cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tartu Mänguasjamuuseum
Maskott
Lillekäpp on aja jooksul esinenud nii televisioonis kui ka lasteüritustel, temast on kirjutatud raamatuid ja joonistatud kaarte, tema kujutist kasutatakse muuseumi templil ja ametlikel dokumentidel ning ta on üles astunud ka Teatri Kodu omalavastuses "Öö mänguasjamuuseumis".
Lillekäpa abina töötab muuseumis karu Nässu, kes tegutseb sotsiaalmeedias, korraldab virtuaalüritusi ja peab blogi.
Ekspositsioon
Teatri Kodu keldris on väljapanek Eesti ja maailma rahvaste teatrinukkudest ning arheoloogilistel väljakaevamistel avastatud keskaegsest elamust koos sealsete leidudega.
Kõigis ekspositsiooniruumides on püütud külastajatele pakkuda interaktiivsust: saab mängida vanade mänguasjade ja lauamängude koopiatega, käivitada mudelraudteed ja mehaanilist nukuteatrit, uurida mänguasjade ajalugu tutvustavaid meediaprogramme, vaadata Eesti animafilme, teha väikestel minilavadel nukuteatrit jm.
Muuseumipedagoogika
Nii muuseumis kui ka teatrimajas toimuvad lasteprogrammid, koolivaheaja töötoad, teemaekskursioonid, meisterdamiskursused ja huviringid.
Lutsu 8 hoone teisel korrusel asub mängutuba, mis on mõeldud lastele ja vanematele üheskoos aja veetmiseks, gruppe võetakse mängutoas vastu ainult kokkuleppel. Mängutoas saab mängida arendavate mänguasjade ja lauamängudega, lehitseda lasteraamatuid, proovida selga kostüüme ning sisustada nukumaju. Mängutoas tehakse ka muuseumiprogramme ja peetakse laste sünnipäevi.
Lutsu 2 teine korrus on lastestuudio päralt, kus pakutakse gruppidele teatri- ja mänguasjateemalisi õpitubasid. Samuti tegutseb lastestuudios laste teatriklubi ning peetakse temaatilisi sünnipäevapidusid.
Üritused ja etendused
Tartu Mänguasjamuuseum korraldab mitmesuguseid perepäevi ja lasteüritusi koolivaheaegadel, jõuluajal, seoses oma näituste ja muude üritustega. Iga aasta mai viimasel nädalavahetusel peetakse muuseumi sünnipäeva, mil muuseum on linnarahvale avatud tasuta, toimuvad mängud ja võistlused ning pakutakse torti. Traditsiooniliselt on Tartu Mänguasjamuuseum osalenud ka Tartu Hansapäevadel, pakkudes meisterdamist ja tegevust Hansamängude Õuel.
Alates 2010. aastast toimuvad Teatri Kodus regulaarselt lastele ja peredele suunatud teatrietendused, mis on lavastatud Teatri Kodu jaoks või külla kutsutud teistest Eesti etendusasutustest. Samuti korraldatakse seal kontserte, filmiõhtuid, seminare jm muuseumi temaatikaga sobivaid üritusi.
Kogud
Suurem osa esemeid tuleb Tartu Mänguasjamuuseumi kogudesse annetustena.
Tartu Mänguasjamuuseumi kogud on jaotatud esemekoguks, pildikoguks, kunstikoguks ja teaduslikuks arhiivkoguks.
Esemekogu põhikogus on peamiselt Eestis kasutatud mänguasjad, kuid on ka lastekultuuriga seotud esemeid, maailma rahvaste suveniire ja rahvapäraseid mänguasju ning Eesti autorinukke. Muuseumil on küllalti suur kollektsioon nõukogude perioodil Eestis toodetud mänguasjadest (Polümeer, Salvo, Norma, Tartu Plastmasstoodete Katsetehas jt). Esemekogu põhikogusse on jõudnud ka mitmeid erakogusid (Vladimir Sapožnini üleskeeratavate ja mudelmänguasjade kogu, Niina Lepiksaare maailma rahvaste suveniirnukkude kogu, Maia Mathieseni kollektsiooninukkude kogu jm). Lisaks põhikogule on esemekogus ka filminukkude kogu (Eesti Nukufilmi filminukud, rekvisiidid, maketid, kavandid jms) ning teatrinukkude kogu, kus on eri tüüpi teatrinukke maailma eri paikadest.
Pildikogus on mänguasjade ja lastega seotud fotod, postkaardid, kalendrid, plakatid, kilekotid, märgid jms.
Kunstikogus on nii professionaalsete kunstnike teemakohaseid teoseid kui ka laste tehtud akvarelle, joonistusi jms.
Teaduslikus arhiivkogus on talletatud intervjuud, küsitluslehtede vastused ja muud mänguasjamuuseumi temaatikaga haakuvad materjalid.
Tartu Mänguasjamuuseumi juures on temaatiline käsiraamatukogu, mis on uurijatele kasutamiseks avatud. Mänguasjahuvilised saavad Eestis toodetud mänguasjadega tutvumiseks kasutada ka digiarhiivi.
2021. aasta seisuga on mänguasjamuuseumi kogudes kokku 26 676 museaali ja 1537 abifondi eset. Muuseumi arhivaalide loetelus on arvel 102 arhivaali.
Hooned
Tartu Mänguasjamuuseum asus algul Toomemäe nõlval eramaja (nn Grenzsteini maja) keldriruumides ja väikses õuemajas aadressil Lai 1.
2003. aasta lõpus kolis Tartu Mänguasjamuuseum spetsiaalselt muuseumi jaoks renoveeritud vanasse puumajja aadressil Lutsu 8, kus 13. märtsil 2004 avati külastajatele uus püsiekspositsioon ning mängu- ja meisterdamistuba.
2. detsembril 2005 avati muuseumi õuel paiknevas endises tõllakuuris filmi- ja teatrinukkude maja, kus eksponeeritakse viimase poolesaja aasta jooksul Eestis tehtud nukufilmide tegelasi ja rekvisiite ning joonisfilmide kavandeid. Hoone teisel korrusel korraldatakse mänguasja- ja nukuteemalisi ajutisi näitusi.
2010. aastast tegutseb aadressil Lutsu 2 Tartu Mänguasjamuuseumi teatrimaja Teatri Kodu, kus lapsed saavad vaadata etendusi, teha ise nukuteatrit ning võtta osa põnevatest teatri- ja mänguasjateemaga seotud tegevustest. Teatri Kodu keldris on mehaaniline nukuteater ja väike muuseumiosa, maja teisel korrusel asub Lastestuudio.
Lutsu 8
19. sajandi I veerandil tegutses hoones Tartu Kreiskool, kus õppisid peamiselt linnakäsitööliste lapsed. 1829. aastal läks maja eraomandisse, järgnesid ulatuslikud ümberehitused. Vastavalt riiklikult kehtestatud eeskirjadele sai maja klassitsistliku esifassaadi ja üldilme: suurendati aknaid, krohviti laed ja seinad, ruumid jaotati vaheseintega väiksemateks. Tubadesse ehitati sinivalgetest glasuurkahlitest ahjud ning eeskoja seintele maaliti marmoriimitatsioon. Samal ajal püstitati maakividest hooviehitis ehk tõllakuur, mille all on võlvitud kelder.
