cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saare-Lääne piiskopkonna ja Taani valduste vaheline piir
Uuest Haapsalu maanteest vana Haapsalu maanteeni
Nagu ürik pajatab, suundus piir edasi Harju poole tollase Kungjärve külani, jättes Ellamaa ja Lepaste külad Läänemaale. Siin on nimetatud Kungjärve, Kiisjärve ja Kriivjärve küla nimesid, mis aga näitavad ka samanimeliste järvede olemasolu. Praegu asuvad siin Mustjärv, Valgejärv ja Järveotsa järv, mis kunagi võisid kanda teisi nimesid ja millest kaks viimast jäävad Lepaste külast põhja poole. Peab veel märkima, et muinaseestlastel piirnes siin Läänemaaga Rävala maakonna Vomentakæ kihelkond, kuid nähtavasti oli selleks ajaks Harju ja Rävala maakondade kokkusulandumine juba toimunud. Siit edasi on piiri kulgemine suhteliselt segane ja mitmeti tõlgendatav. On võimalik, et piir keeras siit järsult läände Kuijõe (Kuie) poole, möödudes Piirsalust (nimi annaks selleks justkui alust) ja jõudes Kuienõmme (või Kivinõmme või Kivimäe) küla juures põhja-lõunasuunalise kõrgendikuni, mis asetseb tänapäeval Kuijõe-Piirsalu-Risti teljel ja kus Piirsalust põhja poole jääb kõrgem piklik küngas. Tollane Kuienõmme võiks siis olla praegune Kuijõe.(üldse paistab, et Kuie nimevariatsioonid on sealkandis levinud, Lääne-Ristist kagusse jääb näiteks Kuislemma raba) Sealt edasi võis siis piir minna seljandikuni, kus tänapäeval kulgeb vana Tallinna–Haapsalu maantee. Kuijõe teeristist 2 km Padise poole jääb üks küla, mis praegu jääb halduslikult Kuijõe alla aga mis varem oli eraldi ja võis kanda Kannjõe nime. Veel 2 km edasi oli 1940. aastatel Kuie-Mõisaküla asula, kus siis omal ajal võiski asuda Padise abtide karjamõis, mille ja eelpoolmainitu vahelt piir siis kas otse põhja poole või jõnksuga mööda seljandiku põhjakülge ida poole Kallamäe jõeni jooksis.
Vanast Tallinna–Haapsalu maanteest Soome laheni
Vana Tallinna–Haapsalu maantee seljandikku läbib kolm oja: Kõrtsioja, Piirsalu jõgi ja Kaldamäe oja. Eeldades, et Kaldamäe oja on oma nime vanal kohal säilitanud, saame öelda, et piir jooksis tollaste karjamõisate juurest mööda seljandikku kirdesse kuni Kaldamäe ojani ja sealt edasi piki oja (jõge) loodesse ja põhja. Vihterpalu (siis Kaldamäe) jõgi voolas keset Läänemaa Suursood (nagu soo nimigi viitab, pidid muistse Läänemaa ja hilisema Saare-Lääne piiskopkonna alad sinnamaani ulatuma) põhja poole, kuni maapind Hatu ja Änglema küla juures kõrgenes ning edasi läbi vana rannaluite (Kaldamäe) Vihterpalu küla juures otse merre. Ilmselt seal, kus soo lõppes ja maapind kõrgenema hakkas, kasvas tollal võimas kaasik (Kasekeste Laas), kust piir piki sooserva loodesse keeras ja otse Ristna (Ueyttepeh – ...pea, Neyve – Nõva) neeme vastas asuvasse rannaluite männimetsa jõudis. Siit pidi piir keerama lõunasse, tollaste Keibu oja allikateni, mille lähedal asus eestlasest sepa Kokamäe Mandese eluase; viimast piiskopkonda jättes. Ja siit mööda Keibu oja kuni mereni.
Ladinakeelne variant
Dominus episcopus Hermannus (Hermannus primus fundator monasterii in Leale), tempore, quo Rusce erat advocatus suus, cum capitaneo Letcast inter diocesim Osiliensem et terram regis equitavit disterminium in hunc modum.
''Primo incipiens a Toresso (Toresso, palude, sita supra villam Walkede versus Harriam), processit ad flumen Mustoya (Mustoya inter bona illorum de Lode et villam Capell), abhinc ad fluvium parvum Nitepinde (Nitepinde inter villas Aggemule et Vertevilae), a quo ad molendinum (Molendinum, situm inter villas Lummede et Kirrievere, quod molendinum quondam spectabat ad Odvardum de Loden) Kirrevere, quondam domini Odvardi de Loden submersi, quod in media parte, quae tetigit terram regis, fuit destructum, pars vero altera, tangens diocesim, supermansit. A quo molendino processit ad fluvium Surekolima (Inter villas Ruskeszalle et Payke), a quo ad viam Karente (Vel Kagherante, se luter iam dictas villas extendentem.), a qua ad magnam paludem (Sitam inter villas Thonate et Warax.), a qua ad Zuren Alliken (Theutonice to dem groten borne, situm inter villas iam praedictas.), a quo ad flumen Sawoia (et est inter villas Kerethemeke et Lenechte.), quod quandoque solet desiccari; a quo ad Fenckenso (Paludem, sitam inter villas Hellenbeke et Lenechte.), a quo ad Gowudz (Vel Wisselle, se extendens usque ad magnam arborem, e qua baculuv episcopalis fuit excisus. Ab hinc usque ad villam Kungerve, sitam supra villam Leppespe, versus Harriam. Deide usque ad Kyvimme, ubi est quaedam elevatio terrae in nemore, vulgo dicta en rugge, et olim fuit ibi villa et inter villam Kannyecke et bona abbati(s) de Paidis. Ab hinc usque ad flumen Callamyecke, et dehinc usque ad Casegiste Ladne, quod est pars nemoris, deinte ad silvam Neytepe.), id est ungeverde. Ibi ad magnam arborem secabatur baculus episcopalis, quae arbor, mortuo dicto episcopo, a parrochianis de Herchele est destructa. Ab hinc vero od silvam Neytepe, id est en nes, a qua ad Kaypenkoya ruten, et illum locum Esto (Vel Estonicus quidam.) diocesis (Scilicet Osiliensis.), nomine gaudens de Cokenmede, obtinuit iudicio candentis ferri. Ab hinc ad mare.''
Alamsaksakeelne variant
Eine uthschrift der schedinge twischen Harrien und der Wieck (Dieser Eingang fehlt im Riesenberg`schen Text.). In deme namen Gades, amen. Dit is ein gelieck oft uthschrift eines breves oft privilegii up de schedinge twischen der Wieck und Harrien, de ludende is van worden to worden, alse hir na geschreven steit. Herr Hermen, bischop van Ozell, ein besteder des klosters to Leall, in den tieden, do broder Rusce (Ruste) sin vagt was to Leal, mit deme hovetmanne to Revell, geheten Leetgast, twischen dem stichte Ozell und deme lande des koninges ret de schede in dusser wise.
