cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Pragmatics of Explanation
Seletuse probleemist jääb miks-küsimuste loogika uurimine. Teatud määral võib selle panna üldisesse vormi, mida on arendanud David Harrah, Nuel Belnap jt (Belnap, "Questions: Their Presuppositions, and How They Can Fail to Arise"). Küsimuse vastus võib olla kolmesugune: otsene vastus, parandus ja kommentaar. Presupositsioon on propositsioon, mis kõigist otsestest vastustest järeldub ehk mida parandusega eitatakse. Van Fraasseni meelest tuleb lisada, et küsimus "Miks P erinevalt X-ist" presuponeerib ka, et a) P on X-i element ja b) P on tõene, enamik X-ist mitte. See jätab võimaluse, et küsimus ei ole oma otseste vastuste hulgaga üheselt määratud. Küsimus ise peaks lahutuma teguriteks, mis selle hulga määravad: teema P, alternatiivid X ja täpsustus (mille esimene kirjeldus on võib-olla nelja "põhjuse" õpetus. Küsimuses ja vastuses figureeriva propositsiooni peab määrama midagi enamat kui võimalike maailmade hulk. Van Fraassen paneb ette kasutada neid tõeseks tegevate faktide hulka ("Facts and Tautological Entailments", "Extension, Intension, and Comprehension"). Kontekst määrab asümmeetrilise suhte nende faktide vahel, seletusliku relevantsuse suhte. See määrab ka teooria või uskumused, mis määravad, millised maailmad on võimalikud ja mis mille suhtes on tõenäoline. Nüüd tuleb määrata, mis on otsesed vastused ja kuidas neid hinnata. Neid peavad tõeseks tegema faktid, mis on seletuslikud relevantsed nende suhtes, mis teevad teema tõeseks. Ja need faktid peavad olema statistiliselt olulised, kõnekad teema suhtes erinevalt alternatiividest üldiselt. See osa on van Fraasseni arvates eksplitseeritav tõenäosuste kaudu Salmoni ja Hannsoni teooriat kombineerides. Seda, kui tugevalt vastused teema kasuks räägivad, tuleb hinnata selle hindamise raames, kui head või halvad nad on. Põhiline erinevus sellistest lihtsatest küsimustest nagu "Milline kass on matil" kätkeb miks-küsimuse suhtes oma presupositsioonideha. Halvasti püstitatud (P on väär või suurem osa X-ist on tõene) miks-küsimus ei teki. Ei teki ka küsimus, mille korral ainult vigast ringi kasutavad vastused räägivad tõenäosuslikult P kasuks erinevalt X-ist üldiselt, või mille korral ükski teguritest, mis P kasuks räägib, ei ole küsimuse kontekstis seletuslikult relevantne. Teooria figureerib põhiliselt võimalikkuste ja tõenäosuste hindamisel, mis on ainult osa protsessist ja mis teoorial on ühine teiste rakendustega, nagu ennustuse ja juhtimisega.
Teaduses ei ole seletusi. Kuidas see juhtus, et filooofid paigutasid seletuse pragmaatiliste suhete asemel semantiliste hulka? Osalt kindlasti sellepärast, et positivistid kaldusid pragmaatilisi omadusi samastama subjektiivsete psühholoogiliste omadustega. Nad otsisid mõõdikuid teooriate hindamiseks. Nende seas on tõesus ja empiiriline adekvaatsus, aga need on nõrgad ning säilivad ainult juhul, kui teooriat lahjendatakse. Oli tarvis ka mingit kohasuse headuse mõõdikut, mis ei taandu puhtsisemistele kriteeriumidele nagu lihtsus, vaid puudutavad teooria suhet maailmaga. Seletuse uurimine liikus niisuguse mõõdiku poole, kuid oli viga nimetada seda seletusjõuks. Seda viga paistis kinnitavat tõsiasi, et me ei ütle, et meil on seletus, kui meil pole teooriat, mis on aktsepteeritav ja võidukas võistluses alternatiividega, millega saab seletada. Teooriaid rakendatakse seletamisel, aga seletuse eripärased ja mõistatuslikud tegurid tulevad teistest teguritest. Kui teadlane võitleb mingi teooria eest, siis ta toob välja, kuidas meie olukord muutub, kui me seda teooriat aktsepteerime. Seni mitekahtlustatud tegurid muutuvad olulisteks, tuntud suhted osutuvad keerulise võrgu niitideks, mõned kohutavalt rasked küsimused üldse ei tekigi. Meil tekib palju parem võimalus seletada. Aga samamoodi tekib meil palju parem võimalus ennustada ja juhtida. Teooria omadused, mis teevad selle võimalikus, on empiiriline adekvaatsus ja loogiline tugevus, mitte eriline "seletusjõud" või "juhtimisjõud". Teisest küljest on ka viga öelda, et seletusjõud taandub nendele teistele omadustele, sest siis me jääme alla asümmeetriatele, millel ei ole teaduses "objektiivset" alust. Miks räägivad uued ennustused nii palju rohkem teooria kasuks kui kooskõla vanadega? Sest need kalduvad päevavalgele tooma uusi nähtusi, mida vanad teooriad ei seleta. Aga sellega nad seavad kahtluse alla vana teooria empiirilise adekvaatsuse: nad näitavad, et mõni seletuse eeltingimus ei ole täidetud. Võimetus seletada on kõrvalmõju. Teaduslik järeldamine on parima seletuse järeldamine. See ei välista seletuse ülimust teooriate vooruste seas. Sest me hindame seda, kui hea mingi seletus on, selle järgi, kui head teooriat seletamisel kasutatakse, kui hästi see on empiiriliste faktidega kooskõlas, kui lihtne ja sidus seletus seesmiselt on. On ka hindamine aprioorse otsuse tegemisena selle kohta, missugused tegurid on seletuslikult relevantsed. Kui see hindamine kaaluks üles teised kaalutlused, siis oleks seletus eriline voorus, mida eelkõige otsitaks. Aga see ei ole nii, vaid teadus hoopis õpetab meid revideerima just neid aprioorseid otsustusi selle kohta, mis imestuse kõrvaldab. Seletusjõudu me väärtustame ja soovime, kuid me oleme ka valmis teaduse progressi nimel jätma küsimusi kõrvale kui mittetekkivaid. Seletus on tõesti voorus, kuid siiski väiksem voorus kui inimkeskne nauding.
