cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aleksei Drejev
Maailma karikaturniirid ja MM-võistlused
1990. aastal jagas Drejev Manilas tsoonidevahelisel turniiril 6.–11. kohta ja kvalifitseerus 1991. aastal alanud 13 osavõtjaga pretendentide matšidele, kus avamatšis kaotas Viswanathan Anandile. Juulis 1993 Bielis peetud FIDE MM-i tsoonidevahelisel turniiril (74 osavõtjat) jäi Drejev jagama 21.–34. kohta.
Drejev on mänginud FIDE MM-turniirdel nokautsüsteemis. Detsembris 1997 Groningenis kaotas ta veerandfinaalis Valgevenet esindanud Barys Hielfandile tulemusega 1½:2½. 1999. aastal Las Vegases kaotas kaheksandikfinaalis Michael Adamsile tulemusega 2:4. 2000. aastal New Delhis kaotas kaheksandikfinaalis Veselin Topalovile tulemusega 2:4. 2001. aastal Moskvas kaotas kaheksandikfinaalis Viswanathan Anandile tulemusega ½:1½.
2005. aastal Hantõ-Mansiiskis maailma karikal kaotas Drejev kaheksandikfinaalis Iisraeli esindanud Boris Gelfandile 2½:3½. Kaotusele vaatamata jätkas ta esialgu konkureerimast kümnele edasipääsukohale pretendentide turniirile. Kuid järgnenud kaotus Vladimir Malahhovile jättis ta 14.–16. kohale.
Võistkondlik esinemine
Drejev on võitnud Venemaa võistkonna koosseisus maleolümpiatel kolm kuldmedalit (1992, 1994, 1996 ja ühe hõbemedali (2004) ninga tulnud Venemaa teise võistkonna koosseisus kaheksandaks (1998).
Võistkonna koosseisus on ta tulnud ka kahel korral maailmameistriks (1997, 2005) ja võitnud võistkondliku hõbemedali (2001) ja pronksmedali (1993). 1992. aastal tuli ta Euroopa meistriks.
Heinrich von Thurn
Heinrich von Thurn–Valsassina (rootsi Henrik von Thurn, tšehhi Jindřich Thurn; hukkus 20. augustil 1656 Riias) oli Böömimaa päritolu Rootsi sõjaväelane, riiginõunik, Tallinna ja Eestimaa kuberner.
Ta osales Kolmekümneaastase sõjas, kus temast sai 1646. aastal Sønderborgi hertsogi kompaniiülem ja ooberst. Pärast sõda määrati ta 1649 Riia kuberneriks. 1651. aastal sai temast Rootsi kindralmajor. 1653. aastal tegi kuninganna Kristiina temast riiginõuniku ning määras 16. augustil Eestimaa kuberneriks.
Perekond
Tema vanemad olid Rootsi ooberst ja Pärnu krahv Franz Bernhard von Thurn (ka František Bernard von Thurn; 1592–1628) ja Alam-Austriast pärit krahvitar Magdalena Prüschenk von Hardegg (Hardeck, suri 1651 Pärnus). Tema vanaisa oli Karlštejni lossikrahv, Kolmekümneaastase sõja Böömimaa mässu üks juhte ja 1629 aastast Rootsi teenistuses olnud kindral Heinrich Matthias von Thurn (1580–1640), kes oli Ingerimaa kuberner (1629) ja Pärnu härra. Heinrichi isa ja vend krahv Christian von Thurni (1624–1640) on maetud Tallinna Toomkirikusse. Ta oli abielus Anna Markéta Haugvicovága (Haugvic z Biskupic, von Haugwitz) ja hiljem 1648 Johanna Margaretha von Baden-Hochbergiga (1623 Carlsburg – 1661 Audru), kes oli Baden-Durlachi markkrahv Friedrich V (1594–1659) ja tema esimese naise, Württembergi hertsog Friedrich I (1557–1608) tütre, Barbara von Württembergi (1593–1627) tütar, ning lesestunud abielust Kolmekümneaastase sõjas Rootsi feldmarssal olnud Johan Gustafsson Banériga (1596–1641).
Tööliskoda
Tööliskoda oli Eesti tööstustööliste kutseesindus.
Valimisõigus oli umbes 50 000 kodanikul, liikmemaksu ei olnud.
28. jaanuaril 1932 esitas Vabariigi Valitsus Riigikogule Töölistekoja seaduse eelnõu. Töölistekoda pidi olema ka väikemaapidajate ja kalurite kutseesindus ja tema valijad pidid jagunema kuude liiki:
Sotsialistide Riigikogu rühma esitatud Tööliskoja seaduse eelnõu järgi pidi kotta kuuluma 60 valitavat ja 10 koopteeritavat liiget.
25.–28. septembril 1936 valiti Tööliskoja liikmeteks:
29. ja 30. septembril ning 1. ja 2. oktoobril 1939 toimusid Tööliskoja II koosseisu valimised. Üles oli seatud 2 nimekirjas (üleriikliku töölisvanemate konverentsi toimkonna poolt soovitatud töölisvanemate ja kutseühingute tegelaste ühiste kandidaatide nimekiri) 56 kandidaati, mõlemas 30 kandidaati (3 nime esinesid mõlemas nimekirjas). Valimisõiguslike töölisvanemate ja valijameeste koguarv oli 549, valimistest võttis osa 520 valijat. 24 sedelit tunnistati kehtetuks. Saadud häälte järjekorras valiti Tööliskotta:
Tööliskoda suleti 2. juulil 1940 seoses "Nõukogude Liidu suhtes vaenuliku käitumisviisiga," näitena toodi keeldumine avaldada rõõmu Nõukogude-Eesti kaubandussuhete süvenemise üle.
Kirjandus
Chamber of Workers
Gareth Bale
Gareth Frank Bale (sündinud 16. juulil 1989 Cardiffis) on Walesi jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Major League Socceri klubis Los Angeles FC ja Walesi jalgpallikoondises.
Bale on valitud kuuel korral (aastatel 2011, 2012, 2014, 2015 ja 2016) Walesi aasta jalgpalluriks.
Klubikarjäär
pisi|Gareth Bale 2010. aastal Gareth Bale alustas elukutselise jalgpalluri karjääri Inglismaa jalgpalli esiliigas jalgpalliklubis Southampton 2005. aastal.
Kaks aastat hiljem ostis Bale'i Inglismaa Premier League'i klubi Tottenham Hotspur 5 miljoni naela eest (lõplik summa sõltus jalgpalluri esinemisest).
2013. aastal valiti ta Tottenham Hotspuri ja Premier League'i hooaja parimaks mängijaks. Hooaegadel 2010–2011, 2011–2012 ja 2012–2013 valiti ta Premier League'i hooaja sümboolsesse koosseisu.
UEFA Meistrite Liiga 2017–2018 finaalis Liverpooli vastu lõi ta kaks väravat ning tuli Madridi Realiga neljandat korda Meistrite Liiga võitjaks.
Hooajal 2020/21 oli ta Madridi Realist laenul taas Tottenham Hotspuris.
2022. aasta juunis teatas Los Angeles FC, et on sõlminud Bale'iga 12 kuu pikkuse lepingu.
Koondisekarjäär
Debüüdi Walesi rahvuskoondises tegi ta 27. mail 2006 sõprusmängus Trinidadi ja Tobago vastu. Ta sai 16 aasta ja 315 päeva vanuselt Walesi kõigi aegade noorimaks debütandiks. Tema rekordi ületas 2013. aastal Harry Wilson.