19.–20. sajandi vahetusel jagati hoone väiksemateks korteriteks ning majale lisati hoovipoolsed juurdeehitised, mis on nüüdseks lammutatud. 20. sajandi jooksul kasutati hoonet üürimajana, viimased elanikud lahkusid sellest 1990. aastate alguses.
1998. aastal ostis Tartu linn vana maja Tartu Mänguasjamuuseumi asupaigaks. Hoone renoveeriti vastavalt 19. sajandi üldilmele aastatel 2002–2003.
Õuemaja
Mänguasjamuuseumi õuemaja asub praeguse mänguasjamuuseumi ja endise Lutsu 8 elumaja kõrvalhoones. 18.–19. sajandil ehitatud maakividest hoonet on kasutatud tõllakuuri ja sepikojana. Hoonel on ka praeguseni hästi säilinud võlvitud kelder.
Uuemal ajal seisis hoone aastakümneid varemetes. See renoveeriti 2005. aastal: taastati kivi- ja vahvärkseinad, katusealusesse ehitati teine korrus. Hoone ehitamist toetas Euroopa Liit.
Lutsu 2
1752. aastal jaotati krundi maa kroonu ja linna vahel ning ajavahemikus 1755–1758 ehitati Lutsu tänava poolsesse ossa praegune Lutsu 2 hoone. 1775. aasta suurest tulekahjust see kvartal pääses ning seega on tegu ühe vanima Tartu puitehitisega. 19. ja 20. sajandil käis maja käest kätte ja oli eri omanike käsutuses. Nõukogude perioodil ehitati hoone seest ümber ning seal asusid järgemööda mitmesugused spordiorganisatsioonid, linnaasutused ja teater. Kuigi seda tüüpi maju ehitati 18. sajandil paljudele jõukama keskklassi esindajatele Baltikumis ja Venemaal, on Lutsu tänava hoone puhul märkimisväärne barokkstiilis portaal ja uks, mis on ainus taoline säilinud portaal Tartus ja omab suurt muinsusväärtust.
15. oktoober
15. oktoober on Gregoriuse kalendri 288. (liigaastal 289.) päev. Juliuse kalendri järgi 2. oktoober (1901–2099).
Burkau vald
Burkau on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Bautzeni kreisis.
Vallas on järgmised külad:
805
805. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Aastad: 800 801 802 803 804 - 805 - 806 807 808 809 810
810
810. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Aastakümned: 760. aastad 770. aastad 780. aastad 790. aastad 800. aastad - 810. aastad - 820. aastad 830. aastad 840. aastad 850. aastad 860. aastad
Aastad: 805 806 807 808 809 - 810 - 811 812 813 814 815
Nyamuragira
Nyamuragira on tegevvulkaan Kongo Demokraatlikus Vabariigis.
Kõrgus 3055 meetrit.
Geograafilised koordinaadid 01° 24' 35" S, 029° 12' 25" E
Gerardus 't Hooft
pisi|Gerardus 't Hooft pisi|Gerardus 't Hooft Gerardus 't Hooft (ka Gerard 't Hooft; sündinud 5. juulil 1946 Den Helderis) on hollandi füüsik, Utrechti Ülikooli füüsikaprofessor 1977. aastast.
Aastal 1999 sai ta koos Martinus J. G. Veltmaniga Nobeli füüsikaauhinna otsustava panuse eest kvantväljateooriasse ning eriti elektronõrga vastastikmõju renormaliseeritavuse tõestuse eest ("elektronõrga vastastikmõju kvantstruktuuri selgitamise eest"). 't Hooft ja Veltman lõid elementaarosakeste füüsika matemaatilised alused, mis võimaldasid näidata, kuidas teooriat saab rakendada elementaarosakeste (näiteks W-bosonite ja Z-bosonite) konkreetsete füüsikaliste suuruste täpseks arvutamiseks. Kiirenditel (sealhulgas LEP-il) tehtud katsed kinnitasid paljusid neist arvutustest, näiteks top-kvargi massi arvutust.
Tal on ka hulk muid olulisi teoreetilisi tulemusi.
Praegu töötab ta kvantgravitatsiooniteooria kallal, püüdes kasutada muuhulgas stringiteooriat. Algul oli ta stringiteooria suhtes umbusklik.
Üldised vaated
Aastal 1997 kuulutas 't Hooft ühes telesaates, et on range determinist: kvantmehaanikas figureeriv juhus peab olema taandatav deterministlikele protsessidele.
Seoses mustade aukude informatsiooniparadoksiga puhkenud vaidluses leidis 't Hooft erinevalt Stephen Hawkingist ja teistest, et informatsioon ei lähe mustas augus kaduma, vaid tuleb sealt ühel või teisel moel jälle välja. Aastal 2004 tunnistas ta, et oli eksinud.
"Kõige teooria" võimalikkuse suhtes ei ole 't Hooft kuigi optimistlik.
Tunnustus
Tema järgi on nimetatud asteroid 9491 Thooft.
Östergötlandi hertsog
Östergötlandi hertsog või hertsoginna (rootsi hertig (hertiginna) av Östergötland) on Rootsi aadlitiitel, mida on kandnud mitmed Rootsi printsid ja üks printsess.
pisi|Östergötlandi hertsoginna Estelle'i vapp.
Minu Isa Oli Ausus Ise
pisi|Ansambel "Minu Isa Oli Ausus Ise" esinemas Viljandi Pärimusmuusika Festivalil 2023. aasta juulis.
Minu Isa Oli Ausus Ise on eesti ansambel. Selle liikmed on Margo Mitt ja Gaute Kivistik, kuid ansambli koosseisus kasutavad nad esinejanimesid Eino Süggu ja Einar Süggu.
Ajalugu
Ansambel alustas tegutsemist aastal 1990, kui nii Margo kui ka Gaute õppisid Viljandi Kultuurikoolis näitejuhtimist. Ansambel on tuntud eelkõige oma humoorikate esinemiste poolest Viljandi Pärimusmuusika Festivalil, kus anti kontsert juba festivali debüüdil, 1993. aastal. Veel samal aastal läks ansambel lahku, kuid jätkas tegutsemist juba järgmisel aastal, kui pillid võeti kätte Q Raadio saate "Rakke raadio" eetris. Ansambel tegutseb tänaseni.
Torpeedo
pisi|Kahjutu õppetorpeedo väljalaskmine USA mereväe [[Arleigh Burke klassi hävitajalt]]
Torpeedo on jõuseadme abil vee all või pinnal liikuv, veesõiduki (laeva) tabamiseks ja uputamiseks valmistatud lõhkekeha.
Ajalugu
Torpeedo ideele tuli Austria keisririigi mereväe fregatikapten Johann Blasius Luppis. 1861. aastal pakkus ta oma leiutist Austria valitsusele, kuid too ei olnud sellest huvitatud. 1864. aastal kohtas Luppis inglise inseneri Robert Whitheadi ning suutis teda veenda oma idee perspektiivsuses. Luppise ja Whitheadi koostööna valmiski 1866. aastal esimene torpeedo. Algul oli torpeedo aeglane ja tema tegevusraadius väike.
Torpeedo ehk esialgse nimega "iseliikuv miin" muutis allveelaevad ohtlikeks sõjalaevadeks. Kulus pool sajandit, et teha torpeedost tõeliselt surmakülvav relv. 22. septembril 1914 kohtas Saksa allveelaev U 9 Põhjamerel kolme Suurbritannia soomusristlejat. 450 meetri kauguselt laskis komandör Otto Weddigen välja esimese torpeedo, mis tabas ristlejat Aboukir. Ahtrisse tabatud ristleja hakkas vajuma. Inglased arvasid, et sattusid miinile ning sõitsid Abourkiri juurde, et peale võtta uppuvaid meremehi. U 9 lähenes veelgi ja lasi 270 meetri kauguselt välja veel kaks torpeedot. Sellest ajast peale peeti allveelaeva pealveelaevale ohtlikuks vastaseks.