Türgikeelne Vikipeedia
Türgikeelne Vikipeedia sai alguse 11. veebruaril 2002.
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult. keeleversioon, ja lehekülge. Seal on registreeritud kasutajat (kellest aktiivseid on ) ja  administraatorit.
Hannoveri hobune
Ajalugu
Hannoveri hobuste aretus sai alguse 18. sajandil Celles. Tõuraamatut peetakse aastast 1888. Hobuse algseteks kasutusaladeks olid põllumajandustööd ning ratsavägi. Sajandi lõpuks hinnati neid tõllahobustena. Pärast teist maailmasõda langes nõudlus põllumajandushobuste järele ning uueks aretuseesmärgiks sai sportliku tüübi loomine. Tänaseks on hannoveridest saanud hinnatud kolmevõistluse ning takistus- ja koolisõiduhobused.
Hannoveri hobused koolisõidus
Maailma Sporthobuste Kasvatajate Föderatsiooni (WBFSH) andmete järgi on Hannoveri hobune olnud edukaim tõug Rahvusvahelise Ratsaspordi Liidu (FEI) koolisõiduvõistlustel alates aastast 2001, kui hakati tulemusi avaldama tõuraamatute kaupa. Tipptasemel hannoveri tõugu koolisõiduhobuste seas on Salinero, Satchmo 78, Sunrise, Bonaparte 67, Brentina ja Wansuela Suerte. Alates 1956. aasta olümpiamängudest on hannoveri hobused teeninud individuaalses arvestuses kolm kuldmedalit (Salinero kahel korral, Gigolo ühel), neli hõbemedalit (Satchmo ühel, Gigolo kahel, Woycek ühel korral) ja neli pronksi (Bonaparte, Weyden, Mehmed ja Dux). Hannoveri hobuseid on seitsmel korral autasustatud kuldmedaliga meeskondlikus sõidus (2008, 2004, 2000, 1996, 1992, 1976, 1968 ja 1964). Mitmed hannoveri hobused on võitnud ka ülemaailmsetel FEI võistlustel, näiteks on koolisõidus maailmameistriteks saanud Mehmed (1974), Gigolo (1994, 1998), Satchmo (2006) ja Salinero (2006, vabakava).
Hannoveri hobused takistussõidus
Hannoveri hobused on järjekindlalt püsinud viie kõige edukama tõu hulgas ka takistussõidus. Ühed selle aastatuhande parimad hannoveri takistussõidu hobused on olnud Shutterfly ja For Pleasure. Shutterfly võitis takistussõidu maailmakarika võistluse 2005., 2008. ja 2009. aastal. For Pleasure sai 1995. aasta maailmameistrivõistlustel teise koha ning oli kahel korral olümpiamängudel kuldmedali võitnud takistussõidu meeskonna liige.
Dearborn
thumb thumb|Asend Michigani osariigis ja Wayne'i maakonnas Dearborn on linn Ameerika Ühendriikides Michigani osariigis Wayne'i maakonnas. Geograafilised koordinaadid on 42°19′ N, 83°13′ W.
Elanike arv oli 2000. aasta rahvaloenduse andmetel 97 775.
Dearborn on Henry Fordi kodulinn ja seal asub Ford Motor Company peakorter.
Teatriliidu Seenioride Ühendus
Teatriliidu Seenioride Ühendus (ka: Eesti Teatriseenioride Ühendus) on Eesti teatriorganisatsioon, mis ühendab neid teatritöötajaid, kes enam aktiivselt teatritööst osa ei võta.
Kerli Kivilaan
Haridustee
Kerli on üles kasvanud Viljandis ning 2008. aastal lõpetanud Viljandi Muusikakooli.
Ta on õppinud Tartu Ülikoolis riigiteadusi ning töötab tarkvaraettevõttes Scoro ärianalüütikuna.
Karjäär
2013. aasta maist 2016. aasta detsembrini oli ta ansambli Põhja-Tallinn liige. Pärast ansamblist lahkumist on Kivilaan andnud välja mitu soolosinglit ning esinenud ühise ansamblina koos laulja Norman Salumäega
Ta on osalenud saates "Laulukarussell".
2009. aastal pääses Kerli saates "Eesti otsib superstaari" viimasesse stuudiovooru, jäädes napilt finaalist välja.
2019. aastal osales ta Eesti Laulu konkursil looga "Cold Love", mille kaasautoriteks on muusikud Egert Milder ja Andres Kõpper. Looga pääseti edasi Saku Suurhallis toimuvale finaalkontserdile, kus nad saavutasid 9. koha.
2022. aastal liitus ta ansambliga Vanilla Ninja.
Isiklikku
Tema elukaaslane on muusik Karl-Erik Taukar.
Tema vanem õde on Triinu Kivilaan, kes on laulnud ansamblis Vanilla Ninja.
Komtuurkond
Komtuurkond oli feodalismiaegne ilmalik sõjalis-majanduslik halduspiirkond, mida valitses komtuur.
Halduslikult oli komtuurkond jagatud ordu- ja vasallimõisate vahel, mis tegelesid maksukogumise ja kohaliku kohtumõistmisega.
Marju
Marju on naisenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 122. naisenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Marju 1524 naisel.
Tartu Usuteadus-Filosoofiline Lutheri Erainstituut
Asutamine
Saksa Usuteadus-filosoofilise Lutheri Akadeemia asutajaks oli Akadeemiline Lutheri Selts Tartus. Akadeemia põhikirja kinnitas Haridusministeerium 21. augustil 1931 ning ametlik avamine oli 22. septembril.
