cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vračari kõrgendik
pisi|Vračari kõrgendikul asuv [[Püha Savva kirik]] Vračari kõrgendik on Belgradi linnaosas Vračaris asuv lavamaa, mille absoluutkõrgus on 134 meetrit üle merepinna. 1891. aastal ehitati sinna hea asukoha tõttu meteoroloogiajaam. Tänapäeval asuvad seal Püha Savva kirik, mis on nähtav peaaegu kõikidest linna vaatekoridoridest, ja Karađorđevi park koos Karađorđe Petrovići mälestusmärgiga.
Junji Kawano
Junji Kawano (jaapani keeles 川野 淳次 Kawano Junji; sündinud 11. juulil 1945 Nakatsus) on Jaapani endine jalgpallur, kaitsja.
Ta sündis aastal 1945 Nakatsus (asub Ōita prefektuuris).
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1968–1969 2 mängu.
Hrob
Hrob (saksa keeles Klostergrab) on linn Tšehhis Ústí maakonnas Teplice ringkonnas. Hron asub Saksamaa piirist 6,5 km kaugusel, Teplicest ligi 8 km ja Ústí nad Labemist umbes 23 km läänes.
Hrob paikneb merepinnast 356 meetri kõrgusel.
Hrobi on esmamainitud 1282. aastal, kuningliku kaevanduslinna õigused sai 1594. aastal.
Vleteren
Vleteren on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Ieperi haldusringkonnas.
Asulad
Vleteren jaguneb järgmisteks osavaldadeks, asulateks ja piirkondadeks:
Võõrasema (seriaal)
"Võõrasema"("La Madrastra") on 120-osaline Mehhiko seebiooper, mis toodeti 2005. aastal. Eestis on seda näidanud Kanal 2.
Loo sisu
Maria mõisteti eluks ajaks Arubal vangi, süüdistatuna oma sõbranna Patricia tapmises. Maria ja Patricia olid oma sõpradeseltskonnaga Arubal reisil, kuid ühel õhtul leidis Maria Patricia surnuna, kõrval ka mõrvarelv. Segaduses ja ähmis Maria korjas mõrvarelva üles, puudutas verist Patriciat ja samal ajal astus sisse Maria mees Esteban. Keegi ei uskunud, et Maria süütu on, kuigi ta seda oli. Naine mõisteti halastamatult eluks ajaks vangi.
Kuid 20 aastat hiljem saab Maria eeskujuliku käitumise eest vabaks. Naine naaseb Mehhikosse, et leida oma pere, leida Patricia tapja ja ta trellide taha saata. Selle 20 aastaga on Esteban käskinud kunagistel reisikaaslastel ja enda sõpradel vaikida ja valetada enda lastele Estrellale ja Hectorile, et nende ema on surnud. Lapsed kummardavad San Romanide elutoas naise pilti, kes on nende väidetav ema, aga maal on meelega tellitud, seegi on osa valest. Peagi Maria naaseb, ilmutab end teistele ja alustab vaevarikast teekonda, et võita endale oma laste ja mehe armastus ja saata õige mõrtsukas teo eest vangi.
Liikuma kutsuv kool
"Liikuma kutsuv kool" on haridusuuendusprogramm, millega soovitatakse muuta liikumine koolipäeva tavapäraseks osaks. Programmi "Liikuma kutsuv kool" algatas Tartu Ülikooli liikumislabor 2016. aastal. "Liikuma kutsuv kool" on ajendatud Maailma Terviseorganisatsiooni (WHO) kogutud andmetest.
Laste ja noorte liikumisaktiivsuse tunnistus
Eestil on laste ja noorte liikumisaktiivsuse tunnistus, milles on välja toodud Eesti noorte liikumisharjumused ja nende tase rahvusvaheliselt väljatöötatud kriteeriumite alusel. Laste ja noorte liikumisharjumusi hinnati tunnistuse jaoks kaks korda, aastatel 2016 ja 2018. Tunnistus sisaldab WHO põhimõtteid, mistõttu on ka "Liikuma kutsuv kool" mõjutatud WHO uuringutest.
WHO põhimõtted
WHO-l on kuus põhisõnumit.
Tulemused
Eesti laste ja noorte tulemused tunnistusel olid 2018. aastal kasinad.
Tunnistusel on kirjas, et kuna programm "Liikuma kutsuv kool" on laialdaselt kättesaadav, võimaldab see parandada tulemusi ehk laste ja noorte liikumisaktiivsust.
Liikuma kutsuvad koolid
2022. aasta andmete kohaselt tegutseb Eestis 176 kooli, mis on ühinenud programmiga "Liikuma kutsuv kool":
Lea Kivi
Lea Kivi (varem Lea Kalm, sündinud 1952 ) on Eesti jurist, endine riigikohtunik (kriminaalkolleegiumi liige).
Lea Kivi nimetati Riigikohtu liikmeks Riigikogu poolt 25. veebruaril 1993. Selle otsuse poolt oli 65 Riigikogu liiget, vastu 7 ja erapooletuks jäi 8. Ta andis ametivande 20. mail 1993. Ta on olnud Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi liige.
3. veebruaril 2003 andis president Arnold Rüütel talle Valgetähe III klassi teenemärgi.
Riigikogu vabastas Lea Kivi kohtunikuametist alates 1. novembrist 2018 tema enda soovil.
Wendy Wheeler
Wendy Wheeler (9. veebruar 1949 – 25. juuni 2020) oli briti kirjandusteadlane ja semiootik.
Ta esines 2014. aastal Tartus Uexkülli loenguga.
Vorontsov
Vorontsov (vene keeles Воронцов, saksa keeles Woronzow) oli Venemaa aadlisuguvõsa.
Ajalugu
Suguvõsast on teada XVII sajandil elanud Vene väikemõisnik Fjodor Vorontsov.
Fjodori järeltulija oli Venemaa keisririigi riigitegelane, krahv Mihhail Vorontsov (Воронцов, Михаил Илларионович) (1714–1767). Mihhail Vorontsov sai 1760. aastal Saksa-Rooma riigilt krahvitiitli ja kanti 1759. aastal Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse, nr 181 all.
Vorontsovide suguvõsa kohta pole teada, et nad kunagi oleks kantud Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse, ehkki Paul Eduard Damier on nad oma raamatus "Eestimaa rüütelkonna vapiraamat" (ekslikult) ära toonud.
Jakob Mikiver
Jakob Mikiver (5. august 1881 Kolga vald, Harjumaa – 1. juuni 1964 Loksa külanõukogu, Harju rajoon) oli eesti kellassepp ja rahvaluulekoguja.
Ta oli Asutava Kogu liige.
Jakob Mikiver on kirjutanud järgmised raamatud:
Dobroje rajoon
Dobroje rajoon (vene keeles Добровский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Lipetski oblasti idaosas. Rajooni keskus on Dobroje küla.
Rajoon piirneb põhjas Tšaplõgini rajooniga, idas Tambovi oblastiga, lõunas Grjazi rajooniga, edelas Lipetski rajooniga, läänes Lebedjani rajooniga ja loodes Lev Tolstoi rajooniga.
Rajooni pindala on 1316 km². Elanike arv oli 2012. aastal 23 826, 2009. aastal 19 058 ja 2002. aastal 26 821.
Dobroje rajoonis on 45 asulat, mis kuuluvad seitsmeteistkümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsaim jõgi on Voroneži jõgi.
