cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Meremäe Kool
Maakonnakeskusest Võru linnast on kool 35 km ja Vene Föderatsiooni riigipiirist 5 km kaugusel. Ajaloolis-kultuuriliselt asub Meremäe kool Setumaal. Kool on munitsipaalasutus, mille pidaja on Meremäe Vallavalitsus. Kooli tegutsemise vorm on põhikool-lasteaed. 2010/2011. õppeaastal töötas lasteaias 1 liitrühm 17 lapsega ja koolis õppis 51 õpilast 5 klassikomplektis. Õpetajaid töötas koolis 15 ja lasteaiaõpetajaid 3.
Kool asub hoones, mis on ehitatud 1960. aastal. Samas majas töötavad lasteaiarühm, valla arhiiv ning MTÜ Meremäe Kultuuriühing.
Pilistvere raamatukogu
Pilistvere raamatukogu on 2019. aastast Kõo raamatukogu haruraamatukogu Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Pilistvere külas.
Meremäe Kool
1960. aastal alustas vastvalminud kool tööd Meremäe Keskkoolina.
Pilistvere raamatukogu
Raamatukogu direktor on Ille Riisk.
Ajalugu
1879. aastal teatas C. R. Jakobson raamatukogu asutamisest Pilistveres ajalehes Sakala. Raamatukogu asutasid 20 meest neljast külast, kellest igaüks teatud raha (põhjuskapitali) sisse maksis. Kogutud raha eest osteti 140 raamatut ja igaüks, kes raamatuid laenutada tahtis, maksis iga raamatu eest nn kuluraha. Esimene Pilistvere raamatukogu tegutses ainult 1880. aastate lõpuni.
Meremäe Kool
Koolis on kasutatavat üldpinda 2016 m². Hoonele on paigaldatud uus katus. Nullkorrusele on välja ehitatud tänapäeva nõuetele vastav sööklakompleks ja renoveeritud võimla koos riietus- ja duširuumide ning saunadega. Remonditud on garderoob ja jõusaali ruum. Paigaldatud on ka uus küttesüsteem. I korrusel paiknevad kooli raamatukogu ja muusikakabinet ning MTÜ Meremäe Kultuuriühingu kontor. II korrusel asuvad õpetajate tuba, direktori kabinet, eripedagoogi-logopeedi kabinet, inglise keele kabinet, loodusloo/ajaloo kabinet, vene keele kabinet ning väljaüüritud kabinet valla arhiivile. Samal korrusel asuvad ka tualettruumid. III korrusel asub arvutiklass, eesti keele kabinet, kaks algklasside kabinetti, matemaatika kabinet ja pikapäevarühma mängutuba. Kooliõuele on ehitatud projektipõhiselt väliklass (õuesõppeklass). Poiste tööõpetuse tunnid toimuvad Meremäe Noortekeskuse majas. Kabinet on varustatud kaasaegsete õppevahenditega Koolil on oma mänguväljak ja staadion. 2007. aasta projektiga valmisid lastele liikumistegevuseks vajalikud rekvisiidid. Paigaldati liivakast, kiiged ja mängupaviljon. Staadioni üldpind on 1,4 ha, ümbritsetud kuusehekiga. Jooksuraja pikkus 250 m ja kaetud purustatud kivisöega. Remonti ja korrastamist vajavad jalgpalliväljak, hüppekastid, heite- ja tõukeringid ning võimlemis-turnimisvahendid. Staadionil asub ka 2007. aastal ehitatud skate-park ja korvpalliväljak.
Pilistvere raamatukogu
Ajalugu
1891. aastal asutati Pilistveres karskusseltsi „Tugevus“ juurde raamatukogu. Viimased andmed karskusseltsi „Tugevus“ raamatukogust pärinevad aastast 1908.
Meremäe Kool
Huvitegevusteks on võimalus osa võtta laulu-muusika, kunsti, näitemängu, puutöö, laserdisaini ja pärimuskultuuri ringidest. Lasteaed on avatud kella 7–19 ja lasteaias on üks liitrühm. Põhitegevus: koolieast noorematele lastele hoiu ja alushariduse omandamise võimaldamine.
Pilistvere raamatukogu
Ajalugu
1896. rajati Pilistvere kiriku juurde koguduse raamatukogu.
1897. aastal rajati Pilistvere kihelkonnakooli juurde raamatukogu. 1930. aastate lõpuks oli see üks suuremaid kooliraamatukogusid.
1908. aasta juulis loodi Kõo Noorsoo Ühisus, mis reorganiseeriti 1909 Pilistvere Haridusseltsiks. Eestseisuse juures hakkasid tegutsema raamatukogu ja kõneõhtute komisjon. Raamatukogudele tõid tollal sissetulekut näitemüügid, peod ja näidendid. Pilistvere Haridusseltsi raamatukogu on algusest peale asunud Pilistvere rahvamajas. Aastal 1921 asutati praeguse Pilistvere raamatukogu laenutuspunkti piirkonnas asuvas Maalasti külas Maalasti Lugemisring. Lugemisringil oli spordiosakond. 1930. aastatel oli Maalasit kirjatalus asuvas raamatukogus üle 1000 raamatu.
1927. aastal asutati Kõo Haridusselts kohalike kultuurihuviliste algatusel. Samal ajal ühendati Pilistvere Haridusselts Kõo Haridusseltsiga ja Pilistveres asuv raamatukogu oli mõnda aega Kõo Haridusseltsi üks osakond. 1930 toodi raamatud Pilistverre tagasi. 1939. aastal kinkis Eistvere mõisnik Otto von Mühlen oma raamatud Pilistvere raamatukogule. Sõja ajal käksid need kõik kaduma.
1940. aasta suvest jäid raamatukogud suures osas suletuks. Pilistvere rahvamajas avati külaraamatukogu 8. jaanuaril 1946. Haridusseltsi ajast oli alles 270 raamatut.
1965. aastal oli Pilistvere Jaoskonna Haigla juures rändkogu (mõned aastad).
1978. aastal loodi Koksvere külasse teeninduspunkt, mis on tänaseni aktiivset kasutamist leidnud.
Tänapäev
Pärast Lembe Alliku pensionile siirdumist 2012. aastast teenindab elanikke Pilistvere raamatukogus ja Koksvere laenutuspunktis Kõo raamatukogu.
2019.aasta 1. jaanuarist reorganiseeriti Pilistvere raamatukogu Kõo raamatukogu haruraamatukoguks.
Töötajad
Leida Rei, Rudolf Tschejenjuk, Valentina Martin 1946–1948
Linda Leis 1949–1954
Heljo Nael, Vaike Sverev, Raja Hüpponen, Heljo Naarits, Eiri Söödor 1954–1958
Lembe Allik 1965–2012
Valküüride lend
"Valküüride lennuks" (saksa keeles Walkürenritt või Ritt der Walküren) nimetatakse III vaatuse algstseeni Richard Wagneri ooperist "Valküür" ("Die Walküre"), mis on ühtlasi kolmas ooper Wagneri ooperitetraloogias "Nibelungi sõrmus".
Eraldi esitatuna on "Valküüride lend" tüüpiliselt umbes kolmeminutiline instrumentaalpala. Koos "Lohengrinist" pärit "Pulmamarsiga" peetakse seda üheks tuntumaks Wagneri teoseks. "Valküüride lend" kestab ooperis kaheksa minutit ja algab III vaatuse algstseenis. Selle taustal viivad neli Brünhilde valküüridest õde lahingus langenud kangelasi Valhallasse. Algselt oli Wagner pikka aega kategooriliselt "Valküüride lennu" ooperist eraldi palana esitamise vastu, nimetades seda 1870. aastate esimesel poolel "täielikuks mõtlematuseks". 1876. aastaks loobus ta oma algsest keelust ja nõustus pala eraldi esitamisega.