''Int erste Hoff he an van deme broke Toresso bolegen haven deme dorpe Walkede to Harrien vart; dar na volgede her to deme vlete Mustoya, twischen den guidern van Loden und deme (Die Worte: "deme vlete und deme" fehlen; für "deme" steht jedoch "der") dorpe Cappele, van dar to einen klenen vlete Nitrupede (Eltruppede), twischen den dorpern Aggemulle (Aghemalle), Vetervilie, darto van der molen Kiriver, gelegen twischen dem dorpe Lümmede (Tunnede – undeutlich) und Kirivere, de vorbenomede mole was wandages Odert van Loden, de geslagen was, welke mole in dem halven parte, dat dar roerde dat ertrike des konings, was to broken, und dat ander deel, dat dar horde deme stichte, bief bestande; van welkerer molen he vort toch to deme vlete Suren Kalma, twischen den dorperen Ruskezalle (Rustesalle) und Payke, van dar to deme wege Kagerantes, de twischen vorbenomeden dorperen ut gestrecket, van deme wege to einen groten broke tuschen dorpern Toriate (Teriate) und Warax. Van dar to Suren Hallika, to Düde gesecht to deme groten borne, bolegen twischen den dorpern vorbenomet. Dar van to deme vlete Sawoya (Sameoya), dat under vilen plecht droge to werdende, und in tuschen den dorpern Korentemekoy und Lenechten (Korentemeky und Levechte.). Van dar to deme broke Fekenso (groten broke Recken – so.), bolegen tuschen den dorpern Hellenbeke und Lenchte (Hellencke und Levechte). Van dar to Wissele, dat is so vele als ungeverde, und is strekende bis to eineme groten bome, in welkeme bome wart gehouven des bischoppes staff, welkern boem, de vorbenomede bischop dot was, is van den kerspels luden van Hertole verstort. Van dar to den dorperen Kuyscyarve (Kuy – sayarve) und Kryveiarve, bolegen haven deme dorp Leppespe to Harrien wart. Van dar to Kyvenomme (Kuienomme), dar eine vorhoginge is des ertrikes an deme wolde, nomliken geheten eine rugge, und dar was wandages ein dorp, und tuschen deme dorpe Kuvyeke (Kunicke) und den gudern des abbates to Padys (Pades). Van dar to eineme vlete Callameky, und van dar bes Castladne, dat dar is ein deel des woldes. Van dar to deme busche Neytepe (Ueyttepeh), dat is ein Nos (nes). Van dar to deme sode Kapenkayo, und de stede de helt ene Este, des stichtes buer, geheten Mandes to Komeki, vormiddelst deme richte des berneden isers. Van dar bet an meer etc.''
Riigisaksakeelne variant
Hermann, Bischof von Oesel, Begründer des Klosters zu Leal, bereitet zu der Zeit, wo Rusce sein Voigt war, mit dem Köningl. Dänischen Hauptmann zu Reval Letgast die Gränze zwischen der Oesel`schen Diöcese und dem Lande des Königs folgendergestalt:
''Beginnend von Toresso, einem Sumpf oberhalb des Dorfes Walkede nach Harrien zu, ritt er nach dem Flusse Mustoya zwischen den Besitzungen derer von Lode und dem Dorfe Capell zu, von da zum kleinen Fluss Nitepinde (Nitrupede) zwischen den Dörfern Aggemule und Vertevilae (Vetervilie), dann zur Mühle Kirrevere; belegen zwischen den Dörfern Lummede und Kirrievere; welche einst dem umgebrachten Hrn. Odward von Lode gehörte, und vovon die eine Hälfte, die des Königs Land berührt, zerstört, die andere dagegen, die Diöces berührend, noch vorhanden war. Von dieser Mühle ritt er zum Fluss Surekolima (Suren Kalma), zwischen den Dörfern Ruskeszalle und Payke, dann zum Wege Karente (Kagerante), welcher zwischen den beiden gedachten Dörfern läuft, hierauf zu einem grossem Morast zwischen den Dörfern Thonate (Toriate) und Warax und von hier zum Suren Alliken (Hallika – zu deutsch zum grossen Borne), zwischen den oben gedachten Dörfern; und zum flusse Sawoya, der mitunter austrocknet, zwischen den Dörfern Kerethemeke (Korentemekoy) und Lenechte; von da zum Fenkenso, einem Morast zwischen den Dörfern Hellenbeke und Lenechte, und sodann nach Gowudz (Wissele), das ist "ungeverde", bis zu dem grossen Baume, aus welchem der Bischofsstab geschnitten worden, welchen Baum nach des Bischofs Tode die Kirchspielsleute von Herchele (Hertole) zerstört haben. Von dort, nach dem Dorfe Kungerve (den Dörfern Kuyscyurve und Kryveiarve), belegen oberhalb des Dorfes Leppespe nach Harrien zu. Sodann bis Kyvimme (Kyvenomme), wo eine Erhöhung des Erdreichs im Walde, gewöhnlich ein Rücken genannt, sich befindet und früher ein Dorf stand, und zwischen dem Dorfe Kannyecke (Kuvyeke) und den Gütern des Abtes zu Padis. Von da zum Flusse Callamyecke (Callameky) und dann bis Casegiste Ladne (Castladne), welches ein Theil des Waldes ist, und bis zum Walde Neytepe, das ist ein Nes (Nos); von diesem zum Brunnen Kaypenkoya (Kapenkayo), und die Stätte hat ein Esthe inne, des Stiftes Bauer, Namens Mandes von Kokenmede (zu Komeki), welcher sie durch die Probe des glühenden Eisens erlangt. Von hier bis zum Meere.''
Kabala soo
Kabala soo (ka Kabala raba) on soo Lääne-Virumaal Vinni vallas Viru-Kabala küla ääres.
Tsentrifugaaljõud
Tsentrifugaaljõud ehk kesktõukejõud on üks inertsijõududest, see tähendab, et tegu on vaid inertsist tuleneva nähtusega, mitte ringliikumise põhjusega. See tekib punktmassi või keha kõverjoonelisel liikumisel ja mõjub liikumissuunaga (trajektoori puutujaga) risti ja ringliikumise keskpunktist eemale.
Tsentrifugaaljõu moodul on määratud trajektoori kõverusraadiusega R, keha liikumiskiirusega v ja massiga m vastavalt valemile
Valearusaamad
On levinud arusaam, et tsentrifugaaljõud tasakaalustab kehade vahelist gravitatsioonijõudu ja hoiab nii Maad kui teisi planeete ja nende kaaslasi oma orbiitidel, samuti Maa tehiskaaslasi, jne. Tegelikult ei ole see tõsi – Newtoni I seaduse järgi jätkab keha, millele ei mõju jõude, oma liikumist endises suunas ja endise kiirusega ning seetõttu peab ringjoones liikuvale kehale pidevalt mõjuma tsentripetaaljõud ehk kesktõmbejõud. Taevamehaanikas mängib kesktõmbejõu rolli gravitatsioon.
Näiline jõud
Tsentrifugaaljõu kui inertsijõu näide on kurvi läbiv auto inimestega autos. Kui auto läbib kurvi, kalduvad inimesed autos kurvist väljapoole, justkui mõjuks neile mingi jõud. Tegelikult on tegu vaid inertsiga – inimestel autos on kalduvus liikuda endises liikumissuunas ehk otse kurvist välja.
Sayda
Sayda on linn Saksamaal Saksimaa liidumaa Kesk-Saksimaa kreisis.
Vara vald
Vara vald oli vald Tartu maakonnas.
Ajalugu
Vara vallavanemad olid:
Külad
Alajõe – Kargaja – Kauda – Keressaare – Koosa – Koosalaane – Kusma – Kuusiku – Matjama – Meoma – Metsakivi – Mustametsa – Papiaru – Pilpaküla – Praaga – Põdra – Põldmaa – Põrgu – Rehemetsa – Selgise – Sookalduse – Särgla – Tähemaa – Undi – Vanaussaia – Vara – Välgi – Ätte
Kaitsealad
Vara valla territooriumil asusid Välgi looduskaitseala ning osaliselt ka Alatskivi parkmets, Emajõe-Suursoo maastikukaitseala, Emajõe suudmeala hoiuala, Kääpa maastikukaitseala ja Padakõrve looduskaitseala. Samuti olid kaitse all Vara pargi tammed, Sookalduse külas asuv kollase nartsissi looduslik kasvuala ning üksikobjektidena Pollikivi, Triitsu tamm ja Vara ohvritamm.