Tänapäeval on torpeedorelvastuse kasutamine pealveelaevadel vähenenud. Selle põhjuseks on rakettrelvade areng ja levik. Siiski on torpeedod efektiivse relvana jätkuvalt kasutusel. Eriti olulised on torpeedod allveelaevade relvastuses ja allveelaevadevastase relvana.
Kirjeldus
Torpeedo võib olla kas juhitamatu või juhitav. Juhitavate torpeedode juhtimine toimub kas juhtme abil või raadio teel. Jõuallikana kasutatakse kas tahkekütuse-, vedelkütuse-, gaasi- või elektriajamit. Tänapäevaste seeriatorpeedode tippkiirused jäävad üldiselt alla 100 sõlme. Torpeedo tulistatakse tavaliselt välja torpeedoaparaadist, mis võib olla ühe- või mitmetoruline. Torpeedoaparaat võib asuda pealveelaeva tekil või ka allveelaevas, samuti maismaal või õhusõidukis. Torpeedo võib olla kinnitatud õhusõiduki sisse või külge. Tänapäeval on torpeedodega relvastatud sõjalaevad – peamiselt hävitajad, ristlejad ja allveelaevad –, kuna spetsiaalsed torpeedokaatrid on minevikku jäämas.
Amorfne aine
Amorfne aine on niisugune tahkise esinemisvorm, mis on täiesti isotroopne, s.t füüsikalised omadused ei sõltu suunast selle aine sees. Amorfsus (kreeka keeles amorphos ilma kujuta, vormitu) on tahkete ainete niisugune olek, millel erinevalt kristallilisest olekust puudub korrastatud ja regulaarselt korduv paigutus. Amorfse aine aatomite või molekulide paigutuse korrapära – lähikorrastatus – ilmneb üksnes mikroskoopilisel tasemel, s.t väga väikestes piirkondades (kuni 1 nm ulatuses).
Amorfne olek võib olla omane nii lihtsatele ühenditele (näiteks klaas) kui ka kõrgmolekulaarsetele ühenditele (orgaaniline klaas, kummi, kautšuk, vaigud). Tahkeid amorfseid aineid võib vaadelda suure viskoossusega vedelikena. Neil puudub kindel sulamistemperatuur: soojendamisel nad pehmenevad ja lähevad ilma faasisiirdeta üle vedelasse olekusse.
Patarei (täpsustus)
Patarei (inglise keeles battery pack) on süsteemselt kokku ühendatud või koos töötavad üheliigilised seadmed, seadised, ehitused või muud sarnased asjad. Sõna patarei tuleneb prantsuskeelsest sõnast batterie.
Lundy
Lundy (kõmri Ynys Wair) on saar Keldi mere Bristoli lahes.
Pindala 424 hektarit. Saar on künklik, kõrgus kuni 142 meetrit.
Kuulub Suurbritanniale. Halduslikult asub Devoni krahvkonnas.
Ave Alavainu
Ave Alavainu (4. oktoober 1942 – 3. aprill 2022) oli eesti luuletaja ja prosaist.
Ta õppis aastatel 1950–1954 Tallinna 4. Keskkoolis, aastatel 1954–1960 Tallinna 22. Keskkoolis ja lõpetas 1961. aastal Tallinna 18. Keskkooli. Aastatel 1962–1964 õppis ta Tallinna Pedagoogilises Instituudis ja 1964–1967 Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti filoloogiat.
1969. aastal mängis ta Vanemuises Evald Hermaküla lavastuses "Tuhkatriinumäng" teist peretütart.
Ühiskondlik tegevus
Alavainu osales 1993 Kärdlas valimisliidu Üksikute Liit nimekirjas valimistel, saades 49 häält ja pääses volikokku. 1997 asutas ta MTÜ AVE VITA!, mille Kärdlas Tiigi tänaval omandatud ajalooline kohtumaja kujunes aastate jooksul üheks kohalikuks kultuurikeskuseks.
Isiklikku
Ta oli Kata-Riina Luide ja Peeter Nieleri ema.
Ave Alavainu oli viimane oma perekonnanime kandja Eestis ja tõenäoliselt ka kogu maailmas. Tema vanaisa Juhan Laurson laskis oma perekonnanime eestistada 5. veebruaril 1937.
Kujundujumine 2004. aasta suveolümpiamängudel
right|200px 2004. aasta suveolümpiamängude võistlused kujundujumises toimusid 23.–27. augustil.
Medalialad
Paare osales 16, naiskondi lubati võistlema kaheksa.
Võistluspaik
Kujundujujad võistlesid Maroussis paiknevas olümpiaveespordikeskuses, erinevalt pärisujujatest katuse all paiknevas basseinis. Pealtvaatajaid mahtus võistlust jälgima 5000.
Duetid
Finaal:25. august
806
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Kümnendid: 750. aastad 760. aastad 770. aastad 780. aastad 790. aastad - 800. aastad - 810. aastad 820. aastad 830. aastad 840. aastad 850. aastad
Aastad: 801 802 803 804 805 - 806 - 807 808 809 810 811
Smålandi hertsog
pisi|Viimase Smålandi hertsogi Lennarti vapp Smålandi hertsog (rootsi hertig av Småland) on Rootsi aadlitiitel, mida on kandnud mitmed Rootsi printsid.
Haljala külanõukogu
Haljala külanõukogu oli külanõukogu Rakvere rajoonis. Külanõukogu pindala oli 180 km² ja elanikke 3068 (1987. aasta seisuga).
Külanõukogu külad asusid Viru kolhoosi ja Õitsengu sovhoosi alal.
Külanõukogu riigimetsamaad jäid Vihula, Kunda ja Sõmeru metskonda.
Raivo Hein
Raivo Hein (sündinud 23. novembril 1966) on eesti ettevõtja.
Ta asutas 2000. aastal tööpakkumiste portaali CV Keskus.
Lisaks kuulusid Raivo Heinale OÜ Moonfish Media kaudu veebiportaalid Kinnisvaraweb kv.ee, osta.ee ja hydra.ee ning Leedu suurimad veebiportaalid edomus.lt, skelbiu.lt, autogidas.lt, tuktuk.lt jt, mille 2008. aastal omandas meediaettevõte Naspers ja 2014. aastal omakorda meediagrupp Postimees.
Hiljem on Raivo Hein tegutsenud panganduses (LHV Group), energeetikas (Nelja Energia), jaekaubanduses (Puumarket ja Fotoluks) ning kinnisvarainvestorina Eestis ja Hispaanias.
Raivo Hein on ka Eestis tuntud astrofotograaf. Tema taevapiltidest on välja antud raamat "Taeva puudutus", mis ilmus 2011. aasta detsembris. Raamatu fotod on pildistatud Tallinnas Veskimöldres ja Saaremaal Selgase külas temale kuuluvates observatooriumides. 2013. aastal viis Hein oma Veskimöldres asuva observatooriumi üle Selgasele. Vanemas nendest on monteeringuks Paramount ja teleskoobiks Planewave 17" CDK tüüpi peegelteleskoop. Uuemas ASA N12" teleskoop ja ASA DDM 60 pro monteering.
