cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kärevere lahing
29. august
Paremal tiival algas pealetung 38. Eesti Politseipataljoni 2. kompanii löögiga vastase arvatavale lahtisele tiivale, kompanii tungis sügavale vastase positsiooni, saades esimeseks sõjasaagiks taanduva patarei. Kiiresti järgnev 87. jalaväediviisi võitlusgrupi rünnak oli täiel määral edukas. 38. Eesti Politseipataljoni 4. ja 1. kompanii liikusid vasakult metsasel maastikul, vastasega kontakti saamata. 87. jalaväediviisi võitlusgrupp pööras oma rünnakusuuna Emajõe poole, kontakti säilitamiseks väeosade vahel suunas 38. pataljoni 2. kompanii oma rühmad sideme säilitamiseks paremale ja ka pataljoni keskmine kompanii astus sama sammu. Õhtuhämaruseks oli aga pataljoni paremal tiival tekkinud tühik, mida 2. kompanii polnud võimeline täitma. Pimeduse saabudes asusid 38. pataljoni 3. ja 4. kompanii kaitsele vastase vasturünnaku tõrjeks, 2. kompanii oli selleks ajaks tunginud umbes kilomeetri kaugusele Kärevere mõisast. Kärevere mõis oli taktikaliselt tähtis. Kärevere mõisa lääneküljel hargnes maantee kolmeks: peatee Laeva-Puurmani-Põltsamaa poole, üks kolmanda klassi harutee peateest põhja poole ja teine harutee kirdesse Õvi-Kärkna suunda. Kärevere sild oli ainus ülepääs Emajõest. Mõisa vallutamine oleks ära lõiganud Kärevere-Laeva ja Kärevere-Kärkna vahel rakendatud vastase moto-mehhaniseeritud väeosade taandumistee ning katkestanud järelveo ja uute üksuste lahingusse paiskamise ja 2. kompanii tungis mõisa läänest ja põhjast ning vallutas Kärevere mõisa õhtuks.
37. Eesti Politseipataljon kolonelleitnant Martin Bergmann'i juhatusel vallutas üllatuslöögiga Kärevere silla ja tungis üle Emajõe. Kotti jäi 282. laskurdiviis polgud, 291. üksik kuulipildujate ja suurtükkide pataljon, 16. üksiku tankibrigaad ja 361. ja 1433. liikursuurtükkide polgu suurtükid, mis hävisid katseis üle jõe pääseda. Kärevere sild lasti õhku ja seega oli rinne siin julgestatud.
30. august
30. augustil toimusid Punaarmee vasturünnakud tankide toetusel Tartu–Kärevere maantee ja Õvi vahel. Eriti ägedad rünnakud suunati 3. ja 4. kompanii vastu, surve lõppes Õvi piirkonna vallutamisega 37. Eesti Politseipataljoni poolt, kus pataljoni ülem major Karl Saimre sai raskelt haavata ja suri haavadesse Tallinnas 5. septembril.
Kärevere lahingu tähendus
37. Eesti Politseipataljoni ülemale Karl Saimrele ja 38. Eesti Politseipataljoni 2. kompanii ülemale Voldemar Madissole anti 1. klassi Raudrist, hiljem anti 1. klassi raudrist ka 38. Eesti Politseipataljoni ülemale. 38. Eesti Politseipataljoni 6 meest 2. kompaniist pälvisid 2. klassi Raudristi.
Victoria Woodhull
thumb|Victoria Woodhull Victoria Claflin Woodhull (23. september 1838 Homer, Ohio – 9. juuni 1927 Worcestershire, Inglismaa) oli USA sufražett, kes avaldas oma kirjutised Ameerika kullatud ajastul (1865–1901), olles 19. sajandi Ameerika sufražetiliikumise liidreid.
Ta oli värvikas ja kurikuulus naisõiguste sümbol, kes pooldas vaba armastust ja töölisreforme. Tema kõnede ja artiklite autorsus on vaidlustatud, kuna arvatakse, et ta ei ole neid ise kirjutanud. Tuntuks sai ta ka 1872. aastal presidendikandidatuuri esitamisega.
Abbe refraktomeeter
pisi|Abbe refraktomeeter. [[Puulõige, 1897]] Abbe refraktomeeter on optikaseade vedelike murdumisnäitaja määramiseks, üks refraktomeetri tüüpe. Selle konstrueeris Ernst Abbe.
Abbe refraktomeetri tööpõhimõte põhineb tõigal, et täieliku sisepeegeldumise piirnurk sõltub osalevate optiliste keskkondade murdumisnäitajatest. Mõõteriistas leiab täielik sisepeegeldumine aset teadaoleva suure murdumisnäitajaga klaasi ja väiksema murdumisnäitajaga vedeliku vahel. Kahe klaasprisma vahel on õhuke vedelikukiht.
Elektrirong
pisi|Elektrirong Saksamaal pisi|Elektrirong [[PESA Varssavi ja Łódźi vahel]] Elektrirong on elektri jõul sõitev rong. Elektrirongid (inglise k. electric multiple unit) koosnevad veomootoritega mootorvagunitest, juhikabiiniga juhtvagunitest ja veomootoriteta reisivagunitest.
Elektrifitseeritud raudtee ehk elektriraudtee kohal on kontaktliin, millest elektrirongid vooluvõtturite abil elektrivoolu saavad. Mõnes riigis saavad rongid elektrienergiat ka toiterööpast. Elektriahela teiseks pooluseks on üldjuhul rööbastee, mille rööpad on omavahel elektriliselt ühendatud ehk sillatud.
Elektrironge hakati kasutama 19. sajandi lõpul. Augustis 1883 avati elektriraudtee Brightonis. Saksamaa esimesed elektriraudteed avati 1895 liinil Meckenbeuren–Tettnang, 1900 Mansfeldi kandis ja 1903 Hamburgi kandis.
NSV Liidus olid kaks esimest elektriraudteed Bakuu–Surahhanõ (1926, pinge 1200 V) ja Moskva–Mõtištši (1929, pinge 1500 V). 1950-ndatel mindi NSV Liidus üle pingele 3000 V, kuid kümnendi lõpus hakati paralleelselt tootma juba selliseid ronge, mille tööpinge on 25 kV.
Elektrirongi koguvõimsus on 700–1000 kW. Tänapäeva elektrongid suudavad arendada kiirust üle 200 km/h.
Elektriraudtee Eestis
Eestis (Tallinnas ja Harjumaal) korraldab elektrirongiliiklust Elron.
Eesti esimene, 11,2 km pikkune regulaarne elektrirongiliin avati 1. oktoobril 1924 Tallinna (Balti jaam) ja Pääsküla vahel.
1941 lõpetati elektrirongiliiklus. Kogu veerem viidi Permi, mis sel ajal kandis nime Molotov. 1942–1944 demonteeriti elektriraudtee kontaktvõrk. pisi|Eestis kasutatav elektrirong [[Stadler FLIRT Riisipere ja Turba vahelisel raudteelõigul]] 1946 elektriraudtee taastati. Liiklus algas 18. augustil. Kasutati sõjasaagiks saadud Berliini elektrironge, mille jaoks ehitati kõrged ooteplatvormid. Elektriraudtee pikendati 1958 Pääskülast Kloogani, (Keilani 1958, Kloogani 1960) 1960 Klooga-Rannale, 1962 Paldiskisse, 1965 Vasalemma, 1978 Aegviiduni (Kehrani juba 1973. aastal), 1981 Riisipereni ja 2019 Turbani.