Veekogud
Järvedest asusid vallas Koosa järv, Koosa paisjärv, Metsakivi järv ja Vara paisjärv. Samuti piirneb valla kaguosa Peipsi järvega.
Inimesed
Vara vallas on sündinud usuteadlased ja vaimulikud Elmar Salumaa ja Arthur Võõbus.
Yogyakarta
Yogyakarta on linn Indoneesias Jaava saarel, Yogyakarta eripiirkonna keskus. Asub saare keskosas 30 km kaugusel Merapi vulkaanist.
Koos naaberlinna Surakartaga on Yogyakarta jaava kultuuri keskus. Linnas on mitmeid kõrgkoole, millest suurim on Gadjah Mada Ülikool.
1006. aastani oli linn Matarami kuningriigi pealinn. Indoneesia iseseisvussõja ajal 1945–1949 oli Yogyakarta Indoneesia pealinn. 27. mail 2006 toimunud maavärinas sai linn suuri purustusi. Hukkus umbes 4000 inimest.
Linn jaguneb 14 ringkonnaks.
Spastiline halvatus
Spastiline halvatus ehk tsentraalne halvatus on halvatus, mis tekib kesknärvisüsteemi kahjustusel (insult, kasvaja, trauma, entsefaliit, laste tserebraalparalüüs, sclerosis multiplex, amüotroofiline lateraalskleroos).
Spastilist halvatust iseloomustab:
Tähtaeg
Tähtaeg on kindlaks määratud ajavahemik või ajahetk, enamasti ajahetk (kuupäev, kellaaeg vm), milleks mingi toiming peab olema tehtud või lõpetatud.
Õigusteaduses on tähtaeg tsiviilseadustiku üldosa seaduse § 134 järgi "kindlaksmääratud ajavahemik, millega on seotud õiguslikud tagajärjed".
Jaen Teär (laev)
Jaen Teär oli kolmemastiline barkantiin, mis ehitati 1926. aastal Teäridele kuulunud Papissaare laevaehitusplatsil. 1936. aastal ehitati laev ümber mootorkuunariks.
Ehitamine ja algusaastad
Laev ehitati tolle aja tuntuima laevaehitusmeistri Matis Hohensee juhatusel. Algselt ei olnud plaanis laevale panna nimeks "Jaen Teär", kuid kuna Karl Teäri isa oli just ootamatult surnud, siis otsustati kuulsa metskapteni ja laevaehitaja Jaen Teäri auks panna uue laeva nimeks "Jaen Teär".
1936. aastal ehitati laev ümber mootorkuunariks, see sai abimootori ja kõikidesse mastidesse kahvelpurjed.
Maailmasõja ajal
Selle laevaga üritati 1941. aasta augustis Nõukogude vägede taganemisel Eestist ära viia umbes 500 vangi, mis ebaõnnestus, kuna meeskond ja päev hiljem ka valvurid põgenesid laevalt ja jätsid selle koos vangidega Paljassaare ja Aegna vahele merele hulpima (teiste hulgas Hans Rebane). Vangidel õnnestus laev juhtida Kadrioru ranna suunas, kuhu ta 28. augusti õhtul kinni jooksis. 1943. aastal tagastasid sakslased laeva omanikele. Suure põgenemise ajal 1944. aasta septembris viis Jaen Teär laevatäie põgenikke Rootsi. Põgenikud saabusid 22. septembril Visbysse, sealt eskorditi Jaen Teär koos teiste põgenikulaevadega 21. detsembril edasi Västerviki. 21. augustil 1945 andis Rootsi valitsus NSV Liidu nõudmisel laeva viimasele välja ja see läks Eesti Merelaevanduse valdusse.
Hukkumine
1945. aasta detsembrikuu teisel poolel sai Jaen Teär Tallinnas lastiks kaeru, viis miljonit ameerika sigaretti, kuivikuid ja küpsiseid. Laadung pidi jõudma Jaagarahu sadamasse, kust see oleks edasi läinud Nõukogude garnisoni käsutusse Saaremaal. Tallinna laht oli kattunud õhukese jääga ja Jaen Teäri kapten Saadre andis Merelaevanduse ülemale kirjaliku protesti jäävööga kaitsmata puitkerega laeva merele saatmise vastu. Kuid käsk jäi jõusse ja esimesel jõulupühal tuli Jaen Teäril merele minna. Jõudnud Suurupist veidi lääne poole jäävabasse vette, märkasid masinaruumis olnud mehed, et vesi pressib läbi vaheseina masinaruumi. Trümmi avamisel selgus, et lasti vahel loksub vesi - jää oli vööris pardalauad läbi söönud. Jaen Teär hakkas kiiresti vajuma ja laeval olnud kaitsemeeskond - kümmekond Nõukogude sõdurit - viskas püssid käest ning hakkas vööri ja ahtri vahel kisades jooksma, segades sellega päästetöid. Ilm oli külm ja meri auramisest udune. Võimalik, et Tallinnast veidi aega peale Jaen Teäri samale kursile väljunud aurik Salmi oleks lekkivast laevast mööda sõitnud, kui selle kapten Liimberg sõdurite hädakisa ei oleks kuulnud. Salmi võttis merehädalised laevalt maha ja üritas Jaen Teäri puksiiris madalikule vedada, kuid oli juba hilja.
Sukeldumine
Jaen Teäri vrakk asub Paljassaare ja Naissaare vahelisel alal sügavusel 39 meetrit. Laev lebab otse kiilul püstises asendis. Laeva kere on peaaegu terve ja kaetud plangutusega - peale vasaku parda vööri, kus haigutab suur auk. Trümmid on tihedalt viljakotte täis ning sisse sinna ei pääse. Vööris ripub ankur. Laeva tekilt võib leida mitmeid detaile, mis seostuvad hästi ajalooliste faktidega: reelingud, knaabid, telegraaf, kompassi alus, rool jne.
Vrakk on muinsuskaitse all ja sinna sukeldumiseks on vajalik eriluba, samuti asub vrakk laevatee all, mistõttu tuleb sinna sukeldumine kooskõlastada Veeteede Ameti Laevaliikluse korraldamise keskusega.
Leoben
Leoben on linn Austrias Steiermargi liidumaal.
Asulat on mainitud kirjalikes allikates esimest korda 904. aastal, linnaõigused sai Leoben 1261. aastal.
Linnas toodetakse Gösseri õlut.
pisi|tühi|Leobeni vanalinn
Lõuna-Tšehhi maakond
Lõuna-Tšehhi maakond on 1. järgu haldusüksus (maakond) Tšehhis.
Suuremad linnad on České Budějovice, Tábor, Písek, Strakonice, Jindřichův Hradec ja Český Krumlov.
Maakonnas asub osa Šumava rahvuspargist.
Haldusjaotus
Maakond jaguneb seitsmeks ringkonnaks:
Välislingid
🇨🇿
1980
1980. aasta (MCMLXXX) oli 20. sajandi 80. aasta.
Sündmused Eestis
pisi|XIX üldlaulupeo rongkäik pisi|Tallinnas toimus [[1980. aasta suveolümpiamängud|Moskva olümpiamängude purjeregatt. Võitja jahiklassis Star ]]
Mārtiņš Lācis
pisi|Mārtiņš Lācis (1926) thumb|Mārtiņš Lācis NSV Liidu postmargil Mārtiņš Lācis (vene keeles Мартын Иванович Лацис, sünnijärgne nimi Jānis Sudrabs; 14. detsember 1888 Rozenbeksi vald, Võnnu kreis, Liivimaa kubermang – 11. veebruar 1938 Moskva, NSV Liit) oli läti päritolu Nõukogude riigitegelane ja Nõukogude Venemaa riikliku julgeolekuasutuse Tšekaa kolleegiumi liige ja Ukraina Tšekaa esimees (1919). Peamine Tšekaa inimsusvastaste kuritegude ja Punase terrori ideoloog.
Jānis Sudrabs sündis sulase peres ja sai hariduse kirikukoolis. 1905. aastal astus ta Läti Sotsiaaldemokraatlikku Tööliste Parteisse (läti keeles Latvijas sociāldemokrātiskā strādnieku partija, lühend LSDSP; vene keeles Социал-демократическая партия Латышского края, lühend СДЛК), aastail 1905–1907 tegutses Läti Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Partei Keskkomitee propagandistina. 1912. aastast tegutses Moskvas. Arreteeriti ja saadeti 1915. aasta augustis poliitilise tegevuse eest asumisele Irkutski kubermangu, kust aga 1916. aastal põgenes, asus elama Petrogradi ja lülitati VSDTP Petrogradi komiteesse.
Pärast veebruarirevolutsiooni 1917. aastal oli ta Petrogradis Viiburi rajooni Punakaardi organiseerijaid.
1917. aasta oktoobris oli Lācis Petrogradis Viiburi rajooni revolutsiooni ettevalmistamisstaabi liige, seejärel Petrogradi Sõja-Revolutsioonikomitee liige ja Sõja-revolutsioonikomitee komissaride büroo juhataja.
15. novembrist 1917 oli ta Vene SFNV Siseasjade Rahvakomissariaadi kolleegiumi liige, piirkondlike omavalitsuste valitsuse juhataja.
20. maist 1918 oli Lācis ka ülevenemaalise kontrrevolutsiooni ja sabotaaži vastu võitlemise erakorralise komisjoni (tšekaa) kolleegiumi liige, 1918. aasta mais-juunis kontrrevolutsiooni vastu võitlemise erakorralise komisjoni osakonna juhataja. 1918. aasta juulis-novembris tšekaa ja sõjatribunali esimees, Idarinde Sõja-Revolutsiooninõukogu liige.
Tegevus tšekaas
Pooldas oma tegevuses bolševike ainuvõimu ning 1918. aastal pärast esseeride vastuseisu bolševikepoolsele talupoegade represseerimisele pooldas vasakesseeride kõrvaldamist ja nende suhtes repressioonide kasutamist.
Üheks repressioonide põhimõtteks oli tšekist Mārtiņš Lācise öeldud tees:
Originaalis:''
1919. aasta septembrist kuni 1920. aasta septembrini oli tšekaa Salajas-poliitilise osakonna ülem. 1920. aasta aprillis-septembris Ukraina tšekaa esimees.
1921. aastast oli majandustööl: Soolade peavalitsuse esimehe abi ja esimees. 1922. aastast Soolasündikaadi esimees ja Mäetööstuse peavalitsuse ülema asetäitja, 1923. aastast Vene NFSV Maaharimise rahvakomissariaadi kolleegiumi liige ja Riikliku Põllumajandussündikaadi esimees.
Samal ajal oli ka Moskva Põllumajanduspanga esimees ja Leningradi kirjastuse esimees.
1928. aastast oli ta ÜK(b)P KK ees maapiirkondades tehtava töö (по работе в деревне) eest vastutav instruktor ja osakonnajuhataja asetäitja, üks kollektiviseerimise ja kulakute represseerimise initsiaatoreist.
Rehabiliteeriti postuumselt 1956. aastal.
Ambroosiuse laul
Ambroosiuse laul on vanim lääne kirikulaul, mis levis Itaalias umbes 5. sajandist.
Laul on nimetatud Milano piiskopi püha Ambrosiuse auks, kuigi Ambrosius ei olnud otseselt sellega eriti seotud.
Ambroosiuse laulu meloodilist stiili iseloomustab paljude väikeste meloodiaosade pidev kordamine ja vaba kombineerimine, võimalikud on ka väikesed muutused, figuurivariatsioonid. Lihtsa süllaabilise stiili kõrval leidub ülipikki melisme (kuni 200 nooti silbi kohta). Tuntum Milano kaudu levinud laululiik on ambroosiuse hümn, mis võeti kasutusele kogu ladinakeelses kirikus. Kuigi võib arvata, et suur osa ambroosiuse lauludest pärinevad juba 4.– 5. sajandist, on esimesed loetavad käsikirjad meieni jõudnud 10.–11. sajandist.
Punapea-vart
Punapea-vart (Aythya ferina) on partlaste sugukonda vardi perekonda kuuluv veelind.
Levila
Punapea-vart on levinud Euraasia metsa- ja stepivööndis. Levila ulatub Briti saartest Baikalini.
Suuremas osas levilast on punapea-vart rändlind. Ta talvitub Lõuna- ja Lääne-Euroopas, Vahemere maadel, Niiluse jõgikonnas, Jaapanis, Koreas, Lõuna-Aasias ja Kesk-Ameerikas.
Punapea-vart on Eestis harv haudelind, kokku pesitseb neid 1000–1500 paari, talvine arvukus on 10–30 isendit. Soomes pesitseb 13 000 – 17 000 paari ja Venemaal 90 000 – 100 000 paari.
Välimus
Punapea-vart on 42–48 cm pikk ja kaalub 700–1100 g.
Isaslinnu pea on punakaspruun. Tal on musta tipuga hall nokk. Keha sulestik on helehall.
Eluviis
Kurnas on 7–11 muna, harva rohkem. Emaslind haub mais-juunis 22–28 päeva.
Jahilind
Punapea-vart on Eestis jahilind. Teda lastakse paarsada isendit hooaja jooksul.
Liteinõi sild
thumb|400px Liteinõi sild (vene Литейный мост) on sild Peterburis üle Neeva jõe. See ühendab Liteinõi prospekti Viiburi linnarajooniga.
Silla pikkus on 396 meetrit ja laius 34 meetrit. Liteinõi silla juures on Neeva sügavaim koht (24 meetrit).
Sild ehitati 1875–1879 ning ehitusel kasutati esmakordselt Venemaal kessoone.
1964. aastal Liteinõi silda renoveeriti ja laiendati 10 meetri võrra.
Silla piiretel on kujutatud linna vapp.
Aegumistähtaeg
Aegumistähtaeg on tähtaeg, mille jooksul nõue aegub, st mille järel võib kohustatud isik keelduda oma kohustuse täitmisest.
Veiko Rea
Veiko Rea on eesti akordionist.
Pärast Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi muusikaosakonna lõpetamist 1996. aastal on ta tegutsenud muusikuna sünnipäevadel, tantsuõhtutel ja mujal meeleolumuusikat esitades.
Mänginud ansamblis Amorada saateks Liisi Koiksonile, rahvamuusikaansamblis Cantelo, ladinaameerika muusika ansamblis El Gringo, kreeka muusika ansamblis Rembetes. Esitanud Raimond Valgre loomingut.
Teinud kaasa Endla teatri muusikalides "Irma La Douce" ja "Suvitajad".
Ta töötab Pärnu Kunstide Koolis juhiabina.
Tähtpäev (majandus)
Tähtpäev ehk tärmin on kalendripäev, mil tähtaeg lõpeb. Tähtpäev võib olla määratud ka päevast väiksema ühiku täpsusega, näiteks kellaajaga.
Negatiivne arv
Matemaatikas nimetatakse negatiivseks arvuks nullist väiksemat reaalarvu.
Positiivne arv
Matemaatikas nimetatakse positiivseks arvuks nullist suuremat reaalarvu.
Negatiivne arv
Asjaolu, et arv a on negatiivne, tähistatakse: a < 0. Negatiivsete arvude hulka tähistatakse.
Positiivne arv
Asjaolu, et arv a on positiivne, tähistatakse: a > 0. Positiivsete arvude hulka tähistatakse sageli.
Tallinna piiskop
Tallinna piiskopi ametikoht loodi pärast Tallinna vallutamist Taani poolt 1219. aastal. Esialgu haaras see ilmselt vaid Revala muinasmaakonna ala, sest ametis oli ka eraldi Virumaa piiskop. Aastatel 1227–1238 Tallinna piiskop puudus, kuna siis oli tema vaimulik valdus esialgu Mõõgavendade, hiljem Liivi ordu valduses. Koos Taani võimu taastamisega taastus ka Tallinna piiskopi ametikoht. Edaspidi oli Tallinna piiskop kogu Põhja-Eesti (Eestimaa hertsogkonna ehk Harju-Viru) hingekarjane.
1346. aastal läks Põhja-Eesti Saksa ordu valdusse. Sellest peale püüdis ordu piiskoppi ametisse määrata. Hoolimata sellest, et mitmed piiskopid olidki edaspidi orduvennad, ei saavutanud ordu aga ametlikku piiskopi ametisse nimetamise õigust ning 15. sajandi teisel poolel keeldusid Tallinna piiskopid ordusse astumast. Samuti jäid nad kuni Tallinna piiskopkonna lõpuni Lundi peapiiskopi võimu alla.
Tallinna piiskopi valis tavaliselt Tallinna toomkapiitel. Mõnikord määras piiskopi ametisse ka ainuisikuliselt paavst. Esimesed piiskopid määras ametisse Taani kuningas. Ordu, nagu öeldud, ei suutnud aga piiskoppide üle sarnast võimu rakendada.
Viimaseks Tallinna piiskopiks oli hertsog Magnus, kes oli ametis aastatel 1560–1561, kui oli piiskopkonna oma eelkäijalt Mauritius von Wrangelilt ostnud. Kui Põhja-Eestis kehtestus Rootsi võim, likvideeriti ka sealsed katoliiklikud struktuurid ning Tallinna piiskopi asemel hakati ametisse määrama Eestimaa superintendente.
Alabama
Alabama on Ameerika Ühendriikide osariik riigi kaguosas. See kuulub lõunaosariikide hulka ning piirneb lõunas Mehhiko lahe ja Florida osariigiga, idas Georgia, põhjas Tennessee ja läänes Mississippi osariigiga.
Alabama on pindalalt 30. osariik ja sisemaiste veeteede suuruselt teine. Rahvaarvult on Alabama 4,7 miljoni elanikuga 23. kohal (2009. aasta seisuga).
Ajalugu
Ameerika kodusõjast kuni teise maailmasõjani kannatas Alabama majanduslanguse all, nagu ka teised lõunaosariigid. Osalt oli selle põhjus osariigi majanduse sõltuvus põllumajandusest. Teise maailmasõja järel Alabama majandus kasvas ja põhilisteks majandusharudeks said põllunduse asemel rasketööstus, mineraalide tootmine, haridus ja tehnoloogiaettevõtlus. Samuti rajati Alabamasse arvukalt sõjaväerajatisi – peamiselt USA maaväe ja õhujõudude tarvis –, mis lõid osariiki uusi töökohti.
Pinnamood
Kogu osariiki läbib umbes 30 km laiune Cumberlandi platoo ehk Tennessee oru piirkond, mille jõed jagavad laiadeks kiltmaadeks. Platoo keskosa on osariigi põhjapiirist umbes 100 km kaugusel. Platoo põhjaosas, Jacksoni maakonnast läänes, on umbes 2500 km² suurune tasane kõrgustik, mis ulatub üle 200 m üle merepinna. Sellest lõuna pool on kitsa maaribana kummalgi pool Tennessee jõge rulluva maastikuga madalik kõrgusega vähem kui 200 m üle merepinna. Neist kirde pool on mägine järskude nõlvadega ala sügavate kitsaste soppide ja orgude ning tasaste mäetippudega. Sealsed kõrgused ulatuvad üle 500 m. Selle piirkonna ülejäänud osa (lõunaosa) tuntuim pinnavorm on Little Mountain, mis laiub umbes 130 km ulatuses kahe oru vahel.
Cumberlandi platoo piirkonnast kagu pool on Apalatši oru piirkond (kohapeal tuntud Coosa oru nime all), mis on suure Apalatši mäestiku lõunaots ning mille pindala on umbes 20 000 ruutkilomeetrit.
Rahvastik
2010. aasta seisuga elab Alabamas 4 779 736 inimest.
Suuremad linnad
thumb|Birmingham thumb|Mobile
Haldusjaotus
Osariik jaguneb 67 maakonnaks.
Nõue
Nõue on subjektiivne õigus nõuda teiselt isikult teo tegemist või sellest hoidumist.
Aksel Kankaanranta
Aksel Kankaanranta, (sündinud 28. jaanuaril 1998 Turus) tuntud ka kui lihtsalt Aksel, on Soome laulja. Aastal 2017 osales ta Soome talendisaate "The Voice of Finland" 6. hooajal ning saavutas teise koha. Ta esindab 2020. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Soomet.
Ambrosius
pisi|Püha Ambrosius [[Francisco de Zurbaráni maalil]] Püha Ambrosius (umbes 338 – 4. aprill 397) oli Milano piiskop, keda peetakse neljanda sajandi kõige mõjukamaks vaimulikuks.
Kergejõustik 1920. aasta suveolümpiamängudel
Kergejõustik 1920. aasta suveolümpiamängudel Antwerpenis toimus 15.-23. augustini.
Ambrosius
Ta valiti 374. aastal Milano piiskopiks veel enne, kui ta jõuti ristida.
Kergejõustik 1920. aasta suveolümpiamängudel
100 m
Finaal: 16. august Osavõtjaid: 61 Maailmarekord: 10,6 (1912) Donald Lippincott, USA Olümpiarekord: 10,6 (1912) Donald Lippincott, USA Olümpiavõitja 1912: 10,8 Ralph Craig, USA Reinhold Saulmann oli üles antud ja pidi jooksma 10 eeljooksus, kuid starti ei ilmunud. <br style="clear:both;" />
200 m
Finaal: 20. august Osavõtjaid: 48 Maailmarekord (220 yardi= 201.17 m): 21,2 (1914) William Applegarth, Suurbritannia Olümpiarekord: 21,6 (1904) Archie Hahn, USA Olümpiavõitja 1912: 21,7 Ralph Craig, USA Reinhold Saulmann osales 10 eeljooksus ja jäi seal viiendaks, ehk viimaseks ajaga 25,4. Tema isiklik rekord oli aga 24,6. <br style="clear:both;" />
Ambrosius
Temaga seostatakse sümboolselt lääne kirikumuusika sündi.