Automatiseeritud kauplemine
Automatiseeritud kauplemine on väärtpaberitega kauplemine arvutiprogrammi abil, mis kasutab matemaatilisi valemeid, ette antud parameetreid või muud informatsiooni ning sooritab väärtpaberitehinguid automaatselt, jälgides kindlat kauplemisstrateegiat.
Ajalugu
Kõige esimene automatiseeritud kauplemissüsteem loodi aastal 1949, kui Richard Donchian lõi ühe esimese avalikult kaubeldava tooraine kaubandusfondi. Fond genereeris automaatselt tehingukorraldusi (aktsiaordereid), kasutades käsitsi kaardistatud informatsiooni. Automatiseeritud kauplemine hakkas rohkem populaarsust koguma 1990. aastatel, kui väikeaktsionärid said personaalarvutiga interneti kaudu osta automatiseeritud kauplemissüsteeme, mis genereerisid ostu- ja müügisignaale. Kümnendi lõpus oli võimalik automatiseeritud kauplemissüsteemidel müügi- ja ostukorraldusi teha otse internetis. Tänapäeval on väikeaktsionäridel võimalik osta taoliste süsteemide teenuseid ning saata müügi- ja ostusignaale interneti kaudu. Leidub ka väikeaktsionäre, kes loovad ise automatiseeritud kauplemissüsteeme, sest programmeerimine on aina rohkem populaarsust koguma hakanud ning rohkemad inimesed tunnevad huvi taoliste süsteemide vastu. Automatiseeritud kauplemissüsteeme on mitu erinevat tüüpi:
Eelised
Automatiseeritud kauplemisel on mitmeid eeliseid. Mõned kõige tähtsamad:
Nõrkused
Automatiseeritud kauplemissüsteemidel esineb ka nõrkusi:
2010 DJIA indeksi välkkrahh
Aastal 2010 toimus USA aktsiaturul kaubeldaval Dow Jonesi indeksil välkkrahh. Dow Jones on kõige stabiilsem ja kõige suurema turukapitalisatsiooni indeks USA aktsiaturul. Välkkrahhi ajal kaotas indeks üle tuhande punkti ühe tunniga, maha müüdi rohkem kui triljoni dollari väärtuses indeksiga seotud väärtpabereid. Taolist olukorda ei ole ajaloos varem juhtunud. Krahhi põhjuseks oli Dow Jonesi indeksi tellimisraamatu rüüstamine. Rüüstamine ajas turutegijate kauplemissüsteemide algoritmid segadusse ning süsteemid muutsid turu mittelikviidseks, samal ajal hakkasid teised kauplemissüsteemid üksteise järel aina rohkem müügisurvet tekitama ning tulemuseks oli välkkrahh.
Miory rajoon
Miory rajoon (transkribeerituna Mjorõ rajoon) on rajoon Valgevenes Viciebski oblastis. Piirneb põhjas Lätiga.
Rajooni pindala on 1787 km². 2014. aasta seisuga elas seal 21 602 inimest.
Rajoon moodustati 1940. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Jazna, Mikalajova, Miory, Novy Pahosti, Paviaćcie, Pierabrodździe, Turkova ja Ŭźmiony külanõukogu.
Halduskeskus on Miory linn. Teine tähtsam asula on Dzisna linn.
Rajooni suurimad jõed on põhjapiiril voolav Daugava ja lõunapiiril voolav Dzisna jõgi. Kõrgeim koht on Pierabrodždzie küla lähistel (211 meetrit). Madalaim koht asub Daugava ääres.
Rajoonis asub Absterna järvestik. Suurimad järved on Absterna ja Jelnia, sügavaim aga Sumovka. Lisaks asub rajooni territooriumil suur looduskaitsealune Mochi raba.
Rajooni elanikest olid 2014. aasta seisuga 93,01% valgevenelased, 3,98% venelased, 1,69% poolakad ja 1,32% muude rahvaste esindajad. 93,01% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 17,11% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 63,93% elanikke, vene keelt aga 32,81%.
Operatsioon INFEKTION
"Operatsioon INFEKTION" oli populaarne nimetus 1980. aastatel korraldatud KGB desinformatsioonikampaaniale, mis levitas ideed, et Ameerika Ühendriigid leiutasid HIV-i/AIDS-i osana bioloogiliste relvade uurimisprojektist Fort Detrickis Marylandi osariigis. See on üks tuntumaid teadaolevaid desinformatsioonikampaaniaid.
Tragun
Tragun (prantsuse sõnast dragon) on ratsaväeüksuse liige. Algselt kasutasid tragunid hobuseid vaid transpordiks ja ise liikusid jalgsi, kuid alates 17. sajandist hakkasid nad ratsanikeks. Esimesed traguniväeüksused loodi 16. sajandil Prantsusmaal. Kuni 20. sajandi alguseni leidus traguniüksusi enamikus Euroopa riikide armeedes.
Operatsioon INFEKTION
Ajaloolane Thomas Boghardt populariseeris koodnime INFEKTION, tuginedes endise Saksa Demokraatliku Vabariigi riikliku julgeolekuministeeriumi (Stasi) ametniku Günther Bohnsacki väidetele, et Stasi kampaania koodnimi oli kas INFEKTION ('Nakkus') või võib-olla, et ka VORWÄRTS II ('Edasi II'). Kuid ajaloolased Christopher Nehring ja Douglas Selvage leidsid endistest Stasi ja Bulgaaria riikliku julgeoleku arhiividest materjale, mis tõendavad, et AIDS-i desinformatsioonikampaania tegelik koodnimetus oli "Operatsioon DENVER".
Tragun
Tragunite vorm ja relvastus (valdavalt tulirelvad ja jalaväemõõk) sarnanevad jalaväe omadega. Venemaa keisririigis oli Napoleoni sõdade ajal 36 ja Esimese maailmasõja ajal 22 tragunipolku.
Operatsioon INFEKTION
Nõukogude Liit kasutas kampaaniat Ameerika Ühendriikide usaldusväärsuse õõnestamiseks, ameerikavastase võitluse edendamiseks, Ameerika isoleerimiseks välismaal ning võõrustavate riikide ja Ameerika Ühendriikide vahel pingete tekitamiseks Ameerika sõjaväebaaside suhtes (mida sageli kujutati AIDS-i puhangute põhjustajana kohaliku elanikkonna seas). Ameerika Ühendriikide Välisministeeriumi teatel võis veel üks põhjus, miks Nõukogude Liit "edendas AIDS-i desinformatsiooni, olla see, et see püüdis juhtida rahvusvahelist tähelepanu eemale omaenda bioloogilise sõja programmist, mida oli seiratud aastakümneid".
Tragun
Tragunite alaliikideks võib lugeda ka karabinjeere (Venemaa keisririigis kuni 20 polku) ja ratsagrenadere (Venemaa keisririigis kuni 6 polku).
SLT Mammut
SLT Mammut (saksa keeles Schwerlasttransporter) on Saksamaal toodetud raskeveok.
Ginkūnai
pisi|left Ginkūnai on küla Leedus Šiauliai rajoonis, Ginkūnai valla halduskeskus. Küla asub Šiauliai kirdepiiril, küla lääneservas asuv Ginkūnai järv jääb Šiauliai territooriumile. Ginkūnais on kool, postkontor ja raamatukogu. Seal tegutsevad kaks põllumajandusühistut.