Saksakeelse eraakadeemia rajamine tekitas teravaid reaktsioone eestlaste seas. Näiteks asutati samal päeval akadeemia avamisega vastukaaluks sellele Ilmar Tõnissoni ja üksikute eesti kirikutegelaste eestvõttel Akadeemiline Rahvuslik Kirikuühing ja korraldati selle kontsert-avajumalateenistus Tartu Ülikooli kirikus, kus algselt pidi toimuma akadeemia avamisjumalateenistus. Kuna akadeemia asutajad ei olnud kirikut jumalateenistuseks reserveerinud, pidid nad seetõttu akadeemia avamise üle viima Jaani kirikusse.
Gruehni süüasi
8. oktoobril 1931 mõisteti Werner Gruehn Tartu-Võru rahukogu Tartu 2. jaoskonnakohtuniku poolt süüdi kahe tööloata välismaalase töölevõtmises ning määrati karistuseks üks kuu aresti, mis 23. detsembril asendati 100-kroonise rahatrahviga. Gruehn vaidlustas mõlemad otsused, väites, et teda oli informeeritud, justkui ei vajavat Eestist palka mitte saavad töötajad tööluba. 5. märtsil 1932 otsustas Tartu-Võru rahukogu apellatsiooni läbi vaadates, et ehkki Gruehni süü on endiselt tõendatud, tuleb kõiki asjaolusid arvesse võttes vähendada rahatrahv 25 kroonile.
Uue nime all registreerimine
1932. aastal muutus eraõppeasutuste seadus ning sellega seoses pidid kõik varem registreeritud erakoolid oma põhikirju muutma ja uuesti registreerima. 1933. aastal muudeti akadeemia põhikirja ning võeti kasutusele instituudi nimi. Uue nime all kinnitati õppeasutuse tegevus 22. septembril 1933.
Eesmärgid
Asutamisel vastu võetud põhikirja järgi oli eraakadeemia eesmärkideks:
1933. aasta põhikirjas oli neist eesmärkidest alles jäänud esimene ja viimane.
Õppetöö
Instituudil oli usuteaduslik osakond (õppeaeg 4 aastat) ja evangelistlik rahvaülikooli osakond (õppeaeg 2 aastat). Instituut asus Tartus, Magasini 3, Tartu saksa eragümnaasiumi ruumides. Instituudil oli kuni 10 õppejõudu ja 43 üliõpilast (1937. aasta seisuga, neist Eesti kodanikke 24, Saksa kodanikke 18 ja Läti kodanikke 1). Instituudis on muuhulgas õppejõududeks olnud ajaloolane Georg von Rauch ja muusikateadlane Elmar Arro.
Instituudi õppeained olid:
Instituudi lõpetas aastail 1935–1937 4 isikut, neist 1 kõrgema (usuteadusliku) osakonna.
Pürgg-Trautenfels
Pürgg-Trautenfels oli vald Austrias Steiermargi liidumaal Liezeni ringkonnas. 2015. aastast on see Stainach-Pürggi valla osa.
Pürgg-Trautenfels asus ülemises Ennstali orus Gröbmingi ja Stainachi vahel. Vald külgnes lõunas Ennsiga; põhjas ulatus see Totes Gebirge peaseljandikule (Almkogel, 2116 m). Kõrgeim punkt oli Grimming (2351 m) läänes.
Pürgg
Pürggi küla asub väikesel lavamaal Rantensteinsi lõunaküljel, u. 150 m Grimmingbachi oru põhjast kõrgemal. Külas on mõned kitsad tänavad, mis on suuresti vaid jalakäijatele. Majad paiknevad kahe kiriku ümber:
Aino Jõgi
Aino Jõgi (abiellumiseni Aino Nõmm; 2. oktoober 1922 Abja – 15. jaanuar 2013) oli eesti keeleteadlane, Tartu Ülikooli inglise filoloogia emeriitdotsent ja tõlkija.
Pürgg-Trautenfels
Trautenfels
thumb|Trautenfelsi lossi fassaad
Trautenfelsi küla on väike asula Trautenfelsi lossi ümber, mis asub otse Ennsi kaldal. Loss asub väikesel künkal, mis tõuseb oru põhjast u. 30 m kõrgemale. 1261. aastal kutsuti seda esimest korda lossiks (Burg). Barokiajastul andis Friedrich von Trauttmannsdorf sellele praeguse väljanägemise.
Aino Jõgi
Ta lõpetas aastal 1941 Viljandi Eesti Haridusseltsi Tütarlaste eragümnaasiumi, aastatel 1945–1950 õppis ta Tartu Ülikoolis inglise filoloogiat. Aastal 1971 kaitses ta filoloogiakandidaadi väitekirja "Inglise päritolu sõnad eesti keeles".
Pürgg-Trautenfels
Trautenfels
Lossist veidi lääne pool samal seljandikul asuvad protestantliku Neuhausi kiriku varemed. See oli reformatsiooni ajal olulisim usukeskus ülemises Ennstali orus. Kiriku rajasid Trautenfelsi lossiomanikud. Kuid hiljem langes vastureformatsiooni ohvriks. 1991. aastal eksponeeriti ja sisustati hoone jäänused mälestusmärgina.
Aino Jõgi
Pärast ülikooli lõpetamist suunati ta tööle Tartu Ülikooli õppejõuks, kus ta töötas pensionile jäämiseni aastal 1992. Ta õpetas leksikoloogiat ja inglise keelt põhiõppeainena ning koostas õppevahendeid. Ta oli üks kirjastuse Koolibri väljaandel aastal 2002 ilmunud "Inglise-eesti sõnaraamatu" koostajatest (kaasautorid Laine Hone, Amanda Kriit ja Ilmar Anvelt).
Ta tõlkis eesti keelest inglise keelde muinasjutte ja lasteraamatuid, aga ka Oskar Lutsu "Kevade" (kaastõlkijaks Melanie Rauk). Inglise keelest eesti keelde (peamiselt kirjastusele Olion) tõlkis ta ilukirjandust ja dokumentalistikat, näiteks Arnold Bennetti, Charlotte Brontë ja Mary Stewarti loomingut.
Pürgg-Trautenfels
Majandus
Trautenfelsi loss ja Pürggi küla meelitavad turiste ja ühepäevareisijaid. Piirkonda külastavad ka mägironijad, kes asuvad siit mägimatkadele Grimmingile, Totes Gebirgele ja Madal-Tauernile lõunas. Wörschachwaldis on väike suusakuurort ja Spechtensee järv.