2028. aasta lõpuks on kavas kogu Eesti raudteevõrk elektrifitseerida. Kui praegustel elektrifitseritud lõikudel töötab kolme kilovoldine alalisvooluvõrk, siis uued lõigud ehitatakse 25 kilovoldile ning vahelduvvoolule.
Kadri Rämmeld
Tööalane tegevus
Ta on töötanud Theatrumis, Vanalinnastuudios, Vana Baskini Teatris (2007–2012), lisaks neile ta teinud veel mitmeid osatäitmisi muudes teatri-, tele- ja raadioprojektides. 2014. aastast töötab ta näitlejana Pärnu Endla Teatris.
Tõlkinud näidendeid (Georg Kreisleri „Täna õhtul – Lola Blau”, Ludwig Tiecki „Saabastega kass”, Wolfgang Maria Baueri „Julie, joovastus ja uni”).
Isiklikku
Tema isa oli Eesti NSV komsomoli-, partei- ja riigitegelane ning eesti koolijuht Karl Adamson.
Tal on endise elukaaslase Toomas Varaga 18. jaanuaril 2006 sündinud tütar Miira ja 7. novembril 2007 sündinud poeg Voldemar. 2014. aasta oktoobris teatas paar lahkuminekust.
26. juulil 2016 kinnitas Kadri Adamson, et abiellus Meelis Rämmeldiga 2016. aasta suve alguses. Laps sündis 2017. aasta 15. juuni ööl. Lapse nimeks sai Ruts.
Mirnõi polaarjaam
Mirnõi polaarjaam (, tähendus - rahumeelne) on Venemaa (endise Nõukogude Liidu) esimene Antarktika uurimisjaam, mis asub Antarktikas Kuninganna Mary maal Antarktika rannikul, Davise mere ääres.
Jaama haldab Arktika ja Antarktika Uurimisinstituut ja see sai enda nime abilaeva Mirnõi auks, kelle kapten Mihhail Lazarev oli kaasas Venemaa esimesel Antarktika ekspeditsioonil, mille eesotsas oli Fabian Gottlieb von Bellingshausen laevaga Vostok.
Eesmärk ja hooned
Jaam avati 13. veebruaril 1956 esimese Nõukogude Antarktika ekspeditsiooni poolt. Algselt kasutati seda 1,400 kilomeetri kaugusel rannikust asuva Vostoki polaarjaama baasina, tänapäeval teenib seda funktsiooni nüüd Progress uurimisjaam. Suvel majutab Mirnõi oma 30 hoones kuni 169-200 inimest, talvel umbes 40-50 teadlast ja tehnikut. Keskmine temperatuur on asukohas −11 °C ja enam kui 200 päeval aastas on tuul tugevam kui 15 m/s, lisaks esinevad kohati tsüklonid.
Peamised uurimisvaldkonnad on glatsioloogia, seismoloogia, meteoroloogia, virmaliste vaatlus, kosmilise kiirguse uurimine ja merebioloogia.
Ajaloomälestised
2 kilomeetrit jaamast lõunas seisab metallist steel koosmälestustahvliga. See püstitati kelgule maismaatranspordi marsruudil Mirnõi rannikujaama ja Vostoki sisemaajaama vahel. Sellega mälestatakse Anatoli Štšeglovit, autojuht-mehaanikut, kes suri tööülesannete täitmise ajal. Pärast Venemaa ettepanekul Antarktika lepingu nõuandekoosolekule on see nimetatud ajaloomälestiseks (HSM 8). Muud sarnaselt nimetatud ajaloolised kohad Mirnõi läheduses on Ivan Khmara kivi (HSM 7) ja Buromskiy saare kalmistu (HSM 9), mõlemad Buromskiy saarel 2.7 kilomeetrit jaamast põhja pool.
Kliima
vasakul|pisi| Kliimagraafik 1956-2012 õhu keskmiste temperatuuride kohta Mirnõi jaama juures. Mirny jaamas on polaarne kliima, kus kõik kuud on alla 0 °C. Ehkki seda mõjutab tugevalt Antarktika keskel asuv liustik, on sellel siiski tugev mereline mõju kliimale, mis tähendab, et seal sajab iga aasta palju lund. Suved on aga päikesepaistelised ja kuivad, peegeldades vahemerelise kliima sademete mustrit, vaatamata selle laiuskraadidele ja külmadele temperatuuridele. Suvel on seal soojemad temperatuurid - 2 °C keskmiselt, kusjuures talved on stabiilselt umbes -15 °C juures.
Koela
Koela on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.
Kuni oktoobrini 2013 kuulus küla Taebla valda.
Koelas asub Koela talumuuseum.
Anti Liiv
pisi|Dr Anti Liiv sügisel 2011 Pae tn 19 Anti Liiv (sündinud 16. märtsil 1946 Kuressaares) on eesti psühhiaater ja psühholoog. Anti Liiv on Eesti Rooma Klubi ja ka Keskerakonna liige.
Haridus
Anti Liiv on lõpetanud 1964. aastal Viktor Kingissepa nimelise Kingissepa Keskkooli.
Aastatel 1964–1970 õppis Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonnas, mille lõpetas 1970 cum laude. Aastatel 1970–1975 õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis individuaalprogrammi alusel psühholoogiat (juhendaja Ülo Vooglaid) ning lõpetas õpingud 1975 cum laude. Aastatel 1975–1979 oli Tartu Riikliku Ülikooli kaugõppeaspirant.
Aastal 1993 kaitses Tallinna Pedagoogikaülikoolis (praegu Tallinna Ülikool) magistritöö sotsiaaltöö alal teemal "Eesti uimastipoliitika (sotsiaalpoliitika osana) XX sajandi lõpus".
Töökäik
Aastatel 1991–1993 töötas Anti Liiv ühtlasi Tallinna Pedagoogikaülikooli mittekoosseisulise lektorina, lugedes sotsiaaltöö eriala üliõpilastele loenguid sotsiaalpsühhiaatriast ja psühhiaatria filosoofiast.
Aastast 2003 töötab ta Tallinnas Lasnamäel asuva SA Anti-Liew & Hingehooldus psühhiaater-konsultandina.
Doktor Liivi peamiseks uurimisvaldkonnaks on psüühikahäirete levi ja nende mõju ühiskonnas. Ta on kirjutanud nii teadus- kui ka aimeartikleid.
On osalenud teaduskonverentsidel ja seminaridel Belgias, Soomes, Norras, Suurbritannias, Šveitsis, Poolas, Lätis, Leedus, Venemaal, Iisraelis, Ameerika Ühendriikides jm.
Avaldab arvamust meedias mitmesuguste nähtuste kohta Eesti ühiskonnas.
Poliitiline tegevus
pisi|Senised Riigikogu väliskomisjoni esimehed ja aseesimehed 2007. aastal Toompeal. I reas [[Ülo Nugis, Endel Lippmaa, Enn Eesmaa, Vello Saatpalu, Eino Tamm ja Anti Liiv ning II reas Tiit Made, Marko Mihkelson ja Andres Tarand]] Anti Liiv on 1994. aastast alates Eesti Keskerakonna liige. Aastatel 1995–2003 kuulus ta Riigikogusse, olles perioodil 1995–2002 Riigikogu sotsiaalkomisjoni liige ja aseesimees ning perioodil 2002–2003 väliskomisjoni liige ja esimees.
Isiklikku
Anti Liivi eeskuju on psühhiaater Juhan Luiga (1873–1927). Abikaasa Suliko Liiv (sündinud Valdsoo) on Tallinna Ülikooli professor. Tütar Signe Liiv (alates 2009 Signe Rosenberg) ja poeg Innar Liiv on Tallinna Tehnikaülikooli õppejõud.
