cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tapanuli orangutan
Tapanuli orangutan (Pongo tapanuliensis) on loomaliik inimlaste sugukonnas orangutani perekonnas. Liik on levinud Indoneesia saarestikus asuval Sumatra saarel Lõuna-Tapanuli piirkonnas. Ta on üks kolmest kirjeldatud orangutaniliigist, teised kaks on sumatra orangutan (Pongo abelii), kes elutseb Sumatra saare põhjapoolses osas ning borneo orangutan (Pongo pygmaeus). Eraldiseisva liigina kirjeldati tapanuli orangutani alles 2017. aastal. Ta on pärast bonobo (Pan paniscus) kirjeldamist 1929. aastal ainus inimahvlane, keda on tänapäeval kirjeldatud.
Avastamine ja nime andmine
Lõuna-Tapanulis Batang Toru piirkonnas nähti väikest isoleeritud orangutanide populatsiooni juba 1997. aastal, kuid sel ajal ei kirjeldatud populatsiooni eraldiseisva liigina. Tapanuli orangutani kirjeldati esimest korda 2017. aastal pärast üksikasjalikku fülogeneetilist uuringut. Uuringu käigus võeti geneetilisi proove 37 loomalt ning morfoloogiline analüüs teostati 33 isaslooma proove kasutades. Kõige olulisemat rolli liigi kirjeldamisel mängis kohalike elanike poolt 2013. aastal tapetud, hiljem holotüübina kasutusele võetud looma skelett. Sellel on omapärane näokuju, erinevused koljus ning hammastes. Skeletti säilitatakse Bogori Zooloogiamuuseumis. Geneetiline uuring näitas, et Batang Toru populatsiooni peaks käsitlema eraldiseisva liigina, kuna kaks populatsioonist võetud geneetilise materjali proovi näitasid peakomponentanalüüsil selget erinevust kahe ülejäänud orangutaniliigi geneetika vahel.
Kirjeldus
Tapanuli orangutan sarnaneb välimuselt kahe teise liigi organutaniga, kuid neil on kohevam karvastik, väiksem pea ning lamedam nägu. Isaste tapanuli orangutanide häälitsused on teiste liikide omast kõrgemad. Nende toit sisaldab putukavastseid ja okaspuude seemneid, mida teised liigid teadaolevalt toiduks ei kasuta.
Levik
Tapanuli orangutanid elavad troopilistes ja subtroopilistes niisketes laialehistes metsades Sumatra saare lõunaosas. Liigi levila piirdub merepinnast 300–1300 m kõrgusel asuva, vaid 1000 km² maa-alaga. Tapanuli orangutan jagab saart sumatra orangutani liigiga, kelle lähimad populatsioonid on kõigest 100 km kaugusel.
Kaitse
Ainult 800 vabas looduses elava isendiga on tapanuli orangutan kõige väiksema populatsiooniga inimahv. Seetõttu kuulub liik kriitiliselt ohustatud liikide hulka, kuigi ametlikku hindamist IUCN pole veel läbi viinud. Looduses elavad nad umbes 1000 km² suurusel alal. Liiki ohustavad metsaraie, küttimine, liigne inimmõju metsloomadega kaubitsemise ja ka alale ehitatava hüdroelekrijaama tõttu. Ilmselt mõjutab väikesearvulist populatsiooni ka inbriidingu depressioon ja killustatud levila.
Kaczory
Kaczory (saksa Erpel) on linn Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas Piła maakonnas, Kaczory valla halduskeskus. Kaczory asub Piłast umbes 12 km kagus.
2011 oli asula elanike arv 2904.
Kaczory sai linnaõigused sai 1. jaanuaril 2022.
Saaremaa (täpsustus)
Saaremaa võib olla:
Mõnnuste vald
Mõnnuste vald (saksa keeles Mönnust) oli vald Saaremaal Kärla kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti see vald Kärla vallaga.
Jonas Švedas
Jonas Švedas (9. oktoober 1908 Liepāja – 15. oktoober 1971 Vilnius) oli leedu helilooja ja dirigent.
Aastatel 1924–1929 õppis ta Klaipėda Muusikakoolis.
1930–1935 mängis Jonas Švedas trombooni Kaunase Riikliku Draamateatri orkestris ja Kaunase Raadio sümfooniaorkestris. 1933. asutas ta Kaunases noorte puhkpilliorkestri. 1935–1940 oli ta lauluõpetaja, koorijuht ja orkestrijuht Kaunase Aušrosi gümnaasiumis. 1936–1940 juhatas ta Kaunase Konservatooriumis (tänapäeval Leedu Muusika ja -Teatriakadeemia) trombooni ja tuuba klassi ning õpetas muusikapedagoogikat ja -metodoloogikat.
1944–1962 oli Jonas Švedas Leedu NSV Riikliku Laulu- ja Tantsuansambli kunstiline juht. 1945–1970 oli ta Vilniuse Konservatooriumi õppejõud (aastast 1966 professor) ja rahvapillide kateedri juhataja.
Jonas Švedas on maetud Vilniuses Antakalnise kalmistule.
Wilson Phillips
Wilson Phillips on Ameerika Ühendriikide popansambel. Ansambli moodustavad The Beach Boysi liikme Brian Wilsoni tütred Carnie Wilson ja Wendy Wilson ning ansambli The Mamas & the Papasi liikmete John ja Michelle Phillipsi tütar Chynna Phillips.
Ansambel saavutas tohutu edu 1990. aastal ilmunud omanimelise debüütalbumiga. Selle esisingel "Hold On" jõudis edetabelis Billboard Hot 100 esikohale ja veel paljude riikide edetabelites kõrgetele kohtadele. "Hold On" oli Billboardi 1990. aasta singlite aastalõpu edetabelis esimesel kohal. Albumilt ilmus veel neli singlit, mis kõik jõudsid Billboard Hot 100-s vähemalt esikaheteistkümne sekka, "Release Me" ja "You're in Love" jõudsid esikohtadele. Wilson Phillipsi debüütalbumit osteti USA-s viis miljonit ja maailmas kokku kaheksa miljonit koopiat. Debüütalbum tõi ansamblile neli Grammy auhinna nominatsiooni, sealhulgas parima albumi ja parima uue artisti kategoorias.
Ansambli teine, 1992. aastal ilmunud album "Shadows and Light", ei olnud nii edukas kui esimene, kuid see jõudis paljude riikide plaadimüügiedetabelitesse, ja kaks selle singlit jõudsid Hot 100-s esikolmekümne sekka.
Aasta pärast teise albumi ilmumist Wilson Phillips enam koos ei tegutsenud. Carnie ja Wendy Wilson andsid 1993. aastal koos välja jõulualbumi "Hey Santa!" ning Chynna Phillips 1995. aastal sooloalbumi "Naked and Sacred".
2010. aastal tuldi taas kokku ning anti välja jõulualbum "Christmas in Harmony". 2012. aastal anti välja album "Dedicated", mis sisaldab The Beach Boysi ja The Mamas & the Papasi laulude kavereid. Edetabelis Billboard 200 jõudis see kohale 29.
2022. aasta sügisel osales Wilson Phillips USA televisioonisaate "The Masked Singer" kaheksandas hooajas, kus saavutati teine koht.
Joonik-vakkseen
Seent on leitud ka Eestist.
Fjodor Abramov
Fjodor Aleksandrovitš Abramov (vene keeles Фёдор Александрович Абрамов; 29. veebruar 1920 Verkola, Pinega maakond, Arhangelski kubermang – 14. mai 1983 Leningrad) oli vene kirjanik, külaproosa üks tähtsamaid esindajaid.
