cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Łučosa
Łučosa ehk Lutšossa on jõgi Valgevenes, Daugava vasakpoolne lisajõgi. Valgevene keeles on jõe nimi Лучоса, vene keeles aga Лучо́са (Lutšossa), aastani 1984 Лучеса (Lutšessa), Лучёса (Lutšjossa).
Abduktsioon
Abduktsioon on Peirce'i järgi "seletushüpoteeside kujundamise protsess. See on ainus loogiline operatsioon, mis toob sisse mingi uue idee" (CP 5.172). Abduktsioon hõlmab "kõik operatsioonid, millega luuakse teooriaid ja kontseptsioone" (CP 5.590). Abduktsiooni järel kasutatakse deduktsiooni, millega tuletatakse abduktsiooni tulemustest kontrollitavaid järelmeid, ja induktsiooni, mille abil otsustatakse abduktsiooni tulemusel saadud hüpoteeside üle selle järgi, kui paljud kontrollitavad järeldused verifitseeriti.
Gerhard Schurz (2008) pooldab Peirce'i vaimus abduktsioonimõistet ning esitab abduktsioonimustrite tüpoloogia. Ta peab abduktsioonimustrit otsingustrateegiaks, mis viib mõistliku aja jooksul kõige paljutõotavama seletusoletuseni, mida seejärel hakatakse kontrollima, (Schurz 2008:205).
Łučosa
Jõe pikkus on 90 km, valgla on 651 km², sellest Valgevenes 3510 km². Keskmine vooluhulk jõe suudmes on 21,4 m³/s.
Abduktsioon
Filosoofidel on üldiselt olnud raske saada Peirce'i mõistest sidusat pilti. Harry Frankfurt (1958) küsib, milles seisneb seletushüpoteeside leiutamise loogilisus. Peirce'i järgi (CP 5.189) on abduktsioon loogiline sellepärast, et see on paigutatav järgmisse arutlusskeemi:
Łučosa
Jõe nimi on balti päritolu, sarnase nimega jõed on nii Lätis kui Leedus.
Abduktsioon
Frankfurt juhib tähelepanu sellele, et selles arutluses ei sünni uut ideed, sest A esineb juba teises eelduses. Frankfurti arvates on paljudest Peirce'i kirjakohtadest võimalik välja lugeda, et Peirce'i abduktsiooni käigus mitte ei leiutata hüpoteese, vaid võetakse hüpoteese vastu edasise uurimise vääriliste kandidaatidena. Valikukriteeriumiks on see, et on alust kahtlustada, et hüpotees on tõene. See alus seisneb selles, et kui see hüpotees peaks paika, siis vaadeldud faktid oleks loomulikud. Frankfurt leiab, et niiviisi mõistetud abduktsioon siiski ei tööta. Nagu möönis ka Peirce, võivad antud faktile või faktide komplektile seletuseks olla lõpmata paljud hüpoteesid. Sellepärast saab vaevalt olla piisavat tingimust mõne hüpoteesi vastuvõtmiseks edasiseks uurimiseks. Frankfurti järgi näitab abduktsioon tegelikult ainult, et mingi propositsioon on tõesti hüpotees. Igor Douven leiab, et pole sugugi selge, et antud fakti seletamine on sama mis selle fakti "loomulikuks" tegemine. Talle tundub mõistlik tõlgendada antud fakti "loomulikuks" tegemist selle fakti rahuldava seletamisena. Rahuldavat seletust andvaid hüpoteese on võib-olla ikkagi ainult käputäis, nii et need saab uurimise alla võtta.
Łučosa
Łučosa voolab välja Zielanskoje järvest Lozna rajoonis. Paar kilomeetrit allavoolu ühineb temaga suurim parempoolne lisajõgi Čarnica. Seejärel läbib Viciebski rajooni Viciebski oblastis, suubudes Viciebskis Daugavasse. Viciebski rajoonis voolavad Łučosasse veel vasakult poolt Sierakaratnianka ja Abalanka, paremalt aga Suchadroŭka. Suurim asula selle jõe kaldal on Viciebski linn.
Abduktsioon
Tänapäeval nimetatakse teadusfilosoofias abduktsiooniks sageli parima seletuse järeldamist. Viimast kasutatakse olemasolevate teooriate hindamisel (seda kasutatakse õigustuskontekstis), Peirce'i mõistes abduktsioon aga on selles seoses teooriate loomise vahend (seda kasutatakse avastuskontekstis). Peirce ei räägi ka midagi sellest, et mõni seletus oleks parim.
Abduktsioon parima seletuse järeldamise mõttes
Abduktsioon on loogiline arutlus, mille käigus jõutakse tõendusmaterjali põhjal laiema järelduseni, liikudes eelduste juurest parima saadaval oleva seletuseni. Termini "abduktsioon" võttis loogikas kasutusele ameerika filosoof Charles Sanders Peirce.
Abduktiivse arutluse näide:
Arutluses on esimesel kohal üldtunnustatud fakt ning ülejäänu on empiiriline tõendusmaterjal. Järeldust saab põhjendada sellega, et see on ratsionaalne ja tõenäoline, ehkki on võimalik, et naabri juurde on äsja kolinud üleannetu poisijõmpsikas hiigelsuure veepüssiga. Vihmasaju-hüpoteesi saab õigustada sellega, et poisijõmpsikas oleks "juhuslik ja tundmatu jõud", vihm aga on midagi täiesti tavalist.
Abduktiivne arutlus ei ole deduktiivselt kehtiv, sest tõesed eeldused ei vii tingimata tõeste järeldusteni. Tavaliselt on järeldus siiski piisavalt tõenäoline ja praktilistel kaalutlustel põhjendatakse teaduslikke seletusi ja teooriaid tihti abduktiivselt.
Abduktiivse kriitikaga kontrollitakse, kui hästi mõni teooria olemasoleva tõendusmaterjali ja taustaoletustega kokku sobib, kusjuures teooria ei pruugi järelduda eeldustest vältimatult. Abduktiivses arutluses kaitstakse teooriat argumendiga, et see seletab kõige paremini olemasolevat tõendusmaterjali.
Kirjandus
Pragmatism Network'', 2010.
Mongolite riik
Mongolite riik (mongoli keeles Mongol-yn Ezent Güren ja Монголын эзэнт гүрэн, kasahhi keeles Моңғол қағандығы) eksisteeris 13. ja 14. sajandil ning oli suurim katkematu territooriumiga impeerium maailma ajaloos. Kuigi riigi häll asus Kesk-Aasia steppides, ulatus see lõpuks Ida-Euroopa metsadest Jaapani mereni, võttes enda alla suure osa Siberist, Kagu-Aasiast, Hindustani poolsaarest ja Lähis-Idast. Oma kõrghetkel oli impeeriumi suuruseks 24 miljonit km²   ehk 16% Maa kogupindalast ning riigis elas üle 100 miljoni inimese.
Mongolite riik sai alguse, kui Tšingis-khaan ühendas tänapäeva Mongoolia aladel elavad mongoli ja turgi hõimud ning lasi end aastal 1206 kuulutada kõikide mongolite juhiks. Algasid sõjad, kus Tšingis-khaan ja tema järglased vallutasid maid igas suunas. Tekkinud suurriik ühendas ida ja läänt ning mongolite hoitud rahu (Pax Mongolica) võimaldas kaupmeestel Siiditeed hirmuta kasutada. Mongolid lihtsustasid suhtlemist, kauplemist ja mõtteviiside vahetust Euraasias, kuid seetõttu levisid kergemini ka haigused, nagu katk.