Laurence Tomson
Laurence Tomson (1539 Northamptonshire – 29. märts 1608) oli inglise poliitik, kirjamees ja tõlkija. Ta oli Elizabeth I aja Inglismaa riigisekretäri Francis Walsinghami erasekretär. Mary I valitsemisajal oli ta heebrea keele lektor Genfi Ülikoolis.
Tomson redigeeris Uue Testamendi ja Genfi Piibli tekste ja kommentaare. Tema poolt ümbertöötatud väljaanne ilmus 1576. aastal. Tomson oli kalvinist ning tema kommentaarid kajastavad selle teoloogia süsteemi tõekspidamisi.
Teosed
Laurence Tomsoni teosed:
Valgevene Suur Teater
pisi|240px| Valgevene Suur Teater [[Minskis. Ooperimaja valmis 1939]] pisi|Riiklik Ooperi- ja Balletiteater Valgevene endisel [[Valgevene rubla|sajarublasel rahatähel (2000. aastast)]] Valgevene Akadeemiline Riiklik Suur Ooperi- ja Balletiteater (valgevene keeles Нацыянальны акадэмічны Вялікі тэатр оперы і балета; valgevene ladinas Nacyjanalny akademičny Vialiki teatr opiery i baleta), ka Valgevene Suur Teater on Minskis asuv Valgevene ainus ooperiteater ja üks kahest muusikateatrist, ühtlasi suurim teater Valgevenes.
1930. aastal loodi kuulsa Vene ooperilaulja Anton Bonatšitši juhtimisel tegevust Valgevene ooperi- ja balletikool. 1933. aastal alustas esimese Valgevene kutselise teatrina tegevust ooperi- ja balletiteater. Esimese tükina tuli 25. mail 1933 ettekandele Georges Bizet' ooper "Carmen", mille nimirollis mängis Larissa Aleksandrovskaja. Etendused toimusid esimestel aastatel Valgevene draamateatri laval. 1940. aastal anti teatrile austav nimetus "suur". Akadeemiliseks sai teater 1964. ja rahvusteatriks 2009. aastal.
Teatrihoone
Aastatel 1933–1939 ehitati Minskis Valgevene arhitekt Iosif Lanhbardi projekti järgi konstruktivistlikus stiilis ooperimaja, mille avamine toimus 10. märtsil 1939. Esimesena tuli uues teatrihoones ettekandele Valgevene helilooja Jaŭhien Cikocki ooper "Mihas Podgornõi". Teises maailmasõjas kannatada saanud teatrihoone taastati aastatel 1945–1948. Hiljem on hoones teostatud restaureerimis- (1967) ja rekonstrueerimistöid (1978, 2009).
Mihkli Salumäe lookarstiala
Mihkli Salumäe lookarstiala on karstiala Mihkli Salumäe laeosas; halduslikult Pärnu maakonnas Lääneranna vallas. Karstiala on arvele võetud ürglooduse objektina.
Tänavanoorsootöö
Tänavanoorsootöö ehk mobiilne kontaktnoorsootöö tegeleb riskikäitumisega noorte ja noortegruppidega avalikus ruumis, loob nendega kontakti ja toetab nende arengut, lähtudes noorte enesemääratlemise ja eneseteostuse vajadusest. Protsessi kaasatakse kogukonna liikmeid, et muuta ka ümbruskonna elu turvalisemaks. Mobiilne noorsootöö on alguse saanud kogukonnapõhisena ning pärineb Ameerikast.
Tänavanoorsootöö koosneb neljast töösuunast: tänavatöö, grupitööd, juhtumi- ja kogukonnatöö. Põhiline sihtrühm on 7–26-aastased riskirühma kuuluvad noored avalikus ruumis.
Tartus tegeleb tänavanoorsootööga 2014. aasta algusest Tähe noorteklubi.
Riivo Valge
Riivo Valge (sündinud 24. septembril 1975) on Eesti sõjaväelane (kolonel). Aastatel 2018−2019 oli ta Eesti õhuväe ülem.
Tammur
Tammur on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Tammur (Tammor) on pandud Aru mõisas Mihkli kihelkonnas Läänemaal, Kalli mõisas Mihkli kihelkonnas Pärnumaal ja Pühajärve mõisas Otepää kihelkonnas Tartumaal. Nimede eestistamisel määrati Tammur uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Trampärk (1940. aastal Tallinnas).
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Tammur Eestis 20 mehel ja 30 naisel.
Now That's What I Call 90's Pop
"Now That's What I Call 90's Pop" on 2017. aastal välja antud kogumikplaat 1990. aastate pophittidega.
Starkenberg
Starkenberg on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis. See kuulub vallaliitu Rositz.
1. detsembril 2008 liideti sellega Naundorfi ja Tegkwitzi vallad.
Margo
Margo on mehenimi.
2018. aasta seisuga oli see Eestis populaarsuselt 168. mehenimi. 1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Margo 983 mehel.
Koigi seltsimaja
Koigi seltsimaja on kultuurikeskus Järva maakonnas Järva vallas Koigi külas. Asutust haldab Koigi Kultuuriselts.
Asutusel pole oma maja ja nad tegutsevad kohaliku haigla ruumides.
Taavi Esko
Taavi Esko lõpetas 1973. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi Ants Kiilaspea dirigeerimisklassis. Talle on antud koorijuhi 5. kutsekategooria.
Esko töötab Kuusalu Keskkooli muusikaõpetajana.
Sergei Ustjugov
Sergei Aleksandrovitš Ustjugov (vene keeles Сергей Александрович Устюгов, sündinud 8. aprillil 1992 Mežduretšenskis Handi-Mansimaal) on Venemaa murdmaasuusataja.
Taavi Esko
Ta on paljude kooride dirigent, sealhulgas Eesti Koolinoorte Segakoori asutaja ja kunstiline juht. 1995. aastal asutas ta vokaalansambli Voices. Taavi Esko oli segakooride üldjuht 2002. ja 2007. aasta koolinoorte laulupidudel.