Ajalugu
Piirkond kuulus algselt Bojar Monkunile, aga aastast 1673 – Ginkąnastele. Selle suguvõsa järgi on asula ka nime saanud. Küla on esimest korda mainitud aastal 1690.
Aastal 1792 andis Katariina II varem Kristian Broderichile ja Johan Vendelisele kuulunud maad ja küla Platon Zubovile. XIX sajandi alguses rajas see külla Ginkūnai mõisa, mis kujunes tema ümbruskonna valduste administratiivseks keskuseks.
XX sajandi alguses rajati külla kalmistu, millest aastal 1966 kujunes Šiauliai kalmistu. Nõukogude ajal kujunes asula kohaliku aiandusliku suunitlusega sovhoosi keskasulaks.
1961. aasta Eesti meistrivõistlused ratsutamises
1961. aasta Eesti meistrivõistlused ratsutamises  toimusid 7.–10. juulini Elvas ning 31. augustist 3. septembrini Tartus.
Võidusõidud
Võistkonnad:
Battery Park City
pisi|Rockefeller State Park Battery Park City on põhiliselt eluhoonetega New Yorgi linnapiirkond Lower Manhattanil, Hudsoni jõe kaldaäärsel.
Mílose piirkonnaüksus
Mílose piirkonnaüksus (kreeka keeles Περιφερειακή ενότητα Μήλου) on Kreeka piirkonnaüksus Lõuna-Egeuse piirkonna edelaosas.
Piirkonnaüksuse halduskeskus on Pláka.
Haldusjaotus
Mílose piirkonnaüksus jaguneb 4 vallaks. Need on:
pisi|150px|left|Mílose piirkonnaüksuse vallad
Tuhkvitsa oja
Tuhkvitsa oja (ka Obinitsa oja) on oja Setomaa vallas, suubub Piusa jõkke. Tuhkvitsa oja saab alguse Ojaotsa allikatest. Oja voolab oma kogu pikkuses ainult Setomaa vallas ja läbib Obinitsa paisjärve.
Oja ääres asuvad Tepia, Serga, Tobrova, Lepä ja Obinitsa külad. Tuhkvitsa ojal on asunud 8 vesiveskit: Serga, Tepia, Lepa, Tobrova, Porga, Kruuse, Sonne ja Ala-Tsumba. Ainult Serga veskil oli jõuallikaks altlöödav vesiratas, kõigil teistel vesiveskitel olid pealtlöödavad vesirattad. Praeguseks on kõik vesiveskid hävinenud. Oja alguses on kaldad madalad ja kallastel põllumaad, niidud, alates Kruuse veskist moodustub sügav ürgorg ja oja kallastel kasvab valdavalt lepavõsa. Varem olid ojakaldal heina ja karjamaad ja võsa polnud. Tepia küla juures on oja kaldal Tepia ohvriallikas, mis väidetakse olevat raviomadustega püha allikas.
Lyman C. Smith
228px|pisi|Lyman C. Smith 228px|pisi|Lyman C. Smithi mausoleum [[Oakwoodi surnuaed|Oakwoodi surnuaias]] Lyman Cornelius Smith (31. märts 1850, Torrington Connecticuti osariik – 5. november 1910, Syracuse New Yorgi osariik) oli Ameerika Ühendriikide uuendusmeelne tööstur, kelle ettevõtted tootsid nii tulirelvasid kui ka kirjutusmasinaid (Smith-Premier Typewriter Company).
Medal of Honor
Medal of Honor (eesti keeles Aumedal) on 1861. aastal asutatud USA kõrgeim sõjaline teenetemärk, mis antakse erakordse vapruse eest ainult USA sõjaväelasele.
Lyman C. Smith
Smith Tower
Kuna ta oli 1914. aastal valminud Smith Toweri tarindustööde rahastaja Vaikse loode keskuses Seattle'i linnas, siis nimetati see tema nime järgi.
Medal of Honor
Autasu annab üle USA president Kongressi nimel. Autasust on kolm versiooni: üks maaväe, üks mereväe ja üks õhujõudude jaoks.
Alates selle asutamisest on Medal of Honori saanud 3493 sõjaväelast (seisuga 25. november 2014), kellest enam kui pooled said selle Ameerika Ühendriikide kodusõja ajal. Teises maailmasõjas autasustati selle medaliga 472 USA sõjaväelast, sealhulgas kindralid Douglas MacArthur ja Jonathan Mayhew Wainwright. 2010. aastal andis president Barack Obama Medal of Honori Salvatore Giuntale, kes on esimene saamise ajal elusolev veteran pärast Vietnami sõda. Ainsa naisena USA ajaloos on Medal of Honori saanud Mary Edwards Walker. Ainsa USA presidendina on saanud selle medali Theodore Roosevelt (postuumselt 2001). Postuumselt anti Medal of Honor ka Roosevelti pojale, teises maailmasõjas sõdinud brigaadikindral Theodore Roosevelt nooremale.
1927. aasta märtsis said Medal of Honori Richard Evelyn Byrd ja Floyd Bennett, kes lendasid Fokkeril 1926. aastal üle põhjapooluse ning 1927. aasta oktoobris lendur Charles Lindbergh, kes ületas esimese lendurina Atlandi ookeani.
19 inimest on pälvinud autasu kaks korda. Nende seas on näiteks Smedley Butler, Thomas Custer ja Daniel Daly.
Vahetevahel nimetatakse Medal of Honorit ekslikult ka Kongressi Medal of Honoriks, sest see teenetemärk antakse Kongressi nimel. Ametlik nimi on siiski Medal of Honor.
Click-keemia
Click-keemia ehk klikk-keemia on rühm keemilise sünteesi bioloogilisi reaktsioone, mille peamine eesmärk on valitud substraatide ühendamine kindlate biomolekulidega. Click-keemia ei ole üks konkreetne reaktsioon, vaid see kirjeldab viisi, mille abil saab luua looduslike ainetega sarnaseid aineid ja luua aineid, ühendades väikseid modulaarseid ühikuid. Üldiselt ühendavad click-reaktsioonid biomolekuli ja reportermolekuli. Click-keemial ei ole bioloogilisi piiranguid, mõistet click-reaktsioon kasutatakse ka farmakoloogilistes ja erinevates bio-imiteerivates rakendustes ning see on muutunud ka väga kasulikuks biomolekulide kvalifitseerimises, lokaliseerimises ja detekteerimises.
Click-reaktsioonid toimuvad ühenõusünteesis, ei sõltu vee juuresolekust, tekitavad minimaalseid kahjutuid kõrvalprodukte ja on "vedruga" – seda iseloomustab kõrge termodünaamiline tõukejõud, mis viib kiiresti ja pöördumatult reaktsiooni produkti kõrge saagiseni, mis on kõrge spetsiifilisusega (mõnel juhul nii regio- kui ka stereoselektiivsusega). Need omadused muudavad click-reaktsioonid eriti sobivaks lahenduseks molekulide isoleerimise ja sihtimise probleemidele keerulistes bioloogilistes keskkondades. Sellistes keskkondades peavad produktid olema füsioloogiliselt stabiilsed ja mistahes kõrvalproduktid peavad olema mittetoksilised (in vivo süsteemides).