Eye Cue
thumb|Eye Cue (2018) Eye Cue on Põhja-Makedoonia ansambel, mis alustas tegevust 2008. aastal. Ansamblisse kuuluvad laulja Marija Ivanovska, laulja ja kitarrist Bojan Trajkovski ning trummar Ivo Mitkovski.
2018. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Lissabonis esindas ansambel Põhja-Makedooniat lauluga "Lost and Found". Laul poolfinaalist edasi ei pääsenud.
Soltam M-68
pisi|Soltam M-68 Soltam M-68 on Iisraelis koostööprojektina valmistatud veetav abimootoriga keskmine 155 mm välihaubits.
Haubitsat tootis Iisraeli kaitsetööstusettevõte Soltam Systems ning lisaks Iisraelile võeti need kasutusele ka Singapuris ja Tais.
M-68 põhineb soomlaste relval 130 K 90-60.
Toodeti ka Sherman tankide põhjale paigaldatud liikurhaubitsaid (Ro'em / L-33).
John Richard Gott
pisi|John Richard Gott (1989)
John Richard Gott III, ka J. Richard Gott, (sündinud 8. veebruaril 1947 Louisville'is Kentucky osariigis) on Ameerika Ühendriikide astrofüüsik ja teaduskirjanik.
Ta lõpetas Harvardi Ülikooli bakalaureusekraadiga füüsika alal. 1973. aastal sai Princetoni Ülikoolist doktorikraadi (PhD) astrofüüsikas. Oli järeldoktor California Tehnoloogiainstituudis ja külalisteadur Cambridge'i Ülikoolis. Alates 1976. aastast töötab ta Princetoni Ülikoolis. 2016. aastast on ta emeriitprofessor.
Gotti peamised uurimisalad on kosmoloogia ja üldrelatiivsusteooria. Ta on uurinud ajarändamise võimalusi ja arendanud maailmalõpu arutluse teooriat.
Armastuse meri
"Armastuse meri" (hispaania keeles "Mar de amor") on Televisa toodetud Mehhiko seebiooper, mille võtted lõpetati 2010. aasta juuli alguses. Seriaali stsenaariumi on kirjutanud Maria Antonietta Gutierrez ja Alberto Gómez.
Eestis on seriaali näidanud Kanal 2.
Sisu
Estrella Marina elab koos oma ristivanematega väikses kalurikülas Playa Escondidas. Neiu pärisema Casildat vägistati, pärast mida hulgub naine sageli pikalt külades ringi ja röögib öösiti.
Leon Parra, ahne ja rikas mees, tahab Playa Escondidasse rajada hotellikompleksi ja sellega külast kõik elanikud välja ajada. Kuid Playa Escondida kuulub kirjanikust meremehele Victor Manuelile.
Victor kohtub Miamis kauni Coraliga, kelle lained öösel randa uhuvad. Coral räägib endast vähe ja peagi kaob ta koos ööklubist leitud mehega. Victor saab teada, et Coral lahkus helikopteriga, mis kukkus alla. Suures kurvastuses ja endale etteheiteid tehes lahkub Victor Manuel Miamist ja läheb tagasi Playa Escondidasse, et seal kõik Leonile maha müüa.
Kuid Mojarraselt saadud info, et Leon tahab külast inimesed välja ajada, paneb Victor Manueli küla müügi osas kahtlema. Lisaks armub mees seal olles Estrella Marinasse. Kuid korraga saabub Coral elusana tagasi, ja saades teada, et Estrella Marina Victor Manueli armunud on, otsustab Coral mehe endale võita ja Estrellale koha kätte näidata.
Heseli ühisvald
thumb|Samtgemeinde Heseli paiknemine Leeri kreisis
Hesel on valdade ühendus (Samtgemeinde) Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Leeri kreisis. Selle pindala on 84,35 km². 31. detsembril 2017 elas seal 10 853 inimest. Selle keskus on Hesel.
Samtgemeinde Hesel koosneb järgmistest valdadest:
Heinrich I (Holstein-Rendsburg)
thumb|Heinrich I pitser umbes aastatest 1295-1302
Heinrich I (1258–1304) oli esimene Holstein-Rendsburgi krahv.
Elu
Ta oli Gerhard I ja Mecklenburgi Elisabethi poeg. 1285. aastal suutis ta veenda Taani kuningat Erik V vabastama Schleswigi hertsog Valdemar IV vangistusest. Pärast isa surma jaotasid pojad krahvkonna isekeskis. Heinrich sai Rendsburgi. Ta oli pidevalt sõjajalal Dithmarscheniga.
Veidi enne surma kehtestas ta tollimaksu importkaupadele. Pool tulust läks Hamburgile, teise poole jaotasid omavahel Holstein-Schaumburg ja Holstein-Rendsburg. Pärast Holstein-Schaumburgi liini hääbumist 1640. aastal läks selle tulu Holsteini hertsogkonnale. Pärast Holsteini hertsogite hääbumist 1768. aastal läks tulu Hamburgile.
Abielu ja järglased
Ta abiellus 1289. aastal Bronckhorsti krahvi Florise tütre Heilwigiga. Nad said järgmised lapsed:
Penn
Penn on mitme riigi või territooriumi endisaegne raha(ühik).
Voka külanõukogu
Voka külanõukogu oli külanõukogu Kohtla-Järve rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Toila külanõukoguga.
Wrede
Wrede oli Vestfaalist aadlisuguvõsa.
Suguvõsast on teada Vestfaalist pärit mõisnike järeltulija Caspar von Wrede, kes umbes 1550 tuli Liivimaale. Caspari poeg oli Rootsi sõjaväes rittmeistrina teeniv Heinrich (suri 1605). Heinrichi pojad Caspar ja Karl Heinrich said 1653 Rootsilt vabahärra tiitli. Vabahärra Caspar omas Eesti alal Preedi mõisat ja Soome alal Peipäla mõisat.
Suguvõsa on kantud Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Suomenlinna kirik
Suomenlinna kirik (soome keeles Suomenlinnan kirkko, rootsi keeles Sveaborgs kyrka) on 19. sajandist pärinev õigeusu kirikuna ehitatud ja 20. sajandil ümber ehitatud luteri kirik Soomes Helsingis.
Ajaloost
Kirik ehitati 1854. aastal garnisoni õigeusu kirikuna Suomenlinna merekindluse vene sõdurite jaoks. Viiel saarel laiuva kindluse pühakoda asetseb Iso Mustasaari (rootsi keeles Stora Östersvartö) keskel, selle kõrgeimas osas. Seda ümbritsevad teised kindluse ehitised, kirikust idas laiub vana paraadiväljak ja lõunas park. Kirik on orienteeritud edela-kirde suunaliselt.
Õigeusu kiriku ehituse plaanimist alustati juba sajandi algupoolel. Esimesed plaanid joonestas 1820. aastatel arhitekt Carl Ludvig Engel klassitsistlikus stiilis, sobitumaks kindlusekompleksi ülejäänud hoonetega, samuti Helsinki toonase klassitsistliku ilmega. See kavand ei teostunud ning ehitise projekteeris lõpuks vene-bütsantsi stiilis Nikolai I aegse Venemaa keisririigi ametlik arhitekt Konstantin Thon. Kirik pühitseti Aleksander Nevskile. Algselt oli Suomenlinna Aleksander Nevski kirikul viis sibulkuplit. Krunti ümbritsev suurtükkidest ja kettidest aed ehitati 1870. aastatel. 1885. aastal valati Moskvas 6683 kg kaaluv kirikukell, mis on Soome suurim; nüüd on see eksponeeritud kiriku kõrval. 1891. aastal anti kirikule katedraali staatus.