Elulugu
pisi|Mälestustahvel Peterburis: "Selles majas elas ja töötas 1982–1983 kirjanik Fjodor Aleksandrovitš Abramov" Abramov kasvas üles lasterikkas perekonnas. Isa suri, kui Fjodor oli kaheaastane.
Ta lõpetas 1938. aastal keskkooli ja õppis edasi Leningradi ülikooli filoloogiateaduskonna. Aastal 1941 läks ta vabatahtlikuna rindele. Ta oli kaks korda haavatuna hospidalis. Aastal 1942 viidi ta üle jäätunud Laadoga järve tagalasse. Võõrkeelteoskuse tõttu teenis ta vastuluures.
Õpingud lõpetas ta 1948. aastal. Ta kaitses 1951. aastal väitekirja Mihhail Šolohhovi loomingust. Aastatel 1951–1960 oli ta Leningradi ülikooli nõukogude kirjanduse kateedri dotsent.
Kirjanikuna
Alates 1949. aastast avaldas ta kirjandusteoseid ja kirjanduskriitilisi artikleid nõukogude kirjanduse kohta. Alates 1962. aastast tegutses ta vabakutselise kirjanikuna. Jutustustega "Pelageja" (1969), "Puuhobused" (1970) ja "Alka" (1972) oli ta üks loetumaid nõukogude autoreid.
Suurt tähelepanu äratas tema eepiline romaanitsükkel "Prjaslinid" (1958–1978), milles kirjeldatakse Pekašino küla saatust sõjaajast kuni 1970. aastate alguseni. Pärast isa hukkumist sõjas sai perekonnapeaks 14-aastane Mihhail Prjaslin, kes pidi täismehe eest väljas olema.
Talle jäi keskseks nõudeks "avameelsus", mis tekitas pingeid tsensuuriga. Kirjanduse ühiskondliku angažeerituse kompromissitu nõudmise tõttu on teda sageli võrreldud ülempreester Avvakumiga.
Mõtsu vald
Mõtsu vald (saksa keeles Metzeboe) oli vald Läänemaal Hanila kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti see vald Paadrema vallaga.
De la Gardie loss
De la Gardie loss on ehitis Lääne maakonnas Haapsalus aadressil Vaba tänav 4. Hoone on tunnistatud kultuurimälestiseks.
Ajalugu
Aadlielamu näol on tegemist Haapsalu kui 19. sajandi ühe Eesti omanäolisema kuurordilinna silmapaistva ajaloolise esindushoonega, mis on tuntud kui De la Gardie krahviloss. Pidulik-sümmeetrilise välisilmega hoone on, Karl Magnus Claus De la Gardie tellimusel. Lossi läheduses asuvat parki hakati nimetama Krahviaiaks. Krahvi majanduslikul toel ehitati Haapsallu linna ka esimene mudaravila. Hiljem kuulus loss krahv Pontus Brevern de la Gardiele. Lossis elasid 1852. aastal oma kuuenädalase Haapsalus viibimise ajal troonipärija Aleksander Nikolajevitši (tulevane Aleksander II) abikaasa Maria Aleksandrova ja tema pojad suurvürst Nikolai Aleksandrovitš, suurvürst Aleksander Aleksandrovitš, suurvürst Vladimir Aleksandrovitš ja suurvürst Aleksei Aleksandrovitš. 20. ja 25. juunil 1852 külastas Haapsalut ka troonipärija Aleksander Nikolajevitš isiklikult.
2011. aastal kavandati Vaba tänaval asuva muinsuskaitse all olevate hoonete, kus asub Läänemaa haigla peahoone, restaureerimine. Alates 2012. aastast on De la Gardie loss kasutusel Läänemaa haigla hooldekoduna.
Hoone kirjeldus
Erinevalt hoone välisilmest, mis on üldjoontes säilinud algupärasena, kaotasid hoone interjöörid oma esinduslikkuse I maailmasõja aegu, mil majas majutati sõdureid, ning lõplikult 1920. aastail haiglaks ümberehitamise käigus. Ainsa De la Gardie aegse interjöörielemendina on säilinud trepihalli esimese korruse maleruuduline, mustadest ja valgetest marmorplaatidest põrand. Samas on ehituslooliselt väärtuslik ka arhitekt Artur Perna projekteeritud ja umbes 70 aastat järjepidevalt kasutuses olnud haigla siselahendus. Ilmselt on arhitekt Perna projekteeritud hoone keskosas asuv, kolme korrust ühendav esinduslik, tumedaks peitsitud puidust keerdastmetega trepp ja trepihalli avanevad, samuti tumedatoonilisest puidust tahveluksed.
Eesti Maaturism
Eesti Maaturism on aastal 2000 asutatud mittetulundusühing.
Ühingu eesmärk on maaturismiettevõtjate ühiste huvide esindamine, toetades seeläbi Eesti maaturismi arengut.
Ühingul on praegu 299 liiget.
Sala piirkond
Sala piirkond (läti Salas novads) oli 1. järgu haldusüksus Lätis.
Piirkonna keskus oli Sala küla, kus elab umbes 1600 inimest.
Piirkond moodustati 2009. aastal Sēlpilsi ja Sala vallast. 2021. aastal liideti Sala piirkond Jēkabpilsi piirkonnaga.
Julia Oleinik
pisi|Julia Zuikova (2013) Julia Oleinik (enne 2013. aastat Julia Zuikova; sündinud 6. augustil 1989 Tallinnas) on Eesti vehkleja.
2009, 2010 ja 2011 tuli ta individuaalselt ning 2004, 2007, 2012, 2014 ja 2016 naiskondlikult Eesti täiskasvanute meistriks. Aastatel 2008–2014 kuulus ta Eesti naiste epeekoondisse.
Isiklikku
Tema isa on vehkleja Viktor Zuikov, ema oli vehkleja Alla Zuikova (1964–2009).
Laisha Wilkins
pisi|Laisha Wilkins (2015) Laisha Wilkins Pérez (sündinud 18. mail 1976 Méxicos) on Mehhiko näitleja.
Eesti telekanalites näidatud seebiooperitest on ta mänginud seriaalides "Unistajad" ("Soñadoras") ja "Meeletu armastus" ("Locura de amor").
Lizums
Lizums on küla (lielciems) Lätis Gulbene piirkonnas, Lizumsi valla halduskeskus. Asulas asuvad Lizumsi mõisa (Lisohn) süda, keskkool, postkontor, apteek, raamatukogu, kultuurimaja ja koduloomuuseum. Vaatamisväärsused on veel Lea Davidova-Medene skulptuur "Tautumeita" ja kunstnik Jānis Brekte maja.
Küla juures asus varem Lizumsi raudteejaam. Külas on bussipeatused Lizums ja Lizums III.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Lizumsi mõisa peahoone ja tallid. Kohaliku kaitse all on Lizumsi mõisa hoonetekompleks, sealhulgas park, ait, aedniku maja ja kaks teenijate maja. Looduskaitse all on tammepuud ümbermõõtudega 5, 6 ja 6,56 meetrit.
Aastal 2015 oli külas 643 elanikku. Aastal 2017 oli elanikke 621, aastal 2022 aga 569.
pisi|tühi|Tuulik Lizumsis
Kaja tänav (Rakvere)
Kaja tänav on tänav Rakvere linna loodeosas, Mõisavälja linnaosas.
Tänav saab alguse Friedrich Reinhold Kreutzwaldi tänavalt ja suundub poolkaares kirde suunas kuni Oja tänavani. Tänava pikkus on 185 meetrit. Kaja tänav piirneb lääne-põhja poolt Maidla ojaga. Tänava lõunapoolsel küljel asuvad ühepereelamud, mis on ehitatud 20. sajandi teises pooles.
Kalalaev
pisi|Kalalaevu Miiduranna sadamas 2015
Kalalaev ehk püügilaev on kala, mereloomade või muude veeorganismide püügiks, aga ka vastuvõtuks, töötlemiseks ja transpordiks mõeldud laev.
Kirjeldus
pisi|„Stanisław Moniuszko“, Eesti NSV kalapüügibaaslaev 1975. aastal Kalalaeva ehituslikeks iseärasusteks on reeglina spetsiaalsete püügiseadmete või püügitingimuste, samuti püütud veeorganismide hoiukoha olemasolu. Kalalaevadel võib olla suurendatud merekindlus (näiteks suurem süvis ja parem püstuvus), võimaldamaks püüki erinevates ilmastikutingimustes.
Kalalaevu võidakse liigitada püügipiirkonna, püügimeetodi, püütava veeorganismi, aga ka muu funktsiooni põhjal.
Chatuchak
Linnaosa koosneb viiest asumist (khwaeng): Lat Yao, Sena Nikhom, Chan Kasem, Chomphon ja Chatuchak.
Eraldi linnaosaks sai Chatuchak 1989. aastal.
Lodi (Itaalia)
Lodi on linn ja vald (comune) Itaalias Lombardia maakonnas, samanimelise provintsi keskus.
Antiikajal oli Lodi kohal roomlaste munitsiipiumi õigustes asula, mille nimeks oli Laus Pompeia. Friedrich I Barbarossa purustas endise asula ja asutas 3. augustil 1158 asemele linna, mille nimeks sai Lodi.
1454. aastal sõlmiti Lodis Itaalia linnriikide vahel Lodi rahu. Lodi ja veel üheksa Lombardia-Veneetsia kuningriigi asula linnaõigused kinnitati 1815. aasta 24. aprillil.
87 meetri kõrgusel merepinnast asuva Lodi asustustihedus on keskmiselt 1055 inimest ruutkilomeetri kohta.
Haldus
Lodi piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Boffalora d'Adda, Cornegliano Laudense, Corte Palasio, Dovera (CR), Lodi Vecchio, Montanaso Lombardo, Pieve Fissiraga, San Martino in Strada, Tavazzano con Villavesco.
Lodi halduspiires asuvad järgmised fraktsioonid: Fontana, Olmo, Riolo, San Grato.
Veestik
pisi|left|Muzza kanal Lodis on mitmeid veekogusid, millest suurim on territooriumit läbiv Po vasakpoolne lisajõgi Adda. Läänepiiriks on Lodit Lodi Vecchiost eraldav Muzza kanal, esimene inimeste rajatud kanal Põhja-Itaalias ja üks esimesi tehiskanaleid maailmas.
1905. aasta terroriohvrite matusepaik
pisi|1905. aasta terroriohvrite matusepaik (2011) 1905. aasta terroriohvrite matusepaik on Tallinnas Rahumäe kalmistul asuv matusepaik, kuhu on maetud 1905. aasta revolutsiooni ohvrid.
Hauad olid algselt tähistatud raudristidega. 1959. aastal toodi kalmule 1905. aasta revolutsiooni ohvrite monument (autor skulptor Juhan Raudsepp), mis oli alates 1931. aastast seisnud Estonia teatri juures. 1969. kevadel purustasid Tallinna garnisoni mereväelased kalmude tähistuseks olnud ristid. 1974. kujundati matmispaik ümber, purustatud ristid asendati Raudsepa kujundatud hauakividega.
Lodi (Itaalia)
Kliima
Kolmekümne aasta (1961–1990) vaatluste andmetel on kõige jahedam kuu jaanuar (keskmine temperatuur +1 °C) ja kõige soojem kuu juuli (keskmine temperatuur +24,5 °C).
Ajalugu
pisi|left|Linna haldushoone seinale kinnitatud marmorbüstid linna kahele "esiisale-asutajale": vasakul [[Gnaeus Pompeius Strabo, paremal Friedrich Barbarossa]]
Kuni neoliitikumi lõpuni asustasid Lodi ala põlluharijatest nomaadid. Umbes aastal 1000 eKr rajas keldi päritolu boide hõim piirkonda Lausi nimelise asula. . Aastal 89 eKr nimetati asula Rooma konsuli Gnaeus Pompeius Strabo auks Laus Pompeiaks. Aastal 49 eKr sai Laus Pompeia munitsiipiumi õigused.
Mälestusmärgid ja vaatamisväärsused
pisi|Lodi toomkirik Võidu väljaku ääres pisi|[[Franciscus Assisist|Püha Franciscuse kiriku fassaad]] pisi|San Filippo Neri kirik
Tsiviilarhitektuur
pisi|Palazzo Broletto pisi|Sild üle [[Adda jõe]]
Kaarel Jõeväli
pisi|Kaarel Jõeväli (2013) Kaarel Jõeväli (sündinud 8. jaanuaril 1990) on Eesti kergejõustiklane.
Ta on eri aladel tulnud mitu korda Eesti meistriks.
Žanna Prohhorenko
Žanna Prohhorenko (vene keeles Жанна (õieti Жаннета) Трофимовна Прохоренко) (11. mai 1940 Poltava – 1. august 2011 Moskva ) oli vene teatri- ja filminäitleja, Vene NFSV rahvakunstnik (1988).
Tartussaare Eesjärv
Tartussaare Eesjärv (ka Eesjärv, Tartusaare järv, Ratassaare Eesjärv) on järv Järva maakonnas Järva vallas Vetepere külas. Veekogu pindala on 1,4 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 568 m.
Žanna Prohhorenko
Žanna Prohhorenko filminäitleja karjääri algus kujunes edukaks, ta mängis filmis "Ballaad sõdurist" (1959) Šurat ja filmis "Aga kui see on armastus?" (1961) Ksenija Zavjalovat. Ent hiljem Prohhorenko filmides suuremaid rolle enam ei saanud, ta mängis kõrvalosi ja hiljem episoodilisi rolle.
1964. aastal lõpetas ta Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Ülikooli.
Haapsalu kunstmuruväljak
Haapsalu kunstmuruväljak on 2008. aastal avatud kunstmuru kattega jalgpalliväljak Haapsalus, mis asub Haapsalu linnastaadionil.
Haapsalu kunstmuruväljaku suurus on 90x45 meetrit.
Sjoerd Huisman
pisi Sjoerd Huisman (19. juuni 1986 Andijk – 30. detsember 2013 Avenhorn) oli hollandi kiiruisutaja.
2009. aastal võitis ta Hollandi kiiruisutamise maratoni looduslikul jääl.
Tema õde Mariska on samuti kiiruisutaja.
Pobjeda (Novoaidari rajoon)
Pobjeda on alev Ukrainas Luhanski oblastis Novoaidari rajoonis, umbes 30 kilomeetri kaugusel Luhanskist põhjaloodes.
Asula kõrgus merepinnast on 162 meetrit.
Pobjeda asutati 1966. aastal.
2001. aastal elas asulas rahvaloenduse andmeil 654 inimest, asustustihedus inimest ruutkilomeetri kohta.
