cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jevgeni Petuhhov (tehnikateadlane)
Teadustöö
Uurimisvaldkond: põlevkivi termilise töötlemise tehnoloogia – tükilise ja peeneteralise põlevkivi poolkoksistamiseks täiuslikumate agregaatide loomine. Oli 1960−91 teaduslik-tehnilise bülletääni Горючие сланцы (aastast 1984 Сланцевая промышленность) toimetuskolleegiumi liige. Toimetanud mitmeid teaduskogumikke Kuulub akadeemikute Paul Kogermani ja Agu Aarna põlevkiviuurijate koolkonda. ENSV Ülemnõukogu saadik (1963-67). Paul Kogermani mälestusmedal (1985). Üle 50 teadustrükise, 6 autoritunnistust.
Carl Gustav Schultz noorem
Carl Gustav Schultz (9. jaanuar / 20. jaanuar 1768 Lääne-Nigula – 9. märts / 21. märts 1844 Kullamaa) oli Eesti vaimulik.
Melism
pisi|400px|Osa [[Georg Friedrich Händeli teosest "Messias". 57 noodist koosnev melism sõnal "born".]] Melism on muusikas meloodia kujundamise viis, kus teksti ühe silbi esitamise ajal lauldakse järjest mitmel erineva helikõrgusega noodil. Melisme kasutavat muusikat nimetatakse melismaatiliseks vastandina süllaabilisele, kus igale silbile vastab üksainus noot.
Lääne muusikas on melismid kõige iseloomulikumad gregooriuse laulule, kuid seda terminit võib kasutada mis tahes muusikastiili, näiteks ka barokklaulu või gospeli puhul.
Carl Gustav Schultz noorem
Ta oli aastatel 1789–1796 Kullamaa Püha Johannese koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1796–1844 sama koguduse õpetaja. Lisaks oli ta 10. jaanuarist / 22. jaanuarist 1825 Maa-Lääne praostkonna praost ja aastast 1835 senior ministerii.
Schultz tegi kaastööd O. W. Masingule, kirjutades oma kihelkonna taevaskäijatest.
Isiklikku
Nii tema isa Carl Gustav Schultz kui ka vanaisa Georg Friedrich Schultz olid Lääne-Nigula Püha Nikolause koguduse õpetajad, vanavanaisa Georg Schultz oli Ridala Püha Maarja Magdaleena koguduse õpetaja; tema vanavanaisa Daniel Vick oli Haapsalu Püha Johannese koguduse õpetaja.
Ta oli kolm korda abielus: tema esimese abikaasa Augustine (1772–1808) isa Anton Friedrich Bornwasser oli Vigala ja Rõuge Maarja koguduse õpetaja, sellest abielust sündinud poeg August Konstantin Schultz oli samuti Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja; tema teise abikaasa Johanna Juliane (1770–1819) isa Otto Wilhelm Eberhard oli Vastseliina ja Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja.
Da Vinci
Da Vinci on Portugali ansambel.
1989. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Portugali lauluga "Conquistador".
Helgi Arst
Helgi Arst (aastani 1955 Ardve, 1955–1975 Niilisk; 23. detsember 1931 Tallinn – 24. oktoober 2016 Tallinn) oli eesti geofüüsik.
Elulugu
Ta sündis farmatseudi ja õpetaja peres. Lõpetas 1950. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja 1955. aastal Tartu Riikliku Ülikooli. Aastatel 1957–1960 oli TA Füüsika ja Astronoomia Instituudi aspirant.
Teadustöö
Kandidaadiväitekirja "Atmosfääri soojuskiirgusest", juhendaja K. Kondratjev, kaitses 1962. aastal Tartu Riiklikus Ülikoolis. Geofüüsikadoktori väitekirja "Atmosfääri ja mere kiirguskarakteristikud kui looduskeskkonna informatsiooni kandjad" kaitses 1991. aastal Tartu ülikoolis.
Uurinud soojuskiirguse välja Maa atmosfääris ja pilvedes, eriti soojuskiirguse levi ning spektraalse ja ruumilise jaotuse sõltuvust atmosfääri seisundist – selgitanud geograafilisi, sesoonseid ja sünoptilisi erinevusi. Uurinud võimalusi päikesekiirguse ning sellega seotud veekeskkonna karakteristikute abil iseloomustada uuritavate veekogude seisundit, sh seoseid veekogu kiirguskarakteristikute ja vee puhtuse vahel (eutrofikatsioon ja antropogeenne saastumine).
Avaldanud üle 100 teadustrükise, sh neli monograafiat.
Needleton
pisi|Needletoni nõudepeatus Needleton on Ameerika Ühendriikides Colorado osariigis San Juani maakonnas olev kohaliku omavalitsuseta territoorium.
Needleton oli raudteepeatus, mida haldas Denveri ja Rio Grande Lääne Raudteekompanii. Needletoni postkontor avati 1882. aasta mais ja suleti 1919. aasta jaanuaris. 1927. aastal uhtus Needletoni raudteejaama ära üleujutus.
Tänapäeval on Needleton nõudepeatus, mida haldab Durango ja Silvertoni Kitsarööpmeline Raudteekompanii. Raudteepeatus asub 2523 m üle merepinna. Nõudepeatusest põhjas asuv puidust veepaak on üks kahest järelejäänust Durango ja Silvertoni vahel.
Needleton on populaarne koht lähtekoht matkamiseks Needle'i mägedesse.
Nucha
Cristina Isabel dos Santos Baldaia Trindade (sündinud 21. juunil 1966 Águedas) on portugali laulja.
1990. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Portugali lauluga "Há sempre alguém".
Pelikani memorandum (film)
"Pelikani memorandum" on 1993. aastal valminud Ameerika Ühendriikide mängufilm, mille lavastas Alan J. Pakula. Peaosi mängivad Julia Roberts ja Denzel Washington.
Filmi aluseks on John Grishami kriminaalromaan "Pelikani memorandum", mille põhjal filmi lavastaja Alan J. Pakula stsenaariumi kirjutas.
Serbia tamm
Serbia tamm on kaitsealune tamm Rapla maakonnas Rapla vallas Valli külas endise Serbia talu alal. Puu võeti kaitse alla 1961.
Puu ümbermõõt on 382 cm (mõõdetuna 1,3 m kõrguselt) ja kõrgus 16 m.
Aed ja Mesila
Aed ja Mesila oli 1941 ilmunud Eesti aianduse ja mesinduse ajakiri. Ajakirja esimene number ilmus jaanuaris 1941 ja viimane ehk seitsmes number juulis 1941. Ajakiri ilmus korra ühes kuus. Ajakirja andis välja Eesti NSV Põllutöö Rahvakomissariaat.
Rageliai
Rageliai on küla Leedus Rokiškise rajoonis Jūžintai vallas Audra jõekese kaldal. Aastal 2001 oli külas 93 elanikku.
Rageliais asub raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on 1919. aastal langenud vabadusvõitlejate hauad, aastal 1836 ehitatud laohoone, aastal 1878 valminud kirik, selle kellatorn ja väravad.
1567. aastal on Rageliaid esimest korda kui Obeliai mõisale kuulunud küla. Aastal 1688 ehitati sinna esimene kirik. Aastaks 1800 oli külla jäänud vaid kabel, ent aastal 1837 sai küla omale abivaimuliku. Omaette kihelkond moodustati Rageliaisse aastal 1936. Nõukogude perioodil oli Rageliai kohaliku kolhoosi keskasula. Aastal 1972 liideti sellega Andrupise küla, kus oli viis elanikku, ning Beičiškise ja Pakalniškise huutor (esimeses 4, teises 5 elanikku).