2016. aasta Euroopa meistrivõistluste valikturniiril lõi ta seitse väravat ja aitas Walesi koondise esimest korda Euroopa meistrivõistluste finaalturniirile.
Prantsusmaal toimunud Euroopa meistrivõistluste esimeses alagrupimängus 11. juunil Slovakkiaga lõi värava ja aitas Walesi 2:1 võidule. Teises alagrupimängus 16. juunil Inglismaaga viis ta Walesi esimesel poolajal karistuslöögist juhtima, kuid Wales kaotas lõpus 1:2. Viimases alagrupimängus 20. juunil alistas Wales Venemaa 3:0, Bale lõi viimase värava. Wales jõudis lõpuks poolfinaali, kus kaotati hilisemale meistrile Portugalile 0:2.
Astuuria
Astuuria (ametlikult Astuuria Vürstiriik, hispaania keeles Principado de Asturias, astuuria keeles Principáu d'Asturies) on Hispaania autonoomne piirkond. Astuuria asub Hispaania põhjarannikul ning piirneb läänes Galiciaga, idas Kantaabriaga, lõunas Castilla y Leóniga ja põhjas Biskaia lahega.
Vürstiriigiks nimetatakse seda ajaloolistel põhjustel: Hispaania troonipärija tiitel on Astuuria vürst ehk Astuuria prints.
Astuuria pindala on 10 603,57 km². See moodustab Hispaania pindalast 2,1% ja on Hispaania autonoomsete piirkondade seas pindalalt 10. kohal.
Elanike arv oli 2007. aastal 1 074 862. See moodustab 2,38% Hispaania rahvaarvust. Hispaania autonoomsete piirkondade seas on see rahvaarvult 13. kohal. Rahvastiku tihedus on 101,37 in/km².
Astuuria hümn on alates 27. aprillist 1984 "Asturias, patria querida" ("Astuuria, mu isamaa"). See laul loodi astuuria kaevurite hulgas ja see oli populaarne Hispaania Vabariigi ajal.
pisi|Vaade [[L'Anglirule Monsacro poolt]] pisi|[[Isla de Deva]] pisi|[[Ercina järv]]
Loodus
Kogu piirkonnas on mereline kliima, mis erineb järsult Kesk- ja Lõuna-Hispaania palavast ja kuivast kliimast. Kantaabria mäed lahutavad Astuuriat kuiva kliimaga Mesetast.
Astuuria taimkate on palju rohelisem kui Kesk-Hispaanias, mistõttu seda kutsutakse ka Roheliseks Hispaaniaks (España Verde). Astuuria rannik on Costa Verde.
Kantaabria mäed moodustavad Astuuria loodusliku piiri Leóni provintsiga. Nende idaosas tõuseb aheliku Picos de Europa kõrgeim tipp Torre Cerredo 2648 m kõrgusele. Kahe provintsi piiri lääneosas on 2417 m kõrgune Ubina mägi. Need ongi Astuuria kõrgeimad tipud ning Torre Cerredo on ühtlasi Castilla y Leóni kõrgeim tipp. Mägedes on mitu rahvusparki. Kõige kõrgemad mäed on oktoobrist maini lumega kaetud. Merepinna tasemel üldjuhul lund ei saja.
Astuuria rannajoon on pikk. Seal on palju randu, mis tavaliselt on liivased, puhtad ja ääristatud kõrgete kaljudega. Pole haruldane, et nende kaljude otsas karjatatakse kariloomi.
Kliima
Astuuria aastane keskmine temperatuur on +12,7 °C, jaanuaris +7,7 °C, augustis +18,4 °C.
Aastas sajab keskmiselt 971 mm, sealhulgas jaanuaris 92 mm ja augustis 50 mm. Aastas paistab päike keskmiselt 1686 tundi, sealhulgas jaanuaris 114 ja augustis 172 tundi.
Ajalugu
Rooma riik vallutas Astuuria Augustuse ajal 29–19 eKr. Sellest ajast pärinevad ka esimesed kirjalikud allikad Astuuria kohta. 6. sajandil hõivasid selle piirkonna sueebid ja läänegoodid.
10. sajandil asendas Astuuria kuningriigi Leóni kuningriik, mis integreeriti hiljem Hispaania kuningriiki. Alates 1388 kannab Hispaania troonipärija Astuuria vürsti tiitlit.
18. sajandil oli Astuuria Hispaania valgustusliikumise keskus. Tööstusrevolutsioon jõudis Astuuriasse pärast 1830. aastat, mil seal avastati kivisöe- ja rauamaagimaardlad ning need võeti kasutusele.
Samal ajal algas massiline emigratsioon Astuuriast. Kõige rohkem koliti Argentinasse, Uruguaysse, Puerto Ricosse, Kuubale ja Mehhikosse. Osa välismaal rikkaks saanud inimesi pöördus kodumaale tagasi ja neid hakati indiaanlasteks nimetama. Nende rajatud on paljud uhked villad Astuurias ning nende rahaga on asutatud hulk kultuuriasutusi, näiteks tasuta koole ja avalikke raamatukogusid.
Astuurial oli tähtis osa sündmustes, mis viisid Hispaania kodusõjani. 6.–22. septembril 1937 toimus Astuuria mägede üliraskel maastikul El Mazuco lahing, milles 33 000-meheline natsionalistide vägi suutis võita ligi 5000-mehelise vabariiklaste väe. Astuuria oli vabariiklaste kants ning sellepärast laskis Franco võimule saades Astuuria ümber nimetada: see kandis alates 1936. aastast kuni Franco surmani 1975 Oviedo provintsi nime. Nimi "Astuuria" taastati 1977. aastal pärast demokraatliku riigikorra taastamist.
30. detsembril 1981 sai Astuuria autonoomseks piirkonnaks. Autonoomsete piirkondade loomist võimaldas 1978 vastu võetud uus Hispaania põhiseadus. Juba 1978. aastal valiti esimene Astuuria piirkonnanõukogu president ja 11. jaanuaril 1982 nimetati see ametikoht ümber Astuuria presidendiks.
Haldus
Astuuria jaguneb 78 vallaks (hispaania keeles concejo 'nõukogu').
Kohturingkondi on 18.
Vallad
700px|center pisi|300px|Vallad maakondade kaupa
pisi|Mererand Gijóni lähedal pisi|[[Playa de Toró Llanese lähedal]] pisi|Lambad Astuurias
Rahvastik
Astuuria rahvastik on koondunud piirkonna keskosa orgudesse ja rannikule. Mäed on hõredalt asustatud.
Keeled
Ametlik keel on hispaania keel. Kohalik astuuria keel ei ole ametlik, kuid on Astuuria autonoomiastatuudi järgi erilise kaitse all. Piirkonna lääneserval Galicia piiri ääres kõneldakse galeegi keelt.
Linnad
Astuuria suurimad linnad on sadamalinn Gijón (astuuria keeles Xixón) 274 037 elanikku; siin ja edaspidi 1. jaanuari 2007 seisuga, pealinn Oviedo (astuuria keeles Uviéu, mõlemad ladina nimest Ovetum) 216 607 elanikuga ja tööstuslinn Avilés 83 320 elanikuga.
Suurimad vallad
(1. jaanuar 2005)
Majandus
pisi|Sadam ja tööstusettevõtted [[Avilésis]] Sajandeid olid peamised tegevusalad Astuurias põllumajandus ja kalapüük. Levinud oli piima ja piimasaaduste tootmine, mis elas 1960. aastatel läbi hüppelise tõusu.
1830. aastatel algas Astuurias kivisöe kaevandamine ja terase tootmine. Astuuriast sai Hispaania terasetööstuse keskus. Tänapäeval on terasetööstus languses ja kivisöemaardlad ammendumas.
Pärast Hispaania astumist Euroopa Liitu 1986 on liidu rahaga rajatud palju maanteid ja muid infrastruktuure.
2008. aastal oli Astuuria kogutoodang inimese kohta 22 640 eurot, mis on 90,2% Euroopa Liidu keskmisest (25 100 eurot). See andis Hispaania provintside seas 12. koha. See oli suur langus võrreldes paari-kolmekümne aasta taguse ajaga, mil Astuuria oli Lõuna-Euroopa üks rikkamaid piirkondi. Töötus oli 8,43%, mis oli nii Hispaania kui ka Euroopa Liidu keskmisest väiksem.
Välislingid
🇪🇸
OPEC
Naftat Eksportivate Riikide Organisatsioon (ingl Organization of the Petroleum Exporting Countries, OPEC (ˈoʊpɛk/ oh-pek) on rahvusvaheline organisatsioon, mille eesmärk on koordineerida ja ühtlustada naftapoliitikat liikmesriikides ja tagada stabiilne naftaturg, kindlustamaks tõhus, tarbijale ökonoomne ja regulaarne varustatus, tootjatele stabiilne sissetulek ja investeeringute õiglane tasuvus.
OPEC on valitsustevaheline organisatsioon, mis loodi 10.–14. septembril 1960 Bagdadis Iraagis. Viis asutajaliiget olid: Iraak, Iraan, Kuveit, Saudi Araabia ja Venezuela, hiljem liitusid veel 9 riigi valitsused: Katar, Indoneesia, Liibüa, Araabia Ühendemiraadid, Alžeeria, Nigeeria, Ecuador, Gabon ja Angola. 1992. aasta detsembrist kuni 2007. aasta oktoobrini oli Ecuador liidu tööst tagandatud. Gabon lahkust liidust 1995. aastal ja Indoneesia 2009. aasta jaanuaris, kuid mõlemad riigid liitusid taas 2016. aastal. Indoneesia peatas oma liikmesuse taas hiljem samal aastal. Aastal 2017 ühines Ekvatoriaal-Guinea ja aastal 2018 Kongo Vabariik. Liidus on 15 liikmesriiki. OPEC-i peakorter asus Šveitsis Genfis, 1. septembril 1965 koliti see ümber Austriasse Viini.
Loomine ja 1960. aastad
Esimesed sammud OPEC-i loomiseks tehti 1949. aastal, kui Venezuela, Iraan, Iraak, Kuveit ja Saudi Araabia said kokku, et arutleda ühiste võimaluste ja arvamuste üle, mis puudutaksid regulaarset ja lähedasemat läbikäimist nende vahel.
Suurem vajadus OPEC-i loomiseks tekkis 1959. aastal, kui Ameerika Ühendriikide valitsus määras Kohustusliku Nafta Impordikvoodi programmi (MOIP) abil kindlaks imporditavate toornafta ja rafineeritud produktide määrad, tekitades sellega eelisseisu Kanadale, Mehhikole ja hiljem Venezuelale. Samuti tõstis IOCs ühepoolselt toornafta hinda, vastavalt Venezuelale 5–25 dollarisenti barreli kohta ja Lähis-Idale kuni 18 dollarisenti barreli kohta. Selle tagajärjel toimus esimene Araabia Petrooleumi Kongress Kairos, mis võttis vastu resolutsiooni (Oil Consultation Commission), et IOCs peab teada andma ja konsulteerima enne hindade tõstmist vastavate tootmisriikide valitsustega.
Rahvusvahelisel turul domineeris "Seitse Õde", Nõukogude Liit oli moodustanud omaette turu (FSU) ja rolli mängisid ka teised tsentraalselt planeeritud majandused (CPEs). 1960. aasta augustis muutis IOCs Lähis-Ida toornafta hinda 10–14 dollarisenti barreli kohta, sellele vastuseks said järgneval kuul kokku nelja riigi valitsused, et arutleda jätkuva ebavõrdse hinnapoliitika üle. Iraan, Iraak, Kuveit, Saudi Araabia ja Venezuela said 10.–14.septembrini 1960 Bagdadis kokku, kus nende riikide esimene konverents tunnistas OPEC-it, kui alalist valitsustevahelist organisatsiooni. OPEC loodi, et ühtlustada ja koordineerida liitlasriikide naftapoliitikat.
OPEC-i eestvedavaks jõuks sai sekretariaat, mis alguses asus ŠveitsisGenfis, alates 1965. aastast Austrias Viinis. 1968. aastal võeti vastu "Declaratory Statement of Petroleum Policy in Member Countries", mis määras ära, et liitlasriikidel on õigus teostada iseseisvaid otsuseid oma riigi loodusvarade üle, kui see toimub riigi arengu huvides. 1960. aastate lõpuks oli OPEC-i liikmeskond kasvanud kümneni: 1961. aastal liitus Katar, 1962. aastal Indoneesia, Liibüa, 1967. aastal Araabia Ühendemiraadid, 1969. aastal Alžeeria.
1970. aastad, 1973. aasta naftaembargo
pisi|OPEC-i peakorter Viinis 1970. aastatel tõusis OPEC rahvusvaheliselt silmapaistvaks organisatsiooniks, kus liitlasriigid suutsid oma naftapoliitikat kontrolli all hoida ja omasid maailmaturul toornafta hinnakujundamisel suurt sõnaõigust. Vaid 1973. ja 1979. aastal tõusis nafta hind turul, esimene kord põhjustatuna araabia naftaembargost ja teine kord Iraani revolutsioonist.
1973. aasta oktoobris kehtestasid OPEC-i araabia riigid ning Egiptus, Süüria ja Tuneesia välja embargo, mis väljendas nende pahameelt, kui USA ja Lääne-Euroopa riigid toetasid Iisraeli Yom Kippuri sõjas. Nafta hind tõusis $3 barreli kohta $12 ja gaasikvoote hakati nomineerima. See põhjustas kütuse hinnatõusu, mis vallandas turu- ja tarbijapaanika ja USA dollari devalveerimise ning USAs oli nafta kasutus maksimumi peal. Embargo mõjutas enim USAd, valitsus, president Richard Nixon ja Kongress võtsid vastu otsuseid, et riik saaks embargoga hakkama. Näiteks kehtestati kiiruspiirang 55 miili/tunnis, suveaeg kehtis terve 1973. aasta, et vähendada elektrikasutust kodudes, inimestel paluti termostaadiga langetada temperatuur 18 kraadini ja tööstustes sai peamiseks energiaallikaks süsi.
Embargo põhjustas ülemaailmse majanduslanguse, töötusmäär kasvas kõrgele samal ajal, kui inflatsioon samuti tõusis. Tarbijad kaotasid huvi masinate vastu, mis olid suure kütusekuluga, see omakorda põhjustas toodangu languse ja masinatööstused pidid hakkama välja mõtlema uusi ja ökonoomsemaid masinaid. Kuigi embargo kestis aasta, neljakordistus naftahind ja OPEC-i riigid mõistsid, et nende naftat võib kasutada nii majandusliku kui poliitilise relvana.
1975. aastal Alžeerias toimus OPEC-i konverents Heads of State and Government, mille raames käsitleti vaesemate riikide rasket olukorda ja maailma majanduse arengu ja stabiilsuse huvides kutsuti üles koostööle rahvusvahelistes suhetes. 1976. aastal loodi Fund for International Development, liikmesriigid alustasid tööd ambitsioonikate sotsiaal-majanduslike arengukavade kallal. 1971. aastal liitus OPEC-iga Nigeeria, 1973. aastal Ecuador ja 1975. aastal Gabon – liikmesriikide arv oli tõusnud 13ni.
1980. aastad ja nafta ületarbimine
1970ndate kõrge naftahinna tõttu hakkasid tööstusriigid kasutusele võtma alternatiivlahendusi: energiat saadi söest, looduslikust gaasist ja tuumaenergiast ning riikide valitsused kulutasid miljardeid alternatiivsetele arenguprogrammidele. Nõudlus nafta järgi langes 5 miljonit barrelit päevas, kuigi väljaspool OPEC-it tõusis tootmine 14 miljonit barrelit päevas, seda kuni 1986. aastani. Selle aja vältel langes nafta toodanguprotsent 50%-lt 29%-ni, selle tulemusena toimus kuueaastane hinnalangus, mis tipnes 46%-lise hinnalangusega 1986. aastal. Tulude vähendamiseks piiras Saudi Araabia tootmiskvoote ja tõstis hindu, 1980. aastal alandati tootmist 10 miljonit barrelit päevas, 1985. aastal oli see veerand sellest tasemest. Teised OPEC-i riigid selle ideega kaasa ei läinud ja Saudi Araabia plaan kukkus läbi. Saudi Araabia võttis kasutusele teise taktika, ujutas turu üle odava naftaga, see põhjustas hinnalanguse, barreli hind oli alla 10 dollari. Selle käigu tulemus oli, et kõrge hinnaga tootmispiirkonnad muutusid liiga kalliks. OPEC-i riigid, mis ei suutnud varem kvootidest kinni pidada, alustasid samuti tootmise piiramist, et hinnad saaksid normaliseeruda.
1990. ja 2000. aastad
Hinnaliikumised olid vähem dramaatilisemad, kui 1970.–1980. aastatel. Ajapikku OPEC-i tegevus nõrgenes, peamiselt Lähis-Ida sõjategevuse tõttu 1990.–1991. aastal. Lahesõja ajal soovitas Iraagi president Saddam Hussein OPEC-i riikidel naftahinda tõsta, aidates sellega OPEC-i riike rahaliselt.
Naftaturg püüdis integreeritud turgu järgida, kohanedes Nõukogude Liidu järgse maailmaga, kus suurenes regionaalsus, toimus globaliseerumine, kommunikatsiooni revolutsioon ja kõrgtehnoloogia kiire areng. OPEC-i ja mitte OPEC-i riikide arengut parandasid ka läbimurded tootja ja tarbija vahelistes suhetes. Pärast ÜRO 1992. aastal korraldatud kliimamuutuste läbirääkimisi Earth Summitil püüdis OPEC naftatarnete majandamisse õiglust, tasakaalu ja realismi tuua.
Ülemäärane kõikumine ja üldine hinnataseme ebakindlus domineeris 1990. aastatel ja soojad põhjapoolkera talved 1998–1999. aastal kukutasid hinnad tagasi 1986. aasta tasemele. OPEC-i riikide ühtekuuluvust nõrgestas ka tugevalt riikide jagunemine Iraagi-Iraani sõja ajal ning Kuveidi sissetung Iraani. Pärast naftahinna järsku langust 15 dollarile barreli kohta 1990ndate lõpus saavutas diplomaatia naftatootmise aeglustumise 1998. aasta alguses. 2000. aastal võõrustas Hugo Chavez esimest korda 25 aasta jooksul OPEC-i tippkohtumist. Ent järgmiste aastate sündmused – 2001. aastal USA terrorirünnakud, sissetung Afganistani ja 2003. aasta Iraagi sõda ja okupatsioon tõstsid naftahinna kõrgele, seda OPEC-ist sõltumatult.
Nafta väärtus kasvas, hinnad tõusid 2008. aasta keskel rekordiliselt kõrgeks, siis aga raputas maailma finantskriis ja majanduslangus. OPEC-ist sai tähtsaim naftasektori toetaja, osana jõupingutusest, et maailm kriisist välja tuleks. OPEC-i teisel ja kolmandal tippkohtumisel Caracaras ja Riyadhis 2000. ja 2007. aastal pandi paika, et kolm pikaajalisemat strateegiat peavad keskenduma stabiilsele energiaturule, säästvale arengule ja keskkonnale.
2007. aastal liitus organisatsiooniga Angola. Ajavahemikuks 1992. aastast kuni 2007. aasta oktoobrini peatas Ecuador oma liikmesuse. Gabon lahkust liidust 1995. aastal ja Indoneesia 2009. aasta jaanuaris (mõlemad liitusid hiljem taas).
Praegused liikmed
<references group="A"/>
OPEC+
Aserbaidžaan, Bahrein, Brunei, Kasahstan, Malaisia, Mehhiko, Omaan, Venemaa, Lõuna-Sudaan, Sudaan.
Sekretariaat
OPEC-i sekretariaat on organisatsiooni täitevorgan, mis esmakordselt kutsuti kokku 1961. aastal Genfis. 1965. aasta aprillis võttis kaheksas OPEC-i konverents vastu uue asukohariigi lepingu, mille kohaselt asub peakorter sama aasta 1. septembrist Viinis. Sekretariaat vastutab kõikide konverentsidel vastu võetud otsuste eest ja teostab juhatuse nõukogu otsuseid, samuti tegeleb teadusuuringutega. Sekretariaati kuulub organisatsiooni tegevjuht ehk peasekretär ja töötajad, kes on vajalikud organisatsiooni tegevuses. Peasekretäri kantselei koosneb õigusbüroost, teadusuuringute osakonnast ja tugiteenuste osakonnast. OPEC-i peasekretär on Abdalla Salem El-Badri.
Insener Garini hüperboloid
"Insener Garini hüperboloid" (vene keeles "Гиперболоид инженера Гарина") on vene kirjaniku Aleksei Tolstoi aastatel 1926–1927 kirjutatud ulmeromaan.
MPEG-1
MPEG-1 on video ja heli kadudega pakkimise standard. Selle järgi kodeeritakse VHS-kvaliteediga video ja heli formaati 1,5 Mbit/s.
Insener Garini hüperboloid
Raamatu venekeelne esmatrükk ilmus 1927. aastal. Eesti keelde tõlkis teose Artur Gross ja see ilmus 1958. aastal Eesti Riikliku Kirjastuse väljaandel sarjas "Seiklusjutte maalt ja merelt" koos Aleksei Tolstoi romaaniga "Aeliita".
Teos inspireeris Eesti ansamblit Vennaskond avaldama samanimelise laulu ja plaadi.
Sisu
Vene insener Pjotr Petrovitš Garin leiutab võimsa laserkiireaparaadi "hüperboloidi". Tema teisik mõrvatakse ja inimesed proovivad hüperboloidi talt ära osta või teda tappa. Garin põgeneb Pariisi, kus ta kohtub Zoja Monrose'iga, kellesse ta armub. Garin paljastab Zojale oma plaani – saada maailma valitsejaks. Ta plaanib teha inimestele ajuoperatsiooni, mille tagajärjel saaksid neist arutud orjad, kes oleks nõus ööd ja päevad töötama. Samas valiks ta inimeste seast välja mõned, kes elaksid kirjeldamatus luksuses ning mugavuses.
Narva Keeltelütseum
pisi|Narva Keelttelütseumi hoone aastal 2020 Narva Keeltelütseum on üldhariduslik munitsipaalkool Narvas, mille põhitegevus on põhi- ja gümnaasiumihariduse andmine. Õppekeel on vene keel.
Koolis õpib üle 900 õpilase ja töötab üle 80 õpetaja.
Kool asutati 1988. aastal '''Narva 14. Keskkooli''' nime all.
Alates 1992. aastast õpetati inglise keelt süvaõppega.
1995. aastal anti koolile gümnaasiumi staatus ning sellest ajast kandis ta Narva Humanitaargümnaasiumi nime.
2003. aastal liitus kool hiliskeelekümbluse ja 2007. aastal varakeelekümbluse programmiga.
Aastal 2014. muudeti kooli nimi Narva Keeltelütseumiks.
Kooli aadress on Kangelaste 32.
Valli valge mänd
thumb|Valge mänd Valli külas Valli valge mänd ehk Valge mänd on looduskaitsealune põõsastunud võraga põlispuu (liigiliselt Pinus strobus, ehk valge mänd) Järvakandi mõisa südames Valli külas Rapla maakonnas.
DivX
DivX on videokoodek, mis põhineb MPEG-4 standardil.
Koodeki lõi firma DivX, Inc. (varem DivXNetworks, Inc.). Varem oli olemas sarnane koodek DivX ;-) (versioonid kuni 3.x kaasaarvatud). DivX, Inc. võttis nime üle, jättis kirjavahemärgid lõpust ära lõi sisuliselt uue koodeki (versioonid alates 4.x).
Koodek muutus populaarseks, sest sellega on võimalik pakkida pikki videolõike, säilitades samal ajal suhteliselt hea pildikvaliteedi.
Koodek ja selle abil kodeeritud faile esitav DivX Player on tasuta allalaaditavad DivX kodulehelt. DivX Pro on tasuline ja sisaldab tööriistu video professionaalseks kodeerimiseks.
DivX koodekiga konkureerivad Xvid, Microsofti Windows Media Video ja Apple'i QuickTime.
Manama
Manama on Bahreini pealinn. Linn asub Bahreini saare kirdetipus väikesel poolsaarel. Alates 2002. aastast kuulub Manama pealinna kubernerkonda, varem asus see administratiivselt Manama piirkonnas.
Rahvastik
Suur osa linna elanikest on araablased, kuid Bahreini kodanikud moodustavad arvuliselt vähemuse. Rahvaloenduste andmetel elas linnas 1981. aastal 108 684, 1991. aastal 120 937 ja 2001. aastal 143 035 inimest. Bahreini kodanikke oli viimati nende seas vaid veidi üle 50 000. Palju on võõrtöölisi eri riikidest üle maailma. Üle 60 protsendi elanikest on mehed, naisi on vähem kui 40 protsenti.
Tänases pealinna kubernerkonnas kokku elas aprillis 2001 rahvaloenduse andmetel 163 696 inimest.
Ajalugu
Aastal 1958 anti linnale vabasadama staatus ja kui Bahrein 1971. aastal iseseisvus, sai Manamast riigi pealinn.
Majandus
Manama on Bahreini haldus- ja majanduskeskus. Linnas asub sadam, 15 kilomeetri kaugusel paikneb Bahreini rahvusvaheline lennujaam.
Linnas asuvad mitmete nafta- ja rasketööstusettevõtete peakorterid. Peamiseks tegevusalaks Manamas on siiski rahandus- ja pangandusteenuste osutamine, kusjuures valdav osa linna pankadest tegutseb diplomaatide linnaosas.
Seoses turismi osatähtsuse kasvuga riigi majanduses on ka pealinnas üha enam ostukeskusi ja hotelle. Linna keskosas annavad tooni väikesed töökojad ja tänavakaubitsejad.
Kultuur ja haridus
Manamas asub suurem osa 1986. aastal asutatud Bahreini Ülikooli õppehoonetest. Linnas tegutsevad ka mitme välisülikooli filiaalid.
Linn on oluline meelelahutuskeskus, kus võib leida arvukalt baare ja ööklubisid. Alkoholi tarbimine on lubatud. Populaarseimaks spordialaks on jalgpall. Kolm pealinna meeskonda osalevad Bahreini esiliiga mängudes.
Imažinism
Imažinism on imažismile vastav suund vene kirjanduses.
Imažinismile pani alguse Sergei Jessenin 1919. aastal, kui ta tahtis end distantseerida futuristidest. Ta oli kuulnud sõna "imažism" ja otsustas oma grupile sama nime panna, kogemata valesti kirjutades.
Ülemistejärve
pisi|Ülemiste järv Lasnamäe poolt vaadatuna Ülemistejärve on asum Tallinnas Kesklinna linnaosas. Asum piirneb Raudalu, Liiva, Järve, Kitseküla, Luite, Juhkentali, Ülemiste ja Mõigu asumi ning Rae vallaga. Ülemistejärve on pindalalt Tallinna suurim asum, selle pindala on 13,96 km².
Asumi põhiosa moodustavad Ülemiste järv (9,6 km²) ja kitsas maariba ümber järve, mille kaldajoone pikkus on 15,2 km.
Asum on saanud nime Ülemiste järve järgi, mida on eri aegadel nimetatud ka Järveküla järveks, Mõigu järveks, Kuninga järveks ja Paberijärveks. Praegune nimi Ülemiste tuleneb sellest, et järv paikneb linnast kõrgemal.
Ajalugu
Keskajal oli järv ümbritsetud männimetsaga, mis hävitati Liivi sõja ajal. Uue metsa rajamine järve kaldale tõusis päevakorrale 1830. aastal. Liivikute süsteemne ja ulatuslik metsastamine algas alles 1870. aastate lõpus. 1918. aastaks oli Ülemiste järve ja Pärnu maantee vahelisele alale istutatud 184 ha metsa (1994. aasta seisuga 126 ha). 2010. aastast saadik kannab osa sellest metsast Järve metsa nime.
Ülemistejärve asumis on väike grupp elumaju, kus elavad enamasti veepuhastusjaamaga seotud inimesed.
Elanikkond
2016. aastal moodustasid 0–17-aastased asumi elanikkonnast 18–22%, üle 68-aastasi oli 10–19%.
Loodus
Suure osa asumi territooriumist võtab enda alla Ülemiste järv. Asumit läbib Kurna oja ning järve kaldal asub Järve mets. Ülemiste järves asub Linda kivi, mis on kaitstav loodusmälestis.
Ülemistejärve asumi tänavad
Ülemistejärve aladele jääb osa Tartu maanteest ja Järvevana teest.
Táchira osariik
Táchira osariik on 1. järgu haldusüksus (osariik) Venezuela lääneosas.
Halduslikult jaguneb 29 omavalitsusüksuseks.
Lisa Marie Presley
Lisa Marie Presley (1. veebruar 1968 Memphis, Tennessee – 12. jaanuar 2023 Calabasas, California) oli USA laulja ja laulukirjutaja.
Eelkõige on ta tuntud Elvis Presley ja Priscilla Presley tütrena.
MPEG-4
MPEG-4 on MPEG-standard (ISO/IEC-14496 ), mis kirjeldab muuhulgas video- ja audioandmete kadudega pakkimist. Tegemist on konteinerformaadiga (tähis MP4), mis koosneb 31 osast (standardid ISO/IEC 14496-1 kuni ISO/IEC 14496-31). Neis kirjeldatakse ka mitmesuguseid koodekeid, nagu nt audiokoodekid AAC ja HE-AAC ning videokoodekid DivX ja Xvid. Selle standardi järgi vormindatakse kõrgekvaliteedilisi audio- ja videofaile. Konteineris on standarditud ka intellektuaalomandi kaitse süsteem DRM ( Digital Right Management).
Maatööliste ja Väikemaapidajate Koda
Koja valimistel oli hääleõigus 82 204 palgalisel põllutöölisel ja 70 000 väikemaapidajal, koja kulud kaeti Põllutööministeeriumi toetusest, liikmemaksu ei olnud.
Koja esimees oli Helmut Maandi, alates 21. veebruarist 1940 Juhan Post.
20. septembril 1936 valiti koja liikmeteks:
Koja peasekretär oli kuni 1940 Oskar Hendrikson, seejärel Vello Saul.
Välislingid
Chamber of Agricultural Workmen and Small Landowners
Nepean
Nepean on mitme koha nimi. Need kohad on nime saanud Evan Nepeani järgi.
Raivo Puusepp
pisi|Raivo Puusepp Raivo Puusepp (sündinud 21. märtsil 1960) on eesti arhitekt.
Ta on projekteerinud muu hulgas SEB Eesti Ühispanga peakontori (1999), WW Passaaži (1997), Sikupilli ärikeskuse, Opeli keskuse hooned, Solarise keskuse (2009) ja Lasnamäe linnaosavalitsuse hoone (2011) Tallinnas, Põltsamaa tuletõrjedepoo (koos Krista Väärtnõu ja Peeter Looga; 2000), Tervise Paradiisi Pärnus (2004) ning Tartu Kaubamaja Tartus (2005).
Puusepp lõpetas 1983. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi. 1992. aastal asutas arhitektibüroo Raivo Puusepp OÜ, kus tegutseb juhi ja vastutava arhitektina.
Ahto Jõgi
Ahto Jõgi (14. veebruar 1932 Kuressaare – 1. august 1974 Tartu) oli eesti ornitoloog.
Ta tegeles lindude rände uurimisega. Ta töötas Zooloogia ja Botaanika Instituudis teadusliku töötaja ja teadussekretärina.
Aino Kumari
Aino Kumari (sündinud Aino Bergmann; alates 1. veebruarist 1938 kuni 1940. aastani Aino Helemäe ; 15. september 1908 Põlva – 17. oktoober 2004 Tartu) oli eesti ornitoloog.
Ahto Jõgi
Talle on püstitatud mälestustahvel Puhtu ornitoloogiajaamas rändevaatluste torni jalamile.
Aino Kumari
Tema isa Rudolf Bergmann (Helemäe) oli apteeker.
Ta õppis Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi tütarlaste gümnaasiumis Tartus, lõpetas 1927. aastal Võrumaa Rahvahariduse Seltsi Tütarlaste Gümnaasiumi ja õppis 1927–1930 Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas ja 1932–1935 arstiteaduskonnas.
Ahto Jõgi
Ta on maetud Tartu Raadi kalmistule.
Aino Kumari
Alates 1941. aastast töötas ta Tallinnas Riiklikus Loodusteaduste Muuseumis (1944–1946 direktorina). Aastatel 1947–1978 töötas Kumari Zooloogia ja Botaanika Instituudi ornitoloogiasektoris.
Kumari uuris kurvitsaliste toitumisökoloogiat, Lääne- ja Ida-Eesti rabade linnustikku, lindude levikut ja arvukust Väinamere saartel, lindude rännet, naerukajaka levimist mandri veekogudel, lindude rõngastamist.
Isiklikku
Tema abikaasa oli Eerik Kumari.
2008. aasta MM-tiitlimatš males
2008. aasta male maailmameistrivõistluste tiitlimatš oli males 2008. aastal FIDE egiidi all peetud maailmameistrivõistluste tiitlimatš.
14.–29. oktoobril 2008 Bonnis peetud tiitlimatš (kavandatud 12-partiilisena) valitseva maailmameistri 38-aastase India maletaja Viswanathan Anandi  ja 2006. aastal maailmameistriks tulnud, kuid aasta hiljem Méxicos peetud MM-turniiril Anandi järel teiseks jäänud 33-aastase Venemaa maletaja Vladimir Kramniku vahel lõppes tulemusega 6½:4½ maailmameistri kasuks. Anand kaitses 2007. aastal võidetud maailmameistri tiitlit.
Matši peakohtunik oli rahvusvaheline arbiiter Panagiotis Nikolopoulos Kreekast.
Pöidlaküüt
Pöidlaküüdiks nimetatakse tee ääres sõidukite peale hääletamist ehk (üldreeglina tasuta) küüdi palumist.
Seda tehakse seistes tee ääres näoga liikluse suunas, üks pöial üles tõstetud. Käe asend on muutuv, olenevalt inimesest ja regionaalsetest erinevustest. Käe ülestõstmine annab autojuhtidele märku hääletaja soovist.
Vahel kasutatakse ka trafaretti: silti, kuhu on peale kirjutatud sihtpunkt. Selle abil saab autojuht juba enne peatumist teada, kas tal on võimalik hääletaja soovitud kohta viia.
Pöidlaküüt Eestis
Hääletamine on Eestis juba algusaegadest peale olnud palju populaarsem kui paljudes teistes (lääne-) maades, kuna sealsetel kiirteedel on hääletamine rangelt keelatud ja väiksematel tugimaanteedel liigub vähem autosid. Teiseks on paljudes riikides arenenud täiuslikum ühistranspordivõrgustik, mistõttu muutub hääletamine ebavajalikuks.
Kuna hobuvankrite ajastu elustiil oli märksa paiksem, siis ei olnud hääletamine tol ajal kuigi aktuaalne. Hääletamine kui nähtus kujunes välja tõenäoliselt umbes 1950. aastatel, kui loodi sõitmiskõlblike teede võrk ja teedel hakkas liikuma rohkem autosid. Hääletajate arv kasvas eriti stalinismiperioodil, mil legaliseeriti hääletamine ja seda toetati riiklikul tasandil. Hääletamiseks pidi ostma hääletamispileteid, mida tuli anda autojuhtidele teatud läbitud kilomeetrite eest. See-eest oli pöidlaküüt väga populaarne, sest ka autojuhtidel oli justkui kohustus leevendada sõjajärgset transpordivähesust. Kogutud talongide eest said juhid osta bensiini. Autoklubi Autom jagas samuti kaardikesi. Sinna sai kirjutada autojuhi nime ja kaart läks loosimisse, kust autojuht vajalikke asju võitis.
Seda võimalust ei kasutanud mitte ainult vaesed ja kergemeelsed tudengid nagu tänapäeval üldiselt hääletajate kontingendi kohta arvatakse, vaid vastupidi – arvestatav osa hääletajaid olid tavalised töölised, kes eelistasid häälega liikumisvõimalust tol ajal veel suhteliselt vähestele käigus olevatele ühissõidukitele. Hääletamisele vaadati kui millelegi täiesti normaalsele.
Peamised automargid, mida võis tänavatel näha, olid Pobedad, hirvega Volgad, hiljem maanteemuhkudeks kutsutud Zaporožetsid ja Moskvitšid.
Liiklusõnnetuste korral, kui vigastatud hääletajate ees vastutamise probleem päevakorrale tuli, ei saanud riik seda tegevust enam toetada. Sellele vaatamata eksisteeris hääletamine edasi, nüüd spontaanne ja mitte enam organiseeritud, kuigi ettevaatlikumalt, sest üha enam kardeti vargaid. Iseseisvuse taastudes olukord ei paranenud, pigem halvenes veelgi. Hakkasid levima kuuldused autoröövlitest. Tänapäeval on hääletamine muutunud taas üsna populaarseks, kuigi autojuhtide hirm varaste ees pole kuhugi kadunud. Ollakse ettevaatlikumad.
Sõna "hääletamine" on üsna hiline metafoor ja põhineb koosolekutelt jms vastava käeliigutuse sarnasusel.
Diby järv
Järv on soolatoiteline rannikujärv. Järv jääb Vormsi maastikukaitseala Diby piiranguvööndisse. Vormsi saare järvede hulgas on ta suuruselt kolmas järv.
Diby järv on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Diby järve keskkonnaregistri kood on VEE2038200.
Teadvuse voolu tehnika
Teadvuse voolu tehnika (inglise stream of consciousness) – ei kirjeldata tegelikkust, reaalseid sündmusi, vaid inimese teadvust, mõtteid ja tundeid – teadvuse vool. Kirjanik tungib tegelase hinge ja vaatab maailma tema pilguga. Tulemuseks on terved romaanid või tsüklid, mis on kirjutatud ühe isiku monoloogina (sisemonoloog). Ühte ja sedasama sündmust on kujutatud läbi mitme tegelase teadvuse. Erinev on ka aja käsitlus. Teadvuse voolu romaanides on ajalised plaanid – eri ajal toimunud minevikusündmused, olevik, kujutlus tulevikust – segipaisatud. Juhuslikuks muutub tegelaste ilmumine ja kadumine, aja voolamise kiirus on erinev. Tekib romaani aeg, mis erineb sellest ajast, milles inimesed elavad. Romaanid, mille tegevuse reaalses ajas kestab vaid mõni tund või päev, võivad kujutada tervet inimelu.
Ida mõtteloo leksikon
"Ida mõtteloo leksikon" on Linnart Mälli, Märt Läänemetsa ja Teet Toome koostatud teatmeteos, mis sisaldab andmeid Indias, Hiinas ja Jaapanis tekkinud mõttesuundade kohta.
Leksikonis on selgitatud budismi, hinduismi, konfutsianismi, taoismi ja teiste Ida õpetuste põhimõisteid ning tutvustatud olulisemaid õpetlasi ja tekste. Leksikon hõlmab üle 1200 märksõna.
Ida mõtteloo leksikonis avaldatud tekstide puhul lähtutakse Creative Commons litsentsi reeglitest.
2006. aasta MM-tiitlimatš males
2006. aasta male maailmameistrivõistluste tiitlimatš oli males 2006. aastal FIDE egiidi all peetud maailmameistrivõistluste tiitlimatš.
23. septembrist kuni 13. oktoobrini 2006 Elistas peetud 12-partiilise tiitlimatši põhiosa FIDE maailmameistri 31-aastase bulgaarlase Veselin Topalovi ja klassikalise male maailmameistri 31-aastase Venemaa maletaja Vladimir Kramniku vahel lõppes viigilise tulemusega 6:6. Lisapartiides (kiirpartiid) oli edukam klassika maailmameister 2½:1½. Kramnik võitis üldtunnustatud maailmameistri tiitli.
Matši peakohtunik oli rahvusvaheline arbiiter Geurt Gijssen Hollandist.
Agronoomide Koda
Agronoomide Koda oli omal kutsealal tegutsevate Eesti agronoomide kutseesindus.
Agronoomide Koja esimees oli Kaarel Liidak, alates 26. jaanuarist 1940 Ants Käspre.
Agronoomide koja esindaja osavõtul valiti põllumajanduse ja kalanduse alalt viis Riiginõukogu liiget.
Agronoomide Koja nõukogu esimene koosseis
14., 15., 16. ja 19. oktoobril 1935 valiti koja nõukogu liikmeiks järgmised isikud:
Agronoomide Koja nõukogu teine koosseis
15., 16., 17. ja 20. oktoobril 1939 valiti koja nõukogu liikmeteks:
Gateshead
Gateshead on linn Kirde-Inglismaal, Tyne'i jõe lõunakaldal, teisel pool jõge asuva Newcastle upon Tyne'i linna vastas.
2005. aastal arvati linnas olevat 191 500 elanikku. 2011. aasta rahvaloenduse järgi oli linnas 120 046 elanikku.
Gateshead on traditsiooniline tööstuspiirkond. Selle sadamas tegutses 1747. aastast metalliettevõte Hawks and co., mis valmistas ankruid, kette ja muid suuri terastooteid.
Gatesheadi ja Newcastle'it ühendab kümme silda. Millenniumisillaks kutsutav 2001. aastal valminud jalakäigusild avatakse ja suletakse erilise hüdraulilise mehhanismiga.
Linnas asub kontserdikeskus Sage Gateshead ja kunstikeskus Baltic Centre for Contemporary Art.
Linnas asub Antony Gormley loodud skulptuur "Põhja ingel", mis suurim skulptuur Suurbritannias.
Rootsi Eurovisiooni lauluvõistlusel
Rootsi on osalenud Eurovisiooni lauluvõistlusel alates 1958. aastast. Alates 1959. aastat on Rootsi kasutanud esindaja leidmiseks lauluvõistlust Melodifestivalen.
Rootsi on olnud Eurovisioonil üks edukamaid riike, olles võitnud seitsmel korral ja tõusnud esiviisikusse kokku 26 korral, mis asetab riigi kolmandale kohale Suurbritannia 30 ja Prantsusmaa 27 korra ees. Rootsi esimene võit tuli 1974. aastal, kui ABBA võitis lauluga "Waterloo".
Teine võit tuli 1984. aastal. Siis esindas Rootsit Herreys, kelle esituses kõlas võidulaul "Diggi-Loo Diggi-Ley". Kolmas võit saavutati 1991. aastal, kui Carola esitas laulu "Fångad av en stormvind". Neljas võit saavutati vaid 8 aastat hiljem, 1999. aastal Jeruusalemmas, kui Charlotte Nilsson esitas laulu "Take Me To Your Heaven". Viimased kaks võitjat on esindanud Rootsit ka hiljem. 2006. aastal esindas Carola Häggkvist Rootsit lauluga "Invincible" jäädes sellega 5. kohale. Charlotte Nilsson esindas Rootsit 2008. aastal lauluga "Hero" pääsedes finaali žürii valikuna ning jäi finaalis 18. kohale.
Viies võit tuli 2012. aastal kui Rootsi esindaja Loreen esitas laulu "Euphoria" ning võitis võistluse 372 punktiga. 2015. aastal saavutas Rootsi kolme aasta järel taas võidu, kui riiki esindas Måns Zelmerlöw lauluga "Heroes". 2023. aastal esindas Loreen Rootsit teist korda ning võitis taas lauluvõistluse.
Rootsi on võõrustanud lauluvõistlust kuuel korral. Kolmel korral neist toimus lauluvõistlus Stockholmis, kahel korral Malmös ja ühel korral Göteborgis. Taas võõrustab Rootsi võistlust 2024. aastal.
Hääletamise ajalugu (1975–2016 finaalid)
Rootsi on andnud kõige rohkem punkte järgmistele riikidele:
Rootsi on saanud kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt:
Valm
Valmi tegelasteks on enamasti loomad, kes kujutavad erinevaid inimtüüpe (näiteks rebane-kaval, jänes-arg inimene, hunt-kuri jne). Valmides naeruvääristatakse inimeste ja ühiskonna pahesid.
Valm koosneb kahest osast: esimeses osas esitatakse tavaliselt sündmus, teises antakse õpetlik järeldus ehk moraal.
Tuntud valmimeistrid:
Klorofüll
pisi|Klorofüll annab taimede lehtedele rohelise värvuse Klorofüll (ka leheroheline) on taimedes, vetikates ja tsüanobakterites sisalduv pigment, mis annab neile rohelise värvuse. See nimi on tuletatud kreekakeelsetest sõnadest χλωρος kloros (roheline) and φύλλον füllon (leht). Klorofülli molekulid osalevad fotosünteesis ja võimaldavad taimedel muundada valgusenergiat keemiliseks energiaks. Klorofüll neelab valgust kõige tugevamini elektromagnetilise spektri sinises ja punases piirkonnas. Kuna nähtava valguse rohelise piirkonna kiirgust neelab klorofüll vähem, paistavad klorofülli ohtralt sisaldavad koed inimsilmale rohelised. Klorofüll on liitvalk, täpsemalt kromoproteiin.
Struktuur
pisi|Ruumiline klorofüll a molekuli kujutis Klorofüll on kloriini pigment, mille struktuur sarnaneb porfüriini pigmentide omaga. Klorofülli kloriiniringi keskel on magneesiumiioon. Siin artiklis kujutatud struktuuridel on selguse mõttes kujutatud mõned Mg2+ tsentriga seondunud ligandid. Kloriiniringil võib olla mitmeid kõrvalahelaid, tavaliselt on nende hulgas ka fütooli ahel. Looduses esineb mitut tüüpi klorofülli, kõige levinum on tüüp a. Klorofüll a üldise struktuuri selgitas 1940. aastal välja Hans Fischer ja aastal 1960, kui oli teada suurem osa molekuli stereokeemiast, avaldas Robert Burns Woodward selle täieliku sünteesi. Aastal 1967 andis Ian Fleming vastused viimastele klorofüll a stereokeemiat puudutavatele küsimustele. 2010. aastal kuulutati välja, et tsüanobakterid ja teised oksügeensed stromatoliite moodustavad mikroorganismid sisaldavad kolorfüll f-i. Klorofülli tüüpide erinevused on välja toodud allpool.
Taime vananedes kaotavad selle lehed rohelise värvi – klorofüll muundub erinevateks värvituteks tetrapürroolideks, mida tuntakse mittekiirgavate klorofülli kataboliitide nime all. Nende üldine struktuur on järgmine: Neid ühendeid on leitud ka mitmetest küpsevatest viljadest.
Klorofüll ja fotosüntees
Eristatakse kahte fotosüsteemi, milleks on fotosüsteem II ja fotosüsteem I. Neile kummalegi on iseloomulikud erinevad reaktsioonitsentri klorofüllid, mida nimetatakse vastavalt P680-ks ja P700-ks. Need pigmendid on nimetatud nende punase valguse neeldumise maksimumi lainepikkuse (nanomeetrites) järgi. Klorofüllide tüüp, ülesanne ja spektraalsed omadused fotosüsteemides on erinevad ja sõltuvad klorofüllidest enestest ja neid ümbritsevast valgumaatriksist. Pärast valkudest eraldamist ja lahustamist näiteks atsetoonis või metanoolis saab neid pigmente lihtsalt paberkromatograafia abil eraldada. Pigmendid eralduvad vastavalt sellele, kui palju on molekulidel polaarseid rühmi.
Reaktsioonitsentri klorofülli ülesandeks on läbida laengute eraldumise protsess teistelt klorofüllidelt saadud energia varal. Tegu on spetsiifilise redoksreaktsiooniga, kus klorofüll annab ära footoni energia omastanud elektroni elektrontransportahelale. Laetud reaktsioonitsentri klorofüll (P680+) redutseeritakse seejärel tagasi esialgsesse seisundisse (klorofüll võtab vastu elektroni). Fotosüsteem II-s pärineb see elektron mitmeetapilisest vee oksüdeerimisest O2-ks ja H+-ks. See elektronidoonoriks olev vesi asub tülakoidi sisemises ruumis, luumenis. Sellise fotolüüsi, vee lagundamisprotsessi kaudu eritavad fotosünteesivad organismid O2 gaasi, mis on üks reaktsiooni jääkprodukt; vee oksüdeerimist fotosüsteem II-s võib pidada praktiliselt kogu Maa atmosfääri hapniku allikaks. Fotosüsteem I reaktsioonid järgnevad tavaliselt fotosüsteem II reaktsioonidele ja fotosüsteem I P700+ redutseeritakse tavaliselt fotosüsteem II-st pärit elektronidega. Elektronülekannete süsteemid tülakoidide membraanides on aga keerulised, nii et P700+-i redutseerivate elektronide allikas võib varieeruda.
Reaktsioonitsentri klorofüllipigmentide poolt tekitatud elektronide suunatud liikumist kasutatakse H+ ioonide, prootonite viimiseks läbi tülakoidi membraani, mis tekitab elektrokeemilise potentsiaali, gradiendi tülakoidi sees, luumenis. Seda kasutatakse peamiselt ATP keemilise energia tootmiseks. Kõne all olnud elektronid redutseerivad läbi mitme reaktsiooni NADP+-i NADPH-ks, mis on universaalne redutseerija ja mis leiab kasutust CO2 suhkruteks redutseerimisel ning ka teistel biosünteetilistel redutseerimistel.
Feyẕābād
Feyẕābād (eesti keeles on kasutatud ka nimekuju Faizabad) on linn Afganistani kirdeosas Kowkcheh' jõe kaldal, Badakhshāni provintsi halduskeskus.
Elanike arv on 1992. aasta andmetel 9100. Elanikud on põhiliselt tadžikid.
Linnas on riisitöötlemis- ja jahuvabrik.
Talvel on linn mõnikord paksu lume tõttu muust maailmast ära lõigatud.
1979. aastal oli Feyẕābād Nõukogude vägede sissetungi tõkestada püüdnud sisside keskus. 1980. aastal linn vallutati ning sinna paigutati Nõukogude Liidu garnison.
Andry Rajoelina
pisi|Andry Rajoelina (2008) pisi|Koos abikaasa Mialyga Andry Nirina Rajoelina (sündinud 30. mail 1974 Antananarivo) on Madagaskari poliitik, alates 18. jaanuarist 2019 Madagaskari president.
Ta oli ka 17. märtsist 2009 kuni 25. jaanuarini 2014 Madagaskari presidendi kohusetäitja. Ta asus sellele kohale pärast sõjaväelist riigipööret.
Rajoelina pärineb keskklassi perest. Tema isa oli kolonel. Andry langes keskkoolist välja, seega keskharidust tal pole.
2007. aastal kandideeris Rajoelina Antananarivo linnapeaks. Teda toetas liikumine TGV (Tanora Malagasy Vonona), mille järgi Rajoelina sai samuti hüüdnime TGV. TGV on ka Madagaskari endise emamaa Prantsusmaa kiirrong. Tema vastu kandideeris endine presidendikandidaat ja endine Antananarivo linnapea Hery Rafalimanana, kes oli presidendi Marc Ravalomanana soosik. 12. detsembril 2007 valiti Rajoelina linnapeaks, kui ta kogus valimistel 63,3% häältest.
26. ja 27. jaanuaril puhkesid rahutused, mille käigus põletati maha Ravalomananale kuuluv kauplus, samuti teisi kauplusi linnas. Osa süütajaid põles majadesse sisse.