2014. aasta 3. septembril sattusid asula ja valitsusvägede baas Štšastja suunast lähtunud valitsusvastaste relvajõudude rünnaku alla. Väidetavalt said alev ja baas mitmelasulise raketiheitja BM-30 Smertš tabamustest suuri kahjustusi. Andmed võimalike hukkunute ja vigastatute kohta on vasturääkivad.
Alevivanem kinnitas päev hiljem Pobjedat külastanud OSCE vaatlejatele, et asulat tabas vähemalt 10 mürsku. Vaatlejad täheldasid sündmuskohal lõhkemata rakettide ja pommiaukude olemasolu.
Mündi vald
Mündi vald (saksa keeles Müntenhof) oli vald Järvamaal Türi kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti see vald Mäo vallaga.
Raua tänav (Rakvere)
Raua tänav on tänav Rakveres ja paikneb linna põhjaosas. Kaugus linna keskväljakust linnulennult mõõdetuna on 1,2–1,3 km.
Raua tänav on 203 meetrit pikk ja 13–18 meetrit lai ning asub Lennuvälja linnaosas. Tänav saab alguse Raudtee tänava ristmikult, kulgeb põhja suunas ja lõpeb Lennuki tänava ristmikul, ristuvaid tänavaid ei ole. Raua tänava alguses on ligikaudu 50 meetri pikkune teelõik – umbtänav, mis on ette nähtud vaid kergliiklejatele.
Aadressil Raua 1 asub Kuusakoski AS-i vanaraua kokkuostu piirdega ümbritsetud maa-ala. Tänava ääres paiknevad veel ühepereelamud, osaliselt koos abihoonetega, samuti üks korterelamu (Lennuki tn 3) ja laste mänguväljak (Lennuki tn 5). Hooned on rajatud 20. sajandi teises pooles. Tänaval kõnniteed puuduvad, paigaldatud on asfaltkatend.
Tsepeliin
pisi|[[Weimari vabariik|Saksamaal Luftschiffbau Zeppelini poolt Ameerika Ühendriikide mereväele ehitatud USS Los Angeles]] pisi|Film tsepeliini Hindenburg lendamisest ja põlengust Tsepeliin on sigarikujuline sõrestikkonstruktsiooniga õhusõiduk, mis on saanud nimetuse selle leiutaja, Saksa krahvi Ferdinand von Zeppelini järgi. Esimesi mudeleid hakati ehitama 1874. aastal, prototüüp valmis 1893. Saksamaal patenditi tsepeliin 1895., Ameerika Ühendriikides 1899. aastal.
Jäiga konstruktsiooniga õhulaev tegi esimese lennu Bodensee kohal 2. juulil 1900. Õhulaeva kereks oli metallkarkass, milles paiknesid vesinikuga täidetud mahutid. 120 meetri pikkune õhusõiduk liikus Daimler-Benzi sisepõlemismootorite abil. Lend kestis vaid 18 minutit, sest tehniliste probleemide tõttu tuli üritus katkestada. Lendu korrati sama aasta 17. oktoobril. Ferdinand von Zeppelini leiutist saatis edu ning tema nimest tuletatud sõna hakati kasutama kõikide jäikade õhulaevade kohta.
Tsepeliini kasutas reisijate veoks esimesena Deutsche Luftschiffahrts-AG (DELAG), maailma esimene lennureisifirma. DELAG oli 1914. aasta keskpaigaks müünud rohkem kui 1500 lennule üle 10 000 pileti. Esimeses maailmasõjas kasutasid Saksa väed tsepeliine pommitamiseks ja luureks. Suurbritannias hukkus tsepeliinipommitamistes üle 500 inimese.
Saksamaa kaotus 1918. aastal tõmbas tsepeliinide arengule ajutiselt pidurit. DELAG alustas 1919. aastal Berliini, Müncheni ja Friedrichshafeni vahel püsilende, kuid hiljem tuli liinitsepeliinidest Versailles' rahu tõttu loobuda, sõlmitud rahu keelas Saksamaal ka suuri õhulaevu ehitada. DELAG pääses pankrotistumisest, kuna ehituskeeldu tehti üks erand: Ameerika Ühendriikide mereväele lubati ehitada üks tsepeliin.
Pasteuri efekt
Pasteuri efekt on glükolüüsi ja käärimise pärssumine õhuhapniku toimel.
Nähtuse avastas 1861. aastal (teistel andmetel 1857) Louis Pasteur.
Roheline raamat (film)
"Roheline raamat" on Ameerika Ühendriikide 2018. aastal valminud biograafiline komöödiasugemetega draamafilm. Filmi režissöör oli Peter Farrelly.
Filmi tegevus toimub 1962. aastal ja on inspireeritud afroameerika pianisti Don Shirley ning tema autojuhi ja ihukaitsjana töötanud Frank Vallelonga (tuntud kui Tony Lip) loost.
2019. aastal võitis film kolm Oscarit.
Filmi ühe kõrvaltegelase prototüübiks on eestlasest tšellomängija Jüri Täht.
Mariupoli lahing (2022)
Mariupoli lahing oli 2022. aasta 24. veebruaril Venemaa sissetungi käigus Ukrainasse alanud lahing Mariupoli üle kontrolli kehtestamiseks. Vene relvajõud vallutasid linna täielikult 2022. aasta 20. mail, kui Azovstali viimased kaitsjad väejuhatuse käsul alla andsid.
Lahingu kulg
25. veebruariks oli linn Vene vägede poolt ümber piiratud.
5. märtsi hommikupoolikul alustati mariupollaste evakueerimist en kaudu. Õhtul teatati kuni 200 000 elaniku evakueerimise peatamisest põgenike elu säilitamise huvides. Pervõi Kanal teatas õhtul 36 isiku evakueerimisest Donetski Rahvavabariiki ja süüdistas evakueerimise peatumises Ukraina natsionaliste.
Captain Morgan
Captain Morgan on rummi bränd ehk margitoode, mida toodab firma Diageo. Rumm on saanud nime piraat Henry Morgani järgi.
Mariupoli lahing (2022)
Lahingu kulg
Vene pool esitas 21. märtsil Mariupolile ultimaatumi, milles nõudis linna alistumist hiljemalt järgmise päeva hommikuks (5.00), millele Ukraina valitsus vastas keeldumisega.
Linnavalitsuse kinnitusel oli 28. märtsi seisuga linnas hukkunud ligikaudu 5000 inimest, sh umbes 210 last. Linnast oli õnnestunud põgeneda umbes 300 000 elanikul, ligikaudu 160 000 inimest oli endiselt linnas. Ukraina süüdistab vastaspoolt tuhandete mariupollaste vägivaldses ümberasustamises Venemaale.
HUR MO planeeris ja viis Mariupoli lahingu ajal ellu sõjalise operatsiooni, mille käigus varustati Mariupolis ümber piiratud Ukraina sõjaväelasi, milleks tehti mitu lendu helikopteritega Mi-8. Ukraina kaitseministeeriumi andmetel oli 10. mai seisuga Azovstali tehasekompleksis Vene relvajõudude intensiivse rünnaku all enam kui tuhat sõjaväelast ja enam kui sada tsiviilisikut.
Nõmme keskus
Nõmme keskus on Tallinna Nõmme linnaosa Nõmme asumi osa-asum.
Ajalooliselt on see Nõmme esimene tiheasustusega ala, mis tekkis Tallinna–Paldiski raudteeliinil 1872. aastal avatud "rongipeatuse 7. verstal", hilisema Nõmme raudteejaama ümbrusse ja Pärnu maantee äärde.