Küla järgi on nimetatud Pirgu lademe Rageliai kihistik. pisi|Rageliai kirik
19. sajand eKr
19. sajand eKr
(3. aastatuhat eKr - 2. aastatuhat eKr - 1. aastatuhat eKr)
Otrokovice
Otrokovice (aastatel 1939–1946 Baťov, 1960–1964 Otrokovice-Kvítkovice, saksa keeles Otrokowitz) on linn Tšehhis Zlíni maakonnas Zlíni ringkonnas. Otrokovice asub Morava jõe paremal kaldal, Zlínist ligikaudu 10 km läänes.
Otrokovicet on esmamainitud 1141. aastal. Raudteeühenduse sai Otrokovice 1841. aastal. Piiritusetehas rajati Otrokovicesse 1845. aastal. 1960. aastal ühendati Otrokovicega Kvítkovice. Linnaõigused sai Otrokovice 1964. aastal.
Otrokovice on tööstuslinn. 1930. aastate algul rajati sinna Bata firma tehased, 1970. aastatel aga rehvitootmistehas.
OÜ Narva Table Tennis
OÜ Narva Table Tennis (OÜ NTT, endine AS NTT) on Narva ettevõte, kus toodetakse lauatennisereketeid. Tehas asutati 1987. aastal Narva mööblikombinaadi baasil.
Tootmine korraldati Rootsi firma STIGA litsentsi järgi. Tootmist juhtis Oleg Uglov, praegune OÜ NTT direktor.
Pärast Nõukogude Liidu lagunemist kadus NSV Liidu turg ning ettevõtte juhtkond pidi midagi ette võtma, et tehas ei läheks pankrotti. 1993. aastal alustati uste tootmist.
2003. aastal sai Oleg Uglov tehase omanikuks.
Praegu toodetakse tehases erinevate maailmas tuntud kaubamärkide reketeid. Narva tehase oma kaubamärgid on Atemi ja Donier. Suurem osa toodangust läheb ekspordiks.
Viktor Konstantin Oxford
Viktor Konstantin Oxford, ka Oksvort ja Oksvord (18. september vkj / 1. oktoober ukj 1893 Rapla – 15. veebruar 1984 Tallinn ) oli Eesti graafik, näitleja ja helilooja.
Koolihariduse sai Oxford Tallinna linnakoolis (samas koolis olid omal ajal õppinud Edard Vilde ja Eduard Bornhöhe (Kas Tallinna Kreisikool ??? ) ), pärast linnakooli lõpetamist jätkas ta enesetäiendamist Prantsusmaal. Tööle hakkas ta kooli järel varakult Tallinna suurtehastes Dvigatel, Franz Krull ja Volta. Algul töötas ta tabelipidajana, hiljem jätkas ta joonestaja ja konstruktorina. Kui 1917. aastal evakueeriti suurtehased Venemaale, siis ka Oxford suundus Venemaale, kus oli mõni aeg Jaroslavli kubermangus vedurijuht ja jõudis teenida ka Punaarmees – Läti punaküttide soomusrongil. 1921. aastal naasis ta Eestisse ning töötas Tallinna Arsenalis, Ellamaa elektrijaama ehitusel, Kawe kommivabrikus reklaamikunstnikuna ja veel mitmes trükikojas. Tema karikatuure avaldati ajalehtedes Tallinna Elu, Kodu ja Meie Mats. Ta tõlkis luulet prantsuse, saksa ja vene keelest ning laadarändkino omanik.
Ta oli andekas muusik ning mängis mitut pilli, samas 1930. aastatel teenis raha mängides klaverit Tallinna ja Nõmme kinodes. Lisaks isetegevuslik teatritegemine – ta oli valitud Nõmme teatriseltsi "Lämmeküne" juhatusse.
Pärast Esimest maailmasõda 1930. aastal asutas ta Nõmmel omanimelise trükikoja Oxforditrükk (nootidel seisis "Oxforditrükk Nõmmel"), mille trükimasina ehitas Oxford ise. Trükikojas lasi oma noote trükkida enamik Eesti heliloojaid ja heliloominguga seotud ettevõtteid, sealhulgas o/ü Esto-Muusika. II maailmasõja ajal tegutses ta keemikuna, valmistades kvaliteetseid riidevärve ning tualettseepi Silva. Pärast sõda proovis destilleerida puskarist puhast piiritust, kuid sai selle tegevusega süüdistuse salaviinaajamises ja ta pandi 6 aastaks (1949–1953) vangi Harku vangilaagrisse. Seal õppis ta selgeks projekteerimise ning valmistas ohvitseride peredele kuure ja majakesi. Tänu sellele sai ta hiljem elamisloa Tallinna, kui ta Stalini surma tõttu varem vanglast vabastati.
Oxford oli fotograaf Kalju Suure ristiisa.
Looming
Oxford kirjutas 1930. aastal sõdurilaulu "Jää vabaks, Eesti meri", millel on kolm salmi ja kolm korduvat refrääni. Enne Teist maailmasõda kandis see ka pealkirju "Orjalaul" ja "Vabadusehümn". Laulusõnade algvariant esines juba poeemis "Terasori", mis oli kirjutatud 1916. aastal. Pärast avaldamist sai laul Kaitseväes väga kiiresti populaarseks.
1943. aastal avaldas Oxford Jaan Jäneda pseudonüümi all "3 marsilaulu", millest esimene oli "Jää vabaks!". Eesti okupeerimise ajal lauldi loo refrääni muudetud kujul sõnadega "Saa vabaks, Eesti meri..."
Otseselt ei olnud laul ka Nõukogude ajal keelatud, see mängis Kaljo Kiisa filmis "Me olime kaheksateistkümneaastased" keskset rolli (linateos sai Nõukogude Liidu filmiarvustajatelt siiski teravat kriitikat).
1990. aastatel oli laulu puhkpillimotiiv Raadio Vaba Euroopa – Vabadusraadio eestikeelsete saadete avasignaaliks. Tänapäeval on see Vahipataljoni lipulaul ja üks Eesti tuntumaid marsilaule.
Marissa (eesnimi)
Marissa on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1464. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Marissa 30 naisel.
Maris Rattas
Maris Rattas (sündinud 17. veebruaril 1965 Kuressaares) on eesti geoloog.
Elulugu
Lõpetas 1983 Leisi Keskkooli ja 1988 TÜ; magister (geoloogia, 1997, TÜ), väitekiri "Moreenide litoloogia ja stratigraafia Saadjärve voorestikus", Ph.D. (2004, TÜ), doktoriväitekiri "Subglacial environments in the formation of drumlins. The case of the Saadjärve Drumlin Field, Estonia" (Tartu, 2004). Oli 1988–97 Eesti Geoloogiakeskuse geoloog, 1997–99 osakonna juhataja, 1999–2000 TÜ geoloogia instituudi vaneminsener, aastast 2002 teadur.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: pleistotseeni paleogeograafia, glatsiaalsetete sedimentoloogia ja stratigraafia, liustikualused protsessid ja glatsiotektoonika. 38 teadustrükist.
Jaan Saul (Valgamaa)
Elulugu
Tema vanemad olid mölder, veski ja kõrtsi pidaja Paul Saul ning Henriette Undrits.
Ta õppis Soontaga vallakoolis, 1876–1882 Sangaste kihelkonnakoolis ja 1882–1885 Valga kreiskoolis, mille ta lõpetas.