Mõiste click-keemia võttis esimest korda kasutusele 1998. aastal Karl Barry Sharpless ning seda kirjeldasid esmalt täielikult 2001. aastal Sharpless, Hartmuth Kolb ja M. G. Finn Scrippsi uurimisinstituudis. Ameeriklased Carolyn Bertozzi ja Barry Sharpless ning taanlane Morten Meldal pälvisid klikk-keemia arendamise eest 2022. aastal Nobeli keemiaauhinna.
Taust
Üks kõige varasematest ning kõige tähtsamatest biokonjugatsioonimeetodidest on reporteri väljutamine samast transkribeeritavast järjestusest nagu uuritav biomolekul. Paljude valkude korral ongi GFP (green fluorescent protein) väljutatud N- või C-otspunktist, mis on näide esimest meetodist ning seda kasutatakse siiamaani. Siiski, sellise lähenemisega kaasnevad mitmed probleemid. GFP on väga suur molekul ning võib sageli mõjutada valitud valgu voltumist, veel enam, olles kinnitatud emba-kumba otspunkti, võib GFP-ga produkt omakorda mõjutada soovitud valgu "sihtimist" ning välimust. Lisaks saab selle meetodi kasutamisel GFP olla kinnitatud ainult proteiinide külge ja jätta mitte post-translatoorselt teised olulised biomolekulide liigid (nukleiinhapped, lipiidid ja sahhariidid jt) kättesaamatuks.
Tehes kindlaks bioortogonaalsetest reaktsioonidest osavõtjate paarid ning kasutades biomolekulaarsete sondidena väikseid eksogeenseid molekule, püüavad keemikud elimineerida neid takistavaid tegureid. Fluorofoori saab kinnitada ühe sellise sondi külge, et sidumise ajal edastada fluorestsentsi signaali reportermolekulist märklauale, täpselt nagu GFP, mis fluorestseerub suunatuna märklaua poole.
Seetõttu tulevad aga uued keemilised piirangud sondi suunamisest märklaua poole. Selleks, et seda tehnikat saaks kasutada bioloogilistes süsteemides, peab click-keemia toimuma bioloogilistes või sellele lähedastes tingimustes, tootma vähesel määral ja (täiuslikul juhul) mittetoksilisi kõrvalprodukte, mis peavad olema (eelistatult) stabiilsed ja ainsad produktid samades tingimustes ning nad peavad andma ühenõusünteesi korral suure saagise. Senini on teadustöö keskendunud uute reaktsioonide mõistmisele ja arendamisele ning tuntud reaktsioonidele uute eesmärkide seadmisele ja uuesti mõistmisele, kuid lisaks proovitakse ka kasutusel olevaid meetodeid laiendada, et ühendada reaktsioonipartnerid elussüsteemidega, luua uusi reaktsioonipartnereid ja arendada biokonjugatsiooni rakendusi.
Arendades kindlaid kontrollitavaid bioortogonaalseid reaktsioone, on teadlased avastanud võimaluse tabada konkreetseid märklaudu keerulistes rakulüsaatides. Hiljuti on teadlased avastanud ka click-keemia rakenduse elusrakkudes, näiteks kasutades väikeseid sondimolekule, mis leiavad märklaua ja kinnitavad end neile click-reaktsiooniga. Vaatamata takistustele raku läbilaskvuses, bioortogonaalsuses, asukoha märgistamises ja reaktsiooni efektiivsuses, on click-reaktsioonid oma kasulikkust tõestanud uue generatsiooni immunosadestuskatsetes (mille korral saab kindlaid märklaudasid isoleerida, näiteks reportermolekulidega, mis seonduvad teatud kolonni) ja fluorestsentsspektroskoopias (mille korral fluorofoor on kinnitatud valitud märklaua külge ja märklaud on koguseliselt või asukohaliselt kindlaks määratud). Viimasel ajal on leitud uudseid meetodeid click-reaktsiooni partnerite ühendamiseks biomolekulide pinnale ning sisse, reageerivaid rühmi sisaldavate mittestandardsete aminohapete ühendamiseks valguga ja nukleotiidide modifitseerimiseks. Need reaktsioonitehnikad esindavad osa keemilisest bioloogiast, milles click-keemia mängib põhirolli sidudes modulaarseid ühikuid tahtlikult just aine erinevatesse otstesse.
Click-reaktsioonid
Soovitud click-keemia reaktsioon peab olema:
Vask(I)-katalüüsitud asiid-alküün tsükloliitumisreaktsioon (CuAAC)
pisi|CuAAC katalüütiline tsükkel Klassikaline click-reaktsioon on vask-katalüüsitud reaktsioon asiidi ja alküüniga, et moodustada 5-lülilist heteroaatomitest ringi – vask(I)-katalüüsitud asiid-alküün tsükloliitumisreaktsioon (inglise k Cu(I)-Catalysed Azide-Alkyne Cycloaddition (CuAAC)). Esimese triasooli sünteesi dietüülatsetüleenkarboksülaadi ja fenüülasiidiga viis läbi Arthur Michael 1893. aastal. Hiljem, 20. sajandi keskel, peale Rolf Huisgeni reaktsioonide tingimuste ja kineetika uurimist, sai rühm 1,3-dipolaarseid tsükloreaktsioone Huisgeni nime. Vask(I)-katalüüs Huisgeni 1,3-dipolaarsed tsükloreaktsioonid avastasid samaaegselt V. Fokini ja K. Barry Sharplessi uurimisrühmad Scrippsi uurimisinstituudis ja Morten Medal Carlsberg Laboratory’s. Vask-katalüüsitud versioon sellest reaktsioonist annab ainult 1,4-isomeeri, samal ajal kui Huisgeni mitte-katalüüsitud 1,3-dipolaarne tsükloreaktsioon annab nii 1,4- kui ka 1,5-isomeeri, mis on aga omakorda aeglane reaktsioon ja vajab toimumiseks temperatuuri 100° C.
Asiid-alküün pingestatud tsükloliitumisreaktsioon (SPAAC)
pisi|Asiid-alküün pingestatud tsükloliitumisreaktsiooni mehhanism Carolyn R. Bertozzi uurimisrühm arendas hiljem Huisgeni vasevaba click-reaktsiooni, et vabaneda CuAAC-reaktsiooni tsütotoksilisusest. Selle asemel, et kasutada Cu(I) alküüni aktiveerimiseks, on alküün aktiveeritud pingestatud difluorooktüünis (DIFO), mille korral elektrofiilsed ja propagüülsed pärl-fluoriinid tegutsevad koos pingestatud ringja tsükliga, et alküüni destabiliseerida. See destabiliseerimine tõstab reaktsiooni tõukejõudu ja tsükloalküüni soovi leevendada oma ringjat pingesolekut. See reaktsioon jätkub nagu [3+2] tsükloreaktsioon Huisgeni 1,3-dipolaarse tsükloreaktsiooni mehhanismi järgi. Fluoriini asendajaks võivad olla ka näiteks benseenituumad, mis on samuti tsüklooktüüni korral lubatud.
Alküün-nitron pingestatud tsükloliitumisreaktsioon (SPANC)
Pingestatud diarüültsüklooktüünid, sisaldades dibensüültsüklooktüüne (DIBO), on samuti kasutatud reageerimiseks 1,3-nitronitega pingestatud alküün-nitron tsükloliitumisreaktsioonides, et toota N-alküleeritud isoksasüliine.