Sergei Ustjugov
2016–2017 hooajal võitis Ustjugov Tour de Ski.
Taavi Esko
Ta on Koorijuhtide ja Muusikaõpetajate Harjumaa Ühenduse juhatuse liige, Eesti Segakooride Liidu juhatuse liige aastast 2003, Eesti Kooriühingu mentor.
Sergei Ustjugov
Maailmakarikavõistlustel
Sergei Ustjugov on ( <FONT COLOR=Purple>seisuga 2. märts 2019</FONT> ) osalenud 106 MK-võistluste etapil ja jõudnud poodiumile 36 korral, millest 13 korral kõige kõrgemale astmele.
Theodor Kanemägi
Theodor Kanemägi (31. märts 1897 Hellamaa vald, Saaremaa – 20. aprill 1942 Sevurallag, Sverdlovski oblast) oli Eesti advokaat ja sõjaväelane (alamleitnant).
Ta lõpetas aastal 1916 Tallinna Aleksandri Gümnaasiumi. Õppis Tartu Ülikoolis aastatel 1916–1918 arstiteaduskonnas, seejärel aastatel 1918 ja 1921–1924 õigusteaduskonnas, mille lõpetas. Ta oli Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Ta osales Vene kodusõjas valgete poolel ja Vabadussõjas, oli aastatel 1925–1930 vandeadvokaadi abi (sealhulgas Juhan Ostrati juures), aastatel 1930–1940 vandeadvokaat Tartus, ühtlasi pangandustegelane.
Vangistati 14. juunil 1941 Tartus, 4. märtsil 1942 mõisteti NSV Liidu SARKi Erinõupidamise poolt surma ja lasti maha.
Isiklikku
Tema isa oli õigeusu preester Teodor Kanemägi.
Zave.ee
zave.ee (Zave) oli Ekspress Grupi poolt 19. detsembril 2013 asutatud internetiportaal, kus esitati ühte kohta koondatult suuremate kaupluste sooduspakkumisi Eestis, lisaks olid analoogsed portaalid ka Lätis ja Leedus. Alates 2014. aastast kuulus Zave portaal Delfile.
2015. aastal asutas Ekspress Grupp portaali arendamiseks tütarettevõtte OÜ Zave Media, mis kustutati äriregistrist 2018. aasta lõpus.
Seatukat
Seatukat (saksa keeles Saudukat, Schweinsdukat või Eberdukat) on Hessen-Darmstadti maakrahvi Ludwig VIII korraldusel 1750. aasta paiku vermitud kullast jahimünt.
Mündi ühel küljel on kujutatud neljast L-tähest moodustatud risti, mille harud on kroonitud, ja teisel metssiga. Mündi legend "Durch die Ducaten ward ich verrathen" ('tukatite eest sain ma reedetud') jätkub läbi mõlema külje.
Brigaadikindral (Läti)
Brigaadikindral (läti keeles brigādes ģenerālis) on Läti maaväe esimene kindraliauaste. Sellest madalam on koloneli (pulkvedis) ja kõrgem kindralmajori (ģenerālmajors) auaste. Läti mereväes vastab sellele flotilliadmirali aukraad.
Asapeptiidid
Asapeptiidid on peptiidid, milles ühe või mitme aminohappejäägi alfasüsinik on asendatud lämmastikuga.
Ehitus
Asapeptiidides on ühe või mitme peptiidi koosseisu kuuluva aminohappejäägi α-süsinik asendatud lämmastikuaatomiga, kuuludes nõnda peptiidianaloogide ehk peptidomimeetikute klassi. Sellise asenduse korral asendub pöörduv alfa-C–C(O) side jäiga alfa-N–C(O) sidemega, seades teatud konformatsioonilised piirangud, mistõttu peptiid paindub umbes asaaminohappejäägi võrra lineaarsest struktuurist eemale. Samuti elimineerib see kiraalsuse alfapositsioonil ja vähendab karbonüülrühma elektrofiilsust, muutes nõnda alfapositsiooni geomeetria tetraeedrilisest trigonaalseks (ehk planaarseks, akiraalseks) ja tekitades beetapöörde. Asapeptiidide beetapöördeid on demonstreeritud nii röntgenkristallograafias  ja spektroskoopias  kui ka arvutipõhise modelleerimise teel. Algsest peptiidist erineva konformatsiooni tõttu on asapeptiidide näol tegemist uute keemiliste ja bioloogiliste omadustega ühenditega.
Omadused
Alfasüsiniku asendamine lämmastikuga peptiidi koosseisu kuuluvas aminohappejäägis põhjustab struktuuriliste ja füüsikaliste omaduste muutust. Asapeptiidside on tunduvalt vastupidavam keemilisele ja ensümaatilisele degradatsioonile – seega suurendab asaasendus metaboolset vastupidavust. See on nii seetõttu, et karbonüülne süsinik asaasendatud peptiidis on vähem elektrofiilne kui seesama karbonüülne süsinik tavapeptiidi ahelas. Stabiilsust parendab ka asjaolu, et asaasenduse juures olevate peptiidsidemete kahetahulised nurgad on konformatsioonis piiratud, mis suurendab ahela jäikust.
Asaasendatud peptiidside suurendab ja pikendab ka peptiidi keemilist aktiivsust ja selektiivsust: asendusest tingitud konformatsioonilised muutused seavad eelistusse beetapöörde, mis omab vähest mõju asapeptiidide sidumisefektiivsusele erinevate sidumisaladega proteiinide suhtes. Nende omaduste tõttu leiavad asapeptiidid järjest rohkem kasutust meditsiinilises keemias retseptorligandidena, ensüüminhibiitoritena, ravimitena, proovivõtturitena ja ka kontrastainetena.
Ajalugu
Asapeptiidid on kaua olnud meditsiinilises keemias suunanäitajateks näiteks retseptorligandide loomisel ja ensüümide inhibiitoritena, aga ka kliiniliselt tõestatud ravimitena. Samuti on neid kasutatud bioloogiliselt aktiivsete peptiidide konformatsiooni uurimiseks. H. J. Hessi ja kaasautorite 1963. aastal avaldatud artiklit bioloogiliselt aktiivsete asapeptiidide kohta loetakse üheks esimestest uurimustest, mis on asapeptiidide kohta tehtud.