1918. aastal muudeti õigeusu kirik evangeelseks luterlikuks kirikuks, näitamaks Soome iseseisvumist ja eraldumist Venemaast. Nelja väiksema torni sibulkuplid võeti maha ja peatornile anti gustaviaanlik kujundus. Ikonostaasi ja ikoonid ladustas Helsinki linn, kuida praegu on nende asukoht teadmata. 1920. aastatel otsustati kirik põhjalikult renoveerida ja anda sellele lisaks konstruktsiooni parandamisele läänelikum kujundus. Ideekonkursi võitis arhitekt Einar Sjöström ning ümber ehitatud kirik taaspühitseti 28. aprillil 1929. aastal.
Alates 1929. aastast on kiriku peakuppel ühtlasi tuletorn. See on oma 54,2 meetriga merepinnast Soome kõrgeim majakas. Valgussignaaliks on neli lühikest vilgutust, mis annavad morsekoodis Helsingi esitähe H.
2030
2030. aasta (MMXXX) on 21. sajandi 30. aasta. See algab teisipäevaga.
Sündmused maailmas
...
Aabe
Aabe on dekoratiivne tähenduslik kiri mündi või pitsati äärel või ehtel.
Yellowstone'i maakond
thumb|Asend Montana osariigis pisi|Yellowstone'i jõgi [[Huntley (Montana)|Huntley lähedal]] Yellowstone'i maakond (Yellowstone County) on maakond USA-s Montana osariigis. Geograafilised koordinaadid on 45°94' N, 108°27' W.
Maakonna pindala on 6861 km², millest 36 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 147 972. Aastal 2000 oli elanike arv 129 352.
Yellowstone'i maakond on elanike arvult Montana suurim maakond.
Ajalugu
Yellowstone'i maakond moodustati 26. veebruaril 1883. aastal. Maakond on saanud nime Yellowstone'i jõe järgi.
Vohnja külanõukogu
Vohnja külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1966.
Vohnja külanõukogu moodustati 1945 septembris Virumaal Vohnja vallas. Külanõukogu keskus asus Vohnja külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Vohnja külanõukogu 1950 septembris Tapa rajooni koosseisu.
Seoses Tapa rajooni likvideerimisega liideti Vohnja külanõukogu 1. aprillist 1962 Paide rajooniga, kuid 21. detsembril 1962 viidi Vohnja külanõukogu üle Rakvere rajooni koosseisu. 1963 detsembris muudeti Harju ja Rakvere rajooni piiri ning osa Vohnja külanõukogust liideti Harju rajooni Anija külanõukoguga.
1966 novembris Vohnja külanõukogu likvideeriti, osa selle territooriumist liideti Viitna külanõukoguga ja teine osa Kadrina külanõukoguga.
Zoe Karbonopsina
Zoe Karbonopsina (Söesilm) (kreeka keeles: Ζωὴ Καρβωνοψίνα (Zōē Karbōnopsina)) oli Bütsantsi keisri konsort-keisrinna aastatel 906–912 ja Bütsantsi asevalitseja aastatel 914–919. Ta oli keiser Leo VI neljas naine ja keiser Kostantinos VII ema.
Võimuletõus ja valitsemine
Alexandrose surma ajal oli Konstantinos kaheksa-aastane ja seega iseseisvaks valitsemiseks veel liiga noor. Onu oli enne surma määranud tema hooldajate nõukogu eesotsas patriarh Nikolaos Müstikuga. Nikolaos oli oma aja üheks haritumaks inimeseks. Tema sulest on säilinud ligikaudu 150 erinevaid küsimusi puudutavast kirjast koosnev kogu, mida peetakse hindamatuks allikaks tolleaegse eluolu kohta.
Targa mehena mõistis Nikolaos, et tema jalgealune on kõikuma löönud, ja pöördus nüüd liitlase otsingul vahepeal täielikult kõrvale tõrjutud keisrinna Zoe poole. Samas otsustas ta igaks juhuks kindlustada tagalat võimalike keisrinna-ema vastukäikude puhuks ning andis käsu pühitseda ta nunnaks. Selle käiguga võttis ta Zoelt igasuguse võimaluse kunagi pretendeerida võimule. Pärast pühitsemist aga kuulutas Nikolaos Zoe oma vaimseks tütreks. Kuid Zoe osutus ettevaatlikust patriarhist veelgi kavalamaks – ta sõi enne pühitsemistalitust salaja liha, mis muutis järgnenud toimingu sisuliselt kehtetuks.
Kui Zoest oli patriarhi teada saanud nunn, lubati tal asuda elama paleesse. Seal alustas Zoe aktiivset tegutsemist ning juba 914. aasta veebruaris tungisid tema pooldajad patriarhile kallale. Nikolaosel õnnestus küll põgeneda ja kolm nädalat varjas ta end kirikus, kuid saades vastupanu mõttetusest aru, oli ta sunnitud oma kaotust tunnistama. Seejärel kuulutati seadustühiseks ka Zoe nunnaseisund. Nii oligi Zoe, tänu bulgaarlaste kaudsele toetusele, üle kavaldanud ja kõrvaldanud võimu juurest kõikvõimsa patriarhi. pisi|Romanos I Patriarhi kõrvaldamine aga andis bulgaarlastele ettekäände uueks kallaletungiks, sest koos Nikolaose tagandamisega oli ju kadunud ka Simeoni uhke tiitel.
Zoe kutsus bulgaarlastele vastupanu osutamiseks kohale isegi teisel rindel araablaste vastu võitlevad väed. Kuid ka neist polnud abi. Bütsantslased said mitu korda, ja eriti hullusti 917. aastal, hävitavalt lüüa. Need kaotused suurendasid omakorda riigisiseseid pingeid ja teravdasid võimuvõitlust. Seaduslik valitseja Konstantinos, kes oli ikka veel liiga noor üksi valitsemiseks, pidi seda kõike kõrvalt pealt vaatama.
919. aasta 24. märtsil jõudsid pealinna laevastiku ülemjuhataja Romanos Lakapenose väed. Neid nähes jooksid Zoe pooldajad laiali ning Romanosest sai tegelik olukorra peremees. Oma võimu kindlustamiseks võttis ta mais ette veel ühe olulise manöövri ja pani oma tütre Helena paari 14-aastase Konstantinosega. Seejuures võttis ta enesele tiitli "Keisri isa". Kuigi Zoel lubati jääda paleesse elama, kaotas ta igasuguse võimu. Sellega ei suutnud aga Zoe kuidagi leppida. Ta üritas veel sama aasta sügisel Romanost mürgitada, ent see katse ebaõnnestus ja Zoe pühitseti nüüd juba teist korda nunnaks. Seekord jälgiti reegleid peensusteni. Pärast seda saadeti keisrinna-ema maapakku ja tema jäljed kadusid ajalukku. Zoe edasine saatus ja surma-aasta on teadmata.
39 (Tallinna bussiliin)
pisi|Keskturg peatusel Tallinna bussiliin 39 sõidab Vana-Lõuna tänava ja Liikuri tänava vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning liiklus toimub kõigil päevadel.
Marsruut Liikuri tänava suunal: Vana-Lõuna tänav, Veerenni tänav, Liivalaia tänav, Tartu maantee, Majaka tänav, Pallasti tänav, Valge tänav, Narva maantee, Juhan Smuuli tee.
Vilno kubermang
pisi|Vilno kubermangu vapp pisi|Vilno kubermangu kaart (1897) Vilno kubermang oli Venemaa keisririigi haldusüksus (kubermang). Kubermangu administratiivne keskus oli Vilno (praeguse nimega Vilnius). Kubermang eksisteeris 1795–1920. Tänapäeval jääb suur osa kubermangu territooriumist Valgevene, väiksem osa (sealhulgas administratiive keskus) Leedu koosseisu.
20. sajandi algul oli kubermang jagatud 7 maakonnaks.
Silvia Russak
Silvia Russak (aastani 1957 Silvia Pau, sündinud 19. jaanuaril 1930 Tartus) on eesti arstiteadlane ja stomatoloog.
Elulugu
Lõpetas 1948 Tartu 2. Keskkooli ja 1952 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna stomatoloogia osakonna; meditsiinikandidaat (1969, Riia Meditsiininstituut), väitekiri "Распространение кариеса зубов и его связь с изменением гормонального состояния организма и некоторых биохимических свойств смещанной слюны (клинико-лабораторных исследование)". Oli 1952–1957 Puka jaoskonnaarst, 1953–1956 ka Tartu Kliinilise Lastehaigla stomatoloog, 1957–1975 TRÜ stomatoloogia kateedri assistent, 1975–1985 kateedrijuhataja, dotsent, 1996–1997 TÜ stomatoloogia kliiniku erakorraline dotsent, 1999–2002 projektijuht, aastast 2003 spetsialist.
Marco Odermatt
200px|pisi|Marco Odermatt kiirlaskumisel 2018. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Marco Odermatt (sündinud 8. oktoobril 1997 Stansis) on Šveitsi mäesuusataja. Eriti edukas on ta suurslaalomis, ülisuurslaalomis ja kiirlaskumises. Tema suurimate kordaminekute hulka kuuluvad siiani suurslaalomi kuldmedali võitmine 2022. aasta taliolümpiamängudel Pekingis, maailmakarika üldarvestuse võitmine ja suurslaalomi karika võitmine hooajal 2021/22 ning 2023. aasta maailmameistritiitlid kiirlaskumises ja suurslaalomis.
Silvia Russak
Teadustöö
Eesti Stomatoloogia Seltsi esimees (1978–1997), International Association of Paediatric Dentistry liige (1999). 1981–1987 tervishoiuministeeriumi lastepeastomatoloog, 1991–2001 sotsiaalministeeriumi stomatoloogia nõunik.
Uurimisvaldkond: hambahaiguste levimus, hammaste struktuur, fluoroos, suuõõne mikrofloora, sülje koostis. Üle 100 teadustrükise, õppevahendeid.
Soltam M-71
pisi| Soltam M-71 on Iisraelis kasutatav veetav abimootoriga keskmine 155 mm välihaubits.
Markus (perekonnanimi)
Markus on perekonnanimi.
Seisuga 1. jaanuar 2021 oli Eestis perekonnanimi Markus 340 inimesel (160 mehel ja 180 naisel). Perekonnanimede levikult oli Markus meeste puhul 422. ja naiste puhul 397. kohal. Perekonnanimi Markus oli levinuim Hiiu maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 25,22.
Soltam M-71
Relv põhineb varasemal Soltam M-68 haubitsal.
38 (Tallinna bussiliin)
Tallinna bussiliin 38 sõidab Muuga küla ja Hobujaama tänava vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning liiklus toimub kõigil päevadel.
Marsruut Muuga suunal: Viru väljak, Narva maantee, Pirita tee, Merivälja tee, Kloostrimetsa tee, Pärnamäe tee, Randvere tee, Muuga tee.
Marsruut Hobujaama suunal: Muuga tee, Randvere tee, Pärnamäe tee, Kloostrimetsa tee, Merivälja tee, Pirita tee, Narva maantee, Hobujaama tänav.
Viru keskus > Muuga
--- Tallinna linna (1. tsoon) ja Viimsi valla (2. tsoon) piir ---
Muuga > Viru keskus
--- Viimsi valla (2. tsoon) ja Tallinna linna (1. tsoon) piir ---
Ken André Olimb
Ken André Olimb (sündinud 21. jaanuaril 1989 Oslos) on Norra jäähokimängija, kes mängib Saksamaa kõrgliiga klubis Düsseldorfer EG ründajana vasakäärel.
DoReDoS
DoReDos on Moldova trio. Sellesse kuuluvad Marina Djundiet, Eugeniu Andrianov ja Sergiu Mîța.
Ken André Olimb
Norra kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2006–07 Vålerenga meeskonnas. Hooajal 2006–07 tuli ta Vålerengaga ka Norra meistriks. Aastatel 2008–2010 mängis ta Norra kõrgliigas Frisk Askeri võistkonnas.
DoReDoS
2018. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Lissabonis esindas trio Moldovat lauluga "My Lucky Day". Laulu on produtseerinud Filipp Kirkorov.
Ken André Olimb
2010. aastal liitus ta Rootsi esiliiga klubiga Leksands IF. Hooajal 2012–13 mängis ta Rootsi esiliiga klubis BIK Karlskoga.
Ruja (ooper)
"Ruja" on Eesti rokkooper, mille libreto kirjutasid Tiit Ojasoo ja Ene-Liis Semper, helilooja oli Rein Rannap. Ooper põhineb ansambli Ruja ajalool ja nende loomingul.
DoReDoS
Varem on DoReDos osalenud Eurovisiooni lauluvõistluse Moldova eelvoorus aastatel 2015 ja 2016.
Ken André Olimb
2013. aastal siirdus Olimb Saksamaale, mängides kolm hooaega Düsseldorfer EG-s. Aastatel 2016–2018 mängis ta Rootsi kõrgliiga klubis Linköpings HC. Seejärel naasis ta Düsseldorfer EG-sse.
Ruja (ooper)
Tiit Ojasoo lavastus valmis koostöös Vanemuise teatriga ning see esietendus 15. augustil 2008 Tartus Vanemuise ülemisse parklasse ehitatud vabaõhulaval.
Ken André Olimb
Norra jäähokikoondise koosseisus osales Olimb maailmameistrivõistlustel esmakordselt 2010. aastal. Ta on kuulunud Norra koondisse ka 2014. ja 2018. aasta taliolümpiamängudel.
Tema vanem vend Mathis Olimb on samuti jäähokimängija.
Ruja (ooper)
Lavastusest on tehtud videosalvestis, mida ETV aeg-ajalt näitab.
David Deida
David Deida (sündinud 18. märtsil 1958 Clevelandis) on USA vaimne õpetaja.
L 45 CALA 30
pisi|L 45 CALA 30 L 45 CALA 30 (Cañón 155 mm. L 45 CALA 30) on Argentina koostööprojektina valmistatud veetav abimootoriga keskmine välihaubits.
James Bardeen
240px|pisi|James Bardeen (1980. aastad) James Maxwell Bardeen (9. mai 1939 Minneapolis, Minnesota – 20. juuni 2022 Seattle, Washingtoni osariik) oli ameerika füüsik ja astrofüüsik.
Ta oli kahekordse nobelisti John Bardeeni poeg. Ta oli tuntud oma töödega üldrelatiivsusteooria ja astrofüüsika alalt.
Haridus ja elukäik
Bardeen lõpetas 1960. aastal Harvardi Ülikooli bakalaureusekraadiga. Sai 1965. aastal California Tehnoloogiainstituudist doktorikraadi (PhD) füüsika alal (doktoritöö juhendaja oli Richard Feynman ).
Bardeen sai 1966. aastal Washingtoni Ülikooli abiprofessoriks, hiljem samas astronoomia kaasprofessor. 1974. aastal sai ta Yale'i Ülikooli kaasprofessoriks, seejärel füüsikaprofessoriks. 1976. aastal asus ta professorina tööle Washingtoni Ülikooli.
Bardeeni noorem vend William Bardeen on samuti füüsik.
Teadus
Bardeen tegeles mustade aukude ja akretsiooniketaste astrofüüsikaga, spiraalgalaktikate dünaamikaga, kosmoloogiliste suurte struktuuride arengu uurimisega, kosmoloogilise häiritusteooriaga (1980) ja Einsteini väljavõrrandite lahenduste täpsustamisega.
Koos Stephen Hawkingi ja Brandon Carteriga sõnastas Bardeen 1973. aastal mustade aukude mehaanika neli reeglit. Need reeglid kujutavad endast füüsikalisi tingimusi, millele mustad augud eeldatavasti vastama peavad ja mis on analoogsed termodünaamika seadustele.
Tiit Jürimäe
pisi|Tiit Jürimäe (vasemal) 2020. aasta [[Arvamusfestival|Arvamusfestivali teadusalal (paremal Andres Metspalu)]] Tiit Jürimäe on Euroopa Liidu teadusuuringute ja innovatsiooni peadirektoraadi vanemekspert. Eelnevalt on ta juhtinud ka Euroopa Komisjoni teaduse peadirektoraadi lennunduse osakonda ja transpordidirektoraadi strateegiaüksust.
Šaršau
thumb|Šaršauga eraldatud tuba [[Salavat Julajevi muuseumis Malojazis 25px|border|Baškortostan Baškortostanis]] Šaršau (baškiiri keeles:Шаршау, vene keeles:Шаршау) on pikk mustrilisest kangast kardin puhta ja köögiosa ehk meestele ja naistele mõeldud ruumide eraldamiseks baškiiride elamutes XIX sajandi lõpus ja ХХ alguses. See on samuti traditsiooniline element koduses interjööris külalistetoa ja majapidamisruumide vahel. Baškiiri mütoloogilise sõnastiku kohaselt on šaršau ”kaitseks kurja silma vastu” (Шаршау күҙҙән ҫаҡлаған).
Šaršau õmmeldi jämedast labase sidusega linasest või poollinasest, tavaliselt punast, mõnikord ka valget värvi riidest laiusega 28–32 cm või 40–50 cm. Kangad on sümmeetrilise ja ääristusel hõredama mustriga ning nelinurkset keskosa kaunistavad erinevas kudumis-, mõnikord ka tikkimis- ja aplikatsioonitehnikas valmistatud geomeetrilised, lill-, taime- või loomaornamendid mitmenurksetes või rombikujulistes raamides.
Šaršau anti Kesk-Aasia rahvaste kombe kohaselt pruudile kaasavarana kodunt kaasa või pulmakingiks.
Maaler
pisi|Maaler oma tööd tegemas (2009) Maaler on ehitiste ja konstruktsioonide pindade värvimiseks ettevalmistaja ja värvija.
Maalritööde hulka kuuluvad värvitava pinna puhastamine ja silumine, pinna katmine värnitsaga, värvimine, lõppviimistlus.
Judy Nunn
pisi|Judy Nunn septembris 2010 Judy Nunn (sündinud 13. aprillil 1945) on Austraalia näitleja ja kirjanik.
Ta on Eesti televaatajale tuntud seriaalist "Kodus ja võõrsil", kus ta 1988–2000 mängis Ailsa Hogan Stewartit.
Tróodos
pisi|Vaade Troodose mäestikule Tróodos on mäestik Küprose saarel. Selle kõrgeim tipp Olümpos (1952 m) on ühtlasi riigi ja saare kõrgeim tipp.
Johann Christian Luther
Johann Christian Luther (1/13. juuni 1804 Tallinn – 28. juuli/9. august 1853 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Õppis Tallinna kreiskoolis ja aastatel 1817–1823 Tallinna Gümnaasiumis. Tartu Ülikoolis õppis ta aastatel 1823–1826 (grad. Stud.), Berliini Ülikoolis aastatel 1826–1827 ja Heidelbergi Ülikoolis aastal 1828. Ordineeriti 5. detsembril 1834 õpetajaks. Suri aastal 1853 koolerasse.
Oli aastatel 1834–1853 Tallinna Niguliste koguduse abiõpetaja.
Luther oli Eesti Piibliseltsi komitee liige ja Eestimaa Kirjanduse Ühingu üks asutajaid. Tema matustel peetud jutlused ja kõned andis välja C. J. Paucker (Reden zum Gedächtnisz des weiland Herrn Predigers und Diaconus zu St. Nicolai Johann Christian Luther. Reval, 1853.), kus on leinajutlused August Ferdinand Huhnilt (Tallinna Oleviste koguduse abiõpetaja), Wilhelm Bräunlichilt (Pärnu Nikolai koguduse ülemõpetaja), Christoph Heinrich Otto Girgensohnilt (Tallinna Oleviste koguduse ülemõpetaja ja Tallinna superintendent), teol dr. Carl Christian Friedrich Reinilt (Eestimaa kindralsuperintendent) ja dr. Eduard Weberilt (Tallinna Toomkooli ülemõpetaja).
Isiklikku
Tema esimene abikaasa oli Fredericke Amalie Luther, kelle isa Dietrich Martin Luther oli Tallinna suurgildi oldermann ja ajalehe Revalsche Zeitung toimetaja. Abikaasa vend Robert Johann Dietrich Luther oli Jüri koguduse õpetaja, teine vend Theodor Dietrich Witgenstein Luther oli Tallinna Püha Vaimu- ja Tallinna Jaani koguduse õpetaja. Johann Christiani isa Christian Wilhelm Luther oli kaupmees ja raehärra, vend Alexander Martin Luther oli tööstur ja Tallinna Niguliste koguduse eestseisja.
Wulfsdorff
Wulf(f)sdorff (varasema nimega Wolff) oli aadlisuguvõsa.
1583 sai suguvõsa esindaja Erhard Saksa-Rooma riigi keisrilt Rudolf II õiguse kasutada nime von Wulffsdorff. Suguvõsa hilisem esindaja leitnant Johann Friedrich abiellus 1748 Purila mõisniku tütre Anna von Taubega. Nende poeg oli Johann Ebert, kes omas Pölli, Nissi ja Sääla mõisat.
Suguvõsa kanti 1824 Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Dyslexie
Dyslexie on eriline kirjastiil või font, mis kergendab düslektikutel lugemist.
Kuna paljude kirjade puhul on mitmed tähed üksteisega üsna sarnased, on selle kirja puhul pööratud suuremat tähelepanu nende tähekuju elementidele, mis aitavad tähti üksteisest paremini eristada.
Vanemsõdur
Vanemsõdur (ukraina keeles Старший солдат) on sõjaväeline auaste Ukraina relvajõududes ja rahvuskaardis.
