriku asutas 1100. aastal Flandria krahvinna Clémence de Bourgogne ja vahetult linnast lõuna poole asutas tema abikaasa Robert II benediktlaste kloostri (Maarja klooster). Mõne aja pärast sai selles kloostris kombeks, et ainult aadlipäritolu nunnad võisid liituda, mis andis sellele nime "Aadlinaiste klooster". 1104. aastal nimetati linn kindluseks ja sellest sai samanimelise kastellaani valduse keskus. Valdus oli 1071. aastal ligikaudu 12 700 ha suur ning sellesse kuulus 10 küla kolmnurgas Põhjamere, Aa jõe ja Lemonades-Looni joone vahel.
175px|thumb|Bourbourg aastal 1649