Hessi artiklist innustatuina prooviti leida mehhanismi asapeptiidide sünteesimiseks. Läbimurdeks oli efektiivse metoodika avastus: tahkefaasiline süntees. See avastus võimaldas uusi asapeptiidide kasutusvõimalusi kontrastainete ja proteaaside aktiivsuse mõõtmisel proovivõtturitena.
Süntees
Asapeptiidide süntees kombineerib sageli hüdrasiinikeemiat ja peptiidisünteesi, et asendada alfasüsiniku aatom lämmastikuaatomi vastu ühes või mitmes peptiidjärjestusse kuuluvas aminohappejäägis. Asaaminohapete peptiidahelasse viimiseks kasutatakse peamiselt kahte meetodit:
Asapeptiidide sünteesis taotletakse sarnaselt tavalise peptiidisünteesiga kõrget saagist. Reaktsioonisaagis sõltub peamiselt kasutatava aktivaatori struktuurist. Kasutades näiteks oxyma-põhiseid aktivaatoreid, on asapeptiidi moodustumise reaktsiooniaeg ligi 30 korda pikem kui tavalise peptiidisünteesi puhul. Seetõttu on asapeptiidisünteesiks tarvis uusi aktivaatoreid, mis suurendaksid aktiveeritud aminohappe reaktsioonivõimelisust ja tingiksid asapeptiidsideme tekkes semikarbasiidse osa efektiivse atsüleerimise.
Omadused
Bioloogiliselt aktiivsed peptiidid on ravimikandidaatidena ideaalsed, kuna nad on bioühilduvad ja teatud sihtobjektide suhtes spetsiifilised. Nende rakendamine on aga piiratud, kuna nad lagunevad organismis kiiresti. Seega on üheks ravimitööstuse väljakutsetest peptiidide stabiilsust suurendavate modifikatsioonide leidmine, mis ei mõjutaks oluliselt peptiidide teisi omadusi. Üheks peptiidide stabiilsuse suurendamise võimaluseks on aminohappejäägis alfasüsiniku aatomite asendamine lämmastikuaatomitega, saades asapeptiidid. Sellise peptidomimeetilise modifikatsiooni eeliseks on see, et toimuv asendus on peaaegu isosteeriline. Kuna asapeptiidid on ensümaatilisele hüdrolüüsile vastupidavamad kui tavalised peptiidid, on neil ravimitööstuses potentsiaalseid kasutusviise.
Asapeptiidid ensüüminhibiitoritena
Proteaasid on ensüümid, mis katalüüsivad proteiinide lõhustumist väiksemateks polüpeptiidideks või aminohapeteks. Asapeptiide kasutatakse erinevate proteaaside, nagu näiteks seriini ja tsüsteiini proteaaside, inimese neutrofiilide proteaaside  , A-hepatiidi viiruse 3C ja C-viiruse NS3 seriini proteaaside  ja ka HIVi proteaaside  inhibiitoritena.
Asapeptiidid seriini ja tsüsteiini proteaaside inhibiitoritena
Seriini ja tsüsteiini proteaasid on seotud nakkuslike ja pahaloomuliste haiguste arenguga inimestel. Proteaasid kasutavad aktiivset nukleofiili ning tiooli ja alkoholi, et hüdrolüüsida peptiidside. Asapeptiidid, millel on elektrofiilne osa, toimivad nende proteaaside inhibiitoritena.
Eri proteaaside inhibeerimisel on tähtis roll. Näiteks trombiinil, mis on üks seriini proteaasidest, on keskne roll vere hüübimisel, lõhustades fibrinogeeni mittelahustuvaks fibriiniks. Ilma vastavate inhibiitoriteta võib reguleerimata trombiin viia tromboosini, põhjustades südametöö peatumist ja sageli ka südamerabandust, mida tingib arteriaalsete vereklompide moodustumine. Tsüsteiini proteaasid on elutähtsal kohal mitmesuguste elusorganismide füsioloogias, seetõttu on need jaotatud kahte klanni. Esimene, papaiini klann, sisaldab ensüüme nagu kalpaiinid, katepsiinid ja papaiinid, mis on seotud kasvajate sissetungiga organismi, artriidi ehk liigesepõletiku esinemisega ja parasitaarsete infektsioonidega. Teine klann sisaldab selliseid ensüüme nagu kaspaasid, legumaiinid, gingipaiinid, klostripaiinid ja separaasid. Kaspaasid on põletike ja apoptoosi ehk programmeeritud rakusurma vahendajateks. Apoptoosiresistentsus on vähirakkude tekkimise võtmefaktoriks, ülemäärane neuronite apoptoos viib aga erinevate haigusseisundite, nagu amüotroofilise lateraalskleroosi ja seljalihaste atroofia, aga ka Alzheimeri, Huntigtoni ja Parkinsoni tõve tekkeni. Klostripaiin on seotud bakteriaalsete infektsioonidega, gingipaiin põhjustab koekahjustusi periodontiidi korral ja legumaiini üleküllust seostatakse rinna-, käärsoole- ja eesnäärmevähiga. Seriini ja tsüsteiini proteaasid on seega võimalikud ravisihtmärgid ning ravimiarenduses tegeldakse nendele proteaasidele selektiivsete inhibiitorite sünteesiga.
54. ekspeditsioon
54. ekspeditsioon oli Rahvusvahelise kosmosejaama 54. alaline meeskond.
Ekspeditsioon algas 17. detsembril 2017 pärast 53. ekspeditsiooni jaamast lahkumist ning lõppes 27. veebruaril 2018.
Teaduslik pilt
"The Scientific Image" ("Teaduslik pilt") on Bas van Fraasseni raamat. See ilmus Oxford University Pressi kirjastusel 1980. aastal. See on tõlgitud mitmesse keelde ja autor on selle eest pälvinud mitu auhinda. Eesti keeles ilmus raamat 2016. aastal "Avatud Eesti Raamatu" sarjas Tiiu Hallapi tõlkes (toimetanud ja järelsõna kirjutanud Piret Kuusk, väljaandja Tartu Ülikooli Kirjastus).