Mongolite riik hakkas lagunema pärilussõdades. Valitsevad klannid ei saavutanud üksmeelt, kas trooni pärimine peaks toimuma mööda Tšingis-khaani poja ja esmase pärija Ugedei liini või saab valitsejaks üks Tšingis-khaani pojapoegadest. Võimuvõitluses jäi peale Tolui klann, kes viis läbi verise puhastuse Ugedei ja Tšagatai toetajate seas, kuid lahkhelid jätkusid ka Tolui pärijate seas. Kui üks suurkhaan suri, kuulutasid rivaalitsevad klannide nõukogud välja oma troonipretendendi. Nii sattusid vastamisi vennad Arig Böke ja Hubilai, kes pidid võitlema omavahel ning ka teiste Tšingise poegade järglastega. Hubilai sai valitsejaks, aga järgnenud kodusõjas ei suutnud ta taastada kontrolli Tšagatai ja Ugedei perekondade üle.
Nimi
Mongolite riigi nimi oli nende enda keeles Ikh mongol uls (Suur Mongoolia riik). 1240. aastatel kirjutas Tšingise järglane Güjük-khaan paavst Innocentius IV-le kirja, mille eessõnas oli kasutatud nimekuju "Suure Mongoli riigi (ulus) Dalai (vägev/ookeaniline) khaan".
Hubilai ja tema venna Arig Böke võimuvõitluse järel oli Hubilail tegelik võim ainult impeeriumi idaosa üle ja seetõttu väljastas ta 18. detsembril 1271 käskkirja, millega ta rajas Yuani dünastia ja nimetas riigi ümber "Suur-Yuaniks" (Dai Yuan või Dai On Ulus). Mõnede allikate väitel oli Mongolite riigi täisnimi Dai Ön Yehe Monggul Ulus.
Ajalugu
pisi|vasakul|[[Tšingis-khaan]] pisi|Mongolite riik 1207. aastal
Varane ajalugu
Mongolid olid Turgi rahvastest rändkarjakasvatajad, kes liikusid vastavalt aastaajale Mongoolia steppides ringi. Püsivaid linnu neil ei olnud. 10. sajandil oli Mongooliat ümbritsev ala, Mandžuuria ja osa Põhja-Hiinast Liao dünastia võimu all. Aastal 1125 kukutas Jini dünastia Liao dünastia ja üritas saavutada võimu Liao endise territooriumi üle Mongoolias. Jini dünastia suutis edukalt vastu seista mongoli hõimude rüüsteretkedele, mille juhiks oli sel ajal Khabul-khaan ehk Tšingis-khaani vaarvanaisa. Mongoolia platood asustasid sel ajal viis tugevat hõimu: kereiidid, Khamag mongolid, naimanid, mergid ja tatarlased. Jini valitsejad, kelle eesmärgiks oli hoida hõimud võimalikult nõrgad ja seega oma valdustest kaugel, õhutasid vaenu mongolite ja tatarlaste vahel. Khabuli järglane Ambaghai-khaan hukati, kui tatarlased ta reetsid ja hiinlaste kätte andsid. Mongolid vastasid rüüsteretkega ning Jini dünastia üritas aastal 1143 samaga tasuda, kuid nende vasturünnak ebaõnnestus. Aastal 1147 muutsid hiinlased oma poliitikat ja sõlmisid mongolitega vaherahu. Mongolid jätkasid rüüsteretkedega tatarlaste vastu, et oma langenud khaani eest kätte maksta. Järgnes pikk ja verine konflikt, kuid tatarlaste ja hiinlaste armeed saavutasid aastal 1161 mongolite üle võidu.
Tšingis-khaan
Tšingis-khaan, sünninimega Temutšin, oli mongoli väepealiku poeg. Tal oli raske lapsepõlv ning kui rivaalitsev hõim röövis ta noore naise Börte, ei jäänud Temutšin käed rüpes istuma. Ta ühendas Turgi rahvastest vaenutsevad mongoli-turgi rändhõimud oma juhtimise alla ning päästis mergide hõimu käest oma naise. Pärast seda võitis ta naimane ja tatarlasi.
Temutšin ei lubanud võidetud vaenlasi ilma oma loata rüüstata ja vägistada. Ta andis sõjasaagi eelisjärjekorras mongoli sõdalastele, selle asemel et anda kõik aristokraatidele. Selline kord vihastas Temutšini onusid, kes pidasid teda õige juhi asemel jultunud poisikeseks. See vastuolu levis mongolite väejuhtide ja muu kõrgklassi seas ning mitmed Temutšini lähedased liitlased pöörasid talle selja. Kuid Temutšin triumfeeris koos talle lojaalseks jäänud vägedega oma onude üle ning aastatel 1203–1205 hävitas ta vaenulikud hõimud ja vallutas nad. Aastal 1206 krooniti Temutšin kurultai (nõukogu/üldkoosolek) ajal Yekhe Mongol Ulus'i (Suure Mongoli riigi) suurkhaaniks ning seda sündmust peetakse Mongoli riigi alguseks. Seal võttis ta enda tiitliks "Tšingis-khaan" (üldine juht). pisi|vasakul|Mongolid katapuldiga. Miniatuur Rashid al-Dini kroonikast
Varane ülesehitus
pisi|Mongolite riik 1227. aastal Tšingis-khaani surma ajal Tšingis-khaan muutis sõjaväe ülesehitust, jagades sõdurid uutesse üksustesse nagu arban (10 sõdurit), zuun (100), myangan (1000) ja tumen (10 000). Asutati Kheshig ehk paleevalve, mis jagati päevavahetuseks (khorchin, torghud) ja öövahetuseks (khevtuul). Ta pani lojaalsed mehed kõrgetele kohtadele, näiteks armeeüksuste juhtideks, kuigi mitmed tema liitlased olid pärit vähetähtsatest klannidest. Võrreldes oma lojaalsetele kaaslastele antud sõjasalkadega, andis ta oma enda perekonna käsutusse neid vähe. Ta kuulutas välja uue seaduse ehk Ikh Zasag või Jassa, mis reguleeris kõike igapäevaelu ja poliitikaga seonduvat. Ta keelustas naiste müümise, teiste omandi varguse, sõdimise mongolite vahel ja loomade küttimise innaajal.
Esimesed vallutusretked
pisi| pisi|Mongolite riik, Tšingis-khaani surma ajal 1227 Tšingis-khaan sattus kiiresti konflikti Hiina riikide Jini dünastia ja Lääne-Xiaga. Mongooliast lääne pool, kasutades ära muslimitest Abbassiidide kalifaadi Horezmi valitseva Horezmi dünastia provokatsiooni, liikusid mongoli väed Kesk-Aasia Turkestani, laastates Transoxiana ja Abbassiidide kalifaadi idaosa ning vallutasid Karakitai khaaniriigi.
1220–1223. aastate sõjakäigul rüüstasid mongoli väed väejuhtide Subutai ja Džebe juhtimisel Kaukaasiat, polovetse (nimetatud ka kõptšakkideks, kiptšakkideks, kumaanideks), alaane ja Kiievi-Vene järglasvürstiriike (Lõuna-Venemaa stepialadel ja võites 1223. aastal, Kiievi suurvürsti Mstislav III juhitud vene-polovetsi ühisväe Kalka lahingus. Endise Kiievi-Vene aladel tegid mongoli väed rüüsteretki põhjas kuni Novgorodini ja läänes kuni Dnepri jõeni. pisi|vasakul|alt=Painting of Ogedei Khan|[[Ugedei-khaan, Tšingis-khaani poeg ja järeltulija]] pisi|alt=Painting of a battle scene|[[Batu-khaan rüüstamas Venemaa linna Suzdali veebruaris 1238, miniatuur 16. saj kroonikast]] 1223. aastal otsustas Tšingis jagada impeeriumi oma esimese naise poegade ja lähedaste vahel ära, mis muutis kogu riigi valitseva perekonna omandiks, kes koos mongoli aristokraatiaga moodustasid valitseva klassi. Kõige noorem, Tolui sai Mongoolia kesk- ja lääneosa; teine poeg, Tšagatai sai Ile jõe basseinis asuva endise Karakitai riigi alad; kolmas poeg Ugedei, sai Džungaaria ning Irtõši ülemjooksul asuvad alad ning vanimale pojale, Džutšile määrati uued vallutatud alad (Džutši uluss) Araali merest põhja pool (tänapäevased Kasahstani alad), kuid Džutši suri enne Tšingis-Khaani ning temale määratud alad said tema pojale Batule.
Ugedei vallutused
Mongolite riik sai alguse Kesk-Aasias, kui ühinesid mongoli ja turgi hõimud. Tšingis-khaani juhtimise all laienes riik läänes Lähis-Itta, Venemaale ja Euroopasse; lõunas Hiinasse ja Indiasse ning idas kuni Korea poolsaareni ja Kagu-Aasiasse. Kui Tšingis-khaan suri aastal 1227, ulatus impeerium Vaiksest ookeanis Kaspia mereni ning hõlmas maa-ala, mis oli kaks korda suurem kui Rooma impeerium. Tšingis oli määranud oma pärijaks kolmanda poja, karismaatilise Ugedei. Ugedei noorem vend Tolui valitses riiki kuni Ugedei ametliku valimiseni suurkhaaniks kurultail aastal 1229.
Ühena oma esimestest tegudest saatis Ugedei väed vallutama baškiire, Volga bulgareid ja teisi rahvaid Kõptšaki kontrolli all hoitud steppides. Idas taastasid mongolid võimu Mandžuuria üle, purustades Lääne-Xia ja tunguusid. Aastal 1230 juhtis Ugedei isiklikult kampaaniat hiinlaste Jini dünastia vastu. 1230. aastal tungisid mongoli väed ka Pärsiasse, kus purustasid Pärsia šahhi Jalal ad-Dini väed. Mongoli väejuht Subutai vallutas aastal 1232 Jini dünastia pealinna Kaifengi. Ugedei pojad Kotšu ja Koten, koos kindral Chaganiga tungisid aastal 1234 Lõuna-Hiinasse. Koos Songi dünastia abiga hävitasid mongolid Jini dünastia aastal 1234. Läänes purustas Ugedei väejuht Tšargman Horezmi valitseja väe, mistõttu tunnistasid Lõuna-Pärsia väikesed kuningriigid vabatahtlikult mongolite ülemvõimu.
1235. aastal toimunud kurultail määratleti 4 järgmist sõjakäiku – 2 Kaug-Idas, Koreasse ja Lõuna-Songi riigi vastu Lõuna-Hiinasse; ühe Lähis-itta, Pärsia, Süüria, Kaukaasiasse ja Rumi Seldžukkide sultanaadi vastu Väike-Aasias ning 1 läände – Euroopasse.
Mongolid üritasid ka mitmel korral Korea poolsaart vallutada, kuid edu ei saavutatud. Korjo ehk Korea kuningas Gojong alistus halvima ärahoidmiseks, kuid hakkas hiljem mässama ja tappis mongolite darugachi'd (ülevaatajad) ning liigutas riigi pealinna Kaesongist Ganghwa saarele. vasakul|pisi|Kivikilpkonnad Karakorumis vasakul|pisi|Hõbepuu purskkaev Karakorumis (nüüdisaegne koopia) Impeeriumi kasvades nimetas Ugedei riigi pealinnaks Karakorumi, muutes väikese linna kiirelt üheks maailma pealinnaks.
Lõuna-Hiinas vallutasid mongolid Songi dünastia käest Siyang-yangi, Jangtse jõe ja Sichuani, kuid ei suutnud neid piirkondi enda käes hoida. Songid vallutasid Siyang-yangi tagasi aastal 1239. Pärast Ugedei poja Kocho äkilist surma Hiinas tõmbusid mongolid Lõuna-Hiinast tagasi, kuid Kotšu vend prints Koten tungis siiski Tiibetisse kohe pärast taandumist.
Tšingis-khaani pojapoeg Batu-khaan (Džutši poeg) vallutas 1236–1237 Volga bulgarite khaaniriigi, mordvalased, tšuvašid ja teised Lõuna-Venemaa steppide rahvad. 1237. aasta talvisel vallutussõjakäigul vallutasid mongolid esimese slaavi vürstiriigi, Rjazani. Pärast kolmepäevast rünnakut linn alistus, 21. detsembril 1237 ja mongolid korraldasid linnas tapatalgud. Seejärel purustasid mongolid Vladimiri suurvürsti Juri II armee Siti lahingus. Aastal 1238 võtsid mongolid Alania pealinna Maghasi. Aastaks 1240 oli mongolite kätte langenud kõik Kiievi-Vene endised maad, välja arvatud slaavlastega asustatud loodealad (Turaŭ, Polotski, Pihkva ja Novgorodi vürstiriik). , Kuldhord Väejuht Tšargmani juhitud mongoli väed vallutasid Lõuna-Kaukaasia, mis sundis Gruusia ja Armeenia ülikud alistuma.
Sõjalisest edust hoolimata hakkasid tekkima võimuprobleemid. Batu suhted Güjüki, Ugedei vanima poja, ja Büri, Tšagatai-khaani armastatud lapselapsega, olid pehmelt öeldes pingelised ning olukorda ei parandanud ka Batu-khaani võidukas sõjakäik Venemaal. Siiski ei saanud Güjük ega Büri Batule midagi teha, kuni elas Batu onu Ugedei. Parajasti oli Ugedei järjekordsel sõjakäigul India poolsaarele, kus ta hoidis mõnda aega enda käes Lahore'i, Multani, Delhi sultanaati ja Kashmiri. Ugedei lahendas tüli Korjo ehk Koreaga, muutes selle vasalliks, ning saatis Mongoli printsessid Korjo printsidele naiseks. Ta hoidis korealased kuulekad piitsa ja prääniku ehk diplomaatia ja sõjalise jõuga.
Jätkus Batu-khaani sõjakäik Euroopasse läbi Poola, Ungari ja Transilvaania. Samal ajal kui üks osa vägedest oli Poola linnu rüüstamas, aeglustasid polovetside, moraavlaste, Malta ordu, Saksa ordu ja Templiordu ühendväed mongolite edasitungi Legnitzi lahingus. Ungari, horvaatide ja Templiordu väed said hävitavalt lüüa Mohi lahingus 11. aprillil 1241. Mongolid tungisid pidurdamatult edasi Boheemiasse, Serbiasse ja Austriasse ehk Saksa-Rooma riiki, aga enne kui mongolitel oli võimalik Viin vallutada, peatas Ugedei surm detsembris 1241 vallutusretke. Mongolite traditsioon nägi ette, et kõik Tšingis-khaani järglased peavad osalema järgmise suurkhaani valimisel. Batu ja mongoli armee lahkusid Kesk-Euroopast järgmise aasta jooksul.
Ugedei-järgne võimuvõitlus
Kui Tšingise noorem vend Temuge ähvardas võimu haarata, tuli Güjük Karakorumi oma võimu kindlustamiseks. Batu nõustus lõpuks saatma oma esindajad kurultaile, mis toimus 1246. Selleks ajaks oli Güjükist saanud haige alkohoolik, aga tema võidud Mandžuurias ja Euroopas olid andnud talle suurkhaanile sobiva võimsuse. Ta valiti pidulikult tseremoonial, kus osalesid mongolid ja saadikud välisriikidest – vasallriikide juhid, Rooma ja teiste riikide esindajad, kes olid tulnud kohale austuse näitamiseks ja diplomaatiaks.
Güyüki valitsusaeg
Güyük-khaan asus võitlema korruptsiooniga ning jätkas oma isa, mitte Töregene, poliitikat. Ta karistas Töregene toetajaid ning andis oma isa ametnikele tagasi nende koha. Selle tulemusena koosnes ta lähikond uiguuri, naimani ja Kesk-Aasia ametnikest ning hiina väejuhtidest, sest nemad olid aidanud ta isa Hiina sõjakäikudel. Güjük jätkas Korea vallutamist, tungis Lõuna-Hiinasse ja Iraaki ning lasi teha üleriigilise rahvaloenduse.
Mitte kõik impeeriumi osad ei olnud nõus Güyüki võimuga. Assasiinid, kelle peameister Hasan Jalalud-Din oli aastal 1221 astunud liitu Tšingis-khaaniga, ei tunnistanud Güyüki võimu ja selle asemel tapsid nad Pärsias Mongoli kindraleid. Güyük määras oma isa parima sõbra Eljigidei Pärsia armee juhiks ning seadis talle ülesandeks välja juurida assasiinid ning vallutada Abbassiidide kalifaat ehk Iraan ja Iraak.
Aastal 1248 moodustas Güyük äkki suure armee ja hakkas pealinnast Karakorumist lääne poole marssima. Güjüki eesmärki ei teata: ta võis minna Lähis-Ida vallutama või liikuda oma nõo Batu-khaani vastu Venemaal. Batuni jõudis hoiatus, et Güyük võib midagi üritada. Sellel ajal oli Batu liikumas ida suunas, arvatavasti Güyükile austuse avaldamiseks. Kuid enne Güyüki ja Batu vägede kohtumist suri haiglane ja reisist väsinud Güjük Ida-Turkestanis, kuid arvatavasti ta mürgitati.
Güyüki lesk Ogul Kaimiš üritas võimu enda kätte võtta, kuid tal ei olnud selleks vajalikke oskusi nagu Töregenel ning ta pojad Khoja ja Naku ei lasknud tal vabalt tegutseda. Batu-khaan kuulutas välja kurultai uue suurkhaani valimiseks aastal 1250, aga see pidi toimuma tema territooriumil. Kuna see oli nii kaugel Mongooliast, keeldusid Ugedei ja Tšagatai klannide esindajad osalemast. Kurultai pakkus trooni Batule, kuid ta ei tahtnud seda. Selle asemel toetas ta Möngket, kes oli Tolui poeg ja Tšingise pojapoeg. Mönkge juhtis sellel ajal mongoli vägesid Venemaal, Põhja-Kaukaasias ja Ungaris. Tolui klann asus kohe toetama Möngket, kuid arvestades kurultai vähest osavõttu, polnud Möngkel piisavalt legitiimsust. Batu saatis Möngke Mongooliasse, et korraldada seal uus kurultai. Möngke toetajad kutsusid Ogul Kaimiši, Ugedei ja Tšagatai klannide esindajad nõupidamisele, kuid nad keeldusid tulemast. Ugedei ja Tšagatai printsid ei pidanud Möngket õigeks khaaniks, sest nende arvates võisid ainult Ugedei printsid olla suurkhaanid.
Möngke valitsusaeg
pisi|[[Bagdadi lahing (1258)|Bagdadi langemine 1258, milles Bagdad kaotas oma senise tähtsuse]]
Möngke-khaan kuulutati uueks suurkhaaniks 1. juulil 1251. Sellega algas võimuvõitlus, kui kõrgemad kohad anti Tšingise poja Ugedei järglaste asemel Tšingise poja Tolui järglastele. Möngke võimu ei tunnistanud Ugedei ja Tšagatai printsid ning üks neist, Ugedei pojapoeg Shiremun, plaanis teda kukutada. Shiremun viis oma väed kuningliku palee lähedale, kuid Möngket hoiatati. Möngke lasi vandenõud uurida, mis viis vangistamisteni üle kogu riigi. Mitmed Mongoli kõrgklassi liikmed mõisteti süüdi ja hukati, neid võis olla 77 kuni 300, kuid Tšingise järglased saadeti hukkamise asemel riigist välja. Möngke purustas Ugedei ja Tšagatai klannide vastuseisu oma võimule ning jagas riigi lääneosa oma liitlase Batu-khaaniga. Pärast verist puhastust andis Möngke vangistatutele amnestia, kuid sellest ajast alates oli suurkhaani võim kindlalt Tolui järglaste käes.
Möngke oli tõsine mees, kes järgis esivanemate traditsioone ja vältis alkoholi. Ta oli salliv teiste uskude ja kunstistiilide suhtes, mistõttu ehitati pealinna kaupmeeste kvartal ning budistide, muslimite ja kristlaste pühakojad. Möngke sattus vaimustusse hiina, euroopa ja pärsia arhitektuurist. Ta lasi ehitada suure hõbedast puu, mille oksad väljastasid jooke. Puu valmistas Guillaume Boucher, Pariisi kullassepp.
Möngke alustas majandusreformidega, mis pidid muutma valitsuse kulutused ettearvatavamaks. Ta õukond vähendas valitsuse kulutusi ja keelas ülikutel ning sõduritel tsiviilisikuid segada või edikte ilma khaani nõusolekuta välja anda. Ta muutis maksusüsteemi ning üritas alama klassi maksukoormat vähendada. Lisaks tugevdas ta postijaamade kaitset. Möngke kuulutas aastal 1252 välja üleriigilise rahvaloenduse, mille teostamiseks kulus mitu aastat. Viimasena loeti üle Novgorod aastal 1258.
Oma võimu kindlustamiseks määras ta oma vennad Hulagu ja Hubilai vastavalt Pärsia ja mongolite Hiina juhtideks. Impeeriumi lõunaosas jätkas ta oma eelkäijate võitlust Songi dünastiaga. Hubilai vallutas Dali kuningriigi 1253. aastal. Möngke kindral Qoridai stabiliseeris olukorra Tiibetis ning budistide kloostrid pidid tunnistama mongolite ülemvõimu. Sübedei poeg Uryankhadai hoidis 1258. aastal ajutiselt enda käes Põhja-Vietnami. pisi|Mongolite riik [[Möngke-khaani (1251–1259) surma järel]] Stabiliseerinud majanduse, hakkas Möngke otsima võimalusi impeeriumi laiendamiseks. 1253. ja 1258. aasta kurultaidel Karakorumis otsustas ta rünnata Lähis-Ida ja Lõuna-Hiinat. Islamimaailma keskpunkt oli tol ajal Bagdad, kuid selle võimsus ei suutnud vastu panna mongolite hordidele. Kui Bagdadi kaliif al-Mustasim keeldus mongolitele alistumast, vallutati Bagdad aastal 1258. Mongolid rüüstasid ja tapsid kümneid tuhandeid ning seda sündmust loetakse üheks kõige katastroofilisemaks islami ajaloos. Abbassiidide kalifaadi hävitamisega olid mongolitel Lähis-Idas vabad käed ning peagi ründasid nad teel Süüriasse teisi piirkonna riike. Mongolite ülemvõimu tunnistasid Kiliikia armeenlased, Antiookia ja Tripoli kristlased ning Rumi sultanaadi Seldžukid, kelle abil jätkasid mongolid muslimite alade vallutamist. Mõned linnad alistusid ilma vastupanuta, teised, näiteks Mayafarriqin, üritasid end kaitsta, kuid nende elanikud tapeti ning linnadest jäid järele ainult varemed.