Rakendused
Click-keemia rakendused on laialdased, nende abil saab suurt hulka sonde kinnitada suure hulga biomolekulidest märklaudade külge. Märkimisväärsete click-keemia rakenduste hulka kuulub ka fluorestseerivate sondide kinnitamine spektromeetiliseks määramiseks ja kvalifikatsiooniks, ning molekulide käsitlemine, mis võimaldavad sihtbiomolekuli puhastamist. Näiteks fluorofoor rodamiin on kinnitatud norboneeni külge ja pandud reageerima tetrasiiniga elussüsteemides ning SPAAC tsüklooktüüni-modifitseeritud fluorofoor ja valgud, mille külge on asiid kinnitatud, võimaldavad nende valkude sisenemise rakulüsaatidesse.
Willi Apel
pisi|Willi Apeli teose "Mitmehäälse muusika notatsioon 900–1600" saksakeelne väljaanne Willi Apel (10. oktoober 1893 Konitz – 14. märts 1988 Bloomington) oli saksa päritolu ameerika musikoloog, eelkõige varajase muusika uurija.
Eluloolist
Sündinud Konitzis Lääne-Preisimaal (nüüd Chojnice Poolas), õppis ta matemaatikat 1912–1914, ja pärast Esimest maailmasõda 1918–1922, Weimari vabariigi ajal, mitmes Saksamaa ülikoolis. Muusikahuvi elavnes temas matemaatikaõpingute ajal ja ta hakkas võtma klaveritunde. Hiljem tegutses ta täiskohaga muusikuna ning hakkas iseennast täiendama musikoloogia vallas. Kaitses 1936. aastal Berliinis doktorikraadi dissertatsiooniga 15. ja 16. sajandi tonaalsuse teemal ("Accidentien und Tonalität in den Musikdenkmälern des 15. und 16. Jahrhunderts") ja emigreerus samal aastal Ameerika Ühendriikidesse. 1936–1943 õpetas õppeasutuses "Longy School of Music" Cambridge'is (Massachusetts), samal ajal olles professor Harvardi ülikoolis (1938–1942) ning alates 1950. aastast õpetas muusikateadusi Indiana Ülikoolis. 1972. sai ta ülikooli audoktori tiitli.
1940. aastatel töötas Willi Apel mitmesuguste üldteoste kallal, näiteks Harvard Dictionary of Music (1944) toimetajana ja Historical Anthology of Music koostajana (1949, kaasautor Archibald Thompson Davison). Tema lähenemise aluseks oli soov anda muusikateatmeteostes keskaja, renessanss- ja maailmamuusikale sama palju tähelepanu, kui oli antud varem näiteks Mozartile või Beethovenile. Tema vaatenurk mõjutas oluliselt Ameerika Ühendriikides antavat kõrgemat muusikaharidust ja tema teos varajase polüfoonia notatsioonist (ilmus 1942) on siiamaani selle valdkonna üks põhilisi teoseid.
1950. aastatel viis Apeli huvi varajase polüfoonia üleskirjutuste vastu publikatsioonini 14. sajandi lõpu Prantsusmaa ilmalikust muusikast. 1958. aastal avaldas ta teose gregooriuse laulu kohta, mis andis olulist teavet selle repertuaari ja allikate kohta. 1960ndate alguses asutas ta sarja "Corpus of Early Keyboard Music (CEKM)", milles ilmusid uurimused varajase klahvpillimuusika kohta, tutvustades vähem tuntud 16. ja 17. sajandi heliloojaid ja vähetuntud muusikakäsikirju sellest perioodist; Apel ise oli pikalt sarja peatoimetaja.
1967 ilmus temalt "Geschichte der Orgel- und Klaviermusik". Willi Apeli viimane raamat oli kogumik esseesid aastaist 1973–1981, kõik käsitesid 17. sajandi Itaalia viiulimuusikat.
Willi Apel suri 94 aasta vanusena Bloomingtonis Indianas.
Georges Perec
Georges Perec [žorž per'ek] (7. märts 1936 Pariis – 3. märts 1982 Ivry-sur-Seine) oli prantsuse kirjanik. Ta oli ka tuntud ristsõnade koostaja.
1978. aastal pälvis ta oma teose "La Vie mode d'emploi" eest Prix Médicis.
Boris Blinov
Boris Blinov (ka Boris Blinoff; 19. aprill 1909 Tallinn – 4. märts 1982 Tallinn) oli Eesti tantsija ja ballettmeister.
Ta õppis 1926. aastani Tallinna vene gümnaasiumis, tantsu Gerd Neggo tantsustuudios ja Estonia teatri Rahel Olbrei õpperühmas.
Ta oli aastatel 1926–1960 Estonia teatri balletisolist, seadis tantse ooperitele ja operettidele (ka Vanemuises ja Ugalas), oli mitme ballettmeistri (Anna Ekston, Boris Fenster) assistent ning Paul Sepa erateatristuudios ja Tallinna Riiklikus Konservatooriumis liikumisjuht.
Klausen (Lõuna-Tirool)
thumb| thumb|Klauseni valla paiknemine Lõuna-Tiroolis
Klausen (itaalia: Chiusa; ladiini: Tluses või Tlüses) on vald (comune) Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 20 km Bolzanost kirdes.
2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 5144 inimest.
Geograafia
Valla pindala on 51,4 km².
Klausen külgneb järgmiste valdadega: [Feldthurns]], Lajen, Sarntal, Vahrn, Villanders ja Villnöß.
Frazioni
Klauseni vallas on frazioni (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Gufidaun (Gudon), Latzfons (Lazfons) ja Verdings (Verdignes).
Keeleline jaotus
2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 91,30% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 7,88% itaalia keelt ja 0,81% ladiini keelt.
Kangakudumine
pisi|Kanga kudumine
Kangakudumine on üks tekstiili valmistamise viisidest.
Kangas tekib lõime- ja koelõngade ristlemisel. Lõimelõngad veetakse telgedele vajalikus pikkuses, tiheduses ja laiuses. Koelõngad kootakse lõimelõngadesse lõnghaaval. Lõime- ja koelõngad ristlevad omavahel kanga rakenduses ettenähtud reeglite alusel.
Kangakudumise mõisted
pisi|Kanga rakendus pisi|Siduse märkimine
Telgedel kudumise ajalugu
pisi|Püstteljed Algelised kangasteljed olid tuntud juba vanades Idamaades, muistses Indias ja Hiinas, hiljem enamikul maailma rahvastest. Eestis on hiljemalt vanemast rauaajast jälgi püsttelgedest. Sellele osutavad lõimelõngade pingutamiseks kasutatud raskusvihtide arheoloogilised leiud, üksikud vanad tekstiilesemed ning Põhja-Eestis ja saartel tuntud kangaspuude nimetus "kangasjalad". Püstkangaspuud koosnesid kahest püsttulbast, neile toetuvast lõimepoomist, lõimelõngu eraldavast põiklatist ja vajalikust hulgast niielattidest. Püstkangaspuudel oli võimalik kududa ainult lühikesi, kuid üsna laiu kaheniielisi labaseid ja neljaniieleisi toimseid võrdlemisi hõredakoelisi riidetükke, sh ornamenditud sõbasid.
Rauaaja lõpul olid usutavasti tuntud ka rõhtsad kangasteljed. Neil oli palju hõlpsam luua niitega ühendatud tallalaudu sõtkudes koelõngade läbiviimiseks vahelikku. Ka võimaldasid need kududa mitmesuguse pikkusega tihedamaid, vastupidavamaid ja keerukama koemustriga kangaid. Rõhtsate kangaspuude areng ja levik toimus Eestis üsna pikka aega. Täiustumisel on need läbinud mitu vaheastet. Eriti oluline on olnud voki kasutuseletulek ja areng. Sellega rööbiti võeti arvatavasti saksa kangrute eeskujul tarvitusele ka 19. sajandil üldised sammaskonstruktsiooniga kangaspuud koos nende sagedase nimetusega "(kangas)teljed".