Pealkiri on laenatud Wilfrid Sellarsilt, kes eristas teaduslikku pilti (scientific image) ja ilmset pilti (manifest image).
1. Sissejuhatus
Empirismi ja realismi eristus on vana ning seda saab tutvustada paljude filosoofia ajaloo episoodide kaudu. Kõige ilmekam näide on vahest uusaja teaduse algaegade tegelaste filosoofiline üleolekutunne Aristotelese traditsioonist. Aristotelest järgivate realistide arvates pidi loodusnähtustel olema põhjus või seletus ning nad otsisid seda põhjuslikest omadustest, mis moodustasid looduslikes protsessides osalevate substantside substantsiaalsed vormid ehk loomused; nominalistid, kes nende omaduste reaalsust eitasid, pidid sellised seletuskatsed tagasi lükkama. Uusaja teaduse filosoofiliste aluste kallal töötanud filosoofid näiliselt vältisid seda dilemmat. Nad said looduses vaadeldud korrapärasid seletada aine mehaaniliste omaduste kaudu, postuleerimata põhjuslikke omadusi, vorme ja okultseid kvaliteete. Nad said aru, et näiteks soojuse ja keemiliste reaktsioonide seletamine ainult mehaaniliste omadustega nõuab vähemalt aine atomistlikku teooriat. Aga sellega tekkis neil sama dilemma uuesti, sest korrapärad, mida nad postuleerisid aatomite osade puhul, ei ole mehaaniliselt seletatavad, sest aatomid edasi osadeks ei jagune. Nii et nad pidid aatomite toimimise ja reageerimise viisi seletamiseks kas omistama neile erilisi võimeid, kvaliteete ja põhjuslikke omadusi või nominalistide kombel seletamisnõudmise tagasi lükkama. Peale selle oli neil järgmine probleem. Realistide võimed, omadused ja dispositsioonid tahtsid nad nominalistlikult tagasi lükata osalt epistemoloogilistel kaalutlustel. Nähtumuste vaatlusest pole üheselt näha, millised põhjuslikud seosed nende vahel on. Sama lugu on atomistlike hüpoteesidega: nähtumused ei otsusta nende tõesuse või vääruse üle, kuigi üks hüpotees seletab neid võib-olla teisest paremini. Järgnevatel teadlastel, kes tahtsid oma distsipliini alust selgeks muuta, oli üha raskem lepitada oma ametlikku empirismi ja vastumeelsust metafüüsika vastu tingimusteta usuga väidetavasse maailmasse nähtumuste taga. Siit tekkisid 19. sajandil Ernst Machi fenomenalism, Henri Poincaré konventsionalism ja Pierre Duhemi fiktsionalism ning 20. sajandil Hans Reichenbachi loogiline empirism ja Rudolf Carnapi loogiline positivism. Tänapäeval aga keegi neid filosoofilisi positsioone suures ulatuses ei poolda. Eriti loogiline positivism on lõpetanud krahhiga, isegi kui positsiooni muutusi võimaluse korral arenguks nimetada.
Nii et unustame need sildid, mis lihtsalt loovad ajutise korra, ja vaatame, millised probleemid on tänapäeva ambitsioonika empiristi ees. Kuidas on võimalik teaduse eesmärki ja struktuuri seletada? Teadusfilosoofia uurimused jagunevad laias laastus kaheks. Alusuurimused puudutavad teooriate sisu ja struktuuri, teised käsitlevad teooria suhteid maailmaga ja teooria kasutajaga. Teooriate üldise struktuuri ja sisu suhtes on sügavad lahkarvamused. Praegune mitte küll täiesti vaieldamatu arusaam on see, et teooriad seletavad nähtusi (st vaadeldavaid protsesse ja struktuure), postuleerides teisi protsesse ja struktuure, mis ei ole otseselt vaadeldavad, ning et igat laadi süsteemi kirjeldab mingi teooria oma võimalike olekute kaudu. Seda vaadet teooriate struktuuri kohta jagavad paljud filosoofid, kellel on ikkagi lahkarvamused selles, mis suhe on teoorial maailmaga ja teooria kasutajaga. Selle vaate vastased ütlevad van Fraasseni arvates, et teooria on vähemalt pealtnäha tõene või esimese lähendusena õige. Üks suhe, mis teoorial võib maailmaga olla, on see, et ta on tõene, annab faktidest tõese kirjelduse. Esmapilgul võib näida triviaalne väita, et teaduse eesmärk on leida tõeseid teooriaid. Aga koos eelneva väitega triviaalsus kaob: teaduse eesmärk on leida tõene kirjeldus mittevaadeldavatest protsessidest, mis seletavad vaadeldavaid protsesse, ja ka võimalikest asjade seisudest. Empirism on alati olnud üks peamistest filosoofilistest juhtnööridest looduse uurimisel. Aga empirism nõuab teooriatelt ainult seda, et need annaksid tõese kirjelduse vaadeldavast, arvates edasise postuleeritava struktuuri ainult vahendiks selle eesmärgi saavutamisel. Peale selle on empiristid alati vältinud võimalikkuse (või paratamatuse) reifitseerimist. Võimalikkuse alandavad nad ideede suheteks või sõnade suheteks, vahenditeks, mis hõlbustavad tegeliku kirjeldamist. Nii et empirismi seisukohast ei pea postulaadid selleks, et teaduse eesmärke teenida, olema tõesed, välja arvatud selles, mida nad ütlevad tegeliku ja empiiriselt kindlakstehtava kohta.