Raivo Hein on ostnud pileti Briti ettevõtja Sir Richard Bransoni loodud ettevõtte Virgin Galactic korraldatavale kosmosereisile.
2014. aastast on Raivo Hein teinud kolumnistina kaastööd majandusajalehele Äripäev.
Sillaehitaja
Raivo Hein on öelnud, et loodab riigi soosiva suhtumise korral juba 2020. aastal alustada Suure väina silla ehitamist, mis peaks valmima kolme aastaga ja läheks maksma kuni 500 miljonit eurot. Kui Suure väina sild juba toimib, tuleks tema arvates ehitada veel teinegi sild, mis hakkaks ühendama Saare- ja Hiiumaad.
Poliitiline tegevus
2002. aastast oli ta Res Publica liige ja kuulus pärast Res Publica ühinemist Isamaaliiduga erakonda Isamaa ja Res Publica Liit. Lahkus erakonnast 2012. aastal.
2014. aastal valmis Allfilmis režissöör Heini Drui dokumentaalfilm "Otsides valgust", mis räägib Raivo Heina astronoomiahuvist ja plaanist lennata Richard Bransoni Virgin Galacticu kosmoselennukiga kosmosesse.
Eesti Rahvuslaste Erakond
Eesti Rahvuslaste Erakond on registreerimata erakond Eestis.
Miguel Ángel Félix Gallardo
Miguel Ángel Félix Gallardo (hüüdnimi El Padrino ehk Ristiisa ja El Jefe de Jefes – 'bosside boss'; sündinud 8. jaanuaril 1946) on süüdimõistetud Mehhiko narkoparun, kes 1970. aastatel asutas Guadalajara kartelli ning hoidis enda kontrolli all peaaegu kogu Mehhiko-Ameerika Ühendriikide piiril toimunud narkokaubandust.
Gallardo peeti kinni seoses Ameerika Ühendriikide Drug Enforcement Administrationi (DEA) agendi Enrique (Kiki) Camarena piinamise ja mõrvaga. Ta mõisteti 37 aastaks Altiplano suure turvalisusega vanglasse, kuid 2014. aastal viidi seoses kehva tervisega üle leebemasse kinnipidamisasutusse.
Konkistadoorid
Konkistadoorid (hispaania keeles conquistador - 'vallutaja') olid hispaania ja portugali seiklejad, kes osalesid XVI sajandil Ameerika vallutamisel.
Narese väin
thumb Narese väin on väin, mis eraldab Ellesmere'i ja Gröönimaad ning ühendab Põhja-Jäämere Baffini lahte Lincolni merega. See koosneb viiest osast, mis lõunast põhja on Smithi väin, Kane'i laht, Kennedy väin, Halli laht ja Robesoni väin.
Väin sai nime briti mereväeohvitseri George Strong Narese järgi.
Väinas asuvat väikest Hansu saart peavad enda omaks nii Kanada kui Taani.
Jumalaema kirik Pariisis
thumb|Alfred Barbou' illustratsioon "Jumalaema kirik Pariisis" on Victor Hugo romaan.
Sisukokkuvõte
Romaani tegevus algab 6. jaanuaril 1482 Pariisis Jumalaema kirikus ja selle ümbruses. Seal toimub narride festival, mille käigus valitakse narride kuningas. Selleks saab Jumalaema kiriku kellalööja Quasimodo, kes on ühest silmast pime, rangjalgne ja küürakas. Ehkki ta töötab kellalööjana, on ta ise kellade valjust kõminast kurdiks muutunud.
Romaani teine peategelane on mustlane, tantsijatar Esmeralda. Kuna ta on imeilus, siis armuvad temasse paljud mehed: nii Quasimodo, tema kasuisa, Jumalaema kiriku ülemdiakon Claude Frollo kui ohvitser Phoebus de Chateaupers. Esmeralda on pimestatud Phoebuse välisest särast ja armub temasse, kuid Phoebus ei näe temas muud kui seksiobjekti. Frollo luurab neid pealt ja kui ta näeb, et Phoebus tahab Esmeraldat lahti riietada, hüppab ta peidust välja ja pussitab Phoebust.
Esmeralda võetakse kinni ja teda süüdistatakse pussitamises. Esmeralda tunnistab piinamise ähvardusel enda süüdi ja ta mõistetakse surma. Frollo külastab teda vanglas ja lubab tüdruku päästa, kui too end vastutasuks talle annab, kuid Esmeralda on tema isekusest ja julmusest hirmunud ega nõustu. Kuid järgmisel päeval röövib Quasimodo Esmeralda tapalavalt ja viib ta Jumalaema kirikusse varjule. Tolle aja kommete järgi ei tohtinud kirikust kedagi, isegi mitte surmamõistetut, vägisi välja vedada.
Mõne nädala elab Esmeralda kirikus, kuni ühel öösel püüab Frollo teda vägistada. Quasimodo päästab ta uuesti. Seejärel annab Frollo Esmeraldale valida: kas neiu saab tema omaks või Frollo annab ta sõdurite kätte. Esmeralda keeldub uuesti. Frollo korraldab mustlaste rünnaku kiriku vastu ja kui kuningas Louis XI saadab sõdurid korralagedust maha suruma, toimetab neiu kirikust välja rahulikumasse kohta. Järgmisel päeval annab ta Esmeralda sõduritele üle ja neiu hukatakse.
Kui Quasimodo saab teada, et Frollo saatis Esmeralda surma, lükkab ta tolle Jumalaema kiriku katuselt alla. Ise läheb ta hauakambrisse neiu surnukeha juurde, põimib end tema ümber ja sureb samuti.
Arenguabi agentuur
Arenguabi agentuurid (inglise keeles Aid agencies) on rahvusvahelises arengukoostöös osalevad rahvusvahelised, riiklikud ja valitsusvälised organisatsioonid. Need on nii ÜRO spetsialiseeritud asutused, rahvusvahelised rahandusorganisatsioonid, riiklikud arengukoostöö koordineerimiskeskused kui arengukoostöö vabaühendused.
Allikas: Arengukoostöö- ja humanitaaralase terminoloogia sõnaseletusi
Jumalaema kirik Pariisis
Tähtsus
Hugo alustas romaani kirjutamist 1829. Tollal käis avalikkuses arutelu teemal, kas Jumalaema kirik senisest asukohast mujale viia või ümber ehitada. Hugo oli mõlemale vastu ja soovis kirjutada romaani, mille peategelaseks oleks Jumalaema kirik ise. Peaaegu iga sündmus romaanis toimub kas kirikus, selle katusel või on jälgitav katedraali tipust. Pärast romaani avaldamist algas Prantsusmaal ja hiljem mujalgi Euroopas liikumine gooti stiilis kirikute kaitseks ja restaureerimiseks. Arhitektuuris tekkis uusgootika.
Romaani on küll nimetatud esimeseks prantsuse ajalooliseks romaaniks, aga ajaloolisi tegelasi on seal vähe. Poeet Pierre Gringoire on küll ajalooline isik, aga ta sündis 1475. aasta paiku ja oli romaani tegevusajaks pakutud 1482. aastal umbes 7-aastane, mitte täiskasvanud mees, nagu Hugo teda kirjeldab.