Ta töötas isa talus ning oli 1893–1924 Kuigaste vallas Ädu mõisa (Hädu mõisa) ja Pringi mõisa ning Ädu mõisa osamaade rentnik.
Vabadussõja ajal töötas ta rahvaväe varustuse komisjonides.
Jaan Saul oli I Riigikogu liige 1920–1923. Ta oli Valga maakomitee (Valga maavolikogu) asutajaliige ja I Tartu maavolikogu liige.
Carlos Paião
Carlos Manuel de Marques Paião (1. november 1957 - 26. august 1988) oli portugali laulja.
Jaan Saul (Valgamaa)
Elulugu
29. juulist 1933 kuni 2. oktoobrini 1936 oli ta Valga maavalitsuse esimees, seejärel Valga maavalitsuse sekretäri kohusetäitja, maanõunik ja põllumajanduse osakonna juhataja.
Ta kuulus Põllumeestekogudesse ning oli Kuigatsi põllumeeste kogu asutajaliige ning esimees 1920. aastast.
Ta oli 1895. aastast Sangaste Põllumeeste Seltsi asutajaliige, 1908–1915 selle abiesimees, 1915–1925 esimees, 1925. aastast auliige.
Aastal 1948 arreteeriti ta NKVD poolt Valgas. Seejärel oli Saul 1950. aastani asumisel Venemaal Novosibirski oblastis ning hiljem kandis karistust Irkutski oblastis.
Isiklikku
Tema abikaasaks sai 1893 Vilhelmine Sild.
Ta elas Hädu asunduses.
Carlos Paião
1981. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Portugali lauluga "Playback".
Viville (Belgia)
Viville on küla Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis Arloni vallas Bonnerti osavallas. Ta jääb valla keskusest 2 km loodesse.
Küla algne nimi oli Altenhoven ('vana villa'). Prantsuskeelne nimi pärineb selle nime tõlkest.
Viville kuulus enne valdade liitmist 1977. aastal tollasesse Bonnerti valda.
Medingėnai vald
Medingėnai vald (leedu keeles Medingėnų seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Rietavase omavalitsuse territooriumil.
Hendrik Voogd
Hendrik Voogd (10. juuli 1768 Amsterdam – 4. september 1839 Rooma) oli Hollandi maalikunstnik, kes elas ja töötas Itaalias.
Maja Tatić
Maja Tatić (sündinud 30. oktoobril 1970 Belgradis) on Bosnia laulja.
Ta esindas Bosniat ja Hertsegoviinat 2002. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Tallinnas lauluga "Na jastuku za dvoje". Finaalkontserdil jäi ta 33 punktiga jagama 13. kohta.
Medingėnai vald
Valla pindala on 61 km². 2011. aasta seisuga elas seal 503 inimest. Valla keskuseks on Medingėnai küla, vallamaja aadress on Plungės g. 1. Vallavanem on Salomėja Čiesnienė.
pisi|tühi|Rietavase omavalitsuse vallad
Viville (Belgia)
Külas asub Viville'i Notre-Dame de la Paix' kirik, Viville'i raudteepeatus ja ratsabaas. Tee ääres on vana pesula. Viville'i ja Freylange'i piiril on kalju nimega Hollfrasteen.
pisi|tühi|[[Viville'i raudteepeatus]]
18. sajand eKr
18. sajand eKr
(19. sajand eKr - 18. sajand eKr - 17. sajand eKr - teised sajandid)
(3. aastatuhat eKr - 2. aastatuhat eKr - 1. aastatuhat eKr)
Dainava
Dainava on Kaunase linnaosa, mis asub linna põhjaosas Dainava valla territooriumil.
Linnaosa asuti rajama aastal 1963, selle projekteerisid arhitektid Neringa Dičiuvienė, Reda Dringelienė, Alvydas Pranas Steponavičius, Raimonda Augustienė ja Gražina Miškinienė. Sinna kavandati 5–16 korrusega tüüpprojekti järgi rajatud korterelamud, mis paiknevad ümber Sõpruse pargi, samuti asub seal Dainava park. Aastal 1967 rajati sinna raamatukogu, aastal 1974 haigla. Linnaosas on kaheksa lasteaeda, haridust annavad seitse keskkooli ja viis kutsekooli, samuti asub seal kõrgkool Kaunase kolleegium.
Dainava maadele jääb vana juudi kalmistu. Linnaosas tegutseb noorteteater Vilkolakis, sinna jääb ka Kaunase suurim ujula-spordikompleks Girstutis. Dainavas asub Kaunase Tehnikaülikooli tudengilinnak. Seal asub ka Kaunase suurim kaubanduskeskus kaubanduslinnak Urmas. Teine tähtsam kaubanduskeskus linnaosas on 1000.
Aastal 2001 valmis linnaosa esimene kirik, mille ehitas uusapostlik kirik. Kaks aastat hiljem rajasid Dainavasse oma kiriku mormoonid. Aastal 2008 ehitati Dainavasse ka katoliku kirik, kuigi kabel valmis seal juba aastal 2001.
Sõpruse park
Sõpruse park rajati Dainava linnaossa aastal 1973 ja algselt kandis see nime Rahvaste Sõpruse park. 15 hektari suuruse pargi projekteerisid arhitekt Alvydas Pranas Steponavičius ja dendroloog Raimonda Augustienė. Parki liigendavad 3-4 meetri kõrgused tehiskünkad, millele on istutatud männid.
Aastal 2003 sai Sõpruse park Leedu parima linnaarendusprojekti auhinna.
Dulce Pontes
pisi|Dulce Pontes Dulce José Silva Pontes (sündinud 8. aprillil 1969) on portugali laulja.
1990. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Portugali lauluga "Lusitana paixão".
Tijana Dapčević
pisi|Tijana Dapčević 2014. aastal Tijana Dapčević (makedoonia Тијана Дапчевиќ; sündinud 3. veebruaril 1976 Skopjes) on makedoonia laulja.
Heli Veskus
pisi|Heli Veskus Estonia teatri 107. hooaja avamisel laulutundi andmas Heli Veskus (sündinud 2. veebruaril 1969) on eesti ooperilaulja (sopran).
Ta lõpetas 1997. aastal Eesti Muusikaakadeemia Ludmilla Dombrovskaja-Keisi juures ning jätkas õpinguid Sibeliuse Akadeemias Anita Välkki-Aro lauluklassis.
1998. aastal oli ta Con Brio finalist. Rahvusooperis Estonias debüteeris Heli Veskus 1999. aastal.
Opalenica
Opalenica (saksa Opalenitza, 1943–1945 Oppenbach) on linn Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas Nowy Tomyśli maakonnas, Opalenica valla halduskeskus. Opalenica asub Poznańi kesklinnast umbes 36 km läänes.
Opalenicat on ürikutes esimest korda mainitud 1393. aastal, linnaõigused sai tõenäoliselt 1400. aastal. Teise Poola jagamise tulemusel läks linn 1793. aastal Preisi kuningriigi võimu alla (vahepeal oli aastatel 1807–1815 Varssavi hertsogiriigi koosseisus). 1919. aastal läks Opalenica Poola koosseisu tagasi.
Tijana Dapčević
Ta esindas Makedooniat 2014. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Kopenhaagenis lauluga "To the Sky". Oma poolfinaalis sai ta 33 punktiga 13. koha ega pääsenud finaali.
Ka tema noorem õde Tamara Todevska on esindanud Makedooniat Eurovisiooni lauluvõistlusel (2008, 2019).