Rõhtsatel telgedel kudumise keerulisemaid ja vastutusrikkamaid töid oli kanga loomine ehk käärimine ja sellele järgnev lõimelõngade kangaspuudele rakendamine. Kangalõim veeti üles (loodi) majaseina löödud pulkade vahel, 19. sajandil juba järjest rohkem käärpuudel. Loodud kangalõim tuli rakendamisel ühtlaselt jaotada kogu kanga laiuses, keerata lõimepoomile, niietada ja soastada.
Igapäevaseks tarbeks kooti enamasti lihtsakoelisi 2–4-niielisi labaseid ja toimseid kangaid. Labast tehnikat kasutati peamiselt takuste ja peenlinaste, harvemini villaste kangaste kudumisel. Labase tuletisena on Eestis seelikuriide ja vaipade valmistamisel rohkesti rakendatud juba keskajal tuntud koeripstehnikat. Tunduvalt vähem leidub rahvapärastes tarbetekstiilides lõimerips- ja panamakude. Toimses tehnikas on kootud enamik villaseid ja poolvillaseid kangaid, kuid ka linaste ja takuste töörõivaste materjal on tiheduse ja vastupidavuse suurendamiseks sageli tehtud toimsena. Kasutatud on nii lõime-, koe- kui ka tasapindset toimset kude. Läbivillased ülerõivaste ja sõbade kangad kooti neljaniielises tehnikas. Seevastu kolmeniielist nn pooltoimset riiet leidub 19. sajandi tekstiilidest veel vaid Muhu ja Hargla seelikutes. 18. sajandi teisest poolest alates on kutseliste kangrute eeskujul taludeski rohkesti hakatud kasutama segatoimset tehnikat, milles lõngade ristumissageduse ja lõimejoonte suundade muutmisega oli võimalik kududa erinevate koemustritega nurk-, murd-, rist- ja astangtoimseid (kilbilisi, murrelisi, anesilmseid) kangaid. Kolmandat põhitehnikat, atlassi, on selle lõtvuse ja kiire kulumise tõttu Eesti tarbetekstiilides kasutatud vähem. Ainult siin-seal saartel ja Lõuna-Eestis võib leida poolatlasstehnikas tekstiilesemeid.
19. sajandi teisel poolel hakati põhitehnikaid täiendama mitmesuguste kirikangaseadlustega, mille tulemusena saadi juba drell-, raanu- ja vagupindseid ning pitstehnikas kangaid. Eriti osavad kangakudujad olid setu naised, kes lihtsatel maatelgedel on osanud valmistada 2–8-niielisi nn kotsanitse kangaid. Rahvakunsti esindusesemete kudumisel on Eesti eri piirkondades osatud erinevalt mitmevärviliste lõngadega mustrite korjamis-, naast-, roosimis- ja pindpõimetehnikas liitkirjadega luua teisendirohkeid kaunistustekstiile.
Labane kangas
pisi|Labase kanga rakendus
Vanima ja lihtsaima rakendusega kangas. Labase kanga kudumiseks on vaja kirjakorras kahte teineteisele vastupidi ristlevat lõime- ja koelõnga. Lõimelõng liigub ühe koelõnga pealt ja teise koelõnga alt. Kõik paarisarvulised lõngad ristlevad ühtmoodi ja paarituarvulised neile vastupidi.
Labase kanga kudumiseks on vaja kahte niit ja kahte tallalauda, kuid kududa saab ka suurema arvu niitega. Nelja niiega kootakse, kui lõim on peenike ja suga tihe. Kududes paarisarvu niitega, võime niietada järjeliselt ja nurkselt, paaritu arvu niitega peab niietama nurkselt. Olenemata niite arvust on tallalaudu alati kaks.
Kasutades erinevaid materjale ja eri tihedusega sugasid, saab labases tehnikas kududa eriilmelisi kangaid. Hõreda soaga kududes ja koelõnga tugevasti kinni lüües katab koelõng lõime täielikult. Kõnepruugis nimetatakse seda ka koeripsiks. Koelõnga lõdvalt kinni lüües ja osa piivahesid tühjaks jättes saab kududa õhulisi ja ažuurseid kangaid.
Toimne kangas
pisi|Toimse kanga rakendus
Toimne kiri märgitakse valemi järgi, näiteks Joone peal ja all olevate arvude summa tähendab toimse kanga kirjakorra suurust. Kirja märkimist alustatakse kirjakorra alumisest vasakust nurgast lõimelõngade kaupa.
Valemis joone peal olev arv näitab, mitme koelõnga peal ristleb lõimelõng. Joone all olev arv näitab, mitme koelõnga all ristleb lõimelõng. +1 tähendab, et järgmine lõimelõng kirjakorras alustab ristlemist ühe koelõnga võrra kõrgemalt. -1 tähendab, et järgmine lõimelõng kirjakorras alustab ristlemist ühe koelõnga võrra madalamalt.
Koepindne toimne. Kanga peal on valdavalt näha kude. Lõimelõngad liiguvad kirjakorras enamasti koelõngade all. Niisi võib olla paaris või paaritu arv. Kõige väiksem niite arv saab olla kolm.
Lõimepindne toimne. Kanga pealmisel poolel on rohkem näha lõime. Lõimelõngad liiguvad kirjakorras pikalt koelõngade peal. Niite arv on piiramatu, kõige väiksem saab olla kolmeniieline.
Atlass
pisi|Atlasskanga rakendus
Ühtlase sileda pinnaga kangas, kus on koest või lõimest pikad lõngajooksud. Lõime- ja koelõngade ristlemiskohad on hõredalt hajutatud. Atlass võib olla koe- või lõimepindne. Niite arv ei ole piiratud, kõige väiksem reeglipärane atlass saab olla viieniieline. Niite ja tallalaudade arv on alati võrdne.
Iga lõimelõng ristleb kirjakorras vaid ühe koelõngaga ja ainult üks kord. Ristlemiskohad hajutatakse nii, et need ei oleks lähestikku ja jääksid kangas pikemate lõngajooksude varju. Ristlemiskohtade märkimiseks leitakse tõusuarv. See näitab, mitme koelõnga võrra antud lõimelõngast kõrgemalt ristleb järgmine lõimelõng koelõngaga. Tõusuarv saadakse, kui kirjakorras olevate niite arv jagatakse kaheks nii, et pooled ei oleks võrdsed ja saadud arvud ei jaguks teineteisega ega niite arvuga. Jagamisel saadakse kaks tõusuarvu, märkimiseks valitakse neist üks. Kui kangas on viieniieline, võib tõusuarvuks olla 2 või 3. Seitsmeniielises kangas võib tõusuarv olla 3 või 4, 2 või 5.
Tavaliselt valitakse väiksem tõusuarv, tiheda soa puhul võib see olla ka suurem. Atlassi märkimiseks võetakse soovitud suurusega kirjakord, mille vasakusse alumisse nurka märgitakse esimese lõimelõnga siduspiste. Sellest ülespoole loetakse tõusuarvu jagu siduspisteid ja järgmine lõimepindne siduspiste märgitakse ristlema järgmisele lõimele tõusuarvu võrra ülevaltpoolt. Märkimisel loetakse ainult kirjakorra sees olevaid lõngu.
Neljaniieline atlass. Ebareeglipärane atlass, ei märgita tõusuarvu järgi, vaid ristlemiskohad hajutatakse kirjakorda teatud kindla kava järgi. Väiksema niite arvuga atlassi kududa ei saa. Nimetatakse ka poolatlasskangaks.
Tuletatud kangad
Tuletatakse algkangastest niietuse, tallamise, siduse või kogu rakenduse muutmise teel. Tuletades uusi kirju, võib algrakendust muuta sümmeetriliseks, katkendlikuks või osaliselt vastandlikuks. Toimsest tuletatud kangastel muudetakse toimejoon nurkseks, ristuvaks, murtuks, astmeliseks, looklevaks või põimituks. Aluseks võetud toimse kanga niite ja tallalaudade arv ning sidus üldjuhul säilivad.
Liitkangad
Erinevad kangatehnikad liidetakse ühes kangas nii, et säiliks nende omapära ja nad oleksid kangas pinnana eristatavad. Tehnikaid võib ühendada pikitriibuliselt, põikitriibuliselt, diagonaalselt, ruuduliselt või täpiliselt. Ühtlasem tulemus saadakse, kui liidetakse lähedase sidumistihedusega kirju.
Viited
Weaving Weben
Svietłahorski rajoon
Svietłahorski rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Homieli oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1 900 km². 2018. aasta seisuga elas seal 83 200 inimest.
Rajooni suurimaks jõeks on Biarezina, teine tähtsam jõgi on tema lisajõgi Ała. Rajoon asub suuremalt jaolt Polesje madalikul, põhjaosa aga Kesk-Biarezina tasandikul.
Tähtsaimaks maavaraks on nafta, ka on rajoonis suured turba varud. Kohati esineb ka liiva ja savi.
2009. aasta seisuga oli elanikest 88,62% valgevenelasi, 8,68% venelasi, 1,73% ukrainlasi ja 0,9% muust rahvusest inimesi. 58,54% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 39,04% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 22,95% elanikke, vene keelt aga 72,79%.
Sam Vokes
pisi Samuel Michael Vokes (sündinud 21. oktoobril 1989 Southamptonis Inglismaal) on Walesi jalgpallur, kes mängib ründajana Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubis Wycombe Wanderers ja Walesi jalgpallikoondises.
Ta on vmänginud kogu klubikarjääri Inglismaal. 2005. aastal liitus ta AFC Bournemouthiga ning tegi hooajal 2006–07 debüüdi klubi põhimeeskonnas Inglismaa kolmandas liigas League One. 2008. aasta mais sõlmis ta nelja-aastase lepingu Wolverhampton Wanderersiga. Hooajal 2008–09 tuli ta klubiga Inglismaa esiliiga võitjaks. Järgmised kolm hooaega mängis klubi Inglismaa kõrgliigas, kuid Vokes veetis need hooajad põhiliselt laenul Inglismaa esiliiga klubides.
2012. aasta juulis sõlmis ta püsiva lepingu Inglismaa esiliigasse kuuluva Burnleyga. Hooajal 2013–14 lõi ta liigas 20 väravat. Samal hooajal sai Burnley liigas teise koha ja tõusis kõrgliigasse. Hooaeg 2014–2015 kujunes nii Vokesi kui ka kogu klubi jaoks pettumuseks, kui Vokes ei löönud liigas ühtegi väravat ja Burnley jäi liigas eelviimaseks, langedes tagasi esiliigasse. Hooajal 2015–16 tuli ta Burnleyga esiliiga võitjaks. Vokes lõi sel hooajal liigas 15 väravat. Hooaeg 2016–2017 oli Vokesi esimene edukas hooaeg Premier League'is, kui ta lõi liigas 10 väravat. Burnley sai liigas 16. koha ja jäi kõrgliigasse püsima.
2019. aasta jaanuaris sõlmis ta kolme ja poole aasta pikkuse lepingu Inglismaa esiliiga klubiga Stoke City. 2021. aasta juulis siirdus ta Wycombe Wanderersi.
Walesi jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 28. mail 2008 sõprusmängus Islandi vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta sama aasta 6. septembril MM-i valikmängus Aserbaidžaani vastu. 2016. aasta Euroopa meistrivõistluste veerandfinaalis lõi ta värava Belgia vastu, kindlustas sellega Walesi 3:1 ja edasipääsu poolfinaali.
SDL Trados
SDL Trados on tõlkeabitarkvarapakett, mille töötas välja Saksa ettevõte Trados GmbH ja mida praegu müüb tõlkehaldustarkvara, sisuhaldust ja keeleteenuseid pakkuv ettevõte SDL International. Ettevõte pakub tõlkemälu- ja terminihaldust.
Ajalugu
Ettevõtte Trados GmbH asutasid Jochen Hummel ja Iko Knyphausen 1984. aastal Saksamaa Stuttgardis keelealaste teenuste pakkumiseks. 1980. aastate lõpus hakkas ettevõte välja töötama tõlketarkvara ja andis 1990. aastate alguses välja paketi Windowsi versiooni kaks esimest põhikomponenti – 1992. aastal MultiTermi ja 1994. aastal Translator's Workbenchi. Ettevõte sai indu juurde 1997. aastal, kui Microsoft otsustas hakata Tradost kasutama ettevõttesiseseks lokaliseerimiseks. 1990. aastate lõpuks oli ettevõttest saanud personaalarvutite tõlkemälutarkvara alal kindel turuliider.
SDL ostis Tradose 2005. aastal.
Konfigureerimine
Alates 2011. aastast on SDL Tradose vabakutseliste tõlkijate ja profiväljaandes kolm põhikomponenti.
Studio sisaldab ka spetsiaalset tõlketööriista graafiliste liideste tõlkimiseks ja lähtedokumendi kooskõlla viimiseks olemasolevate tõlgetega. Lisafunktsioone, nt failivormingu täiendavat tuge, toimingute automatiseerimist ja ühenduvust automaattõlkega pakutakse rakenduste abil, millele on juurdepääs platvormi SDL OpenExchange'i kaudu.
Toetatud lähtedokumendi vormingud
SDL Trados Studio 2009 toetatud vormingute hulka kuuluvad TTX, ITD, Trados Word Bilingual, Adobe PDF, Microsoft Word (2003, 2007, 2010), Excel ja PowerPoint, OpenOffice, InDesign, QuarkXPress, PageMaker, Interleaf, Framemaker, HTML, SGML, XML ja SVG.
Tõlkemälude ja sõnastike haldamine
Uue (failipõhise) tõlkemälu loomisel loob SDL Trados Studio andmebaasifaili, milles talletatakse kõik tõlkeüksused. Tõlkemälu talletab ka struktuuri- ja kontekstiteabe, et siduda omavahel erinevad segmendid ja nende asukoht dokumendis. See võimaldab tööriistal valida kõige asjakohasemad tõlkemälu segmendid. Tõlkemälu andmebaasi põhifail on sdltm-fail.
Tradose eelmises versioonis oli loodud ka failide neurovõrk, mis võimaldab teha hägusat otsingut. Uus tõlkemälu koosneb viiest uuest failist. Tõlkemälu andmebaasi põhifail on tmw-fail. Neurovõrgu failid on failinimelaienditega .mdf, .mtf, .mwf ja .iix. Tõlkemälu kopeerimisel tuleb kopeerida kõik viis tõlkemälufaili. Muul juhul kuvab Translator's Workbench kopeeritud tõlkemälu avamisel veateate.