Loogiline positivism lisas sellele empiristlikule vaatepunktile tähenduse ja keele teooria ning üldse keelelise suunitluse. Tänapäeval vastustab seda empirismi vormi teaduslik realism, mis peale positivistide vaadete keelele hülgab ka äsja visandatud empirismi jooned. Van Fraassen peab empirismi õigeks, kuid mitte positivistide antud keelelisel kujul. Neil oli küll õigus selles, et mitmesugused filosoofilised probleemid, mida on peetud ontoloogia ja epistemoloogia probleemideks, on õigupoolest keeleprobleemid. Eriti käib see võimalikkuse ja paratamatuse kohta. Teaduse keel on loomuliku keele osa ning seetõttu üldise loogikafilosoofia ja keelefilosoofia aine. Aga see tähendab ainult, et teadusfilosoofias võib teatud probleemid kõrvale jätta, mitte seda, et kõik filosoofilised mõisted tuleb keeleliselt eksplitseerida. Teaduslik realism teeb aga vastupidise vea, reifitseerides kõik, mida ei saa olematuks defineerida.
Teooria ja maailma suhtega korrelatiivne on küsimus, mis on teooria aktsepteerimine. Sel küsimusel on episteemiline mõõde (kui palju uskumust teooria aktsepteerimine kätkeb?) ja pragmaatiline mõõde (mida peale uskumuse see veel kätkeb?). Van Fraasseni arvates kätkeb teooria aktsepteerimine ainult seda uskumust, et see "säilitab nähtumused", st kirjeldab vaadeldavat õigesti. Aga aktsepteerimine ei ole ainult uskumus. Meil ei ole kunagi võimalust aktsepteerida kõikehõlmavat teooriat, mis on üksikasjadeni valmis. Nii et ühe teooria aktsepteerimine teise asemel kätkeb ka sidumust mõne uurimisprogrammiga, edasist dialoogi loodusega ühe mõisteskeemi raames teise asemel. Isegi kui kaks teooriat on empiiriliselt ekvivalentsed ning teooria aktsepteerimine kätkeb ainult empiiriliselt adekvaatse uskumist, on siiski suur vahe, milline teooria aktsepteeritakse. See vahe on pragmaatiline, ja van Fraassen väidab, et pragmaatilised voorused ei anna mingit empiiriliste andmete tõenditele lisanduvat põhjendit arvamiseks, et teooria on tõene. Nii et van Fraasseni positsioon on empiristlik ja realismivastane.
Van Fraassen lööb lahku nii realismist kui ka positivismist. Ta hakkab esitama vastuargumente realistide argumentidele empirismi vastu. Oma positsiooni nimetab ta konstruktiivseks empirismiks. See positsioon on realismi alternatiiv teooria ja maailma suhte, teadusliku seletuse analüüsi ja füüsikateooriasse kuuluvate tõenäosusväidete tähenduse küsimuses. Sõna "konstruktiivne" viitab van Fraasseni vaatele, et teadus on konstrueerimine, mitte avastamine: nähtumustele adekvaatsete mudelite konstrueerimine, mitte tõe avastamine mittevaadeldava kohta.
2. Argumendid teadusliku realismi kohta
20. sajandi esimene valitsev teadusfilosoofia oli loogilise positivismi osa. Tänapäevalgi mõistetakse teooriate omaksvõetud käsituse all loogiliste positivistide vaateid. Van Fraassen hakkab uurima argumente teadusliku realismi kasuks. Need argumendid esitati sageli loogilise positivismi kriitika käigus, kuid neid on õiglane arutada eraldi, sest realism peaks ka sõltumatuna vastu pidama.
§1.1 Teadusliku realismi formuleering
Naiivses formuleeringus ütleb realism, et pilt, mille teadus maailma kohta annab, on tõene ja üksikasjades usaldatav ning entiteedid, mida teaduses postuleeritakse, on reaalselt olemas: teaduse edusammud on avastused, mitte leiutised. See formuleering omistab realismile uskumuse, et tänapäeva teooriad on tõesed. See tähendaks, et uued empiirilised leiud kummutavad varasema realismi positsiooni. Van Fraassen ei usu, et realistid tahaksid end siduda isegi väitega, et teadus kunagi jõuab igas suhtes tõeste teooriateni, sest võib-olla on teadus lõputu enesekorrigeerimine ja võib-olla jõuab maailma lõpp enne kätte. Aga see formuleering vähemalt vastab kahele põhiküsimusele (mis on teooria ja mida teooria teeb): teooria on lugu sellest, mis tegelikult on, ja teadus on avastuste, mitte leiutiste asi. Nüüd tuleb leida realismi formuleering, mis jätab need vastused kehtima, kuid ei too kaasa vastuvõetamatuid järelmeid. Formuleering peab olema võimalikult nõrk, et sellega vaidlemine poleks tuuleveskitega võitlemine.
Wilfrid Sellars ütleb: "Hea põhjendi omamine mingi teooria aktsepteerimiseks on ipso facto hea põhjendi omamine seisukohal olemiseks (holding), et entiteedid, mida teooria postuleerib, on olemas." Brian Ellis, kes ei nimeta end teaduslikuks realistiks, vaid teaduslikuks entiteedirealistiks, ütleb: "Ma mõistan teadusliku realismi all vaadet, et teaduse teoreetilised väited on või on mõeldud (purport) olema reaalsuse tõesed üldistatud kirjeldused." Sel formuleeringul on kaks eelist: see keskendub teooriate mõistmisele, mainimata uskumuse põhjendeid, ning väldib vihjet, et realist peab uskuma, et praegused teooriad on tõesed. Aga viimase eelise saab ta tänu sõnade "on mõeldud" kasutamisele, mis võib tekitada probleeme. Hilary Putnam annab formuleeringu, mille ta olevat õppinud Michael Dummettilt: "Realist (antud teooria või jutu (discourse) suhtes) on seisukohal, et 1) selle teooria laused on tõesed või väärad; ja 2) see, mis teeb need tõeseks või vääraks, on midagi välist – see tähendab, see ei ole (üldiselt) meie tegelikud ega potentsiaalsed meelteandmed ega meie vaimu ehitus ega meie keel jne." Putnam jätkab formuleeringuga, mille ta omistab Richard Boydile: "Et terminid küpsetes teaduslikes teooriates tavaliselt osutavad, et küpses teaduses aktsepteeritavad teooriad on tavaliselt ligikaudselt tõesed, et sama termin võib osutