cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Euroopa Liidu õigus
Euroopa Liidu põhiõiguste allikad
Järjest enam ilmnes, et võivad tekkida olukorrad, kus liikmesriigid ei kohalda Euroopa Liidu õigust õigesti ning võivad seeläbi riivata üksikisikute põhiõigusi ja -vabadusi. Liikmesriikide kohtute kaudu jõudsid sellised põhiõigusi puudutavad vaidlused Euroopa Kohtusse. Toona polnud aga ka Euroopa Kohtul võtta aluseks Euroopa ühenduste põhiõigusi ja -vabadusi, mille võimalikku institutsioonipoolset riivet kontrollida – seega pidi Euroopa Kohus vastavad õigused ja vabadused ise tuletama. Euroopa Kohut võib suuresti pidada ka põhiõiguste ja -vabaduste kujundajaks, kes on taolisi õigusi tõlgendanud. Inimõiguste kohta käivad üldisemad põhimõtted loodi rahvusvahelise ja liikmesriikide õiguse eeskujul. EL-i lepingu artiklisse 6 lõikesse 2 on lisatud, et Euroopa Liit austab inimõigusi ja põhivabadusi ning põhiõigusi kui EL-i õiguse üldpõhimõtteid, nagu need on tagatud EIÕK-s.
Euroopa Kohus põhiõiguste kujundajana
Internationale Handelsgesellschafti asjaga lahendas kohus olukorra, kus siseriiklike põhiõiguste ning EL-i põhiõiguste vahel oli tekkinud vastuolu, tunnistades EL-i õiguse ülimuslikuks. Kui Euroopa Kohus oli kinnitanud, et liidu õigus on ülimuslik siseriikliku õiguse kõrval ja sel on vahetu õigusmõju, tekkis kohtutel küsimus, milline võiks olla taolise kohtupraktika mõju põhiseaduslike väärtuste kaitsele. Riigid ei saanud eemale hoida sellest, mida oli Euroopa tasandil kokku lepitud. Üks esimene põhiõiguste kohta käiv asi Euroopa Kohtus oli 1969 otsus Stauderi asjas, milles kohus ütles, et Euroopa Kohtu ülesandeks on põhiõiguste tagamine, sest inimõigused on üks osa ühenduse õiguse üldpõhimõtetest ning seega Euroopa Kohus ka kaitseb neid. Euroopa Kohus on sedastanud, et Euroopa Liidu õigus on ülimuslik ning siseriiklikku õigust luues peavad liikmesriigid EL-i õigusega arvestama. Saksa konstitutsioonikohtu lahendid on olnud EL-i õiguse tekkimise eeskujuks. Näiteks on Solange I asjas Saksa kohus otsustanud, et teostab põhiõiguste kaitse tagamiseks EL-i õiguse üle järelevalvet.
Frangi riik
Frangi riik (ladina Regnum Francorum) oli riik varakeskaegses Euroopas. Frangi riik asus suures osas tänapäevase Prantsusmaa territooriumil ( sellest tuleneb ka Prantsusmaa prantsuskeelne nimi la France).
Frangi riik tekkis pärast Lääne-Rooma riigi lagunemist 5. sajandil, kui frangid, üks germaani hõimurühmadest, vallutasid kuningas Chlodovech I juhtimisel enamiku Galliast.
Merovingid
pisi|300px|vasakul|Frangi riigi alad (481–814) koos ajalooliste territooriumide [[Austraasia, Švaabimaa, Neustria, Burgundia, Alemannia ja Akvitaaniaga]] pisi|Lääne-Euroopa 5. sajandi lõpul pisi|Tolosa [[läänegoodid|läänegootide kuningriigi suurim ulatus tume- ja heleoranžiga, u 500]]
Chlodovech I
Frankide kuninga Chlodovech I valitsusaja (481–511) algul asusid frangid Reini jõe ülemjooksu aladel, põhiliselt tänapäeva Belgias. Frangid olid varem olnud suhteliselt vähetähtis germaani hõim ning Lääne-Rooma föderaadina pidanud taluma teiste germaanlaste ja hunnide ränki rüüsteretki. Kuid Chlodovech I osutus vägagi osavaks poliitikuks. Ta suutis leida õiged liitlased ning, tänu ladina keele oskusele ja hilisemale usuvahetusele katoliiklusesse, sõlmida tihedad suhted ka Itaalia eliidi ning katoliku kirikuga.
Euroopa Liidu õigus
Euroopa Liidu põhiõiguste harta
Tulenevalt vajadusest ühtse kirjutatud põhiõiguste loetelu järele, tuli esmalt valida, kas ühineda Euroopa Inimõiguste Konventsiooniga või kirjutada asutamislepingutesse Euroopa Liidu enda põhiõiguste kaitse dokument. Kuna Euroopa Kohus ei nõustunud toona EIÕK-ga ühinemisega, tuli põhiõiguste dokument ise kirjutada. Dokumendi loomise otsuse langetas Euroopa Ülemkogu 1999 juunis Kölnis.
Frangi riik
Chlodovech I
486. aastal alistas Chlodovech I liitlaste abiga Soissonsi lahingus Põhja-Gallias asunud Rooma väepealiku Syagriuse ning allutas nii oma võimule enamiku Loire'i jõest põhja poole jäävatest Põhja-Gallia aladest. Seejärel sõlmis ta liidu idagootide kuninga Theoderich Suurega, kes abiellus tema õe Audofledaga. 491 alistas Chlodovech I osa tüüringite hõime oma riigi idapiiril, hiljem ka alemannid. Seejärel abiellus ta burgundide printsessi Chrodechildega (Clotilde), kes olevat teda mõjutanud katoliku usku astuma. Merovechi suguvõsast pärit Chlodovech I kindlustas oma võimu, kui võttis 496. aastal vastu ristiusu katoliikluse, mitte ariaanluse põhimõtetel, nagu teised germaanlased. Nüüd sai Chlodovech I segastel aegadel loota Rooma ülikkonna, vaimulike ja Rooma paavsti toetusele. Tänu ristiusule tunnustas teda valitsejana ka Bütsantsi keiser ja saatis talle kuningavõimu tunnused. Samuti andis katoliikluse omaksvõtmine Chlodovechile ettekäände alustada sõda ariaanlastest naabrite, burgundide ja läänegootide vastu. pisi|300px|Euroopa aastatel 533–600
Chlodovech I katse allutada burgundid kukkus 500. aastal läbi, kuid 507. aastal purustas ta läänegoodid Vouillé lahingus Lõuna-Gallias ja haaras kontrolli Akvitaanias. Läänegootide kuningas Alarich II tapeti lahingus ja läänegoodid põgenesid Ibeeriasse. Chlodovech I liitis aga oma riigiga enamiku Akvitaaniast, kuhu kuulus ka endine läänegootide riigi pealinn Toulouse.
Euroopa Liidu õigus
Euroopa Liidu põhiõiguste harta
Põhiõigused on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste hartas, mida liikmesriigid EL-i õiguse rakendamisel järgima peavad.
Põhiõiguste kaitse Euroopas
Euroopa Liidus on põhiõiguste kaitse tagatud kolmel tasandil. Põhiõiguste kaitse tagamisega Euroopas tegelevad Euroopa Kohus, Euroopa Inimõiguste Kohus ja siseriiklikud, kõrgeima astme kohtud. Siseriiklikult on põhiõigused tagatud liikmesriikide põhiseadusega ja Euroopa Liidu tasandil Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga ning Euroopas üldiselt Euroopa Inimõiguste Konventsiooniga. Liikmesriigi kohtud peavad enda tegevuses rakendama nii Euroopa Inimõiguste Kohtu tõlgendusi kui ka Euroopa Liidu õigust. See paneb aga liikmesriigid tihti keerulisse olukorda, sest kaks õigust ei pruugi alati omavahel kooskõlas olla. Kahe kohtu peamine vahe tavaisiku vaatepunktist seisneb selles, et Euroopa Inimõiguste kohtusse on võimalik pöörduda ka tavaisikul, kuid Euroopa Kohtusse sellisel moel mitte. Lisaks annab Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 43 igale liidu kodanikule ja füüsilisele või juriidilisele isikule, kes elab mõnes liikmesriigis, õiguse pöörduda Euroopa Ombudsmani poole seoses liidu institutsioonide, organite või asutuste tegevuses ilmnenud haldusomavoliga. Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 44 annab aga kodanikele ja juriidilistele või füüsilistele isikule õiguse pöörduda petitsiooniga Euroopa Parlamendi poole. Eestis on oma õiguste kaitseks võimalik peale kohtu pöörduda ka võrdõigusvoliniku või õiguskantsleri poole.
Frangi riik
Chlodovech I
509. aasta paiku tegi Chlodovech I Pariisist Frangi riigi pealinna ning umbes samal ajal jagas ta riigi allkuningate vahel. Hakkasid kujunema Frangi riigi ajaloolis-territoriaalsed üksused (Austraasia, Neustria jt). Chlodovech I korraldas ka kirikureformi, kutsudes kokku Orléansi esimese kirikukogu. Seal määras ta kindlaks Frangi riigikiriku olemuse, mis pidi ennekõike toetama kuningat. Clodovech I muutis Merovingide võimu päritavaks ja pani aluse Frangi kuningriigile. Pandi kirja saali õigus. 508. aastal sai Pariis Merovingide riigi pealinnaks.
Riigi jagunemine
511. aastal Chlodovech I suri ning tema riik jagunes nelja poja vahel: Chlotar I, Childebert I, Chlodomer I ja Theuderich I vahel. Chlothar I valitses (511–561) Soissonsi üle, 524. aastast ka Orléansi ja 555. aastast ka Reimsi üle ning alates 558 oli tema alluvuses kogu Frangi riik. Childebert I valitses Pariisi (511–558), Chlodomer I valitses Orléansi (511–524) ja Theuderich I valitses Reimsi üle (511–534). pisi|[[Merovingide frangi riigid: Akvitaania, Burgundia, Neustria, Austraasia ning Frangi valitsejatest sõltuvad Alemannia ja Baierimaa ]] pisi|vasakul|[[Germaanlased|Germaanlaste Läänegootide kuningriigi, Frangi riigi ja Langobardide kuningriigi piirialad 563. aastal]]
Püloon
Püloon võib olenevalt kontekstist tähendada üht järgnevast:
Euroopa Liidu õigus
Euroopa Inimõiguste Kohus
Euroopa Inimõiguste Kohus on 1950 Euroopa Nõukogu vastuvõetud EIÕK alusel loodud konventsiooni järelevalveorgan, mis teostab järelevalvet inimõiguste tagamise üle EIÕK osalisriikides. Euroopa Inimõiguste Kohus on rahvusvaheline asutus, mis võtab teatud tingimuste esinemisel vastu kaebusi isikutelt, kes leiavad, et on rikutud nende EIÕK-s kehtestatud inimõigusi. EIÕK on Euroopa riikide vahel sõlmitud kokkulepe, milles on kindlaks määratud isikute põhiõigused.
Frangi riik
Chlothar I
Chlothar I (511–561) ühendas Frangi kuningriigid ning aastaks 558 oli ta pärinud frankide kõik valdused. Ka tema jagas frankide territooriumi oma nelja poja vahel, kuid neli kuningriiki sulasid kokku kolmeks, kui Charibert I aastal 567 suri: Sigibert I sai Austraasia, Chilperich I sai Neustria ja Guntram sai Burgundia.
Euroopa Liidu õigus
Euroopa Inimõiguste Kohus
Kui EIÕK osalisriik on rikkunud mõnd põhiõigust, on õigus osalisriigi kodanikul Euroopa Inimõiguste Kohtusse pöörduda. Euroopa Inimõiguste Kohus ei ole EIÕK-ga ühinenud riikide kohtute apellatsioonikohus ja ei või tühistada ega muuta nende otsuseid. Euroopa Inimõiguste Kohtusse saab pöörduda vaid riigivõimude (seadusandja, administratsioon, kohtud jne) sooritatud toimingute või tehtud otsuste pärast ning Euroopa Inimõiguste Kohtul ei ole pädevust menetleda kaebusi eraisikute, valitsusväliste organisatsioonide, asutuste ja erafirmade peale. Enne Euroopa Inimõiguste Kohtusse pöördumist peab isik olema ära kasutanud kõik siseriiklikud võimalused oma kaebuse lahendamiseks. Euroopa Inimõiguste Kohtusse pöördumiseks peab kõige kõrgema siseriikliku kohtu või muu võimu otsuse langetamisest olema möödunud kuus kuud.
Frangi riik
Chlothar I
Need kolm kuningriiki defineerisid Frangi riigi poliitilise jagunemise kuni Karolingide esiletõusuni ja isegi pärast seda.
Euroopa Liidu õigus
Euroopa Kohus
Euroopa Kohus on Euroopa Liidu tegevuse, õiguse ühtlustamise ja liikmesriikide järelevalve tarbeks loodud kohtuorgan, mis ühtlasi tegeleb ka põhiõiguste riivetega olukorras, mil põhiõiguste rikkumine on Euroopa Liidu õigusest tulenev. Euroopa Kohus kaitseb inimõigusi, haldusmenetluslikke õigusi, majanduslikke õigusi ja poliitilisi õigusi. 2000 võttis Euroopa Liit vastu põhiõiguste harta, mis tagab Euroopa Liidus põhiõiguste kaitse. Põhiõiguste harta on osa Euroopa Liidu toimimist reguleerivast Lissaboni lepingust ja ühtlasi reguleerib isikute õigusi suhetes Euroopa Liidu institutsioonidega ning Euroopa Liidu õiguse kohaldamisel. Seega, kui Euroopa Inimõiguste Kohus on seotud Euroopa Nõukogu ja kõikide Euroopa riikidega, siis Euroopa Kohus on vahetult seotud Euroopa Liidu ning selle liikmesriikidega.
Frangi riik
Chlothar I
567. aastast kuni Sigibert II surmani 613. aastal olid Neustria ja Austraasia peaaegu pidevalt sõjas, kusjuures Burgundia oli nende vahel rahutegija. Need võitlused jõudsid oma haripunkti sõdades Brunichildi ja Fredegunde vahel (vastavalt Austraasia ja Neustria kuningannad). Lõpuks, aastal 613, aadlimässus enda vastu tundis Brunichild end reedetuna ning andis valdused üle oma sugulasele ja vaenlasele Neustriast, Chlothar II-le.
Chlothar II
Chlothar II (584–629) võttis siis kontrolli kahe teise kuningriigi üle ja rajas ühendatud frankide kuningriigi pealinnaga Pariisis. Sel perioodil ilmus esimene majores domus või majordoomus, ametnikud kes tegutsesid igas valduses vahendajatena kuninga ja rahva vahel. Esimesed Austraasia majordoomused tulid Pippiniidide perekonnast, mis koges aeglast, kuid pidevat tõusu, kuni see lõplikult asendas Merovinge troonil.
Espiritu Santo
thumb|Espiritu Santo satelliidifoto Espiritu Santo on Uus-Hebriidide ja Vanuatu suurim saar.
Euroopa Liidu õigus
Euroopa Kohus
Euroopa Kohus tagab Euroopa Liidu institutsioonide tegevuse ning liikmesriikide tegevuse suhtes põhiõiguste kaitse, kui nad tegutsevad Euroopa Liidu õiguse kohaldamisalas. Euroopa Liit ei ole küll EIÕK liige, kuid Euroopa Kohus lähtub tugevalt oma inimõigustega seonduvas tegevuses lisaks põhiõiguste hartale ka Euroopa Inimõiguste Konventsioonist ja Euroopa Inimõiguste Kohtu lahenditest Euroopa Inimõiguste Konventsiooni tõlgendamisel. Siseriiklikult peavad liikmesriigid rakendama nii Euroopa Inimõiguste Kohtu kui ka Euroopa Kohtu õigust ning tagama ka nende kooskõla. Väga olulise panuse põhiõiguste kaitset puudutavasse kohtupraktikasse on mitmetasandilises Euroopa õiguskorras andnud Euroopa Inimõiguste Kohtu lahend Bosphorus Hava Yollari Turizm v. Ireland, kus Euroopa Inimõiguste Kohus annab märku, et põhiõiguste kaitse Euroopa Liidus ei tohi piirduda ainult Euroopa Liidu ja tema liikmesriikide vaheliste suhetega ning peab võtma arvesse ka rahvusvahelisi tegureid, nagu Euroopa Inimõiguste Konventsioon. Lisaks andis Euroopa Inimõiguste Kohus mõista, et ta rahuldub Euroopa Liidu õigusest tuleneva inimõiguste kaitsega vaid seni, kuni see on vastavuses Euroopa Inimõiguste Konventsioonis tagatud kaitsega.
Espiritu Santo
Pindala 3677 km². Saarel elab umbes 30 000 inimest. Suurim asula on Luganville, kus elab 10 378 elanikku, põhiliselt vanuatud.
Euroopa Liidu õigus
Euroopa Kohus
Oma ülesannete täitmisel on Euroopa Kohtul väga detailselt määratletud pädevus, mida ta kasutab eelotsusetaotluste ja eri hagide menetluse raames. Euroopa Kohus tegeleb eelotsusemenetlustega, liikmesriigi kohustuste rikkumise hagidega, tühistamishagidega, tegevusetushagidega ja üldkohtu otsuste peale esitatud apellatsioonkaebustega. Euroopa Kohus teeb tihedat koostööd liikmesriikide kohtutega. Euroopa Liidu õiguse ühetaolise ja tõhusa kohaldamise tagamiseks ning tõlgendamisest tulenevate erinevuste ärahoidmiseks võivad ja vahel ka peavad liikmesriigi kohtud Euroopa Liidu õiguse tõlgendamise selgituseks pöörduma Euroopa Kohtusse. Kui siseriiklik kohus küsib Euroopa Kohtult liidu õiguse tõlgendamisel nõu, on see eelotsusemenetlus. Eelotsust küsitakse Euroopa Kohtult nii siseriiklike õigusnormide vastavuse kontrollimiseks Euroopa Liidu õigusele kui ka Euroopa Liidu institutsiooni õigusakti kehtivuse kontrollimiseks. Eelotsuse andmisel ei avalda Euroopa Kohus ainult enda arvamust, vaid teeb põhjendatud kohtuotsuse või määruse, millega Euroopa Kohtusse pöördunud siseriiklik kohus on kohtuasja lahendamisel seotud, ühtlasi on otsus siduv ka teistele siseriiklikele kohtutele. Eelotsuse raames võib iga Euroopa kodanik taotleda teda puudutavate õiguse sätete täpsustamist, sh ka põhiõiguste. Kuid Euroopa Kohus ei toimu sellisel kujul kui Euroopa Inimõiguste Kohtus. Taotluse eelotsuse küsimuseks võib esitada üksnes siseriiklik kohus, kuid Euroopa Kohtus toimuvas menetluses võivad osaleda kõik siseriiklikes kohtutes esinevad pooled, liikmesriigid ja Euroopa Liidu institutsioonid.
Frangi riik
Chlothar II
6. sajandi lõpust hakkasid Frangi riigi sees kujunema neli eri piirkonda: pisi|300px|Frangi riik ja selle piirialad u 650
Euroopa Liidu õigus
Liikmesriigi vastutus Euroopa Liidu õiguse rikkumise eest
Riigi vastutuse käsitlemisel võib tekkida küsimus, millist riigiorganit saab üldsegi liidu õiguse rikkumise eest vastutavaks lugeda. Traditsiooniliselt on paljudes liikmesriikides piiratud seadusandja ning kohtuvõimu vastutus. Samuti võib riigi vastutus tekkida mitme riigiorgani tegevusel. Liikmesriigi vastutuse põhimõtte kehtestamisel toob Euroopa Kohus peamise argumendina välja vajaduse tagada ühenduse õigusnormide toimimise tõhusus ning nendega loodavate õiguste piisav kaitse. Francovichi otsuse põhjendamisel viitab Euroopa Kohus ka EUA (European Union Allowance Directive) artiklis 10 sätestatud liikmesriikide lojaalsuskohustusele, mille kohaselt peavad liikmesriigid rakendama kõiki asjakohaseid üld- või erimeetmeid, et tagada ühenduse õigusest tulenevate kohustuste täitmine. Kohtu arvates kuulub nende hulka ka kohustus kõrvaldada ühenduse õiguse rikkumise seadusvastased tagajärjed, mille üks alaliik on kohustus hüvitada kahju. Liikmesriikide vastutuse põhimõte on üldise kehtivusega ja ei sõltu ühenduse õiguse rikkumise iseloomust. Seega võib liikmesriikidel tekkida kahju hüvitamise kohustus kõigi ühenduse siduva toimega õigusaktide rikkumisel. Senises praktikas on Euroopa Kohus käsitlenud järgmisi juhtumeid: liikmesriik jätab direktiivi siseriiklikku õigusesse üle kandmata, siseriiklik seadusandja rikub EUA sätet, haldusorgan rikub EUA sätet ning direktiivi mittenõuetekohane ülekandmine siseriiklikku õigusesse.
Näide kohtupraktikast
Euroopa Liidu liikmesriigid on kohustatud tegema koostööd Euroopa Komisjoniga, seda riigiabi kavade teatise saatmise näol, enne nende rakendamist. Küll aga on praktika näidanud vastupidist. Kohtulahendis C-363/16 on olnud osapoolteks Euroopa Komisjon vs. Kreeka Vabariik. Lahendi peamine küsimus puudutas riigiabi andmist ja siseturuga kokkusobimatu riigiabi tagasinõudmist. Riigiabi on riigi rahaline toetus äriühingutele. Euroopa Komisjoni ülesandeks on ära hoida ebaausaid olukordi, kus valitsused toetavad riigi rahaga kohalikku tööstust või nt üksikuid äriühinguid. Euroopa Liidus ei ole see lubatud, sest annab toetust saanutele ebavõrdse eelise teiste ELi riikide samade sektorite ees. Peamine murekoht on sellega kaasnev kaubanduse ja konkurentsi moonutus. Riigiabi on lubatud seevastu juhtudel, kui toetused täidavad täielikult üldisi huve, teisisõnu, kui neist on kasu kogu ühiskonnale või majandusele.
Frangi riik
Dagobert I
623. aastal küsis austraasia aristokraatia Chlothar II-lt, kes valitses alaliselt Neustrias, endale päris oma kuningat ning ta nimetas oma poja Dagobert I nende üle valitsema, regendiks sai Pippin Landenist. Aastal 629, pärast isa Chlothar II surma, päris ta Neustria ja Burgundia. 633. aastal nõudsid Austraasia aristokraadid taas kuninga poega nende oma kuningaks. Dagobert I nõustus ja saatis oma vanema poja Sigibert III Austraasiasse. Ajaloolased on Sigiberti tihti paigutanud esimeseks Merovingide dünastiast roi fainéant või mitte midagi tegevaks kuningaks.
Majordoomuste aeg
pisi|vasakul|300px|Frangi kuningriigid [[Pippin Herstalist|Herstali Pippini surma järel 714]]
Pippiniididest ja Karolingidest majordoomused: Pippin Vanem ehk Pippin Landenist (580–640); Grimoald Vanem (643–662); Pippin Keskmine ehk Pippin Herstalist (687–714); Karl Martell (714–741); Karlmann (741–747); Pippin Lühike ehk Pippin Noorem ehk Pippin III ehk Pippin Väike (741–751).
7. sajandi keskpaigast algas Frangi riigis nn laiskade kuningate ajastu, mil riiki valitsesid majordoomused; kuningavõim nõrgenes. Sigiberti õukonnas domineerisid majordoomused. Aastal 657 õnnestus majordoomus Grimoald Vanemal panna oma poeg Childebert Lapsendatud troonile, kuhu see jäi aastani 662. Seejärel oli Austraasia valdavalt Pippiniididest majordoomuste kuningriik ja nende võimubaas.
687. aastal alistas Pippin Herstalist, Merovingist Neustria kuninga Theuderich III Tertry lahingus, ühendades Austraasia ja Neustria ning kehtestas oma majordoomusliku võimu üle kõigi frangi kuningriikide. Herstali Pippini ülimuslikkust pidid tunnustama nii alemannide Alemannia kui ka baierlased. Sisepoliitiliselt kindlustas ta end samuti üha kindlamalt, 730. aastateks olid Frangi kuningad muutunud temast täiesti sõltuvateks nukuvalitsejateks. Kaasaegsed pidasid seda isegi tema "valitsusaja" alguseks. See andis ka märku Austraasia ülemvõimust Neustria üle, mis kestis Merovingide ajastu lõpuni. Pippini järglased, Karolingid, jätkasid kahe valduse valitsemist majordoomustena, kuid valitsejavõim oli päritav.
pisi|Friiside valdused oma suurimas ulatuses
Karl Martell
pisi|[[Karl Martelli skulptuur Versailles' lossis]] Herstali Pippini surma järel alanud võimuvõitlus tulemusel alanud kodusõja võitis 715. aastal Austraasia majordoomuseks kuulutatud Karl Martell ning kogu reaalne võim Frangi riigis koondunud tema kätte. Järgnevalt sõdis Karl Martell edukalt idapoolsete germaani hõimudega ja liitis oma riigiga Lääne-Friisimaa.
Espiritu Santo
Saare geograafilised koordinaadid on 15°23' S, 166°51' O.
Kavandamine
Kavandamiseks on erinevaid metodoloogiaid, metoodikaid ja tehnikaid. Kavandamine on iseseisev distsipliin.
Espiritu Santo
Saar on mägine. 1879 meetri kõrgune Tabwemasana on Vanuatu kõrgeim tipp.
Frangi riik
Karl Martell
737. aastal suri ka Frangi kuningas Theuderich IV ja Karl jättis trooni tühjaks, nimetades ennast Frangi hertsogiks, kuid mitte kuningaks. Karli viimased valitsusaastad olid samuti edukad, ta allutas enda otsese või kaudse ülemvõimu alla peaaegu kõik alad, millest koosnes hilisem Karl Suure impeerium, välja arvatud Itaalia, kus valitsesid langobardid. 741. aastal Karl Martell suri ning jagas oma riigi poegade vahel: Karlmann sai Austraasia ja Alemannia koos vasallist Baieriga, Pippin Lühike aga Neustria ja Burgundia koos vasallist Akvitaaniaga.
Espiritu Santo
Ajalugu
Hispaania kasuks töötanud portugali meresõitja Pedro Fernandes de Queirós avastas saare 1606, pani sellele nime ja rajas saarele suure lahe põhjakaldale asula. Kogu saarestiku nimetas ta Austrialiaks tunnustuseks Hispaaniat tollal valitsenud Habsburgide dünastiale, mis pärines Austriast.
Frangi riik
Karl Martell
Esialgu tegid Pippin ja Karlmann koostööd: 742. aastal vangistasid nad oma poolvenna Grifo ja saatsid ta kloostrisse. 743. aastal panid nad troonile viimase Merovingist valitseja, Childerich III. Nad aitasid üksteist ka mässuliste vasallide vastu: 742. ja 745. aastal abistas Karlmann Pippinit Akvitaania hertsogi Hunaldi vastu, 742 ja 744 Pippin Karlmanni Baieri hertsogi Odilo vastu. Lisaks sõdisid nad 742–743 ka saksidega, võites nende hertsogit Theoderichi.
Espiritu Santo
Ajalugu
Hispaania ei suutnud piirkonda valitseda ning Suurbritannia ja Prantsusmaa võtsid selle üle. Saarel paiknes eri asulates korraga mõlema riigi halduskeskus. Teise maailmasõja ajal oli Espiritu Santol liitlasvägede baas.
Frangi riik
Karl Martell
Karlmann oli sügavalt usklik valitseja ja tema ajal algas hilisema Saksamaa territooriumil laiaulatuslik kristlik misjon, mida juhtis Püha Bonifatius. Sisepoliitikas oli ta aga karm, surudes veriselt maha alemannide vastuhaku 746. aastal korraldas Austraasia majordoomus Karlmann, Karl Martelli vanem poeg Cannstattis, kõikide alemannide ülikute kohtumise, kus Karlmann vahistas mitu tuhat ülikut, keda süüdistati Theudebaldi ja Odilo ülestõusust osavõtus, ning lõpuks hukkas nad kõik riigireetmise eest. Cannstatti verekohus kõrvaldas peaaegu kogu alemannide hõimu juhtkonna ja lõpetas Alemannia hertsogkonna iseseisvuse, seejärel valitsesid seda Frangi hertsogid. pisi|Frangi majordoomus (741–756) ja Frangi kuningas (756–768) [[Pippin Lühike ehk Pippin III]]
Pippin III valitsusaeg
Paavst Stephanus II õnnistusega kukutas Karoling Pippin Lühike pärast aastat 751 ametlikult Merovingid ja võttis kontrolli riigi üle, tema ja ta järglased valitsesid kuningatena. Pippin III kuulutas end kuningaks 751, kroonis end ise 752, paavst kroonis ta 756. 741–756 oli ta Frangi riigi majordoomus. Neustria, Austraasia ja Burgundia kuningriik ühendati siis ühe valitseja alla ning nimed "Neustria" ja "Austraasia" kadusid järk-järgult.
Esimestel valitsusaastatel oli Frangi riik jagatud kahe majordoomuse, Pippin III ja ta venna Karlmanni vahel. Kuid 747 loobus viimane võimust ja läks kloostrisse. Pippin saavutas aga osava diplomaatia ja sõjalise edu abil ülemvõimu Kesk-Euroopas ning tagas endale Kirikuriigi moodustamisega ka paavsti täieliku toetuse. Paavst kroonis ta isiklikult Frangi kuningaks ja toetas Merovingist reaalse võimuta kuninga kukutamist. Frangi kuninga tiitli kinnitas paavst tänuks Pippini abile langobardide vastaste sõjakäikude (754 ja 756) järel Kesk-Itaalias sh endise Ravenna eksarhaadi aladl moodustatud Paavstiriigi loomisel. Pippinist sai alguse Karolingide dünastia.
Karl Suure valitsusaeg
Pippin III poja, Frangi keisri Karl Suure (768–814) ajal saavutas Frangi riik suurima võimsuse: vallutasid langobardide kuningriik Põhja-Itaalias, Saksimaa (Saksi sõjad) ja Baierimaa ning moodustasid Hispaania margi, vallutades endise Läänegootide Hispaania kuningriigi kirdeterritooriumi, mis oli muslimite poolt vallutatud.
Karl Suure valitsusaeg algas koos kaasvalitseja, Frangi kuninga 768–771 Karlmanniga, Karlmann oli Pippini noorem poeg, kes oli abielus langobardide kuninga Desideriuse tütrega. Pippini surma järel jagati riik aga siiski mõlema poja vahel ning Karl päris Põhja-Austraasia, Tüüringiga ja Lääne-Neustria ning Akvitaania lääneosa. Noorem vend Karlmann (751–771), aga päris (768–771) Ida-Akvitaania, Burgundia koos Provencega ning Lõuna-Austraasia alad koos Elsassi ja Hesseniga.
Karl haaras vanemana initsiatiivi, ta surus 769 maha alanud mässu Akvitaania hertsogkonnas ning Waiferi mõrv aastal 768 tähistas Akvitaania suhtelise iseseisvuse lõppu. 771. aasta detsembris suri Karlmann ootamatult ning nii sai Karl veretult võimu haarata. Ta oli nüüd Frangi riigi ainus isand.
Sõda langobardidega
300px|pisi|Langobardide kuningriik oma suurimas ulatuses (sinine), [[Aistulfi ajal (749–756)]]
Sarnaselt oma eelkäijatega püüdis ka Langobardide Desiderius suurendada langobardide võimu Itaalias, kuid seda tehes sattus ta kokkupõrgetesse nii paavstivõimu kui lõunapoolsete hertsogiriikidega. Paavst suutis hiljem veenda Alboini juhitud Benevento hertsogkonda ja Liutprandi juhitud Spoleto hertsogkonda (mõlemad olid ajaloolised langobardide territooriumid) usaldama end frankide hoole alla ja taas Langobardide kuningriigist lahku lööma; pärast seda andsidki mõlemad hertsogid end frankide kuninga Pippin Lühikese kaitse alla. Aastal 758 sai Benevento Liutprand täisealiseks ja tõusis kuninga vastu üles. Desiderius alistas ta ja andis tema hertsogkonna Arechis II valitseda, sidudes riigi tihedamalt Paviaga. Samal aastal kõrvaldas Desiderius ametist ka Spoleto Alboini ja sai ise sealseks hertsogiks. 300px|pisi|Langobardi kuningriik kolme põhialaga: Neustria, Austria ja Tuscia Paavst Stephanus III oli aastal 768 küll vastu Karl Suure abielule Desideriuse tütre Desiderataga, kuid oma surmaks aastal 772 oli ta langobardidega rahu teinud. Kuna kahe dünastia vaheline abielu oli lagunenud (Karl Suur hülgas Desiderata aastal 771 ja saatis ta tagasi isa juurde), palus uus paavst Hadrianus I Karl Suurel end võitluses Desideriuse vastu aidata. Lisaks sellele otsis langobardide kuninga kaitset frankide kuninga Karlmann I (Karl Suure venna) lesk Gerberga. Tehes seda tõenäoliselt vastutasuna Karl Suure solvangule (Desideratast loobumine), tunnustas Desiderius Gerberga poegi kui seaduslikke pärijaid; pärast seda kui paavst Hadrianus oli keeldunud neid kuningaks kroonimast, ründas ta paavsti ja tungis Pentapolisse. Hadrianuse ja Desideriuse saadikud kohtusid Prantsusmaal Thionville's, kus Karl Suur soosis paavsti.
Saksi sõjad
300px|pisi|Frangi riigi laienemine [[sakside aladele, Karl Suure valitsusajal]]
772. aastal oli Karl tunginud esimest korda sakside aladele, kes elasid Frangi riigist läänes, põhiliselt Reini jõe kallastel. Karlil oli neid alistada üpris raske, kuna paralleelselt võitlusega sakside vastu oli tal tarvis korda hoida ka oma üha suuremaks paisuva riigi muus osas. Nii venis sõda Saksimaal väga pikale, lõppedes alles 805, mil sakside alad lõplikult Frangi impeeriumiga liideti. Saksi sõdade kuulsaim sündmus oli Verdeni kaelakohus 782, kus sajad saksid Karli käsu peale hukati, sest Karli käsitluse järgi ei väärinud nood reeturitena paremat saatust. Saksi sõja pöördepunktiks oli aga massilise küüditamise kasutamine, mis sakside vastupanutahte halvas. Karl Suur purustas otsustavalt kogu germaanlaste vastupanu ja laiendas oma valdusi Elbeni. Saksimaa hertsogkond, mis koosnes Engernist, Vestfaalist, Ostfaalist ja Nordalbingiast, sai Frangi keisririigi osaks. Pärast Frangi riigi võitu hakkas valitsema Frangi riigi koosseisus olevat Saksimaa hertsogkonda kuninga Karl Suure vastaste juht Saksi sõdade ajal Widukind.
Baieri hertsogkond
pisi|Baieri umbes aastal 788 788. aastal liideti Frangi riigiga Baieri hertsogkond, pärast seda, kui hertsog Tassilo III oli püüdnud säilitada oma sõltumatust liidu abil langobardidega. Langobardide kuningriigi vallutamine Karl Suure poolt tähendas Tassilo langust, kes kukutati aastal 788. pisi|[[Frangi kuningas (768–814) ja Frangi keiser (800–814) Karl Suur ja paavst (772–795) Hadrianus I]]
Sõjad avaaridega
pisi|[[Avaari mark Ida-Baieris Doonau (Donau) ja Drava (Drau) jõe vahel]]
Impeeriumi piiride ja liikluse kaitsmiseks idakaubateedel asus Karl Suur liitu Bulgaaria khaani Krumiga ja Horvaatia hertsogi Vojnomiriga ning käivitas aastast 791 mitu kampaaniat avaaride vastu. Aastal 796 hävitasid Karl Suure poja Pippini juhitavad Karolingide väed peamise avaaride kindluse avaaride rõnga ja tegid khaani Frangi vasalliks, kui ülejäänud avaarid taandusid Tisza jõe taha. Võit on põlistatud poeemis De Pippini regis Victoria Avarica. Karl Suur asutas Avaari margi Ennsi jõest idas. Avaria ja Karantaania piirialad ulatusid piki Baieri idapiiri Doonau tasandikult Dravani ja Ida-Friuli taha, et kaitsta impeeriumi tulevaste rünnakute eest Pannooniast. Aladel ristiusu levitamiseks asutas Karl Suur 798. aastal Salzburgi peapiiskopkonna.
Frangi keisririik
Frangi keisrid: pisi|Leo III kroonib [[Karl Suure keisriks. Jean Fouquet, 1455–1460]]
Karl Suur keisrina
Rooma paavst (795–816) Leo III kroonis Karl Suure Frangi keisriks aastal 800. Juba 795. aastal Leo III teavitas oma saamisest paavstiks Frangi kuningat Karl Suurt ning saatis talle Püha Peetruse võtmed ja Rooma lipu. Karl Suur teatas paavstile, et tema ülesanne on kaitsta kirikut ja kindlustada selle misjonitööd, kuid paavst võiks tema kuningriigi ning vägede eest palvetada. Leo III vastu algatatud tagandamise katses, milles teda süüdistati vandemurdmises ja abielurikkumises, saabus Karl Suur 800. aastal Itaaliasse kirikukogule, mis tegeles Leo III vastu suunatud vandenõu uurimisega. 25. detsembril 800 läks Karl Suur Rooma Peetri kirikusse apostel Peetruse altari ette palvetama. Pärast evangeeliumi lugemist asetas paavst talle pähe keisrikrooni ja põlvitas tema ette. Karl Suurt tunnistas keisrina 812. aastal ka Bütsantsi keiser.
801. aastal vallutas Frangi Akvitaania kuningas Ludwig Vaga Barcelona ja liidendati Barcelona krahvkonnana Frangi keisririiki.
Keisririigi territoorium
Karolingide keisririik, Karolingide impeerium oli jagatud erinevate Karolingide dünastia liikmete vahel ja alates keisririigi loomisest olid impeeriumi eri osade valitsejad: kuningas Karl Neustrias, kuningas Ludwig Vaga Akvitaanias ja kuningas Pippin Itaalias.
Karl Suur asutas Karolingide impeeriumi piirimaadel territoriaalsed organisatsioonid margid:
Pippin suri aastal 810, tema pärijaks sai vallaspoeg Bernhard ning Karl suri pärijateta aastal 811. Kuigi Bernhard järgnes Pippinile Itaalia kuningana, tehti Ludwigist, oma isa Karl Suure poolt aastal 813 kaaskeiser ja kogu keisririik läks Ludwig Vagale seoses Karl Suure surmaga 814. aasta talvel. Kuni isa surmani valitses Ludwig Vaga Akvitaanias, kust 814. aastal siirdus elama Frangi keisri keskusse Aachenisse.
Ludwig Vaga valitsusaeg
pisi|[[Ludwig Vaga 1888. aasta Saksa kujutisel]]
817. aastal kroonis Ludwig Vaga oma vanema poja Lothari kaaskeisriks. 817. aastal rajas Ludwig Vaga kolm uut Karolingide kuningriiki oma poegadele esimesest abielust: Lothar tehti Itaalia kuningaks ja kaaskeisriks, Pippin tehti Akvitaania kuningaks ja Ludwig Sakslane tehti Baieri kuningaks.
Ludwig Vaga avaldas Rooma paavsti, Paschalis I ja Frangi valitsejate vahelisi suhteid reguleeriva pakti (Pactum Ludovicianum), mille põhipunktid olid pandud paika koos Stephanus IV-ga. Pakti järgi määras Ludwig Vaga Kirikuriigi alad ja väljaspool seda asuvad kirikule kuuluvad territooriumid paavsti jurisdiktsiooni alla, lubas mitte sekkuda paavsti territooriumitel toimuvatesse asjaajamistesse ilma vastava kutseta, samuti garanteeris Ludwig, et paavsti valimised tuleb pidada ilma Frangi riigi poolse sekkumiseta, kuid paavstiks valitud isik pidi teavitama Frangi riigi valitsejat enda asumisest paavstiametisse.
826. aastal pöördus Taani kuningas Harald Klak pärast kaotust lahingus Frangi keisri Ludwig Vaga poole abi saamiseks ja palusid, et neile saadetaks evangeeliumi kuulutajaid. Kuningas Harald kogu pere ja kaaskonnaga ristiti Reimsi peapiiskop Ebo poolt. Pärast ristimist suundus koos kuningaga Taani ka misjonär Ansgar.
Lotharilt võeti aastal 829 tema kaaskeisri tiitel ja ta pagendati Itaaliasse, kuid järgmisel aastal ründasid tema pojad Ludwigi keisririiki ja sundisid viimase Lothari kasuks troonist loobuma. Järgmisel aastal ründas Ludwig oma poegade kuningriike, võttis Lotharilt tema keisritiitli ja tagas Itaalia kuningriigi Karlile.
Ludwigi pojad alustasid 832. aastal isa vastu taas kodusõda, paavst toetas kaaskeiser Lotharit, kellega koos siirdus ta Frankimaale, et olla kodusõja osapooltele vahendajaks. Paavst (827–844) Gregorius IV õhutusel alustas Lothar sõjategevust isa Ludwigi vastu ning paavsti vahendusel toimunud läbirääkimiste tulemusena reetsid Ludwigi väed ta ja liitusid Lothariga. Ludwig alistus ning andis võimu üle Lotharile. Ludwig suleti vangistusse ning Baieri Judith pügati nunnaks ning suleti kloostrisse. Lothari poolt kokku kutsutud kogunemisel, millel oli kavas Ludwig lõplikult võimult kõrvaldada, asusid Ludwigit kaitsma tema nooremad pojad Pippin ja Baieri Ludwig, mille tulemusena taastati Ludwigi võim ning ta ennistati keisritroonile. Aastal 835 tehti perekonna sees rahu ja Ludwig taastati keisriks. Juba tema eluajal jagasid ta pojad riigi omavahel, lõplikult sai see siiski teoks pärast Ludwigi surma, 843. aastal Verduni leppega. pisi|300px|Karolingide keisririik oma suurimas ulatuses, ning kolmeks jagatuna aastal 843
Karolingide kodusõda
Kui Pippin aastal 838 suri, kroonis Ludwig Karli Akvitaania kuningaks, samas aadel valis Pippini poja Pippin II, konflikt lahenes alles 860. aastal koos Pippini surmaga. Kui Ludwig Vaga 840. aastal lõpuks suri, taotles Lothar kogu keisririiki olenemata jaotamisest.
Vaidlus sütitas uue sõja, seekord ühinesid Karl ja Ludwig Sakslane, Lothari ja Pippin II vastu. Pärast kaotust 841. aastal Fontenay lahingus oma noorematele vendadele, põgenes Lothar oma pealinna Aachenisse ja kogus uue armee. Uued väed olid kehvemad kui noorematel vendadel. Aastal 842 leppisid Karl ja Ludwig Strasbourgi vannetega kokku kuulutada Lothar keiserlikule troonile kõlbamatuks.
Keisririigi lagunemine
Ludwig Vaga (814–840) ajal hakkas Frangi riik lagunema. Verduni lepinguga (843) jagati Frangi riik kolmeks osaks, millest hiljem kujunesid Prantsusmaa, Saksamaa ja Itaalia. Igaüks kolmest vennast oli juba loonud oma kuningriigi: Lothar Itaalias, Ludwig Sakslane Baieris ja Karl Paljaspea Akvitaanias. Lothar, kes oli aastal 817 nimetatud kaaskeisriks, jättis oma Frangi keisri tiitli alles. pisi|300px|Frangi riigi jagunemine 843–888
Kesk-Frangi riik
Kesk-Frangi riik loodi aastal 843 Verduni lepinguga, paiknes Ida- ja Lääne-Frangi riigi vahel, koosnes Kesk-Frangi riik frankide territooriumist Reini ja Schelde jõe vahel (hiljem tuntud kui Lotring), Friisimaast Põhjamere rannikul, endisest Burgundia kuningriigist (välja arvatud läänepoolne osa, hilisem Bourgogne) ja Provence'ist, samuti Itaalia kuningriigist.
Aastal 855 jagas keiser Lothar I taas oma valduse oma poegade vahel. Ta pärandas Itaalia kuningriigi koos Roomaga oma vanemale pojale Ludwig II-le, kes krooniti aastal 850 Frangi keisriks. Enamus maid Alpidest põhja pool läksid Lothar II-le ja nimetati Lotharingiaks. Provence ja Burgundia läksid Charlesile, pärast tema surma aastal 863 jagati tema valdused tema vendade vahel. Pärast Lothar II surma aastal 869 jagati Lotharingia Meersseni lepinguga tema onude, Ida-Frangi riigi kuninga (843–876) Ludwig Sakslase ja Lääne-Frangi kuninga (843–877) Charles II Paljaspea vahel.
Erinevalt Ida- ja Lääne-Frangi riigist, Saksamaa ja Prantsusmaa eelkäijaist, jäi Kesk-Frangi riik vaid lühikeseks episoodiks.
Karl III valitsusaeg
Karl III, Ludwig Sakslase poeg, Ida-Frangi kuningas 882–887, oli viimane valitseja, kes suutis taastada ajutiselt Frangi keisririigi ühtsuse (välja arvatud Provence'i kuningriik), Lääne-Frangi kuningas 884–887 ja Frangi keiser 879–887.
Aastal 881 krooniti Karl Paks Saksa-Rooma keisriks, samas surid Ludwig Noorem ja Louis III järgmisel aastal. Saksimaa ja Baieri ühendati Karl Paksu kuningriigiga ja Neustria läks Carloman II kätte, kes vallutas ka Alam-Burgundia. Carloman suri jahiõnnetuses aastal 884 pärast tormilist ja ebaefektiivset valitsemist ning tema maad päris Karl Paks, taasluues Karl Suure impeeriumi. Karl III suutis Frangi impeeriumi ühtsuse küll taastada, kuid tema katsed peatada viikingite ja araablaste röövretki kukkusid läbi ning tema vennapoeg Arnulf haaras 887. aastal Ida-Frangi riigis võimu enda kätte.
Sündinud 27. aprillil
''Siin loetletakse 27. aprillil sündinud tuntud inimesi.
Kallistus
pisi|Kallistus [[Élisabeth Vigée-Lebruni maalil "Madame Vigée-Lebrun et sa fille" (1789)]] pisi|[[Pruut (valges) kallistab pruutneitsit]] Kallistus ehk sülelus ehk kaisutus ehk embus on teise inimese või teiste inimeste (mõnel juhul ka looma või asja) täielik või osaline käte vahele haaramine. Tavaliselt kallistatakse näoga vastamisi olles rinna kõrguselt. Tavaliselt kaasneb kallistusega tugevam või nõrgem enese vastu surumine.
Kallistus väljendab tavaliselt armastust ja hoolimist või vajadust selle järele.
Rahvusvahelist kallistamist päeva (National Hugging Day) tähistatakse 21. jaanuaril. Päeva mõtte loojaks peetakse ameeriklast Kevin Zaborneyd ning esimest korda tähistati rahvusvahelist kallistamist päeva 1986. aastal Michigani osariigis.
Kallistuse funktsioonid
Kallistus võib olla erinevate emotsioonide väljendus ning tal võivad olla erinevad sotsiaalsed funktsioonid.
Kallistus võib olla:
Nelijärve
Nelijärve ehk Aegviidu-Nelijärve on paik Aegviidu alevi kaguosas.
Loodus
Nelijärve mägedena tuntakse Aegviidu-Neitla oosistu kaht rööbitist oosiahelikku ning nendega liituvaid kühme ja künniseid. Ooside jalamil ja seljakutevahelistes sulglohkudes asuvad Nelijärve järved.
Koht on saanud nime tänu sellele, et oosiaheliku harjalt avanes vaade korraga neljale järvele: Urbukse, Sisaliku, Purgatsi ja Ahvenajärvele.
Ajalugu
Koht sai tuntuks 1930. aastate lõpus, kui sinna hakati ehitama president Konstantin Pätsi annetusega turistide kodu (insener Herman Perna ). 1938. aastal valminud maja sai Eesti eliidi seas kohe populaarseks suvituskohaks. Aastast 1948 tegutses see Aegviidu-Nelijärve turismibaasi nime all.
2003. aastal ehitati täielikult ümber ja praegu tegutseb külalistemaja Pääsu villa nime all Nelijärve Puhkekeskuse koosseisus.
Maria Klenskaja
Maria Klenskaja (29. jaanuar 1951 Tartu – 6. jaanuar 2022) oli Eesti näitleja.
Aastatel 1968–1970 töötas ta Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris rekvisiitori ja grimeerijana.
Näitlejana asus tööle Eesti Draamateatris 1974. aastal (esimese rolli tegi seal 1972. aastal).
Ta on mänginud ka filmides, telesarjades ja kuuldemängudes.
Rollid kunagises Vanalinnastuudos ja mujal külalisena
Lisaks on Maria Klenskaja mänginud külalisena stuudioteatri Theatrum lavastuses ""Delhi" tants", mis esietendus 2015. aastal. Novembrist 2018 mängis Maria Klenskaja külalisena Rakvere Teatri lavastuses "Kuni ta suri". Ehmatavast pealkirjast hoolimata oli tegemist komöödiaga.
Huvitavaid fakte
1990. aastal Tallinnfilmis valminud animafilmis "Naksitrallid" (ja ka 1984. aasta filmis "Naksitrallid I") loeb Muhvi teksti Maria Klenskaja (Sammalhabe – Aarne Üksküla, Kingpool – Jüri Krjukov, Vanainimene – Ita Ever ja Tuletõrjeülem – Gunnar Kilgas). Tema häält võib kuulda ka Priit Pärna animafilmis "Eine murul" (1987) ning mõlemas "Kapsapea" animafilmis (1993 ja 1997).
Isiklikku
Maria Klenskaja elukaaslane oli üle 30 aasta Aarne Üksküla. Neil on ühine tütar.
EgyptAiri lend 804
EgyptAiri lend 804 (MS804/MSR804) oli EgyptAiri lend, reisilennukil Airbus A320-232, mis väljus 18. mail 2016 kell 23:09 (kohaliku aja järgi) Pariisist Charles de Gaulle'i lennujaamast ja pidi jõudma Kairo rahvusvahelisele lennuväljale. Lennuk kadus radariekraanilt Vahemere kohal, 200 kilomeetri kaugusel Egiptusest.
Lennukis oli 56 reisijat, 7 meeskonnaliiget ja 3 turvatöötajat.
Fernando Alonso
thumb|Fernando Alonso (2004) Fernando Alonso Díaz (sündinud 29. juulil 1981 Oviedos) on hispaania Vormel 1 sõitja, kahekordne maailmameister.
2001: Minardi
Fernando Alonso debüteeris Vormel 1 sarjas 2001. aasta Austraalia Grand Prix'l Minardis. Auto polnud kiire ega vastupidav. Sellegipoolest näitas Alonso head minekut, oma esimesel kvalifikatsioonisõidul edestas ta oma meeskonnakaaslast Tarso Marquesi koguni 2,6 sekundiga. Siiski saavutas Marques kaks 9. kohta, aga Alonso parimaks jäi 10. koht. Meeskondlikult oli Minardi viimane, 11. Septembris pakkus Benettoni (praegune Renault) juht Flavio Briatore Alonsole testisõitja kohta 2002. aastaks.
2003–2006: Renault
2004 jäi Alonso hooaja algul Trulli varju, too võitis etapigi, aga hooaja teine pool Trullil ebaõnnestus ja Alonso saavutas 59 punktiga 4. koha, Trulli oli 46 punktiga 6. Meeskondlikult oli Renault 3. Trulli ja Briatore vahel tekkis tüli, mille tulemusena Trulli 2005. aastaks Toyotasse kolis. Teda asendas Giancarlo Fisichella.
2005. aasta esimese etapi Austraalias lõpetas Alonso kolmandana, sõites kiireima ringi. Fisichella seevastu võitis kvalifikatsiooni ja etapi, kuid see etapivõit jäi talle ka ainsaks hooajal. Alonso seevastu võitis 7 etappi. Ainus sõit, kus ta lõpetas väljaspool punktikohti, oli Ungaris, kus esitiiva lõhkumine esimeses kurvis jättis ta 11. kohale. Meistritiitli tagas ta 2 etappi enne hooaja lõppu, viimasel etapil kindlustati ka meeskondlik meistritiitel. Alonsost sai läbi aegade noorim Vormel 1 meister, olles 24 aastat ja 59 päeva vana. Varem oli rekord Emerson Fittipaldi käes.
2007: McLaren
2007 liikus Alonso McLarenisse, kus tema paariline oli uustulnukas Lewis Hamilton. Pärast Ungari GP-d aga hakkasid tema suhted meeskonnaga halvenema, sest meeskond keskendus rohkem Hamiltonile. 13. septembril tuli pommuudis: McLarenile määrati 100 miljoni dollari suurune rahatrahv. McLaren jäi süüdi spiooniskandaalis, kus Ferrari ja McLareni töötaja vahetasid andmeid. Hooaja lõpul McLareni meeskondlikud punktid tühistati. Hooaja viimase, Brasiilia etapil võttis Kimi Räikkönen, kogudes 109 silma, ja tuli sellega maailmameistriks. 108 silma peale jäid nii Alonso kui ka Hamilton ning kunagi varem ega hiljem pole esimese ja kolmanda koha vahe nii väike olnud.
2008–2009: Renault
2008. aastal sõitis Alonso taas Renault's, seekord koos Nelson Piquet juunioriga. Kunagisest võitjameeskonnast oli vähe järel, esimest korda suutis end poodiumile sõita alles Piquet 10. etapil. Hooaja lõpupoole lugu paranes ja Alonso võitis kaks etappi järjest, Singapuris ja Jaapanis. Hooaja viimase etapi teine koht Brasiilias tõstis ta isegi 61 punktiga 5. kohale. Piquet oli 19 punktiga 12. ja meeskond 4. Maailmameistriks tuli Hamilton, kes tõusis kõigi aegade noorimaks maailmameistriks (seni oli seda olnud Alonso).
2009. aastal oli olukord veelgi halvem. Alonso suutis Singapuris sõita 3. kohale, saades ühtlasi kiireima ringi, Ungaris võitis ta kvalifikatsiooni ja kokku jäi ta 26 punktiga alles 9. kohale. Piquet parimaks jäi 10. koht, mistõttu pärast 10 etappi vahetati ta välja Romain Grosjeani vastu, kes aga sõitis veelgi halvemini (parim koht 13.). Meeskondlikult jäädi 10 meeskonna seas 8. kohale, kusjuures Alonso oli toonud kõik meeskonna punktid.
2015-2020: McLaren
Ta liitus McLareniga kolmeaastase lepinguga aastatel 2015–2017. Tal oli raske hooaeg: tema auto Honda mootor oli alajõuline ja üldine kiirus jättis ta möödasõidule haavatavaks. Ta ei olnud rahul aeglase tempoga, mis ilmnes pärast mitmekordset raadiokaebust.
Pärast lepinguläbirääkimisi McLareni tegevjuhi Zak Browniga sõlmis Alonso 2017. aastal McLareniga mitmeaastase pikenduse. Teda muutsid teatud sõitjad üha enam häirivaks ja tema pühendumus vormel 1-le vähenes pärast seda, kui McLaren lõpetas oma auto arendamise, et keskenduda 2019. aastaks.
Ta jäi McLareni brändisaadikuks autojuhte abistama ja nõustama ning sõitis valitud testiseanssidel oma autode arendamiseks. Alonso saadikuleping McLareniga lõppes 2019. aasta lõpus ja seda ei pikendatud aastaks 2020.
2021- : Alpine
Alonso peaks sõitma 2021 ja 2022 hooaegadel Alpine F1 meeskonnaga pärast seda, kui Renault muutis meeskonna nime 2021. aastast Alpine'iks.
Bertold von Plettenberg
Bertold von Plettenberg (surnud 1483 või 1486) oli Vestfaali aadlik, ordumeister Wolter von Plettenbergi isa.
Neil oli vähemalt kaheksa last:
Norra fjordide loend
Siin on loetletud Norra fjorde.
Johann von Plettenberg
Johann von Plettenberg (pärast 1450 – 1523 või 1524) oli baltisaksa aadlik, ordumeister Wolter von Plettenbergi vend.
Elulugu
Ta saabus Liivimaale 1495. aastal, kus sai 1500. aasta paiku ordunõunikuks. Ta oli ka ordu Taani-saatkonna liige (1499–1500). Ta elas mitmel pool Liivimaal, nii Kuramaal kui ka Eestis, 1500. aastal omandas ta Salla mõisa (Sall) Virumaal, saades nõnda orduvasalliks. Kuramaal kuulus talle Rundāle vasallilinnus ja Liivimaal Luke ja Hoomuli mõis.
Ingvar Tšižikov
Nõukogude armees teenides osales ta Tšornobõli tuumajaama avarii likvideerimisel. Ta on Peipsiveere Köögiviljaühistu juhatuse esimees.
Tšižikov oli 2002–2010 Rahvaliidu liige. Ta kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel üksikkandidaadina Tartu- ja Jõgevamaal ning kirjutas alla "Ühinenud üksikkandidaatide" deklaratsioonile. Ta sai 238 häält.
Johannes Soodla
Johannes Soodla (14. jaanuar 1897 Kudina vald, Liivimaa – 16. mai 1965 Goslar, Saksamaa LV) oli Venemaa, Eesti ja Saksamaa sõjaväes teeninud eesti sõjaväelane, VR II/2 ja VR II/3.
Elulugu
Eesti Vabadussõjas osales ta alates 25. detsembrist 1918 Julius Kuperjanovi juhitava partisanide pataljoni ja Kuperjanovi Partisanide polgu koosseisus. Vabadussõja kestel teenis ta kompanii- ja pataljoniülemana ning rügemendiülema abina, osaledes kõigis olulisemates Vabadussõja lahingutes. Osales 14.–20. oktoobrini 1919 Vene Loodearmee Petrogradi vallutamise operatsiooni toetuseks teostatud Krasnaja Gorka operatsioonil (nn 2. Krasnaja Gorka operatsioon, sest esimene oli teostatud sama aasta suvel ning siis õnnestus Krasnaja Gorka kindlus ka vallutada) juhtides Kuperjanovi pataljoni kahest roodust koosnevat "lahingugruppi". Ülendati 26. veebruaril 1920 alamleitnandist leitnandiks vanusega 9. juuli 1919.
Hiljem õppis ta aastatel 1925–1927 kõrgemas sõjakoolis ja teenis juhtivatel kohtadel Eesti kaitseväes. Nii oli ta alates 1934. aastast Tartu sõjaväeringkonna staabiülema k.t., 1. oktoobrist 1934 kaitsevägede staabi 1. osakonna ülema kohustetäitja ja 1936. aastal taas Kaitsevägede Staabi 1. osakonna ülema kohusetäitja, kolonelleitnant ja alates maist 1939 sõjavägede staabi käsundusohvitser.
Kirkkonummi
Kirkkonummi (soome Kirkkonummen keskusta, rootsi Kyrkslätts centrum ('Kirkkonummi keskus')) on asula Soomes Uusimaa maakonnas Lõuna-Soome läänis, Kirkkonummi valla keskusasula.
Johannes Soodla
Teine maailmasõda
Õppinud lühikest aega Prantsusmaa kõrgemas sõjakoolis, pöördus ta 1939. aasta septembris seoses Teise maailmasõja puhkemisega Eestisse tagasi ja nimetati Eesti kõrgema sõjakooli ülemaks. Nõukogude võim vabastas ta ametist 1. jaanuaril 1941.
Kirkkonummi
Elanike arv on 13 262.