Ülle Madise
pisi|Ülle Madise (2015) pisi|[[Norbert Kersting, Magdalena Musiał-Karg, Ülle Madise ja Priit Vinkel 2015. aastal TTÜ Ragnar Nurkse innovatsiooni ja valitsemise instituudis]] pisi|Ülle Madise 2022. aasta Arvamusfestivalil Ülle Madise (aastani 2000 Ülle Anton; sündinud 11. detsembril 1974 Tartus) on eesti jurist, alates 31. märtsist 2015 Eesti õiguskantsler.
Ülle Madise on ka Tartu Ülikooli riigiõiguse professor.
Haridus
Ülle Madise lõpetas 1993. aastal kuldmedaliga Tartu 15. Keskkooli ning 1998. aastal cum laude Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Ta kaitses Tartu Ülikoolis 2001. aastal magistrikraadi õigusteaduse alal (cum laude). Tema magistritöö teemaks oli "Kohaliku omavalitsuse garantii Eesti Vabariigi 1992. aasta põhiseaduses". 2007. aastal kaitses ta Tallinna Tehnikaülikooli avaliku halduse instituudis doktoriväitekirja teemal "Elections, Political Parties, and Legislative Performance in Estonia: Institutional Choices from the Return to Independence to the Rise of E-democracy" (juhendaja Wolfgang Drechsler).
Muu tegevus
Aastatel 2010–2015 juhtis ta Kuku Raadio ühiskondlik-poliitilist vestlussaadet "Vanamehed kolmandalt".
Kui 2016. aastal tunnustati Ülle Madiset Selge sõnumi auhinna auhinnagalal äramärkimisega selge väljenduse eest avalikus suhtluses, siis alates 2017. aastast tegutseb ta Selge sõnumi auhinna võistluse patroonina.
Isiklikku
Ülle Madise abikaasa on Euroopa Liidu Kohtu koosseisu kuuluva Üldkohtu kohtunik Lauri Madise.
Kõrvaltoime
Kõrvaltoime on mingi ravimi ehk mürgi üldiselt kahjulik toime peale kasuliku või põhilise toime. Näiteks mitmed antibiootikumid aitavad päästa organismi bakterite rünnakust, aga võivad samal ajal kahjustada maksa, neere või põhjustada rasedal loote väärarenguid. Mõju sõltub ka konkreetse inimese geenidest ja teistest tarvitatavatest ainetest. Arst peab kõiki mõjusid arvestama optimaalse ravi määramisel.
807
807. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Kümnendid: 750. aastad 760. aastad 770. aastad 780. aastad 790. aastad - 800. aastad - 810. aastad 820. aastad 830. aastad 840. aastad 850. aastad
Aastad: 802 803 804 805 806 - 807 - 808 809 810 811 812
Ustus Agur
Ustus Agur (1936. aastani Ustus Hendrikson; 1. jaanuar 1929 Tallinn – 1. jaanuar 1997 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane ja informaatik.
Haridus
Ustus Agur lõpetas Tallinna 2. Keskkooli kuldmedaliga 1946. aastal ning Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonna elektrimasinate- ja aparaatide eriala elektriinsenerina cum laude 1951. aastal. Aastast 1963 tehnikakandidaat (kaitses teaduskraadi 1962 Leningradi Elektrotehnika Instituudis elektriajamite modelleerimise teemal).
Töökäik
Ustus Agur oli Tallinna Polütehnilise Instituudi õppejõud 1951–1977, sealhulgas 1966–1977 elektronarvutite kateedri juhataja. Eesti Informatsiooni Instituudi teadusdirektor 1978–1980 ja direktor 1980–1990. Ning 1991–1997 Eesti Informaatikafondi tegevdirektor. Ustus Agur asutas 1993. aastal ajakirja Arvutimaailm ning oli kuni 1996. aasta lõpuni selle peatoimetaja. Kuulus aastast 1967 Eesti Raadio "Mnemoturniiri" tarkade klubisse.
Ta on avaldanud üle 500 publikatsiooni. Kuulus muusikuna jazzrühmitusse “Swing-Club”.
Mälestuse jäädvustamine
Ustus Aguri järgi on nimetatud büroohoone Tallinnas Ülemiste Citys Lõõtsa 8.
Eesti Infotehnoloogia ja Telekommunikatsiooni Liit annab alates 2003. aastast välja Ustus Aguri stipendiumi, millega tunnustatakse tehnikateadlase Ustus Aguri silmapaistvat panust Eesti infoühiskonna teerajajana ja millega toetatakse avalik-õigusliku ülikooli doktorandi õpinguid, kelle doktoritöö teema on seotud kitsamalt IKT valdkonnaga või käsitleb laiemalt IKT kasutamist teises valdkonnas. Stipendiumi antakse välja IT Akadeemia programmi raames. Stipendiumi väljaandmist toetab Haridus- ja Noorteamet (enne 2020. aastat toetas stipendiumi väljaandmist Eesti Infotehnoloogia Sihtasutus).
Lühike jalg
pisi|püsti|Lühike jalg
Nimi
Lühikest jalga mainitakse esimest korda 1353 (brevis mons, ladina 'lühike mägi'), aastal 1371 nimetusega parvus mons (ladina 'väike mägi'). Ladinakeelsetes ürikutes nimetatakse seda ka descensus montis ad mare ('mäe laskumine mere poole').
Aastast 1428 on teada alamsaksakeelne nimetus korter berg ('lühike mägi'), 1500. aastast Korter dombergh ('Lühike toomimägi').
Tänava eestikeelne nimi oli Anton Thor Helle (1732) teatel lühhike jalg (saksakeelse nimena toob ta ära der kurtze Dohmberg ('lühike toomimägi')). Ametlik eestikeelne nimi oli 1939. aastani Lühike jalg, 10. novembrist 1939 Lühijalg ning 8. juulist 1966 on see jälle Lühike jalg.
Ametlik saksakeelne nimi oli 20. sajandil Kurzer Domberg ja ametlik venekeelne nimi 20. sajandi alguses Малый Вышгородскій подъемъ.
Ajalugu
Ainult jalakäijatele mõeldud Lühike jalg oli koos Pika jalaga kuni Falgi tee ja Komandandi tee rajamiseni 19. sajandi lõpus ainus ühendustee ülalinna (Toompea) ja all-linna vahel.
Kahe eri pikkusega "jala" tõttu nimetatakse Tallinna mõnikord naljatades "lonkavaks linnaks".
pisi|Lühike jalg (1943)
Crostau vald
Crostau vald on endine vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Bautzeni kreisis Oberlausitzi mägismaal.
Gjerstad
Gjerstad (ka Kjørkebygda ('Kirikuküla')) on asula Norras Agderi maakonnas, Gjerstadi valla keskus. Ta asub Gjerstadvatneti põhjakaldal, 8 km E18-st põhjas.
Crostau vald
1. jaanuaril 2011 liideti see Schirgiswalde linna ja Kirschau vallaga Schirgiswalde-Kirschau linnaks.
Gjerstad
1. jaanuaril 2008 oli Gjerstadis 279 elanikku. Asula pindala oli 0,48 km², rahvastikutihedus 581 in/km².
Crostau vald
Vallas olid järgmised külad:
Gjerstad
Asulas on Gjerstadi kirik. Selle kohal varem olnud kirikus on teeninud matemaatik Niels Henrik Abeli vanaisa ja isa Hans Mathias Abel ja Søren Georg Abel. Niels Henrik kasvas kiriklas üles.