Navesti vald
Navesti vald (saksa keeles Nawwast) oli vald Viljandimaal Suure-Jaani kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1899(?) ja arvatavasti siis liideti see vald Olustvere vallaga.
Eesti regionaalne areng
Eesti regionaalne areng on kirjeldus Eesti regionaalsest arengust läbi ajaloo, agraarühiskonnast kuni tänapäevani, liigendades Eesti regionaalarengu ajaloo etappidesse: Neis etappides kirjeldatakse, millised asustus- ja arenguerinevused regioonide lõikes konkreetsel etapil esinesid ja millistest looduslikest, majanduslikest ja poliitilistest teguritest regioonidevahelised erinevused tingitud olid.
Regionaalne areng enne industrialiseerimist
Kui Eesti oli agraarühiskond, polnud suuri linnu, elanikkond oli ühtlaselt üle Eesti jaotunud ja suured regionaalsed erinevused puudusid. Selle ajaperioodi asustustiheduse järgi saab Eesti jagada Kõrg- ja Madal-Eestiks, mis oli tingitud eelkõige looduslikest tingimustest. Kõrg-Eesti hõlmas Kesk- ja Lõuna-Eestit, mis ei jäänud pärast viimase mandrijää taandumist vee alla, Madal-Eesti aga jäi. Seetõttu oli Kõrg-Eestile iseloomulik viljakas pinnas põllumajanduseks, tihe teedevõrk ja suured mõisad, mille ümber talud hajali paiknesid – seega asustus oli jaotunud ühtlaselt. Seda asustustüüpi nimetatakse ka hajakülaks. Madal-Eesti hõlmas Põhja- ja Lääne-Eestit, millele oli iseloomulik suured sooalad ja väiksed mõisad, mille ümber külad olid koondunud – seega asustus oli koondunud piirkondadesse, kus olid paremad tingimused põllumajanduseks ja ehituseks. Seda asustustüüpi nimetatakse ka sumbkülaks. Neid Kõrg- ja Madal-Eesti erinevusi, mis on ajalooliselt looduslike tingimuste tõttu kujunenud, on näha kõrvaloleval asustustiheduse kaardil.
Regionaalne areng pärast industrialiseerimist
Eesti ala industrialiseerimisel perioodil 1860–1915 algas kiirem ja ulatuslikum linnade kasv ja areng. Linnade kasvule aitas industrialiseerimisperioodil kaasa ka demograafiline olukord: Eesti oli jõudnud demograafilise üleminekuni, mis suurendas migratsiooni linnadesse. Määrava tähtsusega muutus oli ka pärisorjuse järkjärguline kaotamine 19. sajandi jooksul, mis suurendas inimeste liikumisvabadust.
1860. aastal algas nii Eestimaa kui ka Liivimaa kubermangus talude päriseksostmine. Pärisorjuse kaotamine ja talude päriseksostmine muutsid Eesti asustusstruktuuri rohkem hajutatumaks, talusid ja maid osteti ka aladele, mis polnud varem kasutusel ja mis polnud nii viljakad. 19. sajandi lõpuks oli 80% Liivimaa kubermangu taludest ja 50% Eestimaa kubermangu taludest talupoegade poolt ära ostetud. Seega Liivimaa kubermangus oli talusid ja maad rohkem talupoegade käes kui Eestimaa kubermangus.
Paleotsönoos
Paleotsönoos ehk paleobiotsönoos on taimede ja loomade kivististe kogum settekivimeis.
Eesti regionaalne areng
Regionaalne areng pärast industrialiseerimist
Suurematest linnadest arenesid kiiremini Tallinn tänu masinaehitusele, Narva tänu tekstiilitööstusele, Pärnu tänu tselluloositööstusele, Valga tänu transiitkaubandusele ja Tartu tänu Tartu Ülikooli taasavamisele. Lisaks suurematele linnadele arenesid ka väiksemad linnad, eriti tehaste lähedale ja raudteede sõlmpunktidesse. Kuna talupojad said nüüd talusid päriseks osta, tekitas see nõudluse kohalike teenuste ja tööstusettevõtete järgi. Seetõttu kasvasid 19. sajandi lõpus eriti Kõrg-Eesti väikelinnad, kuna Liivimaa kubermangus osteti rohkem talusid talupoegade poolt ära kui Eestimaa kubermangus. 19. sajandi lõpuks elas linnades 19% elanikest, mis on võrreldes aastaga 1863 kahekordne suurenemine.
Regionaalne areng I Eesti Vabariigi ajal (1918–1940)
Pärast Eesti Vabariigi väljakuulutamist ja Eesti Vabadussõda varises suurtööstus kokku, kuna suur Venemaa turg sulgus. Seetõttu hakkasid arenema väikesed põllumajandusettevõtted ja metsatööstus. Suurte tööstuslinnade kasv ja areng peatus. Mõnede tööstuslinnade elanikkond isegi vähenes, nt Valgas ja Narvas, kuna demograafiline üleminek oli lõppemas, mis põhjustas rahvastikukasvu vähenemise. Peamiselt kasvasid kohalikud keskused, mis varustasid põllumajandustööstust masinate ja vajalike kaupadega ning töötlesid põllumajandussaadusi ekspordiks. Väiksemate keskuste kasvule aitas kaasa ka 1919. aastal alanud maareform, mille tagajärjel kujunes mõisamaadele põllumajanduslike väikemajapidamiste hajutatud võrgustik, mistõttu talude arv jälle kasvas.
Paleotsönoos
Kuna kõik endisaegsed taimed ja loomad pole kivististena säilinud või pole mattunud setteisse oma elupaigas, siis ei vasta paleotsönoos täpselt omaaegsele biotsönoosile.
Eesti regionaalne areng
Regionaalne areng I Eesti Vabariigi ajal (1918–1940)
Pärast 1930. aastate majanduskriisi hakkas Põhja-Eestis kapitalimahukas tööstus uuesti arenema tänu põlevkivile, puidule ja fosforiidile. Seetõttu hakkasid linnad jälle suurenema, eriti tööstuslinnad. Ka Lääne-Eesti kuurortlinnad taastasid oma tähtsuse. Tallinnas algas linna suurenemise tõttu suburbanisatsioon Nõmme aedlinna ehitusega. 1938. aastal linnade arv kasvas lausa 12-st 35-ni, kuna kasvanud linnadele anti kohaliku omavalitsuse õigused ja need nimetati linnadeks. Siiski oli linnaelanike osatähtsus Eestis palju väiksem võrreldes Lääne-Euroopaga. 1922. aastal elas 27% elanikkonnast linnades ja 1934. aastaks oli see tõusnud ainult 1% võrra. Siiski, linnadest sai Esimese Eesti Vabariigi ajal ka eestlaste elukoht – mitusada aastat kestnud võõrvõimu ajal elasid linnades põhiliselt sakslased, venelased ja rootslased.
Teise maailmasõja tõttu lahkus Eestist lääneriikidesse palju haritlasi ja ettevõtlikke inimesi. Linnades ja rikkamates maapiirkondades inimeste arv vähenes ja venelastest immigrandid ning allesjäänud inimesed kolisid lahkunud inimeste asemele. See muutis Eesti arengupotentsiaali halvemas suunas.
Regionaalne areng Nõukogude Liidu perioodil (1940–1991)
Nõukogude Liidu tööstuspoliitika, tsentraalne planeerimine ja haldusreformid mõjutasid tugevalt Eesti regionaalset arengut, mõjutades kohalikku tootmisstruktuuri, rändevoogusid ja kapitali ümberjaotamist regioonide vahel. Nõukogude Liit ei üritanud regionaalseid arenguerinevusi Nõukogude Liidu piires vähendada, Eesti NSV regionaalsete erinevuste vähendamisest rääkimata. Enamus kapitali läks Moskva oblasti. Lisaks mõjutas Eesti regionaalset arengut läänepiiri sulgumine ja idapiiri avanemine – Eesti pidi Lääne majandusruumist ümber orienteeruma Nõukogude majandusruumi ja seetõttu Lääne-Eesti arenguvõimalused vähenesid.
Nõukogude tööstuspoliitika muutis Eesti tõeliseks tööstusühiskonnaks, kasutades ära Eesti loodusressursse ning oskustööjõudu ja rakendades masstootmist – sotsiaalset fordismi. Industrialiseerimine põhjustas tööstuslinnade kasvu ja maaelanikkonna osatähtsuse vähenemise. Industrialiseerimine oli kõige intensiivsem 1960.–1970. aastatel. Põhiliselt tehti investeeringuid Kirde-Eestisse ja Tallinna – seetõttu Lõuna- ja Lääne-Eesti stagneerusid. Industrialiseerimine põhjustas suuri keskuse ja ääremaa vahelisi erinevusi, kuna investeeriti suurematesse linnadesse ja ainult teatud piirkondadesse. Suur osa tööealistest elanikest kolis ääremaadelt töökohtadele ja teenustele lähemale. Tööealine elanikkond on koondunud teatud valdadesse eelkõige töökohtadele lähemale, mille tagajärjeks oli ääremaaliste valdade pensioniealiste osakaalu suurenemine. Lisaks põhjustas idast tulnud immigrantide voog mitmete regioonide, eriti Tallinna piirkonna ja Kirde-Eesti rahvusliku struktuuri märkimisväärse muutumise.
Lisaks tööstuse arendamisele põhjustasid inimeste maalt ärakolimise ja intensiivse linnastumise sundkollektiviseerimine, kohalikel omavalitsustel põhineva haldussüsteemi hülgamine ja maaelanike halvad elutingimused. Riik ehitas uusi elamispindu ja teenindusasutusi (koolid, lasteaiad, rahvamajad, sööklad), et meelitada inimesi kolhoosikeskustesse elama. Siiski, 1960. aastateks maaelanikkonna arv stabiliseerus, kuna linnastumine toimus varem peamiselt suure immigratsiooni tõttu. 1959.–1962. aasta haldusreformi tagajärjel moodustati Eesti territooriumil 15 rajooni, millel on tänapäevaste maakondadega samad piirid. Seetõttu tekkisid regionaalsete keskuste (Tallinn, Tartu jt) kõrvale ka kohalikud keskused, nt Põlva, Jõgeva ja Valga – see mõjutas oluliselt tänapäevast linnade võrku.
1970. aastatel hakkas Eesti põllumajandustööstus arenema, kuna spetsialiseeruti loomsete saaduste tootmisele, mida vajasid Nõukogude Liidu suured linnad. Sellega kaasnes ka maapiirkondades majanduskasv. Põhilised investeeringud tehti kolhoosikeskustesse, välja arvatud Lõuna-Eestisse. Üha rohkem inimesi kolis maale põllumajandussektori palgakasvu, linnade elatustaseme vähenemise, ökoloogilise teadlikkuse levimise ja eeslinliku eluviisi populaarsuse tõttu. Lisaks tundsid eestlased linnades rahvuslikku rõhumist. Peamiselt kolisidki maale eestlased, välistööjõu migreerumine linnadesse jätkus. Seetõttu eestlaste osakaal linnades vähenes, eriti Põhja-Eesti linnades. Eestlased kolisid enamasti linnade lähedale, mistõttu Harjumaa elanikkond suurenes 1979.–1989. aastal 18 000 inimese võrra. Lisaks muutusid atraktiivseteks ka Lääne- ja Kesk-Eesti ning Saaremaa ja Hiiumaa. Seega hakkas Lääne-Eesti arenema sinna tehtud investeeringute ja linnast maale kolinud inimeste tõttu, kuigi Nõukogude perioodi alguses oli see piirkond olnud halvemas seisus: ettevõtlusaktiivsus oli olnud väike ja investeeringuid oli tehtud vähe. 1983 oli esimene kord 20. sajandi jooksul, kui maaelanikkond hakkas suurenema. 1989. aastal elas linnades 90% mitte-eestlastest ja 56% eestlastest, seega Nõukogude perioodi lõpus olid eestlased suuresti seotud maapiirkonna ja põllumajandusega.
Regionaalne areng pärast taasiseseisvumist (1991–2004)
Kõige rohkem mõjutasid Eesti regionaalset arengut pärast taasiseseisvumist muutused makromajandusstruktuuris. Tsentraalne majanduse planeerimise asendus liberaalsete turumajandussuhetega ning Eesti pidi ümber orienteeruma Ida majandusruumist Lääne majandusruumi. Põllumajandussektori tööhõive vähenemine oli 80%, aga see oli ka suur ka tööstussektoris. Seetõttu kasvas maapiirkondade töötus tohutult, eriti lõunapoolses Eestis, mis on olnud traditsiooniliselt põllumajanduslik. Tööhõive tõusis teenindussektoris, aga see oli kasulik ainult suurematele linnadele, mitte väiksematele linnadele ja maapiirkondadele.
Keskuse ja ääremaa vahelised erinevused suurenesid 1990. aastate alguses märgatavalt, kuna enamus investeeringuid tehti Tallinna piirkonda. Tallinna suuremad palgad ja suurem valik töökohti põhjustas juba 1990. aastatel suure migratsiooni Tallinna, mis veelgi halvendas teiste piirkondade arengupotentsiaali. Regionaalsete ja kohalike keskuste roll oli seetõttu märkimisväärselt vähenenud. Kuigi kohalikud omavalitsused ei suutnud 1990. aastate alguses oma arenguprobleeme ise lahendada, polnud regionaalpoliitika ja mahajäänud piirkondade aitamine uue valitsuse prioriteet. Peamine eesmärk oli ettevõtluse arendamine, teised prioriteetsed valdkonnad nagu puudulik infrastruktuur ja teenuste vähene kättesaadavus maapiirkondades jäeti kõrvale, peamiselt rahaliste vahendite puudumise tõttu.
Regionaalne areng pärast Euroopa Liidu (EL-i) liikmeks saamist (2004–...)
Kui Euroopa Liidu liitumiseelsel perioodil algatati palju uusi regionaalselt suunatud programme, siis pärast EL-iga liitumist regionaalselt suunatud programmid vähenesid märgatavalt. EL-i rahalisi vahendeid hakati poliitikute poolt kasutama sotsiaalse infrastruktuuri objektide ehitamiseks, aga mis ei keskendunud regioonide majanduse edendamisele. Raagmaa ja Kroon on oma artiklis "Central places versus networks: The future of collective farms built community infrastructure in Estonia" kirjutanud, et keskendumine infrastruktuuri ehitamisele oli põhjustatud kohalike omavalitsuste rahaliste vahendite puudumisest ja asjaolust, et linnapea suutlikkust mõõdetakse füüsilisse infrastruktuuri tehtud investeeringuid arvesse võttes. Seetõttu kadus jätkuvalt töökohti ja teenuseid väljaspool suuremaid linnu ning töökohtade, inimeste ja teenuste koondumine Tallinna jätkus.