Maleva tänav (täpsustus)
Maleva tänav on tänav mitmes Eesti asulas:
Voki külanõukogu
Voki külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Voki külanõukogu moodustati 1945 septembris Tartumaal Pühajärve vallas. Külanõukogu keskus asus Sihva külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Voki külanõukogu 1950 septembris Otepää rajooni koosseisu.
Teatro San Carlo
pisi|Teatro San Carlo Teatro San Carlo (ka Real Teatro di San Carlo) on Napolis asuv ooperiteater. See on üks Itaalia tähtsamaid ja ooperiajaloos väljapaistvat rolli etendanud teatreid, mida peetakse ka maailma mastaabis üheks mainekamaks ooperiteatriks.
18. sajandil oli see Milano La Scala ja Veneetsia La Fenice kõrval tähtsuselt kolmas Itaalia ooperiteater, mis andis suure panuse bel canto ooperikultuuri arendamisse, innustades Itaalia heliloojaid komponeerima teatrile ettekandmiseks uusi oopereid. On säilitanud Itaalia ühe juhtiva ooperiteatri positsiooni tänini. Ühtlasi on see Euroopa vanim jätkuvalt tegutsev teater.
Ligi kolm sajandit tagasi oli Napoli ooperielu kogu Euroopa eesrindlikumaid ja edukamaid. Esitati nii tõsiseid (opera seria) kui ka koomilisi (opera buffa) lavateoseid. Välja kujunes Napoli oma ooperiheliloojate koolkond, kelle kõik liikmed komponeerisid uusi oopereid San Carlole. Sellesse koolkonda kuulusid Francesco Feo, Nicola Antonio Ciacinto Porpora, Tommaso Michele Francesco Saverio Traetta, Niccolò Piccinni, Leonardo Vinci, Pasquale Anfossi, Franzesco Durante, Niccolò Jommelli, Domenico Cimarosa, Giovanni Paisiello, Niccolò Antonio Zingarelli ja Giuseppe Gazzaniga. Napolist sai Euroopa ooperimuusika pealinn. Isegi välismaised heliloojad pidasid oma teoste esitamist San Carlo teatris hädavajalikuks, et arendada oma karjääri. Nimekamad neist olid Johann Adolph Hasse, kes asus hiljem lausa Napolisse elama, Joseph Haydn, Johann Christian Bach ja Cristoph Willibald Gluck.
Ajalugu
pisi|Teatrimaja 19. sajandil Teatrimaja rajati 1737. aastal Sitsiilia kuninga Carlos III initsiatiivil (tema auks on ka teatrimaja nimi) 270 päevaga Giovanni Medarno ja Angelo Carsale projekti järgi, see läks maksma 75 000 tukatit. Hoone avati kuninga nimepäeval 4. novembril 1737 Domenico Natale Sarrò ooperiga "Achille in Sciro" („Achilleus Skyroses”). Valmis 41 aastat enne Milano La Scalat ja 55 aastat enne Veneetsia Teatro la Fenicet. Algselt mahutas 3285 pealtvaatajat. Hobuserauakujuline teatrisaal on suur (22,5 x 28,6 x 23,0 meetrit), kuus rõdukorrust 184 individuaalse vaatajaboksiga, mida sai algusest peale, kas osta või rentida oma perekonna tarvis. Lisaks on veel kuninglik loož 10 inimesele, suur galerii ja väga suur ja sügav, peaaegu ruudukujuline lava (34 x 33 meetrit). Teater asub suure kuningliku Bourboni palee lähedal omanimelisel tänaval paraadfassaadiga Trieste e Trento väljaku poole. Algul ühendas kuningapaleed ooperiteatri kuningliku loožiga sisetee, et kuningas ei peaks lossist teatrisse tulemiseks tänavale minema.
Eesti penn
Alates 6. maist 1919 anti välja väikeses formaadis 5-, 10-, 20- ja 50-pennised kassatähed, samuti jäid pärast 2. maid 1919 kuni 31. jaanuarini 1920 käibele 1 margast ja 1 rublast väiksemad välismaa rahad. Kiire inflatsiooni tõttu kaotas penn oma väärtuse, mistõttu alates 1922. aastast vermitud Eesti müntide väikseimaks nimiväärtuseks sai 1 mark. Pennivääringus kassatähed kaotasid oma kehtivuse enne krooni kehtestamist, 1. augustil 1927. Eesti krooni kehtestamisega 1. jaanuaril 1928 kaotati marga (mis muutus sendi nimetuse all uueks peenrahaühikuks) jagunemine pennidesse.
Teatro San Carlo
Ajalugu
San Carlo teater on kantud UNESCO maailmapärandi nimistusse. Napoli teatrimaja oli eeskujuks paljudele hiljem ehitatud teatrihoonetele, kusjuures vihmatilga- või hobuserauakujuline saal tagas kõige parema akustika ja kuuldavuse kogu saalis.
Domenico Barbaia ajastu
pisi|vasakul|[[Salvatore Fergola maal teatrimaja 1816. aasta tulekahjust]] Aastatel 1809–1840 juhtis vaheaegadega teatrit 19. sajandi Itaalia üks nimekaim ja tegusaim impressaario Domenico Barbaia (1778–1841). Tema teeneks oli San Carlo muutmine itaalia tolle ajajärgu juhtivaks ooperiteatriks. Ta palkas teatrisse tööle noori andekaid heliloojaid ja väljapaistvaid lauljad. Tema sõlmis Rossiniga aastateks 1815–1822 lepingu 10 ooperi komponeerimiseks, millest "La gazzetta" ja "Otello" esitati teatrimaja remondi tõttu mujal ning teatri muusikaliseks ja kunstiliseks juhtimiseks. Rossini lahkudes sõlmiti uus leping kõigepealt endale nime teinud helilooja Giovanni Paciniga ja seejärel pikaajaline leping teise paljutõotava noore helilooja Gaetano Donizettiga. Aastatel 1822–1838 komponeeris Donizetti San Carlo teatrile koos muudetud versioonidega 19 ooperit, lisaks 13 ooperit teistele Napoli teatritele, mida juhtis tollal samuti Barbaia. San Carlos laulsid Barbaia ajal Itaalia juhtivad solistid Maria Malibran, Andrea Nozzari, Giuditta Pasta, Isabella Colbran, Luigi Lablache, Giovanni Battista Rubini, Adolphe Nourrit ja Gilbert Duprez. San Carlo aitas kindlustada tolle ajastu nimekamate ja populaarsemate kastraatide Giovanni Manzuoli, Caffarelli (Gaetano Majorano), Farinelli (Carlo Broschi), Gizziello (Gioacchino Conti) ja ooperimaailma viimane kastraadi Gian Battista Velluti kuulsust. 26. juunil ja 7. juulil 1819 andis San Carlo laval kaks kontserti Niccolò Paganini.
Renoveerimised
pisi|Teatri interjöör 19. sajandi teisel poolel Teatrimaja on aegade jooksul olnud korduvalt ümberehitamisel ja renoveerimisel. 1810. aastal rajati uus fassaad ning 1811. aastal laiendati abiruume. 1812. aastal avati teatri juures Itaalia esimene balletikool. Pärast seda, kui teatrimaja sai 12. veebruaril 1816 tulekahjus tugevalt kannatada, taastati algsel kujul, kuid istekohtade arvu vähendati 2500-ni. Teatrisaal sai ka 500 ruutmeetri suuruse laemaali, mille autoriteks olid Antonio, Giovanni ja Giuseppe Cammarano. Maal kujutab Apollot esitlemas Minervale maailma suurimaid poeete. Lisandus ka dekoratiivne kell, kus Aeg näitab tundide möödumist, samal ajal kui kunstide muusa üritab Aja kulgu tagasi hoida nagu öeldes, et „kunstil pole aega". Avaetendusena 12. jaanuaril 1817 esitati selleks puhuks Giovanni Simon Mayri komponeeritud kantaat-ooper "Il sogno di Partenope" („Partenope unistus”).
1845. aastal toimus järjekordne teatrimaja renoveerimine kuningas Ferdinand IV soovil. Muudeti tunduvalt maja interjööri vastavalt Itaalia arhitekti Antonio Niccolini, tema poja Fausto ja Francesco Maria dei Giudice kavadele. Interjööri sai nüüdseks säilinud traditsioonilise punase ja kuldse välimuse.
Itaalia ühendamine 1861. aastal tähendas, et võim Itaalias nihkus põhja poole ning Napoli kaotas oma staatuse Itaalia muusikalise keskusena ja San Carlo juhtiva ooperiteatri staatuse La Scalale. 1872. aastal rajati Verdi ettepanekul orkestriruum või orkestriauk lava ees. 1874. aastaks viis etenduste tulude vähenemine ooperiteatri aastaks sulgemiseni. 1890. aastal viidi sisse elektrivalgus, muudeti fuajeed ja ehitati juurde uus garderoobitiib.
Seejärel ei renoveeritud teatrit märkimisväärselt kuni Teise maailmasõja lõpuni. Siis olid need hädavajalikud, kuna liitlasvägede pommirünnakutes sai teater tõsiselt kannatada. Avati rekonstrueerituna (3285 kohta) 9. juulil 1946 Giuseppe Verdi ooperiga "Rigoletto". Suure osa publikust moodustasid Vahemere maade kõrgemad sõjaväelased ning liitlasvägede sõdurid ja ohvitserid. Oli esimene Itaalia ooperiteater, mis pärast Teist maailmasõda avati.
Alates 20. sajandi teisest poolest on teatrimaja oluliselt remonditud ja kaasajastatud. Suuremad muudatused algasid 1987. aastal rõdude ümberehitamisega. Istekohti vähendati 1386-ni, et oleks tagatud tänapäevased ohutusnõuded. Ehitus kestis veidi üle kuue kuu. Teater avati 19. aprillil 1990 Carl Orffi "Carmina Burana" etendusega. 2009. aastal kapitaalremonditi teatrimaja viie kuu jooksul 50 miljoni euro eest. Renoveeriti fuajee, trepid, liftišahtid ja personali olmeruumid. Pärast seda avati renoveeritud teatrihoone Benjamin Britteni ooperiga "Peter Grimes".
Muusikajuhid ja peadirigendid
Teatris on dirigendina töötanud Arturo Toscanini, Richard Strauss, Pietro Mascagni, Igor Stravinski, Vittorio Gui, Tullio Serafin, Dimitri Mitropoulos, Karl Böhm, Leonard Bernstein, Wolfgang Sawallisch, André Cluytens, Riccardo Muti, Claudio Abbado, Herbert von Karajan, Wilhelm Furtwängler ja paljud teised.
San Carlo oli esimene Itaalia teater, mis pärast Teist maailmasõda siirdus külalisetendustele välismaale. Esineti Londonis (1946), Strasbourgis (1951) ja Pariisis (1951). Trupp on andnud etendusi ka Bakuus, New Yorgis, Budapestis, Rio de Janeiros, Tunises, Jaapanis, Kreekas jm.
Kuulsad ooperihääled teatri laval
20. sajandil on selles teatris laulnud oma aja kuulsamad hääled.
Elektrooniliste sigarettide turvalisus
Elektrooniline sigaret ehk e-sigaret on patareitoitel vahend, mille eesmärk on viia kapslis sisalduv keemiline segu (nikotiiniga või ilma) läbi aurustamise kasutaja hingamisteedesse. Elektroonilised sigaretid võivad olla ühekordsed või korduvalt täidetavad.
Teatro San Carlo
Kuulsad ooperihääled teatri laval
Napoli publiku ees on esinenud tenorid Fernando De Lucia, Beniamino Gigli, Ferruccio Tagliavini, Luciano Pavarotti, Plácido Domingo, José Carreras, Giacomo Lauri-Volpi, Tito Schipa, Enrico Caruso, Giuseppe Di Stefano, Alfredo Kraus, Mario Del Monaco, Franco Corelli, Alfredo Vernetti, Luca Lupoli ja Jonas Kaufmann.
Elektrooniliste sigarettide turvalisus
E-sigareti tervisemõjud
Põhiline erinevus e-sigareti ja tubakat sisaldava sigareti vahel on see, et e-sigareti suitsetamisel ei eraldu tubaka põlemisest tekkivaid toksilisi ühendeid.
Teatro San Carlo
Kuulsad ooperihääled teatri laval
Sopranitest Renata Tebaldi, Maria Callas, Magda Olivero, Maria Caniglia, Toti Dal Monte, Raina Kabaivanska, Leyla Gencer, Mirella Freni, Montserrat Caballé ja Anna Netrepko ning metsosopranitest Giulietta Simionato, Fiorenza Cossotto, Ebe Stignani, Cecilia Bartoli ja Elīna Garanča.
Elektrooniliste sigarettide turvalisus
E-sigareti tervisemõjud
E-sigaretis aurustatakse kõrgel temperatuuril e-vedelik, mis koosneb propüleenglükoolist või glütseroolist, maitse- ja lõhnaainetest ning nikotiinist. Kõrge temperatuuri tõttu toimub e-vedeliku koostisainete pürolüüs ning tekkivas aerosoolis leidub formaalaldehüüdi ja akroleiini koos erinevate muude aldehüüdide, alkoholide, ketoonide ja karbonüülidega. Ained jõuavad läbi sissehingamise inimese kopsudesse ja sealt edasi vereringesse. Protsessi käigus tekib e-aerosoolidesse aktiivseid hapnikuühendeid ja pro-oksüdante, mis suurendavad hingamisteedes epiteelrakkudes oksüdatiivse stressi taset, soodustades sealset põletiku teket ning muutes rakkude morfoloogia, millel on roll kroonilise obstruktiivsee kopsuhaiguste (KOK) ja vähi tekkes. Kuigi tubakasuitsus on vabu hapnikuradikaale umbes sada korda rohkem kui e-sigaretis, ei teata veel, millises koguses peaks inimene kasutama e-sigaretti, et saada tubakasuitsuga võrdväärsed tervisekahjud.
Teatro San Carlo
Kuulsad ooperihääled teatri laval
Seal esinenud baritonidest on tuntuimad Piero Cappuccilli, Renato Bruson ja Leo Nucci.
Maailma esiettekanded
Seal on toimunud rohkem kui 100 ooperiliteratuuris olulist rolli etendanud teose maailma esmaettekanded, sealhulgas:
Muuseum
1. oktoobril 2011 avati San Carlo muuseum MEMUS (akronüüm sõnadest „memoria” ja „museo” – „mälu” ja „muuseum”). Tegemist on Opera Lirica di Napoli (San Carlo ooperi, balleti ja kontserdikeskuse tänapäevane ühisnimetus) uute ruumidega, mis asuvad kuningapalee ruumides teatri kõrval. Pääs muuseumi on omaaegse kuningliku residentsi aedadest, kus on vastav sisetee, mida omal ajal Bourbonide kuningas Carlos III käskis rajada, et ta pääseks teatri kuninglikku looži etendust jälgima ilma tänavale minemata. Tegemist on ajaloomuuseumiga, kus on 300 ruutmeetrit näitusepinda ning kus jälgitakse maalide, fotode ja esemete kaudu nii San Carlo kui ka kogu Itaalia ooperi ajalugu üldiselt. Esitatud on muusikariistad, kostüümid, etenduste kavad, libretod, erinevate ajastute dokumendid ja muud. Väljapanekut ilmestavad videopildid ning ooperite salvestiste lood heliarhiivist. Seda ei peeta traditsiooniliseks muuseumiks, vaid tal on mitmeotstarbelise keskuse roll. Varustatud uusima tehnoloogiaga, on seal virtuaalsed 3D-galeriid, vähemalt 50-kohaline ürituste saal, raamatupood ja dokumentatsioonikeskus.
Elektrooniliste sigarettide turvalisus
Nikotiin
E-sigarettides võib nikotiini kogus olla sama, mis tubakat sisaldavates sigarettides, mistõttu nikotiini füsioloogilised mõjud avalduvad ka e-sigarettide suitsetajatel. Seetõttu ei päde ka argument, et e-sigaret on heaks vahendiks suitsetamisest loobumisel. Lisaks sellele, et nikotiin tekitab sõltuvust, mõjutab see nii hingamisteid, kesknärvisüsteemi kui ka muid elundkondi.
Nikotiinile reageerivad atsetüülkoliini retseptorid (nAChR), mis stimuleerivad hingamisteede epiteelrakkude paljunemist ja inhibeerivad nende apoptoosi, mis võib soodustada mitteväikerakk-kopsuvähi teket. nAChR ekspressioon suureneb ka neutrofiilidel, kus nende apoptoosi pärssimise tagajärjel intensiivistub KOK-le omane neutrofiilne põletikureaktsioon. Vastuvõtlikkus nii viiruslike kui bakteriaalsete põletike suhtes on võrdselt suur nii sigareti- kui ka e-sigaretisuitsetajatel.
Lisaks hingamisteedele suurendavad nikotiini laguproduktid haigestumist südame-veresoonkonna haigustesse. On leitud, et pikaajaline eksponeeritus nikotiinile põhjustab katehhoolamiinide vabastamist ning läbi selle sümpaatilist aktivatsiooni, mis pikema aja vältel võib viia müokardi fibroosi, hüpertroofia ja rütmihäireteni. Kahjustub veresoonte endoteel ning suureneb insuliinresistentsus. Eriti kahjustab nikotiin eelnevalt südame- ja veresoonkonna haigusi põdevate inimeste tervist. Siiski on leitud, et elektrooniline sigaret tekitab vähem kahju võrreldes tubakat sisaldava sigaretiga.
Lisaks mõjutab nikotiin noorel inimesel aju arengut ja halvendab sperma kvaliteeti.
Õigusraamistik Eestis
2019. aasta 1. juulil jõustus Eestis tubakaseadus, kus e-sigaretile kui tubakatootega sarnasele tootele kehtivad samasugused piirangud kui tubakatootele. Seaduse järgi on e-sigarettide omamine, müük ja tarvitamine alaealiste seas keelatud. Muuhulgas on seaduses sätestatud ka nõuded elektroonilise sigareti koostisele. Keelatud on nikotiini kogus üle 20 mg/l, e-vedelikus ei tohi sisalduda ei kuumutamata ega kuumutatud kujul inimese tervisele ohtlikke aineid, samuti pole lubatud lisada vedelikku aineid, mis jätaksid mulje e-sigaretist kui tervislikust tootest (nt vitamiinid), ega stimulaatoreid (tauriin, kofeiin jne).
Apollon Edelson
Apollon Edelson (venepäraselt Аполлон Николаевич Эдельсон; 1827 Rjazan – 2. veebruar 1896 Riia) oli saksa päritolu arhitekt, kes tegutses peamiselt Riias.
Elulugu
Ta oli pärit venestunud saksa perekonnast. Ta lõpetas Peterburis Ehituskooli (Peterburi tsiviilinseneride instituudi eelkäija) ehitusinsenerina ja töötas peamiselt Riias, kus ta oli alates 1858. aastast Riia õigeusu piiskopkonna arhitekt. Tema projekteeritud ehitisi on ka mujal Läänemere kubermangudes, Eestis on ta tuntud peamiselt õigeusu kirikute järgi, mis on ehitatud tema tüüpprojekti järgi.
Põhja-Liivimaal (Liivimaa Eesti osas)
1865-1866 Kalli Ristija Johannese kirik 1866-1867 Tori Kristuse Sündimise kirik 1866-1868 Lelle Püha Kolmainu kirik 1868 Vändra Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse kirik
Kuidas minust sai HAPKOMAH
Raamatu andis välja kultuurirühmitus-kirjastus ZA/UM kahasse NIHILIST FM OÜ-ga, milledest viimase eesotsas on Kaur Kender, kes kirjutas raamatule ka järelsõna pealkirjaga "Fentanüül ja sajad miljonid eurod".
Lihtaine
Lihtaine on keemiline aine, milles esinevad ainult ühe elemendi aatomid.
Lihtained on näiteks on kaheaatomiline dihapnik (O2) ja kolmeaatomiline osoon (O3).
Lihtainetele vastanduvad liitained, milles esinevad kahe või enama keemilise elemendi aatomid.
Orbitaalide suurus ja elektronide arv
pisi|Molekulaarorbitaalid C2, N2 ja O2 molekulide kohta vastavalt vasakult paremale liikudes
Kahe sama elemendi sidumisel on valentsorbitaalide suhteline energia võrdne. Loeb orbitaalide suurus, kus väiksemate orbitaalide kattumine annab tugevama sideme. Kui võtta näiteks samatuumalised diatomiidi molekulid, siis on näha kui oluline on valentselektronide arv ning kuidas sideme tugevus tegelikult sõltub ka elektronide arvust lõdvendaval ja siduval orbitaalil. Võib öelda, et mida suurem on elektronide liig siduval molekulaarorbitaalil (MO) võrreldes elektronide arvuga lõdvendaval molekulaarorbitaalil, seda tugevam on keemiline side. Miks on 2. perioodi samatuumaliste diatomiidi molekulidest N2 molekulil kõige tugevam side? Põhjuseks on nimelt, see et lämmastiku molekulil on piisavalt elektrone, et täita kõik siduvad MO-d, samal ajal on ainult üks lõdvendav MO täidetud. B2 ja C2 molekulidel pole, aga piisavalt elektrone, et täita kõik siduvad MO-d. O2 ja F2 molekulidel on vastupidi liiga palju elektrone, mille puhul täidetakse küll ära kõik siduvad MO-d, kuid ka lõdvendavatel MO-del on rohkem elektrone.
Selgituseks, mis on siduvad ja mis lõdvendavad molekulaarorbitaalid, on juuresoleval joonisel kolm molekulaarorbitaali vastavalt C2, N2 ja O2 molekulidele. Esiteks on MO-del kujutatud aatomite valentselektrone ning, kuna tegemist on samatuumaliste diatomiidide molekulidega, siis valentselektrone on kaks korda rohkem ehk siis 8, 10 ja 12 vastavalt C2, N2 ja O2 molekulidele. Täpsemalt iga rühma elementide elektronide jaotust orbitaalidel vaatleme järgnevas alapeatükis.