Nimi
Asula on nime saanud Gjerstadi talu järgi, kuhu ehitati kirik. Vanapõhja keeles oli see nimi Geirreksstaðir, mis tähendab 'Geirrekri talu'.
Ajalugu
Gjerstad kui kirikukeskus ulatub tagasi umbes 1400. aastani.
Hullumisstseen
pisi|Gilbelrt & Sullivani "Ruddigore" väljaandes [[The Illustrated London News 1887. aastal]] Hullumisstseen on ooperižanri üks standardseid koostisosi.
Kõõrdsilmsus
Kõõrdsilmsus ehk strabism ehk kõõritus on olukord, kus inimese silmade nägemisteljed ei jälgi objekti võrdse nurga all.
Levinumad strabismi vormid on esotroopia (silm vaatab sisse) ja eksotroopia (silm vaatab välja).
Hullumisstseen
Stseene, milles peategelane või mõni tegelastest kaotab sündmuste käigus mõistuse, leidub juba varastes ooperites, kuid eriti populaarseks kujunesid hullumisstseenid 19. sajandil Itaalias ja Prantsusmaal. Hullumisstseene kirjutati tipplauljatele ja nende varjatud eesmärgiks oli demonstreerida viimase piirini esitaja laulja- ja näitlejavõimeid. Seetõttu on hullumisstseenide vokaalpartiide ülesanded võrreldes muude ooperinumbritega palju suuremad ja erutavamad: tavalised on suured hüpped, keerulised passaažid, ülipikad fraasid, kiirelt vahelduv dünaamika ja järsud karakterimuutused. Suurem osa hullumisstseene on kirjutatud sopranile, kuid hullumisstseenide näiteid leidub ka baritonile ja tenorile.
Kõõrdsilmsus
Kaasasündinud esotroopia tekib reeglina 2.–6. elukuu jooksul.
Igasuguse kõõrdsilmsusega tuleb pöörduda silmaarsti poole. Tänapäeval on enamikul juhtudel võimalik kõõrdsilmsust korrigeerida. Korrigeerimata kõõrdsilmsus võib põhjustada patsiendile psüühilisi traumasid.
Hullumisstseen
Ooperiajaloo tuntuimad hullumisstseenid leiduvad Gaetano Donizetti ja Vincenzo Bellini ooperitest, kuid hullumisstseene võib leida ka varasemast muusikast, näiteks Georg Friedrich Händeli ooperist "Orlando" või Wolfgang Amadeus Mozarti ooperist "Idomeneo". Peaaegu kõik hullumisstseenid on kirjutatud, arvestades opera seria või opera semiseria kaanoneid.
Kuigi üksikuid hullumisstseene leidub ka 20. sajandi ooperitest, näiteks Benjamin Britteni ooperi "Peter Grimes" viimasest vaatusest, lõppes hullumisstseenide kirjutamise konventsioon koos bel canto ajastuga, kuna heliloojad soovisid ooperit näha realistlikumana.
Hullumisstseenide näiteid
Gaetano Donizetti
Vincenzo Bellini
Ambroise Thomas
Benjamin Britten
Matti Moguči
Matti Moguči on Eesti kirjanduses tähelepanu pälvinud kirjanduslik müstifikatsioon – pseudonüüm, mida kasutasid ühiselt luuletaja Priidu Beier ja kunstikogujana tuntud Matti Milius. See sündis 1980. aastate algul varjunimena, mille all kirjutas tollase ühiskonna vastu protestivaid luuletusi peamiselt Beier, Milius kandis neid ette. Miliuse väitel on pseudonüümi kasutanud teisedki autorid, näiteks Hasso Krull.
Hullumisstseen
Hullumisstseenide paroodiaid
Gilbert & Sullivan
Matti Moguči
Esimesed kaks Moguči autorinimega luulekogu olid "Mina – Eiffeli torn" (1982) ja "Mina – metsikuim mehike" (1984). Ametlikult sai trükiloa alles kolmas luulekogu, 1989. aastal ilmunud "Õrn ja rõve". Luulekogu tutvustamiseks korraldasid Milius ja Beier ühise turnee mööda Lõuna- ja Kesk-Eestit. 1989. aastal avaldas Moguči luulevaliku ka ajakiri Vikerkaar nr 4 ("K. J. Petersoni mälestussamba avamise puhul", "Kooljate ball", "Hymn KGB-le", "Rändaja", "Järelhyye iseendale", "Laul")
1993. aastal Beieri ja Miliuse suhted jahenesid. 1998. aastal avaldas Moguči nime all uue kogu "Sind armastan, president Meri: luulet aastaist 1995–1998" Matti Milius. Beier ähvardas kirjastus Umara kohtusse anda, kuna Matti Moguči oli tema ametlikult registreeritud pseudonüüm. Miliuse hinnangul oli varjunimi ühine, kuid ta siiski vabandas Beieri ees ja lisas raamatule vahelehe, mille järgi on kogu autor Mats Maalen.
Ka Moguči kaks käsikirjalist luulekogu avaldati lõpuks trükis: 1999. aastal "Mina – Eiffeli torn" ja 2005. aastal "Mina – metsikuim mehike".
Moguči nime all avaldatud tekste on kasutanud muusikas ansamblid Rosta Aknad (luuletus "Olen Sappho!"), J.M.K.E. ja Vennaskond ("Dostojevskilik Doris", luuletus Doris Karevast).
2004. aastal tegi Tartu režissöör Toomas Griin omaaegsest müstifikatsioonist filmi "Moguči".
Dalarna hertsog
pisi|Praeguse Dalarna hertsogi Gabrieli vapp Dalarna hertsog (rootsi hertig av Dalarna) on Rootsi aadlitiitel, mida on kandnud mitmed Rootsi printsid.
Hainaut' provints
Hainaut' provints [än'oo] (hollandi keeles Henegouwen [heenehauen]) on prantsuskeelne provints Belgia kaguosas Valloonias, Valloonia kõige läänepoolsem ja kõige rahvarohkem provints.
Hainaut' provints piirneb (päripäeva alates põhjast) Belgia provintside Lääne-Flandria, Ida-Flandria, Flaami Brabandi, Vallooni Brabandi ja Namuriga ning Prantsusmaaga.
Halduskeskus on Mons (hollandi keeles Bergen). Teised suuremad linnad on Charleroi, La Louvière, Mouscron ja Tournai.
Provints jaguneb seitsmeks ringkonnaks (arrondissements) ja 69 vallaks.
Suurem osa praegusest Hainaut'st asetseb varasema Hainaut' krahvkonna (1071–1794) alal.
Nii krahvkond kui provints on saanud nime Haine'i jõe järgi (saksa keeles Henne).
Provintsi nimi vallooni keeles on Hinnot, lääne-flaami keeles Enegouwn, varasem ingliskeelne nimi on Hainault. Saksakeelne nimi on Hennegau. Venekeelne nimi on Эно, ukrainakeelne nimi on Ено.
Hainaut' provintsi vallad
pisi|Hainaut' provintsi vallad
Märkus: loendi järjenumbrid vastavad parempoolsel kaardil toodud numbritele.
Uinunud vulkaan
pisi|[[Vesuuv on uinunud vulkaan, mis võib esiplaanil olevale Napolile tulevikus palju probleeme põhjustada]]
Uinunud vulkaan on vulkaan, mis praegu ei tegutse, kuid teeb seda tõenäoliselt tulevikus.