Barouéli
Barouéli on linn Malis Ségou piirkonnas. Ta on Barouéli cercle'i halduskeskus.
Michael Schumacher
29. detsembril 2013 juhtus Schumacheril Prantsuse Alpides Méribeli lähistel suusatades ränk õnnetus. Ta kukkus peaga vastu kaljut ja sai raske peatrauma. Schumacher toimetati haiglasse ja viidi kunstlikult tekitatud koomasse. Ta oli koomas kuus kuud 29. detsembrist 2013 kuni 16. juunini 2014 ja viidi Grenoble'i haiglast edasiseks taastumiseks Lausanne'i Ülikooli haiglasse. 9. septembril 2014 toimetati ta koju, kus jätkub tema ravi ja meditsiiniline rehabilitatsioon eraviisiliselt.
2019. aasta 9. septembril võeti Schumacher Pariisis statsionaarsele ravile.
Lapsepõlv ja kardisõit
Michael Schumacheri isa Rolf oli müürsepp. Michaelil on kuus aastat noorem vend Ralf Schumacher, samuti vormelisõitja. Ka nende noorem poolvend Sebastian Stahl (sünd. 20.09.1978) on autovõidusõitja.
Kui Michael oli 4-aastane, pani isa tema pedaalide jõul liikuvale autole mootorratta mootori. Kui Michael selle auto vastu laternaposti puruks sõitis, viis isa ta kardiklubisse, kus temast sai klubi noorim liige. 6-aastaselt tuli Michael juba klubi meistriks. Selleks, et poega toetada, võttis isa endale teise töökoha kartide üürija ja remontijana, aga ema Elisabeth töötas kardiraja puhvetis. Sellegipoolest, kui poiss vajas 800 Saksa marka maksvat uut mootorit, ei suutnud vanemad talle seda osta. Siiski sai ta kohalike ärimeeste toetusel sportlaskarjääri jätkata.
Saksamaa seaduste järgi peab kardisõidu litsentsi saamiseks olema vähemalt 14-aastane. Selleks, et keelust mööda pääseda, hankis Michael litsentsi Luksemburgist, kus kehtis 12 aasta vanusepiirang. Juba järgmisel aastal tuli ta Saksamaa noortemeistriks.
Järgnenud aastatel võitis Schumacher palju Saksamaa ja Euroopa meistrivõistlusi kardispordis. 1987 tuli ta nii Euroopa kui ka Saksamaa meistriks ja ühtlasi lõpetas kooli.
Vormelisõitja enne Vormel 1
1988 osales Schumacher kolmes sarjas. Euroopa Vormel Ford 1600 meistrivõistlustel sõitis ta 4 etappi, millest 3 korda jõudis poodiumile. Ta võitis 1 kvalifikatsiooni ja 1 etapi ning tuli kokku 2. kohale.
Saksamaa Vormel Ford meistrivõistlustel sõitis ta 7 etappi, millest 5 korda tuli esikolmikusse. Ta võitis 3 etappi ja tuli kokkuvõttes 6. kohale.
Vormel König sarjas tuli ta sarja esimeseks võitjaks ja ainsaks võitjaks, kel õnnestunud tõusta Vormel 1-sse. Ta jõudis kõigil etappidel esikolmikusse ja võitis 10 etapist 9, kuigi sõitis ainult 1 kiireima ringi ja võitis ainult 1 kvalifikatsiooni.
1989 osales ta Saksamaa Vormel 3 meistrivõistlustel. 12 etapist võitis ta 2 kvalifikatsiooni ja 2 etappi, sõitis 7 korda esikolmikusse ja saavutas 3. koha (võitis Karl Wendlinger).
pisi|Michael Schumacheri Vormel 3 1990. aastal 1990 osales Schumacher kahes sarjas. Ta tuli Saksamaa meistriks Vormel 3-s. Ta saavutas 11 etapil 6 kvalifikatsiooni- ja 5 etapivõitu ja 4 kiireimat ringi ning jõudis 7 korda esikolmikusse. Seejärel pääses ta ühest sõidust koosnevale Euroopa Vormel 3 meistrivõistlustele, kus võitis kvalifikatsiooni ja sõitis kiireima ringi, kuid katkestas sõidu.
Samal aastal osales ta sportautode maailmameistrivõistlustel 3 etapil 9-st, saavutades etappidel võidu ja 2 teist kohta. Hooaja kokkuvõttes oli ta 5.–6.
Samal aastal võitis ta Macao Grand Prix, olles selle 1954. aastast peale korraldatava iga-aastase võidusõidu esimene sakslasest võitja.
1991. aasta sportautode maailmameistrivõistlustel osales ta samuti 3 etapil 8-st ning saavutas 1., 2. ja 5. koha. Kokku jagas ta 9. kohta, aga selja taha jäi hulk vormelikuulsusi: Keke Rosberg, Johnny Herbert, David Brabham, Martin Brundle ja Stefan Johansson. Sarja võitis Teo Fabi Derek Warwicki ees.
Samal aastal sõitis ta kaasa ühe Jaapani Vormel 3000 meistrivõistluste etapi ja lõpetas selle teiena. See andis sarjas 12. koha jagamise. Sarja võitis Ukyo Katayama, Eddie Irvine sai 7. ja Johnny Herbert 10. koha.
1991: Jordan
pisi|Schumacher katkestas oma ainsa Vormel 1 etapi Jordani roolis 1991. aasta Vormel 1 hooajal sõitsid Jordanis Andrea de Cesaris ja Bertrand Gachot. Kuid pärast 10. etappi Gachot vahistati, sest ta ründas üht taksojuhti pisargaasiga, ja pidi 2 kuud türmis veetma. Tema asemele võttis Jordan tollal veel üsna tundmatu Schumacheri. 11. etapil, Belgia Grand Prix'l Spa ringrajal sõitis Schumacher kvalifikatsioonis välja 7. aja, aga etapi katkestas juba avaringil rikkis siduri tõttu. Alates 10. etapist ei saanud Jordan enam ainsatki punkti, kuid kogutud 13 punkti andsid siiski napilt 5. koha hooaja üldarvestuses.
1991–1995: Benetton
1991 sõitsid Benettonis Nelson Piquet ja Roberto Moreno. Moreno tulemused ei olnudki nii viletsad: ta kogus 11 etapiga 8 punkti, millega tuli hooaja kokkuvõttes 10. kohale, ja Belgia GP-l sõitis ta välja kiireima ringi. Sellepärast tuli üldsusele ootamatult, et Benetton katkestas pärast Belgia GP-d temaga lepingu ja palkas tema asemele Schumacheri. Moreno läks Schumacheri asemele Jordanisse, kus tema parimaks kohaks jäi 10.
Schumacher katkestas ülejäänud 6 etapist pooled, aga pooltel juhtudel jõudis punktikohale. Saadud 4 punkti andsid hooaja kokkuvõttes 14. koha otse Gachot' järel. Piquet oli 26,5 punktiga 6. ja Benetton 38,5 punktiga 4.
pisi|Benettoni 1992. aasta auto 1992. aastaks palkas Benetton Piquet' asemele Martin Brundle'i, sest Piquet lõpetas oma vormelikarjääri. Schumacher õigustas endale pandud lootusi, sest juba hooaja avaetapil Lõuna-Aafrika Grand Prix'l Kyalamis saavutas ta 4. koha, teisel etapil Mehhiko Grand Prix'l oma elu esimese poodiumikoha vormelisarjas, 3. koha, kordas seda kolmandal etapil Brasiilia Grand Prix'l José Carlos Pace ringrajal ja neljandal etapil Hispaania Grand Prix'l Kataloonias lõpetas koguni teisena. Hooaega alustas 5 võiduga Nigel Mansell, kes tuli ka maailmameistriks 108 punktiga oma meeskonnakaaslase Ricardo Patrese (56 punkti) ees. Schumacher oli 53 punktiga kolmas, sõites 2 kiireimat ringi ja võites ühe etapi. Belgias saavutas ta oma elu esimese kiireima ringi ja esimese etapivõidu. Brundle oli 38 punktiga 6. ning Benetton 91 punktiga Williams F1 ja McLareni (Ayrton Senna ja Gerhard Berger, 99 punkti) järel kolmas.
1993. aastal oli Schumacher üks kõigest 7 sõitjast, kes säilitas koha oma meeskonnas. Brundle pidi lahkuma. Ta läks Ligier'sse ja sõitis sealgi välja 13 punktiga 7. koha. Teda asendas Patrese. Schumacher saavutas 1 etapivõidu ja 5 kiireimat ringi ning oli kokkuvõttes 52 punktiga 4., Patrese oli 20 punktiga 5. Kokkuvõttes oli Benetton taas 72 punktiga kolmas, jäädes maha Williamsist (Damon Hill ja Alain Prost, 168 punkti) ning McLarenist (Ayrton Senna ja Michael Andretti, 84 punkti). Individuaalse esikolmiku moodustasid Prost (99), Senna (73) ja Hill (69).
pisi|Benettoni 1994. aasta auto 1994. aastaks pidi Benetton valima kellegi spordist loobunud Patrese asemele. Valik langes Jyrki Järvilehtole, mis aga ei õigustanud ennast, sest too oli kogu hooaja hädas vigastustega ja sai sõita ainult 6 etapil. Rohkem sai sõita testisõitja Jos Verstappen Hollandist (10 etappi).
pisi|Schumacher katkestas 1995. aasta Briti GP 1995. aastaks palkas Benetton Schumacheri kõrvale Johnny Herberti, sest Järvilehto vormelikarjäär sai läbi ja Verstappenit ei peetud piisavalt heaks sõitjaks, Verstappen jäi meeskonna testisõitjaks. Schumacher võitis 4 kvalifikatsiooni, 9 etappi ja sõitis 8 kiireimat ringi ning kaitses 102 punktiga maailmameistritiitlit. Järgnesid Hill (69), Coulthard (49) ja Herbert (45). Meeskondlikult saavutas Benetton 137 punktiga kindla võidu Williamsi (112) ees.
1996–2006: Ferrari
1996. aastal toimusid meeskondade koosseisus olulised muudatused. Eelmise aasta Ferrari sõitjad Jean Alesi ja Gerhard Berger palgati mõlemad Benettoni ja Schumacher läks nende asemele Ferrari esisõitjaks. Tema kõrvale palgati Jordanist Eddie Irvine. Herbert lahkus Sauberisse ja lõpetas seal kõigest ühel etapil punktikohal.
pisi|Schumacheri 1996. aasta Ferrari pisi|Schumacher jäi 1997. aasta Itaalia GP-l 6. kohale Williams oli tehniliselt teistest meeskondadest peajagu üle. Ta saavutas individuaalse kaksikvõidu: Hill võitis 97 punktiga Jacques Villeneuve'i (78) ees. Schumacher võitis 4 kvalifikatsiooni ja 3 etappi ning sõitis 2 kiireimat ringi. Nii tuli ta 59 punktiga kolmandaks, edestades Alesit (47), Häkkist (31) ja Bergerit (21). Kuigi Irvine katkestas vahepeal 8 etappi järjest ja jäi 11 punktiga 10. kohale, saavutas Ferrari siiski 70 punktiga teise koha Benettoni (68) ees.
1997. aastal saavutas Schumacher 3 kvalifikatsiooni- ja 5 etapivõitu ning sõitis 3 etapil kiireima ringi. Enne viimast etappi, Euroopa Grand Prix'd Jerezis juhtis ta Villeneuve'i ees 1 punktiga. Kui Villeneuve hakkas viimasel etapil Schumacherist mööda sõitma, põhjustas Schumacher temaga kokkupõrke, lootes, et kui mõlemad katkestavad, tuleb tema maailmameistriks. Täpselt sel viisil oli ta maailmameistriks tulnud 3 aastat varem. Kuid katkestama pidi üksnes Schumacher, Villeneuve sõitis edasi ning lõpetas isegi 3. kohaga, mis tegi temast maailmameistri ja andis 81 punkti. Kohtunikud otsustasid Schumacheri diskvalifitseerida, mistõttu hooaja kokkuvõttes järgnesid Villeneuve'ile Heinz-Harald Frentzen (42 punkti), Coulthard ja Alesi (36) ning Berger ja Häkkinen (27). Irvine oli 24 punktiga seitsmes. Meeskondlikult tuli maailmameistriks Williams (Villeneuve ja Frentzen) 123 punktiga. Ferrarile jäeti meeskondlikus arvestuses Schumacheri 78 punkti siiski alles ja 102 punkti andsid teise koha. Järgnesid Benetton (peamiselt Alesi ja Berger) 67 ning McLaren (Häkkinen ja Coulthard) 63 punktiga.
1998. aastal võitis Schumacher 3 kvalifikatsiooni (hooaja 3 viimast) ja 6 etappi ning sõitis 6 etapil kiireima ringi. See andis 86 punktiga teise koha Häkkise (100 punkti) järel. Järgnesid Coulthard (56), Irvine (47), Villeneuve (21) ja Hill (20). Meeskondlikult võitis McLaren (Häkkinen ja Coulthard, 156 punkti) Ferrari (133) ees.
pisi|Schumacher võitis 1999. aasta Kanada GP kvalifikatsiooni 1999. aastal võitis Schumacher 3 kvalifikatsiooni ja 2 etappi ning sõitis 5 etapil kiireima ringi. Kuid Silverstone'is ütlesid juba 2. ringil üles auto pidurid ja Schumacher sõitis rajapiirdesse, murdes oma jala. Ta pidi vahele jätma järgmised 6 etappi, mille jooksul teda asendas Mika Salo. Alles viimasel kahel etapil oli ta tagasi, võites mõlemal kvalifikatsiooni ja sõites kiireima ringi, kuid lõpetades mõlemad etapid teisena. Häkkinen kaitses 76 punktiga maailmameistritiitlit, sest suutis viimase etapi võita. Irvine jäi 74 punktiga teiseks Frentzeni (54), Coulthardi (48) ja Schumacheri (44) ees. Meeskondlikult suutis Ferrari 128 punktiga edestada McLarenit (Häkkinen ja Coulthard, 124).
2000. aastal lahkus Irvine Ferrarist, sest talle ei meeldinud olla meeskonna teine number, kes peab käsu peale Schumacheri endast mööda laskma. Ta lahkus Jaguari Johnny Herbert kõrvale, kes ei saanud ühtki punkti, ja Irvine sai 4 punktiga 13. koha. Tema asemele palgati Rubens Barrichello. Schumacher võitis 9 kvalifikatsiooni ja 9 etappi ning sõitis 2 etapil kiireima ringi. Ta võitis 4 viimasel etapil nii kvalifikatsiooni kui etapi ja tuli 108 punktiga maailmameistriks Häkkise (89), Coulthardi (73) ja Barrichello (62) ees. Meeskondlikult võitis Ferrari 170 punktiga, McLareni sõitjad said kokku 162 punkti.
pisi|Schumacher võitis 2002. aasta Prantsuse GP 2001. aastal võitis Schumacher 11 kvalifikatsiooni ja 9 etappi ning saavutas 3 etapil kiireima ringi. Ta tuli maailmameistriks pretsedenditu 58-punktise vahega Coulthardi ees (123 ja 65 punkti). Barrichello oli 56 punktiga kolmas ja Ferrari 179 punktiga meeskondlik maailmameister.
2002. aastal lõpetas Schumacher kõik etapid esimesena (11 korda) või teisena (5 korda), välja arvatud 2. etapil Malaisias, kus ta oli kolmas. Schumacher võitis 7 kvalifikatsiooni ja 11 etappi ning sõitis kiireima ringi 7 etapil. Ferrari saavutas 9 kaksikvõitu, sealjuures tuli kaksikvõit 5 viimasel etapil. Schumacher tuli 144 punktiga maailmameistriks Barrichello (77) ees. See vahe (67 punkti) oli jällegi rekordiline. Meeskondlikult tuldi 221 punktiga ülikindlalt maailmameistriks.
2003. aastal võitis Schumacher 5 kvalifikatsiooni ja 6 etappi ning saavutas 5 etapil kiireima ringi. Ta tuli 93 punktiga maailmameistriks, tagades selle tiitli seekord alles viimasel etapil. Teiseks tuli Kimi Räikkönen 91 punktiga Juan Pablo Montoya (82) ja Barrichello (65) ees. Ferrari tuli 158 punktiga maailmameistriks Williamsi (144) ja McLareni (142) ees.
2004. aastal võitis Schumacher 13 esimesest etapist 12 ja neist 7 olid kaksikvõidud Barrichelloga. Kokku võitis Schumacher 13 etappi ja 8 kvalifikatsiooni ning sõitis 10 etapil kiireima ringi. Ta tuli 148 punktiga maailmameistriks Barrichello (114) ees. Järgnesid Jenson Button (85) ja Fernando Alonso (59). Meeskondlikult võitis Ferrari 262 punktiga BARi (119) ees.
pisi|Michael Schumacher (2005) 2005. aastal toimus murrang: Ferrari ei olnud enam parim meeskond. Schumacher võitis üksnes 1 kvalifikatsiooni ja 1 etapi ning sõitis 3 etapil kiireima ringi. Ainus etapp, mille ta võitis, oli 2005. aasta USA Grand Prix, mida meeskonnad üldiselt boikottisid ja kus osales üksnes 6 sõitjat. Hooaja kokkuvõttes võitis Alonso (133 punkti) Räikköse (112 punkti) ja Schumacheri (62) ees. Barrichello sai 38 punktiga 8. koha. Meeskondlikult oli Ferrari 100 punktiga Renault' (191) ja McLareni (182) järel kolmas.
2006. aastal võitis Schumacher 4 kvalifikatsiooni ja 7 etappi ning sõitis 7 etapil kiireima ringi. Alonso ei saanud hooaja 9 esimesel etapil teisest kohast halvemat, aga hooaja teisel poolel jõudis Schumacher talle järele ja 2 etappi enne lõppu sai ta kättegi, aga viimastest etappidest sai Alonso taas 1. ja 2. koha ning tuli 134 punktiga maailmameistriks Schumacheri (121) ees. Sel aastal oli Schumacheri meeskonnakaaslane Felipe Massa, kes sai 80 punktiga kolmanda koha. Barrichello sõitis koos Buttoniga Hondas ja sai 30 punktiga 7. koha. Meeskondlikult võitis Renault 206 punktiga Ferrari (200) ees.
Hooaja lõpul otsustas Schumacher võistlusspordist loobuda, kuid järgmisel kolmel hooajal jätkas ta aeg-ajalt Ferraride testimist.
Pärast 2009. aasta Ungari Grand Prix'd, kus Massa raskelt vigastada sai, kutsuti Schumacher teda asendama. Pärast teste otsustasid arstid siiski teda mitte Vormel 1 rooli lasta. Saatuslikuks sai kevadel toimunud mootorrattaõnnetusel saadud kaelavigastus.
pisi|Schumacher tuli 2011. aastal Kanada GP-l 4. kohale
Alates 2010: Mercedes
23. detsembril 2009 teatas Mercedes ametlikult, et Schumacheriga on sõlmitud kolmeaastane leping ning sakslane naaseb 2010. aastal Vormel 1 sarja Mercedes Grand Prix koosseisus. Saksamaa tehase meeskonnas hakkas sõitma kaks sakslast.
2010. aastal sõitis Schumacher Mercedese eest koos Nico Rosbergiga. Rosberg oli märksa parem, saades 19 etapist 14 korda parema ja 5 korda halvema koha kui Schumacher. Rosberg jõudis ka 3 korda esikolmikusse, Schumacher seda ei suutnud. Kokkuvõttes tuli Rosberg 142 punktiga 7. ja Schumacher 72 punktiga 9. kohale. Meeskondlikult oli Mercedes 214 punktiga 4.
2011. aastal jätkas Mercedes samas koosseisus. Schumacheri parimaks jäi 4. koht, Rosbergil 5. koht, kuid Rosberg sai kokku rohkem punkte: 89 76 vastu. Nad olid sellega hooaja kokkuvõttes 7. ja 8., Mercedes oli meeskondlikult 165 punktiga 4.
Vormel 1 tulemused
* Schumacher diskvalifitseeriti 1997. aasta MM-ilt ohtliku sõitmise eest, kui põhjustas kokkupõrke Villeneuve'iga. Punktidega oleks ta saanud teise koha. ** Schumacher võitis esialgu etapi, kuid diskvalifitseeriti pärast seda, kui kohtunikud leidsid sakslase auto põhjaplaadi liiga kulunud olevat.
Isiklikku
pisi|Schumacheri järgi on nimetatud 8. ja 9. kurv [[Nürburgringil]] Schumacheri pikkus on 174 cm, kaal 75 kg.
Ta elab Šveitsis, varem Vufflens-le-Châteaus Zürichi lähedal, alates 2007. aastast Glandis Genfi järve kaldal (30 km Genfist põhja pool).
Ta on alates 1. augustist 1995 abielus Corinna Schumacheriga (sündinud 2. märtsil 1969; neiupõlvenimi Betsch). Neil on kaks last: tütar Gina-Maria (sündinud 20. veebruaril 1997) ja poeg Mick (sündinud 22. märtsil 1999).
Viimati sõitis ta üliharuldase eritellimusel valmistatud sportauto Ferrari FXX-ga.
Ka Schumacheri poeg Mick (ja vennapoeg David) on hakanud tegelema mootorispordiga - ta alustas 2008. aastal kardisõiduga, kuid et vältida tähelepanu oma isa nime tõttu, sõitis ta algselt Mick Betschi (ema neiupõlvenime) all. 2015 läks ta üle Vormel 4 sarja, nüüd juba oma pärisnimega ja tuli nii ADACi kui ta Itaalia meistrivõistlustel teiseks. 2017 läks ta üle Vormel 3, lõpetades hooaja 12ndana, kuid järgmisel hooajal võitis sarja. 2019 läks ta üle Vormel 2 sarja, lõpetades hooaja 12ndana ja seejärel võitis 2020. aasta hooaja. Mick oleks pidanud tegema oma Vormel 1 debüüdi 2020. aasta Eifeli GP esimeses treeningsessioonis, kuid halva ilma tõttu jäi sessioon ära, selle asemel osaleb Mick esimest korda F1-sarjas 2021. aasta hooajal, sõites Haas-Ferrari tiimis.
Suusaõnnetus ja raske peatrauma
29. detsembril 2013 kukkus Schumacher Prantsuse Alpides Méribeli lähistel koos pojaga suusatades peaga vastu kaljut ja sai raske peatrauma. Arstide sõnul oleks ta tõenäoliselt surma saanud, kui poleks kandnud kiivrit.
Kannatanu viidi pärast uuringuid kunstlikku koomasse. 2014. aasta 7. märtsil oli ta jätkuvalt koomas, tema seisund oli kriitiline, kuid stabiilne. 4. aprillil esitas Schumacheri pressiesindaja avalduse, mille kohaselt võis Schumacheri juures täheldada "teadvuseloleku momente", pärast seda, kui teda oli hakatud järk-järgult koomast välja tooma. 2014. aasta juuni keskpaigas tuli ta koomast välja ning viidi taastusravi saamiseks Grenoble 'i haiglast üle Lausanne'i ülikooli haiglasse Šveitsis.
2019. aasta 9. septembril võeti Schumacher Pariisis statsionaarsele ravile.
Ester Mägi
Ester Mägi (10. jaanuar 1922 Tallinn – 14. mai 2021) oli eesti helilooja.
Aastast 1952 kuulus ta Eesti Heliloojate Liitu.
Aastal 1999 nimetati ta Eesti Muusikaakadeemia audoktoriks.
Ester Mägi oli korporatsiooni Lembela liige aastast 1990.
Lapsepõlv
Tema vanemad said kokku Keava mõisas, kus nad mõlemad töötasid ja kust nad 1905. aasta revolutsiooni ajal Tallinna kolisid. Tallinnas sai tema isast käsitööline ja emast koduperenaine. Neil oli kolm last, kellest noorim oli Ester. Tal oli vend Paul, kes õppis laulmist ja hakkas hiljem lavastajaks, ning õde Hilda, kellest hiljem sai suure pere ema ja kelle tütar on pianist Vilma Mallene. Hilda oli ühtlasi pere kolmest lapsest vanim.
Õpingud
Oma esimesed sammud muusika poole tegi Ester Mägi siis, kui perekonda soetati klaver. See oli Estri õe soov, kes hakkas oma sõbratari eeskujul klaverimängu õppima. Peagi sai Ester esimesed noodid mängitud ja varsti mängis ta õe repertuaari järele vaid kuulmise järgi. Nii tegutses ta iseõppijana 16-aastaseks saamiseni, mil algasid tema süstemaatilised klaveriõpingud. Ester käis 18. algkoolis ja Tütarlaste Kommertskoolis. Kui ta esimest korda klaveritundi läks, mängis ta ette Beethoveni Esimese sonaadi esimese osa. Klaveriõpingutest unistas helilooja enda sõnul ise juba lapsest saadik ja keegi talle seda peale ei sundinud.
Pärast poolt aastat klaveritunde soovitas Estri klaveriõpetaja Karin Prii astuda tal Tallinna konservatooriumi. 1938 ta seda tegigi ja sealsesse klaveriosakonda jäi ta pikaks ajaks. Kuna vahepeal algas sõda, oli tal klaveriõpetajaid üsna mitu: Helmi Viitol-Mohrfeldt, Artur Lemba, Anna Klas ja viimasena Erika Franz.
Ester Mägi suutis ühitada üldhariduse omandamise koolis ja muusikahariduse saamise. Nii lõpetas ta 1941 keskkooli, kuid siis algas sõda, mida helilooja kirjeldab väga raske aega oma elus. 1945 tabas teda tagasilöök – käed haigestusid ja tema edasised klaveriõpingud sattusid küsimärgi alla. Konservatooriumis soovitati, et ta võiks minna ajutiselt teise kateedrisse, näiteks muusikateadusse. Karl Leichteri soovitusel astus ta hoopis kompositsioonikateedrisse. Enese tutvustamiseks esitas ta Heino Ellerile kaks laulu, mille ta eelmisel päeval kirjutanud oli, ja võetigi vastu. Seal pääses ta Mart Saare klassi.
Mart Saare osa tema heliloojaks saamisel oli väga suur. Tema õpetamismeetod, mis oli üsna aeglane ja põhjalik, meeldis Estrile ning tänu sellele hakkas talle loominguline töö meeldima. Saar juhtis esmakordselt tema tähelepanu rahvamuusikale ja üldse rahvuslikkusele ning rääkis oma rahvaviiside kogumise ekspeditsioonidest, millest Ester Mägi inspiratsiooni sai ja käis viise ka ise kogumas.
1951 lõpetas Ester Mägi konservatooriumi ja läks kolmeks aastaks Moskvasse aspirantuuri, kus täiendas end professor Vissarion Šebarini käe all.
Õppejõutöö
1954 naasis Ester Mägi Eestisse ja 1984. aastani oli ta Tallinna Konservatooriumis muusikateoreetiliste ainete õppejõud.
Looming
Ester Mäe looming on arvukas, žanridelt ja koosseisudelt mitmekesine. Tema loomingule on iseloomulik kammerlik väljenduslaad. Ta on loonud suurel hulgal kammermuusikat ning koorilaule.
Ester Mäe loomingu allikaks on tihtipeale rahvaviisid, millega tegelema suunas teda tema õpetaja Mart Saar. Mäe muusika on enamasti lüüriline. See on küll vaoshoitud, kuid ilmekas, tundeline, kuid ilma suurte tundepuhanguteta.
Ester Mägi kirjutas palju kooriteoseid, kus tema väljendus toetus rahvaviisidele, mida ta siiski väga harva otseselt tsiteeris.
Ühe oma suurimatest kooriteostest, ballaadi "Tuule tuba" pühendas Mägi oma õpetajale Mart Saarele, kelle loominguline suhe rahvalaulu on Ester Mäele olnud üheks tähtsamaks eeskujuks. Enamikku Mäe kooriloomingust iseloomustab väga ere ja koorile sageli üpris nõudlik harmoonia.
Ester Mäe peenekoelist muusikat on Eestis imetletud ja armastatud juba pool sajandit. Teistes Balti riikides ja Venemaal hakati teda märkama ja hindama 1960. aastate keskpaiku. 1980. aastate lõpust, mil Eesti avanes maailmale, on Mäe teoseid esitatud paljudes Lääne-Euroopa maades, Skandinaavias ja Austraalias, ta on saanud uute teoste tellimusi Rootsist ja Saksamaalt.
1968 valmis tal sümfoonia, mis esietendus järgmisel aastal.
Graniidisaared
thumb|Selva Graniidisaartel Graniidisaared on saared India ookeanis. Pindala 242 ruutkilomeetrit. Saared on mägised, kõrgus kuni 908 m. Kuuluvad Seišellidele.
Ameerika hiidhirss
thumb
Ameerika hiidhirss (Pennisetum americanum) on üheaastane taim kõrreliste sugukonnast.
Taim on pärit Põhja-Aafrikast.
Kirjeldus
Taime kõrgus on 120 kuni 150 cm.
Lehed, varred ja õietõlvikud on tumedat purpurikarva. Tõlvikud on 30 cm pikkused.
Kasvatamine
Kui ameerika hiidhirssi kasvatatakse kasvuhoones, on noored taimed esialgu üleni rohelised.
Henry Laks
Henry Laks (7. jaanuar 1961 – 10. mai 2023) oli eesti laulja.
Ta lõpetas Tallinna 37. Keskkooli matemaatika süvaõppega klassi. Asus õppima Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis arhitektuuri, kuid pärast teist õppeaastat suundus õppima nahakunsti erialale, mille lõpetas 1985. aastal. Ta on töötanud Martna koolis kehalise kasvatuse ja joonistamise õpetajana, hiljem Kuusalu Keskkoolis kunstiõpetuse õpetajana. On maetud Tallinna Metsakalmistule, mitmete tuntud muusikute naabrusse.
Looming
Keskkooli ajal laulis Henry Laks punkansamblis Pelikan (bassi mängis Elmo Nüganen, kitarri Arvo Lall, trumme Indrek Saul). Henry Laks on osalenud ansamblites Reval (koos Raoul Kurvitsaga), Zaltus Lumel, Kuues Meel, Henry Laks Band, Seitsmes Meel, Toora, lühikest aega ka ansamblis In Spe. Ta tegi viljakat koostööd oma sõbra, helilooja Alo Mattiiseniga. Hiljem esines peamiselt oma sooloprojektidega.
Henry Laksil on ilmunud kolm luulekogu: "Omal viisil" (Huma 1998), "Ilmaratas" (Henry Laks 1991), "Märk" (Henry Laks 2007). Ta on tegelenud ka maalimisega, on kujundanud enda luulekogud illustratsioonidega ja kasutanud kõigil enda plaatidel maale ja graafikat.
Tuntumad laulud: "Salaja", "Tule kui leebe tuul", "Kevadele", "Hoia mu poole", "Ilmaratas" (esitati 2019. aasta üldlaulupeol), "Õpetaja" jt. Esines konkursil "Eurolaul 1994" lauluga "Lähedus".
Isiklikku
Tal on pojad Joonas ja Rasmus.
Kooliaastatel tegeles ta kergejõustiku, eelkõige kümnevõistlusega, kusjuures lemmikalaks oli kettaheide. Siiski oli edukas tõkkejooksus, tulles ka korra Tallinna meistriks. Hiljem ülikoolis õppides tegeles karatega, tulles meeskondlikult Eesti meistriks, individuaalselt oli parim saavutus meistrivõistlustel 2. koht, pärast mida ta lõpetas karatega tegelemise.
2004. aastal sattus ta kontserdilt koju sõites roolijoodiku süül ränka liiklusõnnetusse ja oli seejärel pikka aega haige. Oli ka oht jääda ratastooli, ent endise sportlasena suutis Henry Laks kolm aastat pärast õnnetust siiski taas jalgadele tõusta.
Anne Klevest
pisi|Anne Klevest. [[Hans Holbein noorema portree, u 1539]] Anne Klevest (saksapäraselt Anna von Kleve, eestipäraselt ka Kleve Anna; 1515 Düsseldorf – 16. juuli 1557 Chelsea, London) oli Inglismaa kuninganna, Henry VIII neljas abikaasa. Anne'i kohta pole enne 1527. aastat palju teada, kui ta kihlus Francois, Lorraine'i hertsogiga, kuigi nad kunagi ei abiellunud. 1539. aasta märtsis algasid läbirääkimised Anne'i abielu sõlmimiseks Henryga, kuna Henry pidas vajalikuks moodustada poliitilise liidu Anne'i venna Williamiga.
Anne saabus Inglismaale 27. detsembril 1539 ning abiellus Henryga 6. jaanuaril 1540. Pärast kuut kuud abielu kuulutati see kehtetuks, kuna abielu polnud konsummeeritud. Pärast abielulahutust jäi Anne Inglismaale ning teda nimetati kuninga armastatud õeks (the King's Beloved Sister). Ta elas nii kaua, et näha Mary I kroonimist, elades kauem kui Henry teised naised.
Varajane elu
Anne oli Johann III, Jülich-Kleve-Bergi hertsogi ja Maria von Jülichi teine laps. Johannil ja Marial oli veel kolm last: Sibylle, Wilhelm ja Amalia. Pärast Johanni surma sai Anne'i vend Wilhelm Jülich-Kleve-Bergi hertsogiks. Anne'i isa järgis reformatsiooni ning Wilhelm oli luteri usku, kuid perel polnud religioosseid piire ning Anne'i ema oli "range katoliiklane".
11-aastaselt (1527) kihlus Anne Francoise, Lorraine'i hertsogiga (sks Franz I. von Lothringen), kes oli 10-aastane. Seetõttu peeti kihlumist mitteametlikuks ning tühistati 1535. aastal.
Abielu ettevalmistus
Kunstnik Hans Holbein noorem maalis portreed Anne'ist ning tema õest Amaliast, keda mõlemaid peeti Henry neljanda naise kandidaatideks. Henry palus kunstnikul olla maalimisel võimalikult täpne.
Läbirääkimised Kleve hertsogkonnaga olid täies hoos 1539. aasta märtsiks. Sama aasta 4. oktoobril allkirjastati abieluleping Henry ja Anne'i vahel. Henry hindas naistes haridust ning kultuurilist elutarkust, kuid Anne'il need puudusid. Ta polnud saanud ametlikku haridust, kuid oli osav käsitöös ning nautis kaardimänge. Ta oskas lugeda ning kirjutada, kuid ainult saksa keeles. Sellegipoolest peeti Anne'i leebeks, vooruslikuks ja õpihimuliseks.
Anne'i kirjeldas Prantsuse suursaadik kui pikk ja sale, "keskmise iluga ning väga kindla ja resoluutse näoga". Kroonik Edward Halli sõnad laususid: "Tema juuksed olid lahti ning olid heledad, kollased ja pikad ... ta kandis inglispäraseid rõivaid prantsuse kapuutsiga, mis väljendasid tema ilu ning head nägemust, et iga olend rõõmustas teda nähes".
Henry kohtus Anne'iga eraviisiliselt 1540. aasta uusaastapäeval Rochesteri kloostris. Henry kaaslaste tunnistuse kohaselt oli ta Anne'i suhtes pettunud, kuna ta ei näinud välja nagu kirjeldused olid väitnud. Henry ja Anne kohtusid ametlikult 3. jaanuaril Greenwichi pargi väravate taga, kus viidi läbi suurejooneline vastuvõtt.
Tõenäoliselt kasutas Henry abielu lahutamisel Anne'i väidetavat ebarahuldavat välimust vabandusena. Henry teatas, et "pole ta midagi nii kaunis, kui temast on teatatud". Cromwell sai osa süüdistuse endale Holbeini portree osas, mis Henry arvates liialdas Anne'i iluga. Kui kuningas lõpuks Anne'iga kohtus, olevat kuningas olnud šokeeritud tema välimuse pärast.
Harilik alang
Harilik alang ehk alang-alang (Imperata cylindrica) on rohttaimeliik kõrreliste sugukonnast alangi perekonnast.
Anne Klevest
Abielu
Henry ja Anne abiellusid 6. jaanuaril 1540 Placentia palees Greenwichis. Fraas "God send me well to keep" (umbes "Jumal, hoia mind hästi") oli graveeritud tema abielusõrmusele. Kohe pärast Inglismaale saabumist allus Anne anglikaani jumalateenistuse kujule, mida Henry eeldas. Abielupaari esimene öö polnud edukas. Henry teatas Cromwellile, et ta polnud abielu lõpule viinud, lausudes: "Ta ei meeldinud mulle ka varem, kuid nüüd meeldib ta mulle veelgi vähem".
1540. aasta veebruaris kiitis Anne Henryt abikaasana, öeldes: "Voodisse jõudes suudleb ta mind, võtab mul käest ning lausub mulle 'Head ööd, kallim'; ning hommikul suudleb ta mind ning lausub 'Hüvasti, kallis.'"
24. juunil kästi Anne'il õukonnast lahkuda, 6. juulil teavitati teda, et kuningas plaanib abielu lahutamist. Tunnistajate ütlused võeti mitmelt kohtunikult ning kahelt arstilt, kes tunnistasid kuninga pettumust Anne'i välimuse osas.
Lühikese aja pärast küsiti Anne'ilt tema nõusolekut abielu tühistamiseks, millega ta nõustus. Cromwell, abielu korraldaja, mõisteti süüdi riigireetmises ning hukati 28. juulil. Abielu kuulutati kehtetuks 9. juulil 1540.
Pärast abielu tühistamist
Endine kuninganna sai enda valdusse rikkalikud asulad, sealhulgas Richmondi palee ning Heveri lossi. Henry ja Anne said headeks sõpradeks – Anne oli Henry pere auväärne liige ning sai endale nimetuse kuninga armastatud õde (the King's Beloved Sister). Teda kutsuti tihti õukonda.
Pärast Henry viienda naise, Catherine Howardi hukkamist palusid Anne ning tema vend, et Henry abielluks Anne'iga uuesti. Henry keeldus kiiresti. Tunduvalt ei meeldinud talle Henry kuues naine, Catherine Parr, ning väidetavalt reageeris nende kahe abiellumisele lausega "On alles kena koorma emand Parr enda kanda võtnud".
Pärast lühikest naasmist prominentsusele kaotas Anne kuningliku soosingu 1554. aastal pärast Wyatti mässu. Anne'i tihe seos Elizabethiga oli kuningannat veennud, et "Klevese leedi [Anne] oli plaaniga seotud ja innustas Kleve hertsogi Elizabethi aitama". Puuduvad tõendid selle kohta, et Anne'i oleks kutsutud õukonda pärast 1554. aastat. Ta oli sunnitud elama vaikset ning varjatud elu oma kinnistutel. Pärast Inglismaale saabumist ei lahkunud Anne kunagi. Vaatamata kohatisele koduigatsusele oli Anne üldiselt Inglismaal õnnelik ning Holinshed kirjeldas teda kui "daam, kellel on igati kiiduväärt lugupidamine, on viisakas, leebe ning hea perenaine oma teenritele".
Surm
Kui Anne'i tervis hakkas halvenema, lubas Mary tal elada Chelsea Old Manoris, kus oli elanud Catherine Parr pärast tema uuestiabiellumist. 1557. aasta juuli keskel hakkas Anne dikteerima oma testamenti. Selles mainis ta oma venda, õde ning vennanaist, samuti tulevast kuningannat Elizabethi, Suffolki hertsoginnat ning Arundeli krahvinnat. Ta jättis oma teenritele veidi raha ning palus Maryl ning Elizabethil neid oma õukondades majutada.
Anne suri Chelsea Old Manoris 16. juulil 1557, 41- või 42-aastaselt. Tema surma kõige tõenäolisem põhjus oli vähk. Ta maeti Westminster Abbeysse 3. augustil.
Anne oli viimane Henry VIII naistest, kes suri. Henry viimane naine, Catherine Parr, suri 9 aastat enne teda. Siiski ei elanud ta kõige kauem, kuna Henry esimene naine, Catherine Aragónist, elas 50-aastaseks.
Ainuroog
Ainuroog (Hakonechloa macra) on taim kõrreliste sugukonnast.
Harilik alang
Liik on pärismaine Lõuna-Aasias, Austraalias ning Ida- ja Lõuna-Aafrikas.
Ainuroog
Taim on pärit Jaapanist.
Ainuroog kasvab 30–60 cm kõrguseks. Ta moodustab sassis mättad heleroheliste bambuselaadsete lehtedega, mis asuvad mitmekaupa piki vart. Mättad kasvavad üsna aeglaselt, kuid ajapikku saavad suureks ja tihedaks. Augustis-septembris arenevad pöörised on peenikesed ja punakaspruunid.
Harilik alang
Mitmeaastane, puhmikuid moodustav, püstiste lehtedega kõrreline. Taime kõrgus on umbes 30 cm. Kohevates pööristes õied õitsevad juulist septembrini. Sügise lähenedes muutuvad lehed vasevärviliseks.
Malepartii Vossi palees Berliinis
"Malepartii Vossi palees Berliinis" on saksa maalikunstniku Johann Erdmann Hummeli (1769–1852) maal, millel on jäädvustatud saksa valgustuse hilisaja väljapaistvaid tegelasi Saksamaa esimese maleklubi Berliinis asunud Schadowi maleklubi ruumides.
Harilik alang
Kasvatamine
Kasvatatakse ilutaimena, eriti punaselehelist vormi. Istutatakse nii peenrale kui potti. Sobiv kasvukoht on päikeselisest poolvarjuliseni; vajab niisket toitaineterikast ja vett hästi läbilaskvat mulda. Kevadel tuleb taim tagasi lõigata. Paljundamine kevadel jagamise teel.
Sordinimi 'Red Baron' on 'Ruba' sünonüüm. Alang-alangi kutsutakse ka jaapani mererohuks.
Risoomi kasutatakse üldtugevdava joogi Lingzhi Tonic koostisosana.
Malepartii Vossi palees Berliinis
Maal kuulub Museumsinselis asuva Berliini riikliku muuseumi Vana Rahvusgalerii kollektsiooni.
Maalil on kujutatud stseen Schadowi maleklubi igapäevaelust. Pildil vasakult paremale: arhitekt Hans Christian Genelli (1763–1823), arheoloog Aloys Hirt (1759–1837), Preisimaa kuninga Friedrich Wilhelm II poeg krahv Gustav Adolf Wilhelm von Ingenheim (1789–1855), maali autor Johann Erdmann Hummel (seisab akna juures), kunstnik Friedrich Bury (1763–1826) ja krahv Friedrich Wilhelm Graf von Brandenburg (1792–1850).
Ainuroog
Kasvatamine kultuurtaimena
Õhulist ja dekoratiivset ainuroogu kasvatatakse ilutaimena. Kasvukoht võib olla poolvarjulisest päikeseliseni, sobib näiteks äärisetaimeks. Eelistab parasniisket toitainerikast ja huumusesisaldusega mulda. Ainuroogu võib istutada ka potti, mida hoitakse ületalve plusskraadidega ruumis. Ainuroog on tundlik talvise liigniiskuse suhtes, samas tuleb teda kuivaperioodidel või päikeselisel kasvukohal kasta. Soovitatav on mättad talveks kinni katta.
Johann Hernelius
Johann Hernelius (meistrimärk JH; 1744-1784) oli kullassepp Kuressaares 1771–1784, Tallinna kaasmeister.
Ainuroog
Kasvatamine kultuurtaimena
Kevadel tuleb taim tagasi lõigata. Paljundatakse kevadel jagamise teel.
Sordil 'Aureola' on dekoratiivsed kollase äärega lehed, mis muutuvad sügisel punakaspruuniks.
Aspekt (keeleteadus)
Aspekt on lauses väljenduv suhe situatsiooni kulgemise ja vaatluspunkti vahel. Tegemist on öeldise ja kogu lause süntaktiliselt tähtsa leksikaalse kategooriaga. Aspekti seisukohast on situatsioonid:
Imperfektiivsed situatsioonid
Näiteks: ''Tüdrukud uisutavad. Mees ehitas maja.''
Arnold Gustavson
Arnold Gustavson (meistrimärk AG) oli kullassepp Kuressaares 1706–1733.
Tema poeg oli Narva ja Vaivara kullassepp Heinrich Johann Gustavson.