Kergejõustik 1920. aasta suveolümpiamängudel
400 m
Finaal: 20. august Osavõtjaid: 37 Maailmarekord: 47.4 (1916) Ted Meredith, USA Olümpiarekord: 48.2 (1912) Charles Reidpath, USA Olümpiavõitja 1912: 48.2 Charles Reidpath, USA Saulmann startis ka 400 m jooksus, kus ta jooksis viiendas eeljooksus koos tulevase olümpiavõitja Bevil Ruddiga, kes selle eeljooksu ka võitis ajaga 50,6. Saulmann sai uue Eesti rekordiga 52,2 kolmanda koha ja edasi ei pääsenud. <br style="clear:both;" />
800 m
Finaal: 17. august Osavõtjaid: 40 Maailmarekord: 1.51,9 (1912) Ted Meredith, USA Olümpiarekord: 1.51,9 (1912) Ted Meredith, USA Olümpiavõitja 1912: 1.51,9 Ted Meredith, USA Johannes Villemson jooksis neljandas eeljooksus ja sai Eesti rekordit ületava ajaga 2.00,2 6. koha. <br style="clear:both;" />
Ambrosius
Tema loodud on hulk hümnitekste, mis on käibel siiani.
Kergejõustik 1920. aasta suveolümpiamängudel
1500 m
Finaal: 19. august Osavõtjaid: 29 Maailmarekord: 3.54,7 (1917) John Zander, Rootsi Olümpiarekord: 3.56,8 (1912) Arnold Jackson, Suurbritannia Olümpiavõitja 1912: 3.56,8 Arnold Jackson, Suurbritannia Johannes Villemson sai algselt 4 eeljooksus ajaga 4.14,2 kolmanda koha, mille põhjal oleks ta pääsenud finaali, kuid prantsuse kohtuniku arvates olevat Villemson seganud belglast Léon Fourneaud jooksu ajal ning eestlase tulemus tühistati. <br style="clear:both;" />
5000 m
Finaal: 17. august Osavõtjaid: 38 Maailmarekord: 14.36,6 (1912) Hannes Kolehmainen, Soome Olümpiarekord: 14.36,6 (1912) Hannes Kolehmainen, Soome Olümpiavõitja 1912: 14.36,6 Hannes Kolehmainen, Soome <br style="clear:both;" />
Ambrosius
Tema järgi on nimetatud ambroosiuse laul.
Kergejõustik 1920. aasta suveolümpiamängudel
10 000 m
Finaal: 20. august Osavõtjaid: 34 Maailmarekord: 30.58,8 (1911) Jean Bouin, Prantsusmaa Olümpiarekord: 31.20,8 (1912) Hannes Kolehmainen, Soome Olümpiavõitja 1912: 31.20,8 Hannes Kolehmainen, Soome <br style="clear:both;" />
Maraton
Finaal: 22. august Osavõtjaid: 48 Maailmarekord: 2:36.07 (1913) Alexis Ahlgren, Rootsi Olümpiarekord (40,2 km): 2:36.54,8 (1912) Kenneth McArthur, Lõuna-Aafrika Vabariik Olümpiavõitja 1912: 2:36.54,8 Kenneth McArthur, Lõuna-Aafrika Vabariik <br style="clear:both;" />
110 m tõkkejooks
Finaal: 18. august Osavõtjaid: 23 Maailmarekord: 15,0 (1908) Forrest Smithson, USA Olümpiarekord: 15,0 (1908) Forrest Smithson, USA Olümpiavõitja 1912: 15.1 Frederick Kelly, USA <br style="clear:both;" />
400 m tõkkejooks
Finaal: 16. august Osavõtjaid: 19 Maailmarekord: 54.2 (1920) John Norton, USA Olümpiarekord: 55.0 (1908) Charles Bacon, USA Olümpiavõitja 1912: ei olnud kavas <br style="clear:both;" />
3000 m takistusjooks
Finaal: 20. august Osavõtjaid: 16 Maailmarekord: 9:49.8 (1914) Jonas Ternström, Rootsi Olümpiarekord (3200 m): 10:47.8 (1908) Arthur Russell, Suurbritannia Olümpiavõitja 1912: ei olnud kavas <br style="clear:both;" />
4×100 m
Finaal: 22. august Osavõtjaid: 13 võistkonda Maailmarekord: 42,3 (1912) Saksamaa Olümpiarekord: 42,3 (1912) Saksamaa Olümpiavõitja 1912: 42,4 Suurbritannia <br style="clear:both;" />
4×400 m
Finaal: 23. august Osavõtjaid: 6 võistkond Maailmarekord: 3.16,6 (1912) USA Olümpiarekord: 3.16,6 (1912) USA Olümpiavõitja 1912: 3.16,6 USA <br style="clear:both;" />
3000 m meeskonnajooks
Finaal: 22. august Osavõtjaid: 6 võistkonda Olümpiavõitja 1912: USA <br style="clear:both;" />
Mittenegatiivne arv
Matemaatikas nimetatakse mittenegatiivseks arvuks reaalarvu, mis on nullist suurem või nulliga võrdne. Asjaolu, et arv a on mittenegatiivne, tähistatakse: a ≥ 0.
Kergejõustik 1920. aasta suveolümpiamängudel
Maastikujooks (8000 m)
Finaal: 23. august Osavõtjaid: 47 Olümpiavõitja 1912 (u.12 km): 45.15,6 Hannes Kolehmainen, Soome <br style="clear:both;" />
Meeskondlik maastikujooks
Finaal: 23. august Osavõtjaid: 7 võistkonda Olümpiavõitja 1912: Rootsi <br style="clear:both;" />
Mittenegatiivne arv
Reaalarv on mittenegatiivne arv parajasti siis, kui ta ei ole negatiivne arv.
Kergejõustik 1920. aasta suveolümpiamängudel
3000 m käimine
Finaal: 21. august Osavõtjaid: 22 Maailmarekord: 12.53,8 (1918) Aage Rasmussen, Taani <br style="clear:both;" />
10 km käimine
Finaal: 18. august Osavõtjaid: 23 Maailmarekord: 45.26,4 (1918) Aage Rasmussen, Taani Olümpiarekord: 46.28,4 (1912) George Goulding, Kanada Olümpiavõitja 1912: 46.28,4 George Goulding, Kanada <br style="clear:both;" />
Kõrgushüpe
Finaal: 17. august Osavõtjaid: 23 Maailmarekord: 2.01 (1914) Edward Besson, USA Olümpiarekord: 1.93 (1912) Alma Richards, USA Olümpiavõitja 1912: 1.93 Alma Richards, USA <br style="clear:both;" />
Kolmikhüpe
Finaal: 21. august Osavõtjaid: 21 Maailmarekord: 15.52 (1911) Daniel Ahearn, Suurbritannia Olümpiarekord: 14.92 (1908) Timothy Ahearne, Suurbritannia Olümpiavõitja 1912: 14.76 Gustaf Lindblom, Rootsi <br style="clear:both;" />
Kuulitõuge
Finaal: 18. august Osavõtjaid: 20 Maailmarekord: 15.54 (1909) Ralph Rose, USA Olümpiarekord: 15.34 (1912) Patrick McDonald, USA Olümpiavõitja 1912: 15.34 Patrick McDonald, USA <br style="clear:both;" />
Kettaheide
Finaal: 22. august Osavõtjaid: 16 Maailmarekord: 47.58 (1912) James Duncan, USA Olümpiarekord: 45.21 (1912) Armas Taipale, Soome Olümpiavõitja 1912: 45.21 Armas Taipale, Soome <br style="clear:both;" />
Vasaraheide
Finaal: 18. august Osavõtjaid: 12 Maailmarekord: 57.77 (1913) Patrick Ryan, USA Olümpiarekord: 54.74 (1912) Matt McGrath, USA Olümpiavõitja 1912: 54.74 Matt McGrath, USA <br style="clear:both;" />
Odavise
Finaal: 22. august Osavõtjaid: 16 Maailmarekord: 66.10 (1919) Jonni Myyrä, Soome Olümpiarekord: 61.00 (1912) Juho Saaristo, Soome Olümpiavõitja 1912: 61.00 Juho Saaristo, Soome <br style="clear:both;" />
Raskusheide (56 naela=25,4 kg)
Finaal: 21. august Osavõtjaid: 12 <br style="clear:both;" />
Kümnevõistlus
Finaal: 20.-21. august Osavõtjaid: 23 Maailmarekord: 8025.52 (1920) Aleksander Klumberg, Eesti Olümpiavõitja 1912: 8412 Jim Thorpe, USA 7724 Hugo Wieslander, Rootsi <br style="clear:both;" />
Artur Żmijewski
Artur Jacek Żmijewski (sündinud 26. mail 1966 Varssavis Poolas) on poola multimeediakunstnik.
Meditsiinisemiootika
Meditsiinisemiootika on valdkond, mis tegeleb haigustega seotud märkide ja sümptomitega.
Näiteks üks meditsiinisemiootiline märkide jaotus: prognostilised, anamnestilised, diagnostilised ja patognomoonilised märgid (King 1982: 80–81).
Termini 'semiootika' (kujul semeiotics) esmakordne kasutus inglise keeles pärinebki arstilt, Henry Stubbe'ilt (aastast 1670), kes vastandas semiootika füüsikale ehk semiootilise arstiteaduse füüsikalisele (jaotus, mille John Locke oma 1690. aasta töös An Essay Concerning Human Understanding üldistas).
Meditsiinisemiootika Tartu ülikoolis
Thure von Uexküll valiti 1994. aastal Tartu Ülikooli audoktoriks semiootika ja meditsiini alal.
Mittepositiivne arv
Matemaatikas nimetatakse mittepositiivseks arvuks reaalarvu, mis on nullist väiksem või nulliga võrdne. Asjaolu, et arv a on mittepositiivne, tähistatakse: a ≤ 0.
Reaalarv on mittepositiivne arv parajasti siis, kui ta ei ole positiivne arv.
Ushuaia
thumb|Ushuaia linn varakevadel
Ushuaia on linn Argentinas, Tulemaa provintsi ja Ushuaia departemangu halduskeskus.
Linn asub Tulemaa saare kaguosas, Beagle'i väina põhjakaldal mere ja mägede vahel.
Nimi
Linna nimi tuleneb jaaganikeelsetest sõnadest ush ('sügavuses' või 'läänes') ja wuaia 'abajas'. Seda nime tõlgendatakse 'abajas, mis vaatab päikeseloojangu poole' või ka 'abajas, mis vaatab ida poole'. Abajas (Ushuaia laht) avaneb tegelikult kagu poole.
600px|center|thumb|Ushuaia panoraamvaade
Dragsfjärdi vald
Dragsfjärd on endine vald Soomes Päris-Soome maakonnas.
Ushuaia
Reljeef
Linna keskmine kõrgus merepinnast on 6 m.
Linn asub mereäärsel tasandikul. Linna taga algavad mäed. Linna lähedal on Martiali mägi ja Olivia mägi.
Dragsfjärdi vald
1. jaanuarist 2009 on osa Kimitoöni vallast.
Ushuaia
Kliima
pisi|Ushuaia kliimadiagramm Ushuaia asub jahedas paraskliimas, kus valitseb tundrakliima (ET-kliimatüüp).
Aasta keskmine õhutemperatuur on 5,7 °C. Aastane kõikumine on väike: juuli keskmine 1,5 °C, jaanuari keskmine 9,4 °C.
Aasta keskmine sademete hulk on 524 mm. Sademed jaotuvad aasta lõikes ühtlaselt.
Haldus
Linna intendente on Federico Sciurano. Enne teda oli Jorge Alberto Garramuño.
Majandus
Et peaaegu kõik kaubad tuleb Ushuaiasse kaugelt tuua, on see üks Lõuna-Ameerika kalleimaid linnu.
Liiklus
Ushuaia on Tulemaa teisest suurest linnast Río Grandest 250 km kaugusel. Neid ühendab automagistraal nr 3, mis lõpeb Lapataia lahe ääres.
thumb|Ushuaia reklaamib end maailma otsana. thumb|Peatänav
Turism
Ümbruse ainulaadne loodus, sealhulgas Tulemaa rahvuspark, meelitab Ushuaiasse palju turiste. Turism on linna tähtis elatusallikas.
Ushuaiast väljutakse ka Antarktika-reisidele ja näiteks Estadose saart vaatama. Samuti on Ushuaia ristluslaevade peatuspaik.
Elanike arv
2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli linna elanike arv 45 430. Võrreldes 1991. aasta rahvaloendusega oli elanike arv kasvanud 55,21% võrra.
Elanike arv kasvab hoogsalt maksusoodustuste tõttu. Võimude andmetel on viimaste aastate elanike arvud järgmised: thumb|Vaade merelt thumb|Vaade merelt
Asustus
Ushuaia moodustab osa Suur-Ushuaia linnastust.
Ajalugu
thumb|[[Lasserre sammas. Siia heiskas Augusto Lasserre 12. oktoobril 1884 esimese Argentina lipu.]] Aastal 1869 rajati praeguse linna lähedale esimene eurooplaste asundus. See oli Thomas Bridgesi juhitud anglikaani misjonäride tugipunkt. Elanikud tunnustasid Argentina suveräänsust.
Hildesheim
pisi|[[Hildesheimi toomkirik (UNESCO maailmapärandi paik) ja toomväljak (Domhof), Hildesheimi asutamiskoht]]
Ushuaia
Ajalugu
Septembris 1884 saabus Ushuaiasse Estadose saarelt Argentina armee Lõuna-Atlandi Ekspeditsioonidiviis kommodoor Augusto Lasserre (Laserre) juhtimisel, mis oli asutanud allprefektuuri ja rajanud San Juan de Salvamento tuletorni, mis hiljem sai tuntuks Faro del Fin del Mundo nime all. Et kinnitada Argentina suveräniteeti selles kohas Tšiili piirist 20 km kaugusel, heisati 12. oktoobril 1884 ühele asutusele Argentina lipp. Sellest päevast hakatakse lugema Ushuaia küla ajalugu ning 12. oktoobrit tähistatakse Ushuaia linna aastapäevana.
Vähehaaval hakkasid saabuma pioneerid, keda tõmbasid ligi kuuldused, et Tulemaal leidub kulda. Argentina valitsus soosis püsiasustuse tekkimist seal.
Argentina valitsus otsustas rajada Tulemaale kindluse. Lõpuks rajati Estadose saarele sõjaväevangla. Aastal 1902 viidi see üle Ushuaia lähedale Golondrina lahe äärde. Samal ajal pandi nurgakivi 1920 valminud Ushuaia kindlusele (Presidio), kuhu vangla jäi 1947. aastani. Seal peeti nii tavalisi (põhiliselt isikuvastastes kuritegudes süüdi olevaid), sõjaväe- kui mõnikord ka poliitilisi vange. Kuulsamate vangide seas on Carlos Gardel ja kirjanik Ricardo Rojas. Alates 1911. aastast oli see vangla Tulemaa retsidivistide vangla. Ushuaia linn tekkiski selle vangla ümber. Elanike vajadusi rahuldasid vangla trüki-, foto-, kingsepa-, rätsepa-, puusepa- ja pagaritöökoda ning arst ja apteek. Laev, mis ühendas linna välisilmaga, käis kord kuus.
20. sajandi alguses saabusid Ushuaiasse Punta Arenasest mõned horvaadi perekonnad.
Aastal 1913 rajati sardiinikonservide tehas, kuhu võeti tööliseks sisserändajaid Hispaaniast. Mõned neist läksid tagasi, teised jäid paigale.
Hildesheim
Hildesheim (ostfaali Hilmessen) on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Hildesheimi kreisis.
Ushuaia
Ajalugu
Aastal 1928 saabus Ushuaiasse esimene lennuk – Günther Plüschowi (Gunther Plüschowi) vesilennuk Cóndor de Plata ('Hõbekondor').
Piirkonna laevaliiklus oli ohtlik, laevahukud olid sagedased. Aastal 1930 läks Ushuaia lahest väljumisel põhja Saksa laev Monte Cervantes, mille pardal oli sama palju inimesi kui Ushuaias elanikke. Kuni abi saabus, majutati merehädalisi kuus päeva. Kuni 1935. aasta lõpuni oli laevaühendus linna ainus ühendus välismaailmaga.
pisi|Sõjasadam thumb|Monument Ushuaiast pärit Falklandi sõja ohvritele Aastal 1947 otsustas Argentina valitsus vangla likvideerida ning kõik selle rajatised anti mereväe käsutusse.
Aastal 1947 rajati ka Ushuaia lennujaam ning seati sisse lennukompanii Aeroposta regulaarlennud Patagooniasse.
Aastal 1948 saabusid laevaga Génova itaalia immigrandid, kes hakkasid elamuid ehitama. Kui töö oli valmis, siis paljud lahkusid, teised aga jäid paigale. Ushuaiasse hakkasid saabuma ka Tšiili perekonnad. Seda pioneeride gruppi nimetatakse antiguos pobladores.
Aastal 1950 loodi Ushuaia mereväebaas Almirante Berisso, mis praegu tegutseb San Martín y Yaganeses.
Hildesheim
Linna pindala on 92,96 km². 31. detsembril 2017 elas seal 101 744 inimest. Linn asub umbes 30 km Hannoverist kagus Innerste kallastel, mis on Leine väike lisajõgi. Hildesheimi toomkiriku ja Püha Miikaeli kirikuga kanti Hildesheim 1985. aastal UNESCO maailmapärandi nimistusse. 1974. aastani oli Hildesheim kreisivaba linn.
Ajalugu
pisi|Ajalooline turuplats öösel Hildesheimist, ühest vanimast linnast Põhja-Saksamaal, sai 815. aastal Hildesheimi piiskopkonna keskus ja see võib olla rajatud siis, kui piiskop kolis Elzest Innerste koolmele, mis oli oluline turg Hellwegi kaubateel. Asustus ümber toomkiriku arenes väga kiiresti linnaks ja sai 983. aastal kuningas Otto III poolt turuõiguse. Algselt peeti turgu tänaval, mida kutsuti Vanaks turuks (Alter Markt), mis on alles tänaseni. Esimene turuplats tehti ümber Püha Andrease kiriku. Kui linn suuremaks kasvas, tekkis vajadus suurema turuplatsi järele. Praegune Hildesheimi turuplats tehti 13. sajandi alguses, kui linnas oli umbes 5000 elanikku. Kui Hildesheim sai 1249. aastal linnaõiguse, oli see üks suuremaid linnu Põhja-Saksamaal. Neli sajandit valitses Hildesheimi vaimulikkond, enne kui ehitati raekoda ja kodanikud saavutasid veidi mõju ja sõltumatust. Praeguse raekoja ehitamine algas 1268. aastal. 1367. aastal sai Hildesheimist Hansa Liidu liige. Linnakodanike ja nende piiskopi vaheline sõda aastatel 1519–1523 läks kalliks maksma, kui nad vaenust hõivatud olid. Hildesheim muutus luterlikuks 1542. aastal ning vaid toomkirik ja mõned muud hooned jäid keisri (katoliiklaste) kätte. Ka mitmed külad linna ümber jäid katoliiklikeks. 1813. aastal, pärast Napoleoni sõdu, sai linnast Hannoveri kuningriigi osa, viimase annekteeris Preisi kuningriik provintsiks pärast 1866. aasta Austria-Preisi sõda. 1868. aastal kaevati Preisi sõdurite poolt välja väga väärtuslik leid umbes 70 Rooma hõbenõust söömiseks ja joomiseks, niinimetatud Hildesheimi aare.
Linn sai tugevalt kahjustada õhurünnakutes 1945. aastal, eriti 22. märtsil. Kuigi linn oli vähese sõjalise tähtsusega, kaks kuud enne sõja lõppu Euroopas, pommitati ajaloolist linna Area Bombing Directive osana, et laostada Saksa rahva moraali. 28,5% majadest purustati täielikult ja 44,7% sai kahjustusi. 26,8% majadest jäid kahjustamata. Kesklinn, mis oli kuni selle ajani säilinud oma keskaegsel kujul, tehti peaaegu maatasa. Nagu paljudes linnades, prioriteediks oli hädasti vajalike eluasemete kiire ehitamine, ning raudbetoonehitised asendasid purustatud hooneid. Enamus suuri kirikuid, kaks neist on nüüd UNESCO maailmapärandi paigad, ehitati varsti pärast sõda algses stiilis uuesti üles. Sõja ajal olid väärtuslikud maailmapärandi materjalid peidetud linnamüürialusesse keldrisse. 1978. aastal asutati Hildesheimi ülikool. 1980. aastatel algas ajaloolise keskuse rekonstrueerimine. Mõned ebameeldivad raudbetoonist hooned ümber turuplatsi lammutati maha ja asendati algsete hoonete koopiatega. 2007. aasta sügisel otsustati rekonstrueerida Umgestülpter Zuckerhut ("Püstine suhkrupea"), ikooniline poolpuitmaja, mis on kuulus oma ebatavalise kuju poolest. 2015. aastal tähistas linn 1200. aastat (815–2015) Alam-Saksi päevaga.
Usundid
1542. aastal said enamikust elanikest luterlased. Tänapäeval peab 28,5% elanikest end katoliiklasteks (Hildesheimi diötsees) ja 38,3% protestantideks (Hannoveri Evangeelne Luterlik Kirik). 33,0% elanikest on teiste usundite järgijad või ei ole usklikud. Frankfurdi ja kogu Saksamaa Serbia Õigeusu piiskop asub Himmelsthüris (Hildesheimi paikkond).
Peamised vaatamisväärsused
pisi|Pagarite gildihoone ja lihunike gildihoone turuplatsil pisi|Ajalooline turuplats raekoja ning turu purskkaevuga pisi|Püha Miikaeli kirik ja Püha Andrease torn nähtuna Püha Magdalena aiast pisi|püsti|Tempelhaus ajaloolisel turuplatsil pisi|Wernersches Hous (1606) on poolpuitraammaja puunikerdustega fassaadil pisi|Poolpuitraammajad [[Lappenberg (Hildesheim)|Lappenbergi tänaval]] pisi|püsti|Torn Kehrwiederturm (14. sajand) pisi|püsti|[[Marienrode abiklooster]] pisi|püsti|Renessanssaknaorv Alter Markti tänaval pisi|[[Innerste jõgi ja Püha Magdalena kirik]] pisi|Barokkpark Magdalenengarten pisi|Viinamarjaistandus Magdalenengarten pisi|püsti|Alte Kemenate, keskaegne varaait (15. sajand)
Lutšism
pisi|[[Natalia Gontšarova. "Kiirgavad liiliad" ("Лучистые лилии"), 1913. Õli lõuendil, Permi kunstimuuseum.]] Lutšism (venekeelsest sõnast луч 'kiir') ehk rajonism (prantsuskeelsest sõnast rayonnisme; rayon 'kiir') on 1911. aastal tekkinud ning vene kunstis levinud futurismi erivorm.