Alternatiivse definitsiooni järgi loetakse uinunuks vulkaani, mis praegu ei tegutse, kuid on seda ajaloolisel ajal teinud.
Kui uinunud vulkaan "ärkab", saab temast tegevvulkaan. Tegevvulkaani tähendust mõistetakse sageli siiski laiemalt, nii et peaaegu kõiki uinunud vulkaane võib ühtlasi pidada ka tegevvulkaanideks. Uinunud vulkaani eristatakse kustunust, mille tegutsemist tulevikus ei peeta tõenäoliseks.
Viited
Volcano
Cunewalde vald
Cunewalde on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Bautzeni kreisis Lausitzi mägismaal.
Vald on üleriigiliselt tunnustatud puhkekoht.
Vallas on järgmised asulad:
Alaküla külanõukogu
Alaküla külanõukogu oli külanõukogu Põlva rajoonis Lämmijärve rannikul. Külanõukogu pindala oli 243 km² ja elanikke 3591 (1979. aasta seisuga). Külanõukogu keskus asus Räpina alevis.
Lisaväärtus
Lisaväärtus on marksistlikus majandusteaduses palgatööliste tööga loodud väärtuse osa, mille võrra uus väärtus on suurem tööjõu väärtusest.
Alaküla külanõukogu
Alaküla külanõukogu moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlusega Räpina valla koosseisus. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega Räpina vald likvideeriti ja Alaküla külanõukogu territoorium arvati Räpina rajooni koosseisu. Külanõukogu keskus asus Jaama asulas. Räpina rajooni kuulus Alaküla külanõukogu aastatel 1950–1961. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 14. aprilli 1961 seadlusega Räpina rajoon likvideeriti ning Alaküla külanõukogu liideti Põlva rajooniga.
Lisaväärtus
Iga inimese tööaeg võib jaguneda kaheks osaks: vajalikuks tööajaks, mille jooksul taastoodetakse tööjõu väärtus, ja lisatööajaks, mille jooksul luuakse lisaväärtus. Ilma lisatööta ei saa eksisteerida ükski ühiskond, sest igas ühiskonnas on peale töövõimeliste inimeste ka lapsi ja vanureid, kelle vajaduste rahuldamiseks on vaja lisaväärtust. Ka ühiskonna arenguks on vaja lisaväärtusi.
Alaküla külanõukogu
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. märtsi 1966 seadlusega liideti osa Alaküla külanõukogu maadest (7,5 km² ja 190 elanikku) Mikitamäe külanõukoguga.
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 7. oktoobri 1968 seadlusega liideti Alaküla külanõukoguga likvideeritud Linte külanõukogu maad (9460 ha ja 1323 elanikku) ning osa Põlva külanõukogu maadest (2350 ha ja 191 elanikku).
Külanõukogu territooriumil asusid Ranna kolhoosi, Ruusa sovhoosi ja Räpina sovhoostehnikumi maad.
Külanõukogu metsamaad jäid Meeksi ja Räpina metskonda.
Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega 21. novembrist 1991 kinnitati Alaküla valla omavalitsuslik staatus. 12. detsembrist 1991 nimetati Alaküla vald ümber Räpina vallaks.
Must Prints Edward
pisi|Walesi prints Edward [[Sukapaela ordu rüütel|Sukapaela ordu rüütlina. Illustratsioon Brugesi Sukapaela raamatust. 1453.]] Edward Plantagenet ehk Edward of Woodstock (15. juuni 1330 Woodstocki palee, Woodstock, Oxfordshire – 8. juuni 1376 Westminsteri palee, Middlesex) oli Inglismaa troonipärija, Walesi prints, Cornwalli hertsog, Akvitaania hertsog, Inglismaa kuninga Edward III ja tema abikaasa Hainault' Philippa seitsmest pojast vanim, Inglismaa kuninga Richard II isa.
Nooruses hüüti teda sünnikoha järgi Edward of Woodstock. Eluajal tunti teda tiitlite järgi ka Walesi printsina ja Akvitaania hertsogina.
Umbes 200 aastat pärast tema surma sai ta endale hüüdnimeks Must Prints (ka Must Vürst; see hüüdnimi esineb esmakordselt 1568. aastal Richard Graftoni teoses "Chronicle of England"), sest ta kandis väidetavalt lahingutes musta või musta hobusetekiga kaetud raudrüüd, mis on Canterbury katedraalis välja pandud; tema mahategijate pärast ka "musta hinge" tõttu, sest ta paistis sõjas silma küllaltki julma käitumisega. Näiteks tappis see keskaegse rüütellikuse musterkuju Limoges'is 3000 linnakodanikku, nende seas ka naised ja lapsed, kes tema ees põlvili armu palusid.
Aastal 1348 sai temast esimene Sukapaela rüütel, ta oli Sukapaela ordu üks asutajatest.
Aastal 1333 sai Edwardist Chesteri krahv, 1337. aastal Cornwalli hertsog ja 1343. aastal Walesi prints. Ta oli esimene Walesi prints, kes ei saanud hiljem kuningaks.
Tema elu on seotud Saja-aastase sõja algusfaasiga. Võitlus ja sõjapidamine etendasid kogu tema elus suurt osa. Ta on tuntud peamiselt kui üks silmapaistvamaid Saja-aastase sõja väejuhte. Ta oli erakordne väejuht, ning võidud prantslaste üle Crécy ja Poitiers' lahingus tegid ta eluajal väga populaarseks. Esimest korda osales ta selles sõjas juba 1345. aastal ja tõusis 1360. aastatel inglastepoolse sõjategevuse peaorganisaatoriks. Kuid pärast 1370. aastat haigestus Edward raskelt ega suutnud enam Inglise vägesid juhtida. Ta suri 1376. aastal ning nii päris pärast Edward III surma 1377. aastal Inglismaa trooni printsi alaealine poeg Richard.
Richard Barter on öelnud, et ta "on tõmmanud suhteliselt vähe tähelepanu tõsistelt ajaloolastelt, kuid figureerib laialt populaarajaloos."
Elulugu
pisi|Must Prints Edward saab isalt kuningas [[Edward III-lt Akvitaania. Miniatuuri algustäht E, 1390. Briti Raamatukogu, tunnus: Cotton MS Nero D VI, f.31.]] pisi|Musta Printsi Edwardi haud [[Canterbury katedraalis]] pisi|Edwardi [[pitsatsõrmus. Louvre.]] Edward sündis 15. juunil 1330 Woodstocki palees Oxfordshire'is.
Lapsepõlves olid tema lemmikmeelelahutused palli- ja rahamängud, pistrikujaht ja menestrelide kuulamine, mis olid tolle aja aadlike tavalised ajaviited. Isa hellitas teda ega jätnud tema harimist hooletusse. Tema õpetajad olid Walter Burley ja Hainaut' rüütel Walter Mauny. Kui Edward oli kaheksa-aastane ja isa läks Flandriasse Prantsusmaa vastu liite sõlmima, nimetati Edward "kuningriigi valvuriks".
18. märtsil 1333 sai ta Chesteri krahviks, 17. märtsil 1337 Cornwalli hertsogiks (esimene Inglise hertsog) ning 12. mail 1343 peaaegu 13-aastaselt teiseks Walesi printsiks.
Inglismaal oli prints Edward kuningas Edward III sõjakäikude ajal 1339, 1340 ja 1342 sümboolne regent. Ta pidi viibima kõigil nõukogu koosolekutel ning 1337 pidas ta läbirääkimisi paavstiga sõja üle. Ta oli 1340–1341, 1343, 1358 ja 1360–1374 Cornwalli šerif.