Samal ajal rüüstas Batu-khaani järglane ja noorem vend Berke Leedu suurvürstiriiki, selle alasid Ukrainas, Valgevenes ja Poola Kuningriiki. Pinged hakkasid tekkima riigi loode- ja edelaosa vahel, sest Batu arvates oli Hulagu Lähis-Ida vallutamine osa salaplaanist vähendada Batu mõjuvõimu regioonis.
pisi|Mongolite sõjakäik 1260. aastal [[Süüria ajalugu|Süüria ja Palestiina aladele Lähis-Idas]]
Vaidlus troonipärimise üle
Impeeriumi lõunaosas oli Möngke isiklikult juhtimas Hiina vallutamist. Sõjaretk oli edukas, kuid ei edenenud piisava kiirusega ning seetõttu ei tõmbunud mongolid tagasi nagu tavaliselt, kui ilmad muutusid soojemaks. Mongoli vägedes puhkes verine epideemia ning üks selle ohver oli ka Möngke, kes suri 11. augustil 1259. Algas uus peatükk mongolite ajaloos, sest järjekordselt tuli valida uus khaan. Mongoli väed üle kogu riigi lõpetasid sõdimise ja kogunesid kurultaile.
Mönkge vend Hulagu lõpetas oma eduka kampaania Süürias, jättes vallutatut kaitsma väikse üksuse kindral Kitbuqa juhtimise all. Muslimid kasutasid mongolite ajutist nõrkust ära ning aastal 1260 kohtusid mamelukid mongolitega Palestiina Galileas Ain Jaluti lahingus. Mongolid said lüüa ja Kitbuqa hukati. Pärast seda lahingut ei suutnud mongolid enam kunagi tungida Süüriast kaugemale.
Mönkge ja Hulagu kolmas vend Hubilai oli Möngke surma ajal Huai jõe juures Hiinas. Selle asemel et pealinna naasta, jätkas ta pealetungi Wuchangi piirkonda Hiinas, Jangtse jõe lähedal. Tolui-khaani poegadest noorim vend Arig Böke kasutas ära Hulagu ja Hubilai puudumist ning lasi end kõigi perekonna esindajate poolt suurkhaaniks kuulutada. Saanud sellest teada, korraldas Hubilai omakorda kurultai Kaipingis, kus peaaegu kõik Mandžuuria ja Põhja-Hiina mongolid ta kandidatuuri toetasid. vasakul|pisi|[[Hubilai, Tšingis-khaani pojapoeg ja Yuani dünastia rajaja. Maal aastast 1294]]
Toluiidide kodusõda
Hubilai ja Arig Böke tüli eskaleerus peagi täiemahuliseks sõjaks. Hubilai armee hävitas Arig Boke toetajad ja vallutas Lõuna-Mongoolia. Probleeme tekitasid ka nende sugulased, Tšagataid. Hubilai saatis Abishka, talle lojaalse Tšagatai printsi, üle võtma võimu Tšagatai perekonnale kuuluval alal. Kuid Arig Böke püüdis ta kinni ning tappis ta ja laskis kroonida oma mehe Alghu. Hubilai blokeeris vilja sisseveo Mongooliasse, põhjustades näljahäda. Hubilai vallutas kiirelt Karakorumi, kuid Arig Böke kogus end ja vallutas pealinna tagasi aastal 1261.
Ilkhanaadis tegutsev Hulagu jäi Hubilaile lojaalseks, kuid aastal 1262 algasid kokkupõrked Kuldhordi valitseva muslimist nõo Berkega. Berket vihastas ebaõiglane sõjasaagi jaotamine ja muslimite massiline tapmine, nii et Berke kaalus 1259–1260 Hulagu võimu vastu mässava Gruusia kuningriigi toetamist. Berke leidis liitlase Egiptuse mamelukkide näol ning ta toetas ka Hubilai vaenlast, Arig Böket. Hulagu suri 8. veebruaril 1265 ning Berke tahtis seepeale Hulagu maid vallutama minna, kuid suri teel olles. Tšagatai khaaniriigi valitseja Alghu-khaan suri samuti ainult mõni kuu hiljem ning Hubilai nimetasis Tšagatai uueks juhiks Alghu poja Abaqa. Kuldhordi juhiks määras Hubilai Batu pojapoja Möngke Temüri. Ariq Böke alistus Hubilaile Shangdus 21. augustil 1264.
Impeeriumi lõunaosas olid mongolid pärast Xiangyangi vallutamist aastal 1273 väga lähedal Songi dünastia kukutamisele. Et võita hiinlaste toetus, nimetas Hubilai aastal 1271 oma režiimi ümber Yuani dünastiaks. Hubilai viis pealinna Dadusse, mis on tänapäevase Pekingi eellane, kuid teised mongolid pidasid Hubilai liigset hiina kultuuri soosimist kohatuks. Kuid mongoli kampaaniad Lõuna-Hiina vastu õnnestusid ning aastal 1276 kukutati lõplikult Songi dünastia, mis tegi mongolitest esimesed mitte-hiinlased, kes on vallutanud kogu Hiina. Hubilai rajas võimsa impeeriumi, ehitades kanaleid, kaubasadamaid ning toetades kunsti ja teadust. Tema ajal avati Hiinas 20 166 avalikku kooli.
Kindlustanud oma võimu, võis Hubilai vaadata oma valduste piiridest kaugemale. Vallutusretked Birma, Vietnami, Sahhalini ja Champasse läksid kalliks maksma, kuid Hubilai suutis need maad muuta ainult oma vasallideks. Mongolite katsed vallutada Jaapanit (1274 ja 1280) ning Jaavat (1293) kukkusid läbi. Võimuvõitlus Tšingis-khaani perekonna harude vahel siiski jätkus, kuid need tülid ei takistanud Mongoli impeeriumi majanduslikku ja kaubanduslikku edu. vasakul|pisi|[[Temür-khaan, Hubilai pojapoeg ja Yuani dünastia keiser. 14. saj illustratsioon]]
Võimuvõitlus
pisi|270px| Rabban Bar Sauma, [[Hubilai ja Ilkhanaadi khaani Arghuni saadik, reisis Dadust Euroopasse, külastades Roomat, Pariisi ja Bordeaux'd, kohtudes selle perioodi tähtsate valitsejatega aastatel 1287–1288]] 13. sajandi lõpul leidsid Mongolite riigis aset suured muutused. Hubilai, kes oli 1279. aastaks vallutanud kogu Hiina ning asutanud Yuani dünastia, suri aastal 1294 ning ta järglaseks sai ta pojapoeg Temür-khaan, kes jätkas Hubilai poliitikat.
Ilkhanaat jäi Yuani dünastiale lojaalseks, kuid neile valmistasid peavalu riigi edelaosas kasvavad islamistlikud meeleolud. Kui aastal 1295 sai Ilkhanaadi valitsejaks Mahmud Gazan, kes võttis enda usuks islami, muutus Mongoli Pärsia üha enam ja enam islamistlikuks. Sellest hoolimata tugevdas Gazan sidemeid Yuani dünastiaga, et saada endale liitlane Kuldhordi vastu, kes ihaldas lähedalasuvat Gruusiat. Gazan hakkas Yuani õukonda saatma andameid, üritas teistele khaanidele näidata, et Temür on sobilik suurkhaan, ning soodustas Ilkhanaadi ja Yuani dünastia vahelist kultuurilist ja teaduslikku koostööd. pisi|Mongolite [[dominioonid, 1300–1405: Kuldhord, Sinine hord, Valge hord, Suurhord, Siberi khaaniriik, Tšagatai khaaniriik, Ilkhanaadi Timuri kontrolli all olnud alad 1405 ja Suurkhaanide Hiina impeerium]] Kuigi Gazan oli muslim, jätkas ta oma eelkäijate sõda Egiptuse mamelukkidega ning rääkis oma nõunikega mongoli keeles. Ta võitis mamelukke Wadi al-Khazandari lahingus aastal 1299, kuid Süüriat suutis Gazan hoida lühikest aega, sest probleeme tekitasid Tšagatai khaaniriigi pidevad rüüsteretked. Tšagatai khaani Kaidu vastu ühinesid seepeale Kuldhordi ja suurkhaani väed ning aastal 1301 ta tapeti ning asendati rahulikuma juhi Duwa'ga.
1303 hakkas Yuani keiser Temür vastu võtma andameid Shani rahvalt Tais ning see tähendas mongolite lõunaekspansiooni lõppu. Mõned mongolid, khaan Duwa juhtimisel, tahtsid lõpetada omavahelise sõdimise ning ühineda Temür-khaani valitsemise alla. Aastal 1304 kiitsid kõik khaaniriigid heaks rahulepingu ja tunnustasid Temüri ülemvõimu.
Märkused
<references group="Märkus"/>
Veniamin (Karelin)
Veniamin (kodanikunimega Vassili Matvejevitš Karelin, Василий Матвеевич Карелин; 1822 Kassimov – 23. august 1874 Riia) oli õigeusu munk ja vaimulik (piiskop).
Elulugu
Ta sündis Rjazani piiskopkonnas Kassimovi maakonnas köster Matvei Karelini peres 1822. aastal. 1844. aastal lõpetas ta Rjazani Vaimuliku Seminari ja 1848. aastal Moskva Vaimuliku Akadeemia teoloogiakandidaadi kraadiga. 23. mail 1849 pühitses Riia vikaarpiiskop Filaret (Gumilevski) ta diakoniks ja seejärel kohe preestriks.
23. maist 1849 kuni 24. novembrini 1849 oli ta preester Reomäe Apostel Andrease koguduses (olles selle koguduse esimene preester). 3. oktoobril 1849 kaitses ta teoloogiamagistri kraadi. 29. novembrist 1849 kuni 1. juulini 1852 oli ta preester Kuressaare Püha Nikolai koguduses. 24. märtsil 1853 pühitseti ta mungaks nimega Veniamin. 29. oktoobril 1856 määrati ta Riia Vaimuliku Seminari inspektoriks. Ta õpetas seal psühholoogiat, loogikat, patristikat, hermeneutikat, kreeka ja ladina keelt ning Pühakirja. 31. detsembril 1857 ülendati ta arhimandriidiks. 15. detsembril 1859 määrati ta Astrahani Vaimuliku Seminari rektoriks, ühtlasi 8. märtsist 1860 Astrahani Ristija Johannese kloostri ülemaks. 1862. aasta juulis määrati ta Permi Vaimuliku Seminari rektoriks. 29. mail 1866 pühitses Riia ja Miitavi piiskop Platon ta Peterburi Iisaki katedraalis vikaarpiiskopiks, tiitliga Reveli piiskop. 12. märtsist 1870 kuni surmani oli ta Riia ja Miitavi piiskop. Piiskop Veniamini valitsemise ajal said Baltimaade kirikuameti töötajad kroonipalga. Ehitati ja pühitseti Riia Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse katedraalkirik. Riia Vaimuliku Seminari juures asutati komisjon õigeusu kiriku jumalateenistusraamatute tõlkimiseks ja väljaandmiseks eesti ja läti keeles. Balti Õpetajate Seminar avati 1870. aastal. Avati Riia vikaarpiiskopkonna rahvakooli kuratoorium ja nõukogu. Piiskop Veniamin valdas vabalt eesti keelt.
Piiskop Veniamin (Karelin) suri külmetuse tagajärjel 23. augustil 1874 Riias ja on maetud Riia Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse katedraalkirikusse.
Szob
Szob (saksa keeles Zopp an der Donau) on linn Ungaris Pesti komitaadis, Szobi kreisi halduskeskus. See asub Doonau jõe vasakkaldal umbes 40 km kaugusel Budapesti südalinnast.
Kazatšje
Kazatšje (jakuudi keeles Хаһаачыйа; vene keeles Казачье) on küla Venemaal Sahha Vabariigi Ust-Janski ulussis, Kazatšje naslegi halduskeskus.
Kazatšje on Kazatšje naslegi (külaasunduse) ainus asula, asub Kirde-Jakuutias põhjapolaarjoonest põhja pool Jana jõe paremal kaldal. Kazatšje jääb ulussi halduskeskusest Deputatskist 213 km loode suunas ja vabariigi pealinn Jakutskist enam kui 1600 km kirde suunas. Laptevite mere rannikule jääb asulast 140 km.
Külas on jõekai, põhjapõdrakasvatusmajand, jaoskonnahaigla, kultuurimaja, raamatukogu, keskkool (310 õpilasega), spordisaal, muusikakool, diiselelektrijaam, hoiukassa, apteek, leivaküpsetuse töötuba, tuletõrjeüksus, eraettevõtted ja mitu kauplust. Ulussikeskusega toimib kopteriühendus. Põhiline majandustegevus on põhjapõdrakasvatus ja kalapüük.
Küla jääb lähisarktilisse kliimavöötmesse. Küla jääb igikeltsa alale.
Küla asustasid 1636. aastal vene kasakad. Kazatšje oli lähtepunktiks Jakov Sannikovi, Eduard Tolli ja Aleksandr Koltšaki ekspeditsioonidele.
Erich Altosaar
Erich Carl Altosaar (1. august (vkj)/ 14. august 1908 Tallinn – 11. oktoober 1941 Kirovi vangla, Vene NFSV) oli Eesti korv- ja võrkpallur. Lisaks teenis ta Eesti politseis ja Kaitsepolitseis.
Sportlikud saavutused
Noorena mängis ta seltsis Võitleja jalg-, võrk- ja korvpalli. 1927. aastal siirdus Altosaar spordiseltsi Kalev, oli aastast 1931 oli ta seltsi korv- ja võrkpallimeeskonna kapten, treener ja mängujuht.
Ta tuli 9 korda võrkpallis (1927, 1929, 1931, 1933, 1935–39), 4 korda korvpallis (1927, 1930–31, 1941) ja 1 kord jalgpallis (1930) Eesti meistriks. Tema pikkus oli 187 cm.
Eesti korvpalli rahvusmeeskonna eest pidas 29 mängu - neist esimese Lätiga 25.02.1928, kui Eesti võitis 26:25 (resultatiivseim Altosaar 9 punktiga) ja viimase samuti Lätiga 26.04.1941, mil Eesti kaotas 28:46. 17 mängus oli ta koondise kapten, sai 1939. aasta Euroopa meistrivõistlustel 5. koha.
Ta osales Berliini olümpiamängudel ja ühtlasi kandis nende olümpiamängude avatseremoonial Eesti lippu. Altosaar avaldas Eesti Spordilehes korvpalliprobleeme analüüsivaid kirjutisi ning saatis välisreisidelt päevalehtedele spordisõnumeid.
1944. aastal, kui Eestis möödus veerand sajandit korv- ja võrkpalli harrastamise algusest, hinnati teda Eesti korvpalli esimese 25 aasta (1919-1944) parimaks mängijaks (postuumselt). Erich Altosaar valiti 2020. aastal Eesti korvpalli kuulsuste halli.
Teenistus välispolitseis ja poliitilises politseis
Ta määrati 27. oktoobril 1934 politseikordniku kohusetäitjaks, 19. aprillil 1935 kinnitati kordnikuks, 6. novembril 1936 vabastati teenistusest ja samas asus teenistusse poliitilisse politseisse. Ta lahkus teenistusest 1. aprillil 1940 ning ta arreteeriti Nõukogude võimu poolt ja hukati Venemaal.
Cobie Smulders
Jacoba Francisca Maria "Cobie" Smulders (sündinud 3. aprillil 1982) on Kanada näitleja ja endine modell. Ta sai tuntuks mängides Robin Scherbatskyt teleseriaalis "Kuidas ma kohtasin teie ema" ja ka Maria Hilli 2012. aastal esilinastunud filmis "Tasujad".
Elulugu
Cobie on sündinud Briti Columbia provintsis Vancouveris. Tema isa on taanlane ja ema inglane. Talle pandi nimi tema vanatädi järgi, ning sealt tuligi talle hüüdinimi "Cobie". Cobie töötas modellina, mida ta enda sõnul vihkas, lisades, et selle tööga saadud kogemused panid ta edasise elukutse valikul kõhklema.
Eraelu
Cobie ja näitleja Taran Killam kihlusid 2012. aasta jaanuaris. Nad abiellusid 2012. aasta 8. septembril USA California osariigis. Neil on kaks tütart Shaelyn (sündinud 2009. aasta 14. märtsil) ning jaanuaris 2015 sündinu, kelle nime pole avaldatud.
Jämedusaste
Jämedusaste (degree of thickness, class of thickness) on puistu kluppimisel kasutatav kokkuleppeline rühmitamine puu tüve (okste, juurte) läbimõõtude väljendamiseks. Üldiselt kasutatakse rohkem terminit jämedusklass mõnikord ka diameetriaste.
Greensboro (Maryland)
Greensboro on linn Ameerika Ühendriikides Marylandi osariigis Caroline'i maakonnas.
Kalli kalmistu
Kalmistu rajas ajavahemikul 1860-1870 Kalli Püha Johannese kogudus.
Paehalle linnus
Paehalle linnus on Henriku Liivimaa kroonikas mainitud linnus Läänemaal.
Kroonika kohaselt saatis paavsti legaat Modena Wilhelm 1226. aastal, pärast Läänemaa minekut paavsti võimu alla, sinna ristima preester Petrus Kaikewalde oma kaasvennaga. Nad ristisid Soontaganas, Maianpatas ja Paehalles, viimastes ristiusku pööramata Eestimaa piirkondades.
Linnuse asukoht on ebaselge. Oletatud on selle paiknemist Lääneranna vallas Vatla maalinna kohal.
Kuna mõnes kroonikavariandis esineb linnuse nimi kujul Pnekalle ja mõlemad nimekujud sarnanevad kroonikas "küla" tähistava nimeosaga -culle, siis on arvatud, et nime lõpuosis -halle (või -kalle) võib samuti tähendada "küla".
Väike-maltsaürask
Väike-maltsaürask (Scolytus multistriatus) on mardikaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on leitud ka Eestist.
Jedward
Jedward on Iiri hiphopduo, mille liikmed on kaksikud John Paul Henry Daniel Richard Grimes ja Edward Peter Anthony Kevin Patrick Grimes (sündinud 16. oktoobril 1991 Dublinis). Duo nimi on tuletatud nende eesnimedest.
2009. aastal võtsid nad osa saatest "The X Factor" ja saavutasid kuuenda koha.
2011. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Düsseldorfis esindas Jedward Iirimaad looga "Lipstick". Nad said 8. koha 119 punktiga, mis oli Iirimaa parim tulemus pärast 2000. aastat. 2012. aastal osalesid nad Bakuus Eurovisioonil teist korda ja said lauluga "Waterline" finaalis 19. koha 46 punktiga.
Jedwardil on valminud kolm albumit: "Planet Jedward" (2010), "Victory" (2011) ning "Young Love" (2012).
Kilpjalalised
Kilpjalalised (Hypolepidaceae) on sõnajalgtaimede sugukond.
Jedward
Jedward Eestis
29. jaanuaril 2012 tulid nad taas Eestisse ja andsid Rock Cafes oma albumi "Victory" tuuri raames kontserdi.
Tarakvere allikad
Tarakvere allikad on kaitsealused allikad Jõgeva maakonnas Mustvee vallas Jaama külas. Allikad võeti kaitse alla 2006.
Vilajärv
Vilajärv on järv Tartu maakonnas Peipsiääre vallas Alasoo külas. Veekogu pindala on 1,7 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 659 m.
Kisuvere allikad
Kisuvere allikad on kaitsealused allikad Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas Kisuvere külas Rakvere–Haljala maantee ääres. Allikad võeti kaitse alla 1978.
Soosõnajalalised
Soosõnajalalised (Thelypteridaceae) on sõnajalgtaimede sugukond.
Separatism
Separatism on mingi väiksema grupi eraldumispüüe suuremast grupist.
Eraldumispüüde põhjuseks võivad olla kultuurilised, etnilised, religioossed või rassilised põhjused. Separatism on ka vähemusrahvuse liikumine iseseisva rahvusriigi loomiseks.
Separatismi vastandmõiste on unionism.
Arakste
Arakste on küla (mazciems) Lätis Valmiera piirkonnas Lode vallas. Küla asub valla keskosas Silupīte oja kaldal ja jääb valla keskusest Loodist 3,8, endisest piirkonnakeskusest Ruhjast 16,9 ning Riiast 167,8 kilomeetri kaugusele.
Põhja-Iirimaa Jalgpalliliit
Põhja-Iirimaa Jalgpalliliit (IFA) (inglise keeles Irish Football Association) on Põhja-Iirimaa jalgpalli katusorganisatsioon, mis korraldab kohalikke jalgpallimeistrivõistlusi (sh NIFL Premiership), haldab eri koondisi (sh esinduskoondist).
Arakste
Küla on kujunenud Araksti mõisasüdame juurde. Araksti mõisa laut ja Araksti mõisa ait on muinsusmälestistena riikliku kaitse all. Aastail 2009-2021 kuulus küla Ruhja piirkonda.
Lutepää liivik
pisi pisi Lutepää liivik (ka: Setumaa Sahara, Pikamäe liiv, Pikk liiv ) on Lutepää küla lähedal (umbes kaks kilomeetrit põhja poole) asuv tuiskliivase alaga piirkond (liivik). Enamik liivikust jääb Venemaa territooriumile.
Arakste
Külas on Arakste bussipeatus.
Lutepää liivik
Liiviku liikuva liiva põhjustasid väidetavalt EV kaitseväe Petseri Põhjalaagri ratsaväeõppused. Mõne allika järgi tekkis liivik 16. sajandil pärast suurt metsatulekahju.
Arakste
pisi|tühi|Araksti mõisa ait
Jämedusklass
Jämedusklass (degree of thickness, class of thickness) on puistu kluppimisel kasutatav kokkuleppeline rühmitamine puu tüve (okste, juurte) läbimõõtude väljendamiseks. Mõnikord kasutatakse ka terminit jämedusaste.
Marek Kaleta
Marek Kaleta (sündinud 17. detsembril 1961) on endine eesti odaviskaja ja sporditegelane.
1983–1995 tuli ta odaviskes 5 korda (1985, 1988–89, 1992, 1995) Eesti meistriks ja peale esikoha saanud 5 korral teise koha.
Ta on töötanud Audentese Spordigümnaasiumi direktori ja Tondi Tennisekeskuse juhina.
Pärsikivi paisjärv
pisi|Pärsikivi paisjärv Pärsikivi paisjärv on järv Tartu maakonnas Peipsiääre vallas Kallaste linnas ja Tedrekülas. Veekogu pindala on 0,9 ha ja kaldajoone pikkus on 578 m.
Ráckeve
Ráckeve (serbia keeles Српски Ковин ehk Srpski Kovin) on linn Ungaris Pesti komitaadis, Ráckeve kreisi halduskeskus. See asub Csepeli saarel Doonau jõeharu paremkaldal umbes 37 km kaugusel Budapesti südalinnast.
Tianjini sild
Tianjini sild on 113,7 km pikkune sild Hiinas Hebei provintsis ja Tianjin Shis.
Langfangi ja Qingi maakonna vaheline viadukt asub Pekingit Shanghaiga ühendaval 1317 km pikkusel raudteeliinil. Kiirrongide liikluseks kavandatud trass avati ametlikult 2011. aasta 30. juunil.
Tianjini sild kanti Guinnessi rekordite raamatusse maailma pikkuselt teise sillana, samal raudteeliinil asub ka maailma pikim, Danyangi-Kunshani sild.
Meelva raba
pisi|Meelva raba talvel pisi|Meelva raba suvel Meelva raba (ka Meelva soo) on raba Põlvamaal.
Detektor
Detektor on tehnikas, füüsikas, keemias, meditsiinis ja olmes kasutatav seade mitmesuguste kiirguste, rõhu, temperatuuri, ainete jm avastamiseks mingite füüsikaliste, elektriliste või keemiliste karakteristikute, füüsioloogiliste näitajate jm muutuste kaudu.
Nagykáta
Nagykáta on linn Ungaris Pesti komitaadis, Nagykáta kreisi halduskeskus. See asub umbes 60 km kaugusel Budapesti südalinnast.
Kastna kalmistu
Kastna kalmistu on kalmistu Pärnu maakonnas Pärnu linnas Kastna külas. Kalmistu on tunnistatud kultuurimälestiseks. Kalmistu pindala on 1,36 ha.
Kalmistu rajati 1896.
Koba Davithašvili
Koba Davithašvili (gruusia კობა დავითაშვილი; 31. juulil 1971 – 2. detsember 2020) oli Gruusia poliitik, opositsioonilise Gruusia Rahvapartei juht.
Davithašvili lõpetas Thbilisi Riikliku Ülikooli õigusteaduse alal. 1993. aastal võttis ta suurtükiväeohvitserina osa Abhaasia sõjast.
Ta oli Mihheil Saakašvili Ühinenud Rahvusliku Liikumise liige ning tegi kampaaniat Eduard Ševardnadze vastu. Roosirevolutsioonis ta ei osalenud, sest oli tolleks ajaks Saakašviliga juba parteisiseselt vastuollu sattunud.
2004. aasta Adžaaria kriisi päevil peksid Aslan Abašidze pooldajad Davithašvilit tõsiselt. Ta lahkus varsti pärast parlamenti valituks osutumist Ühinenud Rahvuslikust Liikumisest koos teiste vastsete Konservatiivse Partei liikmetega.
Davithašvili lahkus peagi ka parlamendist, et kandideerida Thbilisi linnavolikokku. Valimiste eel avaldasid tema poliitilised vastased videolõike, millel Davithašvili justkui võttis altkäemaksu. Varsti pärast skandaali lahkus ta Konservatiivsest Parteist ja asutas Rahvapartei.
2007. aasta meeleavalduste päevil Thbilisis peksti Davithašvilit jälle raskelt, seekord väidetavasti valitsusjõudude poolt. Peksjad röövisid ta ja toimetasid ta Gori sõjaväehaiglasse. Sugulastel ei lubatud teda külastada ja liikusid kuuldused, nagu oleks ta tapetud. Juba järgmisel päeval andis ta aga pressikonverentsi, millel süüdistas rünnakus endale Saakašvili valitsust. Juhtumit ei uuritud.
Isiklikku
Koba Davithašvili oli abielus, tal on viis last.
Harkkärsakas
Harkkärsakas (Lixus paraplecticus) on mardikaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
23 eKr
Aasta 23 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist.
Ayşe Hafsa Sultan
pisi|alt=Ayşe Hafsa Sultaana|Ayşe Hafsa Sultaana Ayşe Hafsa Sultaana (5. detsember 1479 – 19. märts 1534) (osmantürgi keeles: حفصہ سلطان) oli Selim I naine ja Suleiman I Toreda ema. Ta oli aastatel 1520–1534 esimene Valide Sultaana ja üks mõjukamaid isikuid Osmanite riigis.
Raul Meel
Raul Meel (sündinud 2. märtsil 1941) on eesti graafik, maalikunstnik, kujur, installatsioonikunstnik, tuleetendusekunstnik, luuletaja-konkretist ja mesinik.
Graafikuna on ta kasutanud peamiselt serigraafiatehnikat; maalimisel akrüülvärvi. Ta on üks olulisemaid eesti kontseptualismi ja konkreetse luule esindajaid.
Elu ja looming
Raul Meel esindab 1970.–1980. aastate eesti kunstiuuenduse radikaalset tiiba ning teda tuntakse eesti kunsti kõige nimekama autodidakti ja autsaiderina.
Meel õppis 1959–1964 Tallinna Tehnikaülikoolis (TPI) elektriinseneriks ning tehniline taust andis talle kunsti suhtes teistsuguse vaatenurga. Kui Meel 1968. aastal liitus eksperimenteeriva kunsti ringkonnaga, kes tolereeris tema masinakirjaluuletusi, hakkas ta tajuma oma ühisosa Lääne 1960.–1970. aastate avangardkunsti mõttesuunaga. Meelest kujunes lühikese ajavahemiku jooksul Eesti tuntuim neoavangardi esindaja, kelle kunstikeeled haakusid minimalismi ja kontseptualismiga, mida riigis, kuhu Eestis tollal kuulus, püüti kõigi vahenditega keelustada. Meele loomingut saame seetõttu käsitleda poliitilise diskursusena, mis rõhutab erinemist, antagonistlikku vastandumist valitsevale kunstisüsteemile. Meele soov rääkida üht keelt Lääne kunstiuuendusega tähendas lahtiütlemist tavapärastest, Eesti kunstisüsteemist endast välja kasvanud võimalustest ja tähistajatest. Meele kunstivahenditel puudus ühine mõõt valitseva süsteemiga, veelgi enam – ta kasutas vahendeid ja meetodeid, mis kujutasid ohtu nii kunstitraditsioonidele kui ka valitseva diskursuse elementidele. Eriti radikaalset mõju avaldas seeriaprintsiibi rakendamine, mis võttis teoselt unikaalsuse ja ainukordsuse. Sama vastuvõtmatuks osutus Meele otsus vahetada pildile toetuv ikoonilik kujundikeel välja teksti vastu, mis lõhkus pildi struktuuri. Meele kunstidiskursust pole lihtne kirjeldada – see on hübriidne, hõlmates avangardkunsti kaanoni eri tahke.
Luule
Meel liitus rahvusvahelise konkreetse luule suunaga 1968. aastal, kui seda oli reforminud paradigma muutus ja see suundumus orienteerus lugeja osalusele interaktiivse kujundi loomises. Konkreetse luule kõrgaeg jäi 1960. aastaisse ning seda perioodi iseloomustas traditsioonilise luule osakaalu marginaliseerumine ning kunsti ja graafilise disaini osatähtsuse kasv. 1960. aastatel loodud konkreetset luulet on nüüdisajal sageli kõrvutatud korporatsioonide logoga.
Raul Meele positsioon masinakirjaluuletuste autorina ei tunnista tüpoloogilisi piire. Ta ammendas otsekohe konkreetse luule positsioonid ja kujundas variantide rohkust viisil, et töötas sammhaaval läbi terve konkreetse luule strukturaalse karkassi. Meele masinakirjaluuletused hõlmavad kõiki teadaolevaid esitustavasid. Selliseid, mis põhinevad suvalistel tähtedel ja mida Meel kasutas vahendina üsna lõdvalt vormistatud abstraktsioonide loomisel. Meelt võiks nende põhjal võrrelda lingvistikaga, kes usub sõnade tekke juhuslikkusesse.