Trados võib töötada ka serveripõhiste tõlkemäludega.
Masintõlke ja järeltoimetamise integreerimine
Rakenduses Trados Studio 2009 on masintõlge ja järeltoimetamine integreeritud tõlkimise töövoogu. Kui tõlkemälus ei leidu ühtegi vastet, sisestab Trados parameetrite õige seadistuse korral tõlkeüksusele masintõlke. Seejärel saab tõlkija masintõlget järeltoimetada, et tagada tõlkeüksuse arusaadavus. SDL Trados toetab praegu järgmisi masintõlkesüsteeme: Language Weaver, SDL RbMT ja Google'i Tõlke. Avatud rakenduse- ja lisandmooduliarhitektuuri kaudu toetab Trados ka teiste masintõlkesüsteemide integreerimist.
Turuosa
2004. aastal tehtud World Banki uurimuse kohaselt oli Tradose globaalne turuosa hinnanguliselt 75% ja SDL-i käes on veel 10%.
ICU 2006. aasta tõlkemälude uurimuse järgi kasutas 75% küsitletutest SDL Tradost – 51% kasutas Tradost ja 24% SDL Tradost (vt tabelit 21).
Dokumentatsioon ja abi
SDL Tradose juhendid saab alla laadida ettevõtte veebisaidilt. Baaskoolitus on saadaval veebiseminaridena, mida pakutakse tasuta kuu lõikes, kuid SDL-i ja partnerite juures (volitatud koolituskeskuses) korraldatakse ka kohapealseid koolitusi. Koolituskalendri leiate aadressi www.translationzone.com jaotisest Events (Sündmused). Õppevideod leiate aadressilt www.youtube.com/sdltrados.
Kriitika
Kritiseeritud on SDL Tradose kõrgeid hindu, keerukaid kasutuseeskirju, pöördühenduvuse puudumist, kesist tuge kasutajale ja seda, et teadaolevaid programmivigu ei parandata.
Tradose failivormingute versioonihalduseks on loodud mitmesuguseid lahendusi, kuid see protsess pole töökindel.
Esindus Eestis
Balti riikide SDL-i volitatud edasimüüjad ja SDL-i heakskiidetud koolituskeskused on ettevõte Synergium (Tallinnas, Vilniuses, Kaunases ja Riias) ja ettevõte Mestako (Riias).
Mobile (ansambel)
Mobile oli Eesti ansambel.
Mobile loodi 1978. aastal Mati Vaarmanni eestvedamisel Eesti NSV Riikliku Filharmoonia juurde. Ansambli solistide seas olid Ahti Nurmis, Boris Lehtlaan, Anne Veski ja Marju Länik.
Römer
pisi|Römer (märts, 2011) Römer on Saksamaal Frankfurdis asuv keskaegne hoone, mida kasutati raekojana. Römer on linna üks tähtsamaid vaatamisväärsusi. Hoone fassaad on astmikviiluna.
Lāčupe raudteejaam
pisi|Lāčupe raudteejaam Lāčupe raudteejaam on raudteejaam Riia–Bolderāja raudteeliinil Riia linnas Iļģuciemsi ja Imanta asumi piiril. Jaam allub tänapäeval administratiivselt Bolderāja raudteejaamale. Jaam asub Riia keskraudteejaamast 10 km kaugusel. Jaamas on neli teed. Tegemist on kaubajaamaga, kus võib toimuda kaupade rongidele ja neilt maha laadimine.
Jaama territooriumile jääb kaks raudteeülesõitu – raudteega ristuvad Slokas iela ja Buļļu iela. Jaamast hargneb tee Iļģuciemsi raudteejaama, sealt on lähtunud ajalooliselt mitmed haruteed, millest tänapäeval on säilinud kaks. Esimene neist teenindab Kleistu iela piirkonna ettevõtteid, millest olulisim on firma ABAVA, teine valmis aastal 2013 ja viib jaamast Nordeka autobaasi.
Jaam sai alguse aastal 1951, mil Riia–Bolderāja raudteel avati 4. kilomeetri teepost. Teepost reguleeris liiklust paigas, kus raudteelt lähtus Iļģuciemsi raudteejaama viiv harutee. XX sajandi seitsmekümnendatel aastatel muudeti teepost ümbersõiduks, raudteejaam sai sellest sama sajandi kaheksakümnendatel aastatel.
Pavlo Skoropadski
Pavlo Skoropadskõi (ukraina keeles Павло́ Петро́вич Скоропадський, 5. mai (vkj 3. mai) 1873 – 26. aprill 1945) oli Ukraina poliitik ja sõjaväelane.
Raphinha
Raphael Dias Belloli (tuntud lihtsalt kui Raphinha; sündinud 14. detsembril 1996 Porto Alegres) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründajana Hispaania Primera Divisióni klubis FC Barcelona ja Brasiilia jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Brasiilia klubis Avaí, kuid klubi põhimeeskonnas ta liigadebüüti ei teinud.
2016. aasta veebruaris sõlmis ta lepingu Portugali kõrgliiga klubiga Vitória Guimarães. Hooajal 2015–16 mängis ta põhiliselt klubi reservmeeskonnas Portugali esiliigas, kus lõi viis väravat. Portugali kõrgliigas tegi ta debüüdi 13. märtsil 2015 mängus Paços de Ferreira vastu. Järgmisel hooajal kindlustas ta koha Vitória Guimarãesi põhimeeskonnas. Esimese värava Portugali kõrgliigas lõi ta 20. augustil 2016 mängus C.S. Marítimo vastu. Hooajal 2017–18 lõi Raphinha Portugali kõrgliigas 15 väravat.
2018. aasta mais siirdus ta Portugali suurklubisse Lissaboni Sporting.
2019. aasta septembris siirdus ta 21 miljoni euro eest Prantsusmaa kõrgliiga klubisse Rennesi Stade. Raphinha oli klubi ajaloo suurim ost. Esimese värava Prantsusmaa kõrgliigas lõi ta 10. novembril 2019 penaltist Amiensi vastu. Hooajal 2019–20 lõi ta Prantsusmaa kõrgliigas kokku viis väravat.
Bussijuht
pisi|Bussijuht Minnesotas Bussijuht on mootorsõidukijuht, kes juhib bussi.
Paljudes maailma maades peab bussijuhil olema spetsiaalne kõrgema taseme mootorsõiduki juhi luba.
Raphinha
2020. aasta oktoobris suundus ta umbes 17 miljoni naelsterlingi eest Leeds Unitedi, kellega sõlmis nelja-aastase lepingu.
Brasiilia jalgpallikoondises tegi Raphinha debüüdi 8. oktoobril 2021 MM-i valikmängus Venezuela vastu. Koondisekarjääri kaks esimest väravat lõi ta nädal aega hiljem mängus Uruguay vastu.
Ta liitus 2022. aasta suvel ligi 58 miljoni euro eest Hispaania klubiga FC Barcelona.
Gusli (selts)
Gusli oli aastatel 1864–1940 Tallinnas tegutsenud kohalikest venelastest laulmise-, pilli- ja näitemängu harrastajaid ühendav selts.
Gusli tippaeg oli 1870. ja 1880ndad aastad, mil seltsi kuulus üle 200 liikme. Seltsi asutaja oli vene kaupmees Aleksei Jepinatjev.
Jaanikildi rahn
Jaanikildi rahn on rändrahn, mis asub Viljandi maakonnas Mulgi vallas Mõõnaste külas, Õisust umbes 3,5 km põhja poole jääva Jaanikildi talu lähistel.