Aastal 1345 saatis ta oma isa sõjakäigul Jacob van Artevelde toetuseks. 12. juulil 1346 lõi isa ta rüütliks; rüütlikslöömine toimus Saint-Vaast-la-Hougue'i lähedal, kuhu turniiridega harjunud Edward eelmisel päeval oli maabunud. Edward võitles koos isaga Normandias. Peagi paistis Edward silmas Caeni piiramislahingus.
Esimese sõjalise võidu sai ta Crécy lahingus, mis tõi 16-aastasele rüütlile eluks ajaks eeskujuliku rüütli ja väejuhi kuulsuse. Ta juhtis seal Inglise väe paremat tiiba Thomas de Beauchampi, üheteistkümnenda Warwicki krahvi abiga. Targa taktikaga saatis ta tollal tavaliste ammuküttide ja raskerelvastusega ratsanike vastu vibupüssikütid, mis sai lahingu võidus otsustavaks. See lahing on paljude jaoks keskaegse rüütellikkuse allakäigu ja uusaegse sõjapidamise alguse sümbol. Pärast lahingut olevat noor prints üle lahinguvälja uidanud ning sattunud pimeda Böömimaa kuninga Johanni laibale; too oli hoolimata oma puudest prantslaste poolel lahingusse tormanud. Vastase vaprusest liigutatuna olevat Edward sõnadega "There lies the Prince of Chivalry, but he does not die" ("Siin lamab rüütellikkuse vürst, aga ta ei sure"), võttis ta Johanni kiivriharja, mis koosnes muu hulgas kahest tiivast, endale. See episood ei ole siiski ajalooliselt tõendatud. Kolme jaanalinnusule kujuline kiivrihari (mis võib siiski olla ka muud päritolu) ning Johanni saksakeelne lipukiri "Ich Dien" on igatahes tollest ajast saadik Walesi printsi vapimärgis. Ühe kaasaegse kroonika järgi oleks ta sel päeval äärepealt elu kaotanud: üks Prantsuse rüütel paiskas ta hobuse seljast maha, ja tema lipukandja teeskles punase draakoniga lipu all, et ta on Walesi prints, ning lõi tagasi hulga ründajaid. Kui saabus öö, olevat Edward lasknud tappa kõik Prantsuse sõdurid, kes ei suutnud lunaraha maksta, ja hommikul, kui Prantsuse linna-maakaitseväelased hilinenult appi jõudsid, laskis ta teha veel suurema tapatöö; pärast seda olevatki ta rüütellikkuse vaimu vastu eksimist isa ees häbendes hakanud musta turvistikku kandma.
pisi|Kaardil on [[Akvitaania hertsogkond punasega ning Brétigny lepinguga loovutatud alad roosaga.]] Edwardi järgmised sõjalised võidud tulid juba 1347 Calais' piiramisega, 1349 Calais' ja 1350 Winchelsea merelahinguga. Nende võitude eest võeti Edward esimesena Sukapaela ordusse, mille tema isa oli 1348 asutanud.
Pärast karmilt maha surutud mässu tema enda Chesteri krahvkonnas nimetati ta Gascogne'i (Guyenne'i) asehalduriks. Isa ülesandel saabus ta 20. septembril 1355 Saja-aastase sõja käigus Bordeaux'sse, et kaitsta Inglise-Akvitaania valdusi prantslaste vastu. Kaks nädalat hiljem liikus ta üllatussõjakäiguga läbi praeguse Prantsusmaa edelaosa, rüüstates Juillaci krahvkonda, Armagnaci krahvkonda ja Astaraci krahvkonda. Languedocis rüüstasid sõdurid hulga linnu ja külasid, Montgiscardis, Carcassonne'is ja Narbonne'is pandi toime metsikusi. Eesmärgiks ei olnud mitte vallutatud maade allutamine, vaid rüüstamine Prantsuse leeri nõrgestamiseks ja demoraliseerimiseks: tegu oli Saja-aastase sõja fundamentaalse strateegiaga, mille aluseks oli chevauchée, mitte positsioonisõda. 31. oktoobril 1355 hävitas ta Castelnaudary. Jõulupäevaks oli ta Bordeaux' tagasi vallutanud. Sealt kirjutas ta isale, informeerides teda oma edusammudest.
Maupertuis' lahingus ehk Poitiers' lahingus võitis prints Edward kaugelt ülekaalukat vastast ning võttis vangi Prantsusmaa kuninga Jean II ja tema poja Philippe Kartmatu.
Inglismaal olid Edwardi peamised residentsid Wallingfordi loss Berkshire'is (praegu Oxfordshire) ja Berkhamstedi loss Hertfordshire'is.
Aastal 1362 nimetas kuningas Edwardi Akvitaania hertsogiks. Ta oli kuninga esindaja Lõuna-Prantsusmaa Akvitaanias, kus ta Guyenne'is Bordeaux's 1363. aastast koos Joaniga pidas õukonda, mida peeti oma aja üheks hiilgavamaks. Seal elasid eksiilkuningad, sealhulgas Mallorca kuningas Jaime IV (Jaume IV) ning Kastiilia ja Leóni kuningas Pedro I. Õukonnas oli palju kunstnikke ja teadlasi. Paaril sündisid pojad Edward (1365–1371) ja hilisem Inglismaa kuningas Richard II.
Pedro I, kelle oli troonilt tõuganud tema sohivend Enrique II, pakkus Edwardile abi eest trooni tagasisaamisel Biskaia isanda staatust. Edward võitis 1367 Nájera lahingus Prantsuse ja Kastiilia ühendatud vägesid eesotsas Bertrand du Guescliniga. Edward sai tasuks ülisuure Afganistani rubiini, mis on tänapäevalgi Briti riigikrooni küljes.
Tema viimane suurem sõjaline aktsioon oli mässulise linna Limogesi kättemaksurüüstamine 1370 (Limogesi rüüstamine), mille käigus tapeti maha üle 3000 elaniku.
Jaanuaris 1371 naasis Must Prints Inglismaale. Aastal 1372 loobus ta Akvitaania hertsogi staatusest ning tõmbus poliitilisest elust täielikult tagasi.
Edward suri 8. juunil 1376, nädal enne 46. sünnipäeva, isa eluajal (vitae patre) pärast pikaajalist haigust, mis võis olla vähk või polüskleroos. Ta maeti Canterbury katedraali, kus tema haud ja turvistik on praegugi näha. Et Edwardi vanim poeg oli juba lapsena surnud, sai tema teine, samuti veel alaealine poeg Richard pärast kuningas Edward III surma 1377 Richard II nime all Inglismaa kuningaks.
Müürivahe tänav
Müürivahe tänav ulatub Rüütli tänava ja Harju tänava ristmikult Bremeni käiguni, ristudes Vana-Posti tänava, Suur-Karja tänava, Väike-Karja tänava, Viru tänava, Katariina käigu ja Munga tänavaga. Algselt kujutas Müürivahe tänav Tallinna all-linna ida- ja lõunaküljel paiknevat Tallinna linnamüüri kaitsekäiku. Enamasti kitsas tänav on Harju ja Suur-Karja tänava vahelisel lõigul kaks korda laiem, sest sinna ehitati teise maailmasõja ajal purustatud hoonete asemele uued ning samal ajal laiendati tänavat.