Robert Ludlum
Robert Ludlum (25. mai 1927 New York – 12. märts 2001 Naples) oli Ameerika Ühendriikide spioonikirjanik.
Tema üks tuntumaid tegelaskujusid on Jason Bourne, kellest on juttu näiteks raamatuis "Bourne'i identiteet", "Bourne'i pärand", "Bourne'i ülemvõim" ja "Bourne'i ultimaatum".
Marita
Marita on naisenimi.
Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Marita 1244 inimesel.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 614. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Marita 152 naisel.
Anne (ajakiri)
Anne oli 1995–2009 ilmunud Eesti naisteajakiri. 2009 ühines Anne ajakirjaga Stiil, moodustus ajakiri Anne & Stiil.
Ajakiri ilmus ühe korra kuus. 1995–1996 ilmus ajakiri Eesti Ekspressi kaasandena. 1995–1997 andis ajakirja välja Eesti Ekspressi Kirjastuse AS, 1998–2000 OÜ Ajakirjade Grupp ja seejärel Ajakirjade Kirjastuse AS.
Eesti U-20 jalgpallikoondislaste loend
Eesti jalgpallikoondislaste loend on nimekiri Eesti U20 koondises mänginud jalgpalluritest, nende tegevusaastatest, osaletud kohtumistest ja löödud väravatest. Nimekiri on sorditav nimede, aastate, mängude ja väravate kaupa.
17. sajand eKr
17. sajand eKr
(18. sajand eKr - 17. sajand eKr - 16. sajand eKr - teised sajandid)
(3. aastatuhat eKr - 2. aastatuhat eKr - 1. aastatuhat eKr)
Hilma Peuša
Hilma Peuša (sündinud 2. märtsil 1948 Tartus) on Eesti bioloog.
Elulugu
Lõpetas 1966 Ropša Keskkooli (Leningradi oblast), 1972 Leningradi Põllumajanduse Instituudi, 1980 Eesti NSV TA Eksperimentaalbioloogia Instituudis (EBI) aspirantuuri, bioloogiakandidaat (1982, Leningradi ülikool), väitekiri käsitles leheroostekindluse pärandumist suvinisusortides. Oli 1973–1974 EBI laborant, 1975–1977 insener, 1978–1985 nooremteadur, 1985–1995 vanemteadur, 1995–2004 EPMÜ EBI taimegeneetika osakonna vanemteadur, 2005– Tallinna Tehnikaülikooli geenitehnoloogia instituudi vanemteadur.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: taimegeneetika, sordiaretus, taimehaigused, tsütogeneetika, nisu resistentsusgeneetika. Eesti NSV teaduspreemia (1987, kollektiivis), Eesti Vabariigi teaduspreemia (1999, kollektiivis). Üle 60 teadustrükise.
Jim Beam
Jim Beam on Ameerika Ühendriikide burbooni viski, mida toodab Clermontis Kentuckys ettevõte Beam Suntory. See on üks maailma edukamatest burboonimarkidest. Beami suguvõsa seitse põlvkonda on seda viskit aastast 1795 tootnud, ainus vahe jäi sisse kuiva seaduse ajal. Mark nimetati Jim Beamiks aastal 1943 James B. Beami järgi, kes ehitas selle pärast kuiva seaduse lõppu uuesti üles. Aastal 1968 ostis Jim Beami ettevõte American Brands, aastal 2014 Jaapani valdusfirma Suntory.
Hatiku oja
Hatiku oja on oja Põlvamaal, Ahja jõe parempoolne lisajõgi.
Hatiku oja on keskjooksul kutsutud ka Visse või Vissi ojaks ning ülemjooksul Külmsuu kraaviks ja Lepä ojaks.
Hatiku oja saab alguse Põlva linnast 6 km lääneedela pool, Kanepi–Leevaku maantee lähedal Kähri küla piires.
Hatiku oja on umbes 18 km pikk, voolab läbi Hatiku, Laari ja Kiidjärve metsade ning suubub Ahja jõkke mõnikümmend meetrit Akste–Häätaru tee Kiidjärve sillast allavoolu. Hatiku ojja suubuvad Määoja (Savimäe kraav) ja Viira kraav. Hatiku oja kuulub tumedaveeliste ja humiinainete rikaste jõgede tüüpi.
Hatiku ojal Kiidjärve küla lähedal on olnud vesirattaga vesiveski, mis on nüüdseks hävinud. Oja keskjooksul on olnud ligi 150 meetri pikkune koprapais, mille juurde on rajatud matkarada ja vaateplatvorm.
Hatiku oja suudme juurest algab RMK Roiupalu õpperada. Kiidjärvel, Hatiku oja paremkaldal asub Kiidjärve ohvrikivi, mis on arheoloogiamälestisena kantud kultuurimälestiste riiklikku registrisse.
Philippikos
Philippikos või ladinapäraselt Philippicus (kreeka keeles: Φιλιππικός), sünninimega Vardan, oli Bütsantsi keiser aastatel 711–713. Ta oli kolmas keiser perioodist Kakskümmend Aastat Anarhiat. Philippikose võimuletulekuga lõppes lõplikult ligikaudu sada aastat Bütsantsi valitsenud Herakleioste dünastia.
Päritolu ja võimuletõus
Philippikos, kelle sünnijärgne nimi oli Vardan, pärines Armeeniast ja kuulus pealinna küllaltki tuntud aristokraatlikku perekonda. Tema isa oli omal ajal senaatoriks. Vardan ise oli keiser Justinianus II ajal õukondlane. Kuni sündmusteni, mis viisid ta troonile, polnud Vardan eriti millegagi silma paistnud. Üldiselt on teda iseloomustatud kui haritud inimest, kes suutis paljudel teemadel vabalt arut leda. Samas aga olevat tal puudunud igasugune pealehakkamine n ing energia. Ka keisriks ei saanud Vardan mitte isikliku pealehakkamise toel, vaid tänu pimedale juhusele, mis viis ta õigel ajal õigesse kohta. Üle kõige pidas Vardan lugu luksusest ning naudingutest. Üldse aga on Philippikos heaks näiteks sellest, et teatud asjaolude kokkulangemisel võib juhus tuua võimule täieliku tühisuse.
Vardani tee troonile algas sellega, et ta pagendati Hersonesose linna, mida parasjagu keiser Justinianus II soovis vallutada ja hävitada, et kätte maksta oma pagendusaastate eest. Esimene laevastik ei saanud ülesandega hakkam ning keiser saatis teele teise laevastiku, mille juhid kutsuti linna läbirääkimistele. Seal nad aga tapeti ning linlased kuulutasid uueks keisriks väljasaadetud vardani, kes sai endale nimeks Philippikos. Justinianus II sattus raevu ning saatis teele juba kolmanda laevastiku, mis pidanuks linna maatasa tegema ja kõik elanikud tapma. Linna ei õnnestunud hävitada ning hirmust keisri viha ees läks vägede ülemjuhataja Philippikose poolele üle.
Kahefloriinine münt
320px|thumb|Topeltfloriin 1887 Kahefloriinine münt (inglise keeles double florin, lühend 4/- ehk neli šillingit) oli aastail 1887–1890 vermitud Ühendatud Kuningriigi hõbemünt.
Münt vermiti 925-tuhandikusest hõbedast, kaaluga 22,6 grammi ja läbimõõduga 36 mm.
Philippikos
Päritolu ja võimuletõus
Seejärel võtsid mässulised tee Konstantinoopoli poole. Justinianus II sai sündmustest teada, kui oli parasjagu pealinnast väljas. Algas võidujooks pealinna, mille võitis Philippikos. Kõik järgnev toimus üsna kiirelt, kuna Justinianusega jäänud sõdureid õnnestus suhteliselt kerge vaevaga veenda keisrit maha jätma: Justinianuse julmus oli suutnud külvata vaid hirmu, kuid mitte truudust. See saigi tema jaoks saatuslikuks ning ta jäi sisuliselt toetuseta. 711. aasta 7. detsembril võeti Justinianus kinni ning hukati. Tema pea saadeti Philippikosele.
Kahefloriinine münt
Kahefloriinine münt on ametlikult käibel ka tänapäeval, nimiväärtusega 20 penni.
Philippikos
Valitsemine
Esimene tegu, millega uus keiser alustas oma valitsemist, oli Justinianuse ja Theodora alaealise poja Tiberiose tapmine. Sellega lõppes ühtlasi ligikaudu sada aastat Bütsantsi valitsenud Herakleioste dünastia.
Vardani-Philippikose lugu kinnitab veel üht seaduspärasust, mis on iseloomulik kõikidele usurpaatoritest keisritele. Kuna neil puudus seaduslik põhjendus trooni hõivamiseks, siis püüti seda tegu igati õigustada Jumala tahtega, mis oli ilmnenud ennustuse kaudu. Sedasorti seletus oli olemas ka Philippikose troonile asumise kohta.
Tulevane keiser kasvas üles sügavalt usklikus ja ametlikku kirikut pooldavas perekonnas. Kord külastas ta ühte kloostrisse vangistatud munka, kes oli tuntud võime poolest näha tulevikku. See munk olevatki Vardanile ennustanud, et kunagi saab temast keiser. Selle peale hakkas Vardan protesteerima, kuid munk rahustas teda sõnadega: "Kui see on Jumala tahtmine, siis sul pole mingit põhjust sellele vastu seista. Aga kui sa hakkad valitsema, siis taasta õige usk ja sinu valitsemisaeg saab olema vägev ja pikaajaline." Selle õige usu all aga pidas munk silmas monofüsiitlust. Pärast Justinianus II esimest kukutamist läks Vardan uuesti munga juurde, et küsida talt, miks ennustus pole täitunud. Munk aga olevat talle vastanud: "Ära kiirusta!" Pikapeale hakkas Vardan ka ise uskuma talle ette kuulutatud helgesse tulevikku. Vähe sellest, ta rääkis munga ennustusest teistelegi ning peagi jõudsid kuulujutud ka tol ajal valitsenud Tiberioseni, kes andis käsu saata Vardan igaks juhuks pagendusse. Pärast Justinianus II võimu taastamist kutsuti vahepealse usurpaatori ohver paljude teiste seas pealinna tagasi. Et ta aga ei loobunud rääkimast laia suuga munga ennustusest, siis ta vangistati uuesti ja saadeti välja. Nii algaski Vardani teekond Krimmi, kus ta mitme juhuse kokkulangemise tulemusel kuulutati lõpuks keisriks. Kuna munga ennustus osutus tõeseks, otsustas Philippikos täita talle antud lubaduse. Saanud Justinianuse pea, mis kinnitas eelkäija hukku, teatas Phippikos, et ei astu enne üle keisripalee läve, kui hoone seintelt on hävitatud kõik, mis meenutab VI kirikukogu ning vahepeal ketserluseks kuulutatud monofüsiitlusest on saanud riigiusk.
Üllataval kombel ei kohanud keisri radikaalne usupööre erilist vastasseisu. Selle taga võis olla nii pidevast võimuvõitlusest tekkinud stress ja hirm kui ka elanikkonna enamuse ükskõiksus raskesti mõistetava kirikusisese ning doomaatilisi peensusi puudutava vaidluse vastu. Samas keeldus Rooma paavst, kes ülepea pidas Philippikost usurpaatoriks, seda otsust tunnistamast. Kui Rooma jõudis Justinianus II pea ja koos sellega uue keisri portree ning ametlik teade Philippikose troonile asumisest, siis linn keeldus keisripilti vastu võtmast. Uue keisri nime ei mainitud ka jumalateenistustel ja tema kujutisega münti ei lastud käibele. Paavsti täielikult eitav suhtumine Philippikosse muutub veelgi arusaadavamaks, kui tuletada meelde, milliste auavaldustega oli teda mõni aeg tagasi vastu võtnud kukutatud Justinianus.
Keiser armastas luksust ja naudinguid ning pärast oma usupööret andus ta neile täielikult. Selle peale kulusid ka kõik riigikassa varud, mis halvendas rängalt riigi olukorda.
Välis- ja sisepoliitilised pinged
Philippikos oli ellu viinud olulise siseriikliku ideoloogilise pöörde, mis jättis ta ilma paavsti tunnustusest ja halvendas ka riigi välispoliitilist olukorda. Philippikose valitsemise ajal kaotas Bütsants oma viimased valdused Aafrikas. Mis aga puudutab laiemalt keisririigiga seotud geopoliitilisi muudatusi siis kõige olulisemaks nende seas võib pidada araablaste jõudmist Hispaaniasse.
Ometi ei lasknud keiser ennast millestki häirida, olid ju kõik munga ennustused täitunud, usupööre möödunud suhteliselt valutult ning ees paistis lubatud pikk ja kuulsusrikas valitsemisaeg. Seega võis keiser rahuliku südamega anduda naudingutele, kuigi tegelik riigi välispoliitiline olukord oleks nõudnud energilist tegutsemist. Samal ajal, kui keiser tundis elust täit mõnu, hakkasid bulgaarlased koondama Bütsantsi piiridele oma vägesid. Justinianus II oli olnud nende liitlane ning tema kukutamise ja tapmisega olid nad saanud kallaletungiks suurepärase ettekäände: maksta hukatud keisri eest kätte. Lisaks pidid ju bulgaarlased mõni aeg tagasi leppima vaid Konstantinoopoli nägemisega müüride tagant, mis veelgi võimendas nende ettekujutust linnas peituvatest rikkustest. Seega ei kulunud khaanil palju jõupingutusi, et veenda oma sõjamehi rünnakut alustama. Kallaletung oli hästi ajastatud. Sel ajal kolisid jõukad linlased oma suvevilladesse, võttes sinna kaasa, nagu bütsantsi autorid kirjutasid, "rikkalikud lauad". Ning et bulgaarlaste rünnak tabas Bütsantsi täiesti ootamatult, siis sattus suur osa nendest rikkustest rüüstajate kätte. Seejuures ei osutanud Philippikose ja tema eelkäijate aegsete segaduste ajal laostunud keisririigi sõjavägi sissetungijatele pea mingit vastupanu. Täielikust hävingust päästis Konstantinoopoli vaid linna võimsad müürid. Nende purustamiseks polnud bulgaarlastel vahendeid, pikaajalise piiramise organiseerimiseks aga nappis jõudu. Samal ajal rüüstasid riigi lõunapoolseid piirkondi araablased. Ka nende tagasitõrjumiseks ei võtnud keiser midagi ette. Kõik need sündmused suurendasid veelgi rahulolematust Philippikosega, valmistades ette soodsat pinnast järjekordsele riigipöördele.
Atentaat ja võimult tõukamine
713. aasta 2. juuniil tähistas Philippikos pidustustega hipodroomil oma sünnipäeva. Järgmisel päeval toimus muusika saatel suur väljasõit, millele järgnes pidulik lõunasöök palees. Selle lõppedes lahkus keiser oma magamistuppa. Samal ööl hiilis sinna üks lihtsõdur, ajas vindise keisri voodist välja, tungis talle kallale ja torkas keisril silmad peast. Kui teade öösel toimunust linnas levis, siis puhkesid üleüldised rahutused, mille käigus kuulutati välja uus keiser. Selleks oli väljapaistev õukondlane Artemios, kelle valitsejanimeks sai Anastasios.
Toimunud riigipöörde üksikasjad pole teada. Teadmata on ka Philippikose edasine saatus, kuid tõenäoliselt suri ta paari kuu möödudes.
Ralf Toming
Ralf Toming (25. september 1928 – 6. oktoober 2005) oli eesti kirjastustöötaja ja tõlkija.
Ta lõpetas 1952. aastal Tartu Riikliku Ülikooli keemikuna.
Ta tõlkis hiljem palju kriminaalromaane inglise keelest.
Mehhaniseerimine
Mehhaniseerimine on protsess, mille käigus inimese kehaline ja vaimne töö asendatakse masinate tööga.
Mehhaniseerimise peaeesmärgid on tööviljakuse suurendamine ning inimese vabastamine raskete, töömahukate ja väsitavate tööoperatsioonide sooritamisest.
Reece Ushijima
pisi|Reece Ushijima Reece Ushijima (Laguna Hills, California, 13. jaanuar 2003) on Jaapani päritolu Ameerika võidusõitja, kes võistleb praegu 2022. aasta FIA Vormel 3 Meistrivõistlustel Van Amersfoort Racingu meeskonnas, esindab praegu Ühendkuningriiki, kuid soovib võistelda jaapanlasest ameeriklasena tulevikus.
Kardisõit
Ushijima debüteeris rahvusvahelises kardisõidus 2017. aastal SKUSA SuperNationalsis Phil Giebler Racingule, võisteldes näiteks Jak Crawfordi ja Zane Maloneyga. Seejärel sõitis ta X30 Senior kategoorias IAME Asia, IAME Euroseries, Beneluxi, Aasia kardimeistrivõistluste ning Super One ja Briti kardisõidu meistrivõistlustel Ühendkuningriigis, võisteldes Piers Sexton Racingu nimel. 2019. aastal saavutas ta Aasia kardisõidu meistrivõistlustel 2. ja IAME Aasia finaalis 3. koha.
16. sajand eKr
(17. sajand eKr - 16. sajand eKr - 15. sajand eKr - teised sajandid)
Reece Ushijima
Vormel Ford
2019. aasta novembris läks Ushijima 16-aastaselt kardilt üle autodele. Võidusõidulitsentsi omandamisele järgnenud nädalavahetusel kvalifitseerus ta pole-positsioonile, saavutades võistlustel P3 ja P2 ning sõites Ühendkuningriigis Walesis BRSCC Vormel Ford Talvine Sarjas kiireima ringi.
16. sajand eKr
(3. aastatuhat eKr - 2. aastatuhat eKr - 1. aastatuhat eKr)
Reece Ushijima
MRF Väljakutse Vormel 2000
Talvel Dubais, Sakhiris ja Chennais peetud MRF Väljakutse Vormel 2000 Meistrivõistlustel 2019–20 läbis Ushijima kaks kiireimat ringi ja saavutas edetabelis 7. koha. Tema parim tulemus oli Chennais Madrase motorajal viimasel ringil saavutatud 4. koht.
2020
2020. aasta hooajaks sõlmis Ushijima lepingu Hitech Grand Prix'ga, et sõita koos Kush Mainiga BRDC Briti Vormel 3 Meistrivõistlustel. Ameeriklane alustas tugevalt, saavutades oma esimese poodiumi teises ringis, teisena Donington Parkis. Tema järgmine poodiumikoht tuli järgmisel ringil, mis peeti Brands Hatchis, kuid see oleks tema hooaja viimane poodium. Ushijima saavutas edetabelis üheteistkümnenda koha, meeskonnakaaslasest Kush Mainist üheksa kohta tagapool.
Vormel 3 Aasia meistrivõistlustel
2021. aasta talvel võistles Ushijima Vormel 3 Aasia Meistrivõistlustel koos Hitech GP-ga koos Roman Staněki, Ayumu Iwasa ja Roy Nissanyga. Ta kogus 45 punkti ja saavutas parima võistluse viienda kohaga meistrivõistlustel kaheteistkümnenda koha.
FIA Vormel 3 meistrivõistlustel
Ushijima osales Van Amersfoort Racinguga hooajajärgsetel testidel ja kinnitati, et ta sõidab meeskonda 2022. aasta hooajal, partneriteks Franco Colapinto ja Rafael Villagómez.
Isiklikku
Ushijima ema on ameeriklanna; tema isa, kes kasvas üles USA-s, on jaapanlane. Kuigi Ushijima sündis Californias, kolis ta noorelt Jaapanisse ja alustas seal oma kardisõitja karjääri.
Toivo Rattasepp
Toivo Rattasepp (sündinud 27. juunil 1954 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane.
Elulugu
Lõpetas 1972 Tallinna 42. Keskkooli, 1977 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) ehitusinsenerina ja 1983 samas aspirantuuri; tehnikakandidaat (1984, TTÜ ja Teaduste Akadeemia Küberneetika Instituut), väitekiri "Статическая работа деревянных седловидных оболочек". Täiendas end 1986–87 Viini Tehnikaülikoolis. 1977–80 Riikliku Projekteerimise Instituudi "Eesti Maaparandusprojekt" insener-konstruktor, 1984–85 TTÜ ehituskonstruktsioonide kateedri nooremteadur, 1985–86 assistent, 1987–90 vanemõpetaja, 1990–91 dotsent, 1991–92 Soomes Vaasa Tehnikainstituudi õppejõud, 1990–93 inseneribüroo WagUnd Ltd juhatuse esimees, 1994–96 A. Alliksaare kinnisvarabüroo hindamisekspert. Alates 1997 Finantsplaneerimise OÜ juhataja, peaekspert.
Vasa muuseum
Vasa muuseum (rootsi: Vasamuseet) on meremuuseum Rootsis Stockholmis. Muuseum asub Djurgårdeni saarel. Muuseumi põhieksponaat on 1628. aastal esmareisil uppunud lahingulaev Vasa.
Toivo Rattasepp
Teadustöö
Uurimisvaldkond: mehaanika, raalprojekteerimine, kinnisvara. 31 teadustrükist.
Vasa muuseum
Muuseum avati 1990. aastal ja kodulehe andmetel on see kõige suurema külastatavusega muuseum Skandinaavias.
Schaumburgi krahvkond
Schaumburgi krahvkond (saksa: Grafschaft Schaumburg), u. 1485. aastani tuntud kui Schauenburg, oli Saksa-Rooma riigi osariik, mis paiknes tänapäeva Alam-Saksi liidumaal. Selle territoorium oli enam-vähem kokkulangev tänapäeva Landkreis Schaumburgiga.
Ajalugu
thumb|left|[[Schaumburgi loss, foto aastast 2009.]]
Schaumburg lähtus keskaegsest krahvkonnast, mis asutati 12. sajand alguses. Nime sai Schaumburgi lossi järgi Rintelni lähedal Weseri ääres, kus omanikud hakkasid end Schauenburgi isandateks (aastast 1295 krahvideks) kutsuma. Adolf I oli arvatavasti esimene Schauenburgi isand aastal 1106.
thumb|120px|left|Schaumburgi krahvide iidne nõgeselehe vapp
Aastal 1110 nimetas Saksi hertsog Lothar Schauenburgi isanda Adolf I haldama läänidena Holsteini ja Stormarni, sealhulgas Hamburgi. Järgnevalt olid Schaumburgi dünastiast ka Holsteini ja selle jaotuste Holstein-Itzehoe, Holstein-Kieli, Holstein-Pinnebergi (aastani 1640), Holstein-Plöni, Holstein-Segebergi ja Holstein-Rendsburgi (aastani 1460) krahvid ning viimase kaudu aeg-ajalt ka Schleswigi hertsogid.
Krahv Adolf IV oli tegus valitseja ning asutas Stadthageni ja Rintelni linnad.
Aastast 1500 kuulus Schaumburgi krahvkond Saksa-Rooma riigi Alam-Reini-Vestfaali ringkonda.
thumb|Schaumburgi krahvkonna ajalooline kaart aastast 1789 – näha nii Schaumburg-Lippe kui ka Hesseni osad.
Pärast lastetu krahvi Otto V surma aastal 1640 suri Schaumburgi dünastia välja. Holstein-Pinnebergi krahvkond ühendati Holsteini hertsogkonnaga. Schaumburgi krahvkonna pärusvaldus jaotati Schaumburgi pärijate vahel kolme ossa, üks liidendati Braunschweig-Lüneburgi hertsogkonnna Lüneburgi vürstkonnaga, suurimast osast sai Schaumburg-Lippe krahvkond ja idaterritoorium jätkas nime all Schaumburgi krahvkond (Grafschaft Schaumburg hessischen Anteils), mida valitses personaaluniooni kaudu Hessen-Kassel. Kõik kolm on nüüd Alam-Saksi liidumaa osad.
Kui aastal 1977 moodustati keset Alam-Saksimaad Schaumburgi kreis (Landkreis Schaumburg), valis see kasutamiseks iidsetest Schaumbergi krahvide vappidest tuletatud vapi.
thumb|120px|Landkreis Schaumburgi vapp.
Marite
Marite on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 535. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Marite 185 naisel.
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli eesnimi Marite 210 naisel. Marite on populaarsuselt 510. naisenimi.
Soojustehnika
Soojustehnika on rakendusteadus, mis uurib soojusega seotud nähtusi; ühtlasi ka tehnikaharu, mis neid nähtusi tehnikas rakendab.
Ottaviano Petrucci
300px|pisi|Fancesco Spinacino teose "Intabolatura de lauto libro primo" esimene leht Petrucci trükituna Ottaviano Petrucci (18. juuni 1466 Fossombrone – 7. mai 1539) oli itaalia trükkal.
Tema 1501. aastal trükitud šansoonikogumikku "Harmonice Musices Odhecaton" nimetatakse sageli ekslikult esimeseks trükipressiga trükitud noodikogumikuks. Tegelikult kuulub see au Rooma trükkalile Ulrich Hanile, kelle esimene nooditrükis on pärit aastast 1476. Siiski oli Petrucci töö erakordne notatsiooni keerukuse ja kirja väiksuse tõttu. Ning kindlasti oli tema Odhecaton esimene polüfoonilise muusika kogumik. Ta avaldas trükis rohkelt renessansiajastu armastatumate heliloojate, teiste hulgas Josquin des Prez' ja Antoine Brumeli teoseid.
Elu
Petrucci sai hariduse ilmselt Urbinos. 1490. aasta paiku läks ta Veneetsiasse, et õppida trükikunsti. 1498. aastal taotles ta doodžilt järgmiseks 20 aastaks ainuõigust muusikat trükkida. Tema taotlus ilmselt rahuldati, sest enne 1520. aastat ei ole teada ühtegi nooditrükist teistelt Veneetsia trükkalitelt. 1501. aastal trükkis ta kogumiku "Harmonice Musices Odhecaton", mis sisaldas 96 šansooni. Järgmistel aastatel jätkas ta oma tehnika täiustamist, tootes uusi väljaandeid ja kordustrükke iga mõne kuu tagant. 1509. aastal katkestas tema tegevuse Cambrai liiga rünnak Veneetsiale. Ta suundus Fossombronesse, kus jätkas oma tegevust trükkalina.
Kuna Fossombrone oli Kirikuriigi osa, taotles Petrucci paavstilt ainuõigust muusikat trükkida. Õigus anti talle mitmeks aastaks, kuid paavst tühistas selle, kui Petrucci ei suutnud trükkida klahvpillimuusikat. 1516. aastal rüüstasid paavsti väed Fossombronet ning Petrucci ei trükkinud kolmel aastal midagi (tõenäoliselt olid ta seadmed hävinud). Paavst oli muusikatrükkimise ainuõiguse andnud Petrucci võistlejale Roomas Andrea Anticole, kes alustas 1520. aastal tegevust ka Veneetsias. 1520ndatel teenis Petrucci elatist paberivabrikus.
1536. aastal naasis ta Veneetsiasse, kuna ametivõimud olid palunud teda appi kreeka- ja ladinakeelsete tekstide trükkimiseks.
Tähtsus
Petruccilt on teada 61 trükiteost. Tema kõige viljakam periood oli aastatel 1501–1509, mil ta avaldas kolm kogumikku šansoone, 16 missasid, 5 motette, 11 frottola ' id ja 6 kogumikku muusikat lautole. Tema viimane trükis on dateeritud 1520. aastaga.
Petrucci ei olnud esimene muusikatrükkal Euroopas. Liturgilist muusikat oli trükitud puulõiketehnikat kasutades juba enne 1500. aastat. Esimene teos neist oli nn Konstanzi graduaal 1473. aastast. Esimesed trükipressi abil valminud noodid trükkis Ulrich Han 1476. Petrucci oli aga siiski esimene, kes trükkis suures koguses ja polüfoonilist muusikat. Samuti oli tema trükiste kvaliteet silmapaistev.
Petrucci trükkis noote kolme jäljendiga: iga leht käis pressi alt läbi esmalt noodijoonestiku trükkimiseks, seejärel nootide ning kolmandat korda sõnade jaoks. Tema trükised on täpsed ja kaunid. Teiste trükkalite sama tehnikat kasutavates trükistes on mõnikord jäljendid üksteise suhtes nihutatud, mis muudab nootide asukohad noodijoonestikus valeks. Pierre Attaignant töötas 1528. aastal välja ühe jäljendiga trükkimise meetodi.
Nooditrükitehnika tegi võimalikuks esimese tõeliselt rahvusvahelise muusikastiili väljaarenemise pärast gregooriuse koraali ühtlustamist 9. sajandil. Nooditrükised levisid üle Euroopa tänu franko-flaami koolkonna heliloojatele, kes tihti reisisid oma sünnikohast tänapäeva Madalmaades Itaaliasse, Saksamaale, Hispaaniasse, Poolasse ja mujale.
Trükised
Paljudest trükistest tegi Petrucci oma eluajal kordustrükke, allpool on toodud vaid esmatrüki aeg. Enamik teostest on trükitud Veneetsias, Fossombrones trükitu on vastavalt märgitud.
Pojeng
Pojeng (vananenud nimetus pujeng; ladina keeles Paeonia) kuulub õistaimede perekonda, ainus perekond pojengiliste (Paeoniaceae) sugukonnas. Pojengid on levinud Aasias, Lõuna-Euroopas ja Põhja-Ameerika lääneosas. Liikidevahelised piirid on hägusad ning liikide arv jääb eri andmeil 25 ja 40 vahele. Pojenge on registreeritud maailmas üle 3000 sordi, kaubandusvõrgus on saadaval üle 300 sordi.
Eestis kasvatatakse pojenge Saaremaa Puukoolis (Saaremaa pojengid): 55 sorti pojenge - itoh sordid ja rohtsed pojengid. Need pojengid on kasvatatud potis, mis võimaldab neid istutada varakevadest kuni pinnase külmumiseni. Paljasjuurseid pojenge on võimalik istutada ainult sügisel. Samuti paljasjuursed pojengid ei pruugi õitsema minna esimesel kahel aastal, aga potis kasvatatud pojengid võivad õitseda juba esimesel aastal. pisi|Video pojengi õie avanemisest Ametlikku registrit pojengisortide üle peab Ameerika Pojengide Ühing (American Peony Society, asutatud 1903).
Eduard Kolmanovski
Eduard Kolmanovski (vene Эдуард Савельевич Колмановский; 9. jaanuar 1923 Mahiloŭ – 27. juuli 1994 Moskva) oli juudi rahvusest Vene helilooja.
Aastatel 1936–1941 õppis Eduard Kolmanovski Moskvas Gnessinite-nimelises Muusikakoolis. 1945. aastal lõpetas ta Moskva Tšaikovski-nimelise Konservatooriumi. 1945–1955 töötas ta NSV Liidu Raadiokomitee muusikatoimetuses.
Eduard Kolmanovski on kirjutanud arvukalt laule (tuntumad "Elu, armastan sind", "Kas venelased tahavad sõda?") ja filmimuusikat.
15. sajand eKr
15. sajand eKr
(16. sajand eKr - 15. sajand eKr - 14. sajand eKr - teised sajandid)
(3. aastatuhat eKr - 2. aastatuhat eKr - 1. aastatuhat eKr)
MG 08
Maschinengewehr 08 (või MG 08) on Saksa kuulipilduja. See oli esimeses maailmasõjas Saksa armee standardkuulipilduja, tegu on Hiram Maximi 1884. aasta Maximi kuulipilduja ümberehitusega. MG 08 oli paljude Saksa jalaväeüksuste raskekuulipilduja ka teises maailmasõjas, sõja lõpuks oli sellest saanud peamiselt teisejärguliste üksuste kaitserajatiste kuulipilduja.
Maschinengewehr 08 (nimetatud 1908. aasta järgi, kui see kasutusse võeti) on litsentsi alusel valmistatud Maschinengewehr 01 edasiarendus. Laskekiirus oleneb konkreetse relva luku ehitusest ning on Schloss 08 puhul keskmiselt 500 lasku minutis ja Schloss 16 puhul keskmiselt 600 lasku minutis. Kasutati 250-lasulisi padrunilinte moonaga 7.92×57 mm Mauser. Relv on vesijahutusega, jahutussüsteemis on umbes 3,7 liitrit vett. Relva MG 08 sai, kasutades eraldi kinnitatavat laskekaugusekalkuleerijaga sihikut, kasutada ka varjust. Sõja ajal töötati välja ja kasutati ka teleskoopsihikuid.
MG 08 töötab nagu Maximi kuulipildujagi tagasilöögi ja lülitusluku põhimõttel. Kui MG 08 vinnastada, siis laseb see seni, kuni päästikut all hoitakse ning moon otsa ei saa. MG 08 tõhusaks laskeulatuseks hinnati 2000 meetrit või kasutades padruneid S Patrone, siis kuni 3700 meetrit. MG 08 kinnitati kelkalusele (saksa keeles Schlittenlafette), mida veeti laskepositsioonide vahel kas käruga või kanderaamiga sõdurite õlgadel.
Enne sõda toodeti relva MG 08 Berliinis Deutsche Waffen- und Munitionsfabrikenis (DWM) ja valitsuse Spandau Arsenalis (selle tõttu kutsuti relva tihti Spandau MG 08-ks). Sõja alguses augustis 1914 väljastati rindeüksustele 4411 kuulipildujat MG 08. Sõja ajal suurendati MG 08 tootmist paljudes tehastes. Aastal 1914 toodeti igas kuus tehastes umbes 200 kuulipildujat MG 08. Aastaks 1916, kui MG 08 oli ennast sõjas tõestanud, oli tootmine kiirenenud 3000 relvani kuus. Aastal 1917 toodeti kuus 14 400 relva MG 08.
Belga
Belga oli aastail 1926–1946 käibinud Belgia rahaühik ja münt. Belga väärtus oli 5 Belgia franki.
Gulbinai kihistik
Gulbinai kihistik (inglise Gulbinai Member) on ordoviitsiumi ladestu Pirgu lademe kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Petras Lapinskas aastal 1976. Kihistik on nime saanud Biržai rajoonis asuva Gulbinai küla järgi.
Kihistiku stratotüüp on Paroveja 9 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 790,6...794,6 meetril. Kihistiku neostratotüüp on Likenai 396 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 810,4...814,7 meetril. Leedus eristatakse kihistikku maa loodeosas, kus selle suurim paksus on 3,5 meetrit.
Mazie Stropi
pisi|Mazie Stropi asendikaart Mazie Stropi (vene keeles Малые Стропы) on Läti linna Daugavpilsi osa. Asub Križist lõunas ja Jaunie Stropist põhjas. poolsel kaldal.
Gulbinai kihistik
Gulbinai kihistiku all lamab Geidžiūnai kihistik ja temal lasub Smilgiai kihistik. Selle kivimiks on rohekashall või punakas mergel, milles esinevad savika lubjakivi läätsed; vahel arvatakse see ka Paroveja kihistusse kuuluvaks.
Pärnu praostkond
Pärnu praostkond on luteri kiriku praostkond Eestis. See moodustati 1637. aastal Tartu piiskopkonna diötseesi (välja arvatud stifti) aladest.
Mazie Stropi
Mazie Stropi on suvilakooperatiivide piirkond Mazā Stropu järve ja Lielais Stropu järve vahel.
Pärnu praostkond
Tänapäeval on EELK Pärnu praostkonnas 12 kogudust: Pärnu praostkonda on kuulunud:
Ajalugu
1636. aastal loodi Liivimaal, superintendent Hermann Samsoni eestvõttel samuti kuus praostkonda, millest Eesti alal asusid Pärnu ja Tartu praostkonnad. Pärnu praostkonna jaotamisest kahe praosti vahel on andmeid 1671. aastast. Venemaa keisririigi asehalduskorra ajal (1784–1796) nimetati Pärnu 2. praostkond ümber Viljandi praostkonnaks. Venemaa keiser Paul I ukaasiga 26. veebruarist 1797. aastal taastati asehalduskorra-eelne halduskord. 1804. aastal jagati Põhja-Liivimaal asuvate Liivimaa kubermangu praostkondade piirid ümber, sh taastati Viljandi praostkond. Pärnu praostkonda kuulusid: Audru, Halliste ja Karksi, Mihkli, Pärnu-Jaagupi, Saarde, Tori, Tõstamaa ja Vändra kihelkond. 19. sajandil kuulusid VELK Liivimaa konsistooriumipiirkonna Pärnu praostkonda Pärnu kreisi kihelkondade ja Pärnu linna kiriku kogudus:
20. sajandi alguses olid Pärnu praostkonna kirikukihelkonnad Pärnu kreisis Pärnumaal: Pärnu linna Saksa Nigula khk, Pärnu Eliisabeti khk, Audru kihelkond, Tõstamaa kihelkond, Mihkli kihelkond, Jakobi kihelkond, Vändra kihelkond, Tori kihelkond, Häädemeeste kihelkond, Saarde kihelkond, Halliste kihelkond, Karksi kihelkond.