Rahaliste vahendite tsentraliseerimine ja politiseerimine juba enne EL-iga liitumist muutis kohalikud omavalitsused sõltuvaks keskvalitsuste otsustest. Garri Raagmaa on oma teadusartiklis "Europeanization and De-Europeanization of Estonian Regional Policy" kirjutanud, et selline süsteem on kasulik valitsevale parteile, kes saab otsustada rahaliste vahendite jagamise üle ja saab seeläbi oma võimu kohalikul tasandil suurendada. Seetõttu maapiirkondade ja vanade tööstuspiirkondade struktuursed probleemid jätkusid, kuna investeeringuotsused polnud läbikaalutletud. Riigieelarve mahu suurenemisega 2005. aastal algatati mitmeid regionaalprogramme, aga EL-i finantseerimisperioodil (2007–2013) keskenduti jätkuvalt rohkem sotsiaalse infrastruktuuri ehitamisele, mitte ettevõtluse arendamisele. Pärast majanduskriisi on Vabariigi Valitsus hakanud rohkem investeerima ka ettevõtluse arendamisse ja tööstusaladesse. Siiski pole Eesti regionaalpoliitika raamistik sisuliselt muutunud, hoolimata majanduskriisist ja tööstuspiirkondades ning maapiirkondades toimuvast massiivsest väljarändest.
Eesti regionaalarengu strateegias aastateks 2005–2015 on välja toodud, et tasakaalustatud regionaalne areng on jäänud saavutamata rahaliste vahendite puudumise ja sektoraalsete poliitikate vähese koordineerimise tõttu. Inimesed ja majandus koonduvad Tallinna piirkonda ja see trend on intensiivistumas. Seega Eesti regionaalpoliitika pole olnud efektiivne.
Eesti teadlased ja poliitikud Eesti regionaalsest arengust
Praegune regionaalminister Siim Kiisler on teadlastega sama meelt, et edaspidi on oluline pöörata tähelepanu töökohtade ja taristu loomisele ja IKT-le, kuna siiamaani on regioone toetatud vaid sotsiaalse infrastruktuuri arendamiseks.
Garri Raagmaa kirjeldas 1990. aastate alguses kolme tüüpi probleemseid alasid, mis on samad ka aastal 2011:
Raagmaa on Eesti regionaalse arengu kokku võtnud nii: kui 20. sajandi lõpus oli rikkaim piirkond põllumajanduslik Lõuna-Eesti ja 20. sajandi keskel toimus suurim areng tööstuslikus Kirde-Eestis, siis praegu on need kõige probleemsemad regioonid: seal on suur tööpuudus, väiksed sissetulekud ja madal elukvaliteet. Kuigi majandustegevus koondub endiselt Tallinna, siis kultuuriliselt ja looduslikult atraktiivsel Lõuna-Eestil on veel kõvasti arengupotentsiaali, kui piisavalt inimesi hindab head ja looduslähedast elukeskkonda, nagu 1970. aastatel muutus Lääne-Eesti inimestele atraktiivseks elukohaks. Ka Kirde-Eestil on potentsiaali, kui suhted Venemaaga paranevad ja suudetakse piisavalt turiste sinna meelitada.
Watthana
Watthana (tai วัฒนา) on Bangkoki linnaosa (khet).
Linnaosa koosneb viiest asumist (khwaeng): Khlong Toei Nuea, Khlong Tan Nuea ja Phra Khanong Nuea.
Watthana linnaosa on moodustatud 1998. aastal.
Olvi Murumets
Olvi Murumets (eesnimena ka Olli, aastani 1936 Olga-Helene; perekonnanimi aastani 1941 Rebane; 1. mai 1895 Tartu – 13. oktoober 1983 Tartu) oli Eesti kergejõustiklane ja spordipedagoog.
Ta tuli kergejõustikus 8 korda Eesti meistriks: 1924–1926 60 m jooksus, 1924–1927 kaugushüppes ja 1924 kõrgushüppes.
Hugo-Eugen Väli
Hugo-Eugen Väli (ka Hugo Väli; 19. mai 1902 Üksnurme küla, Saue vald – 22. september 1944 Tallinn) oli eesti jalgpallur.
1925 liitus ta Tallinna Jalgpalli Klubiga (TJK). 1930 liitus ta Tallinna JS Estoniaga.
Kuldar Sikk
pisi|[[Ott Tänak ja Kuldar Sikk 2010. aasta Walesi rallil]] Kuldar Sikk (sündinud 20. juunil 1979 Puhjas Tartumaal) on Eesti autosportlane (kaardilugeja).
Ta on olnud muuhulgas Urmo Aava, Ott Tänaku ja ukrainlase Juri Protassovi kaardilugeja.
2001. aastal võitis ta Eesti meistrivõistlustel klassis A 2000+ hõbemedali ja 2010. aastal klassis N 2000+ pronksmedali.
2020. aasta sügisest kuulub Sikk Eesti Autospordi Liidu juhatusse.
Mühlhausen
Mühlhausen on linn Saksamaal Tüüringi liidumaa loodeosas.
Ajalugu
Mühlhausenit on esimest korda mainitud aastal 967, hiliskeskajal sai see üheks olulisemaks linnaks Kesk-Saksamaal. 13. sajandi keskel sai see vabaks riigilinnaks, Saksa-Rooma keisririigis. Selle alla kuulus umbes 220 km² suurune ala ja 19 küla. Kaugkaubanduse olulisuse tõttu oli Mühlhausen mõjukas vaatamata väiksele rahvaarvule (umbes 10 000 inimest aastal 1500).
Mühlhausenis on ka tänapäeval säilinud suur hulk ajaloolisi ehitisi ning seda peetakse ka üheks suuremaks keskaja linnaks Saksamaal.
Inimesi
Aastatel 1707–1708 töötas Mühlhausenis orelimängijana Johann Sebastian Bach. Teoloog Thomas Müntzer, Brooklyni silla konstrueerija John Augustus Roebling ja Preisimaa 19. sajandi tuntud arhitekt Friedrich August Stüler olid sündinud Mühlhausenis.
TOUREST
Messil esindatud ettevõtete hulka kuuluvad reisibürood ja reisikorraldajad, lennu-, kindlustus-, laeva- ja bussifirmad, majutusasutused, reisimise tugiteenuste pakkujad, välisriikide turismiorganisatsioonide esindajad, Eesti maakondade esindajad, kodumaised spaad ning turismiatraktsioonid.
Tourest toimub igal aastal veebruari teisel nädalavahetusel.
Temaatiliselt jagatud messihallid aitavad külastajatel ja eksponentidel orienteeruda Touresti laias tootevalikus.
Messi esimesel päeval leiab aset turismiprofessionaalidele suunatud programm. Touresti külastavad ning kohalike eksponentide/teenusepakkujate toodete/teenustega tulevad tutvuma ja ärisidemeid sõlmima messi Hosted Buyeri programmi raames ligi 50 välismaist reisiettevõtjat.
Messil kuulutab Eesti Turismi- ja Reisifirmade Liit välja aasta turismiobjekti ja aasta turismiedendaja.
Suur pesaseen
Suur pesaseen (Nidularia deformis) on kandseente hulka kuuluv seeneliik.
Seent on leitud ka Eestist.
Seen on söödav.
Isola dei Topi
Isola dei Topi (itaalia keeles 'hiirte saar') on väike asustamata kaljusaar Itaalias Toscana maakonnas Livorno provintsis Rio Marinas. Kuni XVI sajandini oli kaartidele saare nimeks märgitud Brascuola.
Isola dei Topi asub Toscana saarestikus, Türreeni ja Liguuria merd ühendavas Piombino väinas, umbes 300 meetrit Capo Castellost põhjas (Cavos). Saare kõrgeim punkt on merepinnast 33 meetri kõrgusel.
Saar on osa 1996. aastal rajatud Toscana saarestiku rahvuspargist (Parco nazionale dell'Arcipelago Toscano).
pisi|tühi|Vaade saarele põhjast
Devlet Hatun
Devlet Hatun (1365–1413) oli kaheteistkümnes sultan Bayezid I naine ja Mehmed I ema.
Endla (perekonnanimi)
Endla on eesti perekonnanimi.
Meinhard Leetmaa
Meinhard Leetmaa (kuni 1936. aastani Meinhard Hanni; 17. november 1903 Mäetaguse vald, Virumaa – 31. oktoober 1980 Stuttgart) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Endla (perekonnanimi)
Nimede eestistamisel anti Endla perekonnanimeks isikutele, kelle varasem perekonnanimi oli Einblau, Endemann, Hindrikson, Kulp ja Preema. Albert Endla palvel kanti Endla perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 48 all (Siseministeeriumi teadaanne 5. aprillist 1935).
Meinhard Leetmaa
Ta teenis 1. Jalaväerügemendis, osales 1. detsembri mässu mahasurumises (sai rahalise autasu), Sõjavägede Staabis ja 2. Üksikus Jalaväepataljonis, oli ka riigikaitseõpetaja. Saksa okupatsiooni ajal oli ta 2. piirikaitserügemendi III pataljoni ülem, ülendati majoriks, autasustati II klassi raudristi ja II klassi Sõjateenete ristiga.
Varjas end Nuias Alfred Sepa nime all, legaliseerus 1954. aastal. 1965. aastal sai loa külastada oma peret Lääne-Saksamaal, jäi sinna ja elas Meinhard Hannigi nime all.
Tartussaare Tagajärv
Tartussaare Tagajärv (ka Tagajärv, Kihmjärv, Kihmajärv) on järv Järva maakonnas Järva vallas Vetepere külas. Veekogu pindala on 10,5 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 2392 m.
Aleksei Aleksejev (jalgpallur)
Ta mängib Eesti Meistriliiga klubis JK Sillamäe Kalev.
Daugavpilsi Borissi ja Glebi katedraal
Daugavpilsi Borissi ja Glebi katedraal (läti keeles Daugavpils Borisa un Gļeba pareizticīgo katedrāle) on Läti Õigeusu Kiriku Daugavpilsi ja Rēzekne piiskopkonna katedraal Lätis Daugavpilsi linnas Jaunbūve linnaosas aadressil Tautas iela 2. Mahutavuselt (5000 inimest) on katedraal suurim kirik Lätis.
Kirikuhoone
Pseudovene stiilis hoone on projekteerinud arhitekt M. Pozarov. Kirikuhoone pikkus on 40, laius 20 meetrit ja kõrgus 16 meetrit (koos torniga 56 meetrit). Katedraali kaunistavad kolm torni, kullatud kupleid on kümme. Hoone katusel paikneb kellatorn nelja kellaga. Apsiid on hulknurkne.
Kirik on kolme lööviga, lööve eraldavad 14 sammast. Peaaltar on pühitsetud Borissile ja Glebile. Kirikus asub kolmekorruseline tammepuust ikonostaas, mille ikoonid on koopiad Viktor Vasnetsovi loodud ikonostaasist Kiievi Vladimiri katedraalis.
Lauri Lelumees
pisi|Lauri Lelumees (vasakul) ja [[Margus Luik (2015)]] Lauri Lelumees (sündinud 23. aprillil 1978 ) on Eesti käija.
Daugavpilsi Borissi ja Glebi katedraal
Kirikuhoone
thumb|left|Katedraali sisevaade
Ajalugu
Praeguse katedraali kohale rajas esimese õigeusu kiriku kindralkuberner Konstantin von Kaufmann. Aastal 1903 otsustati Polotski piiskopkonna valitsuses rajada selle asemele Daugavpilsi kindluse garnisonile uus kirik. Ehitustööd algasid 1904. aastal ja hoone valmis aastal 1905. Vana rauast kirikuhoone viidi Jersikasse. Hoone ehitust rahastas armee.
Lauri Lelumees
Ta on Eesti meistrivõistlustel käimises ja ekidenis võitnud kokku 41 medalit: 27 kulda ja 14 hõbedat.
Daugavpilsi Borissi ja Glebi katedraal
Ajalugu
Kirik pühitseti 25. juunil 1905 (vana kalendri järgi 12. juunil). Ehkki Esimese maailmasõja ajal toimusid kirikus pidevalt palvused, algasid regulaarsed jumalateenistused alles aastal 1922, mil sealseks vaimulikuks oli preester Augusts Pētersons (hilisem Läti metropoliit Augustins (Pētersons)). Varem viisid kirikus jumalateenistusi läbi teiste koguduste preestrid; põhiliselt aga Daugavpilsi Aleksander Nevski kiriku vaimulik isa Odelski. Sõja ajal kannatada saanud kirikut remonditi korduvalt (aastail 1922–1923 taastati katus, aastail 1926–1927 vahetati see uue vastu, aastail 1930–1931 taastati aga kannatada saanud interjöör.
Angélica Vale
pisi|Angélica Vale (2009) Angélica María Vale Hartman (sündinud 11. novembril 1975 Méxicos), tuntud kui Angélica Vale, on Mehhiko draama- ja komöödianäitleja ning laulja.
Daugavpilsi Borissi ja Glebi katedraal
Ajalugu
thumb|Vaade katedraalile apsiidipoolsest küljest
Aastal 1925 hakati kirikus kaks korda kuus pidama lätikeelseid jumalateenistusi. Aastal 1938 ordineeriti kirikus ametisse Läti Õigeusu Kiriku Jersika vikaarpiiskopkonna piiskop Aleksander. Piiskopi residentsiks sai sama kirik; sellest ajast peale oli Daugavpilsi Borissi ja Glebi kirik katedraal.
Angélica Vale
Eesti telekanalites on näidatud tema osalusega seebioopereid "Unistajad" ("Soñadoras") ja "Armastuse teed" ("Las vías del amor").
Daugavpilsi Borissi ja Glebi katedraal
Ajalugu
Pärast Teist maailmasõda laastasid kirikut kahel korral tulekahjud. Toonane kiriku eestseisja Nikolai (ametis aastail 1951–1984 juhtis kiriku taastamistöid; tema eestvedamisel istutati kiriku ümber ka puud.
Maidla tänav
Maidla tänav on tänav Rakvere linna loodeosas, Mõisavälja linnaosas.
Daugavpilsi Borissi ja Glebi katedraal
Ajalugu
Vahepeal katedraali staatuse kaotanud kirikust sai taas katedraal aastal 1989, mil avati taas Daugavpilsi vikaarpiiskopkond ja uueks Daugavpilsi piiskopiks sai Aleksandr (Kudrjašov).
Kirikut remonditi põhjalikult aastail 2004–2008. Remonditööde käigus kullati taas üle ka katedraali oma esialgse välimuse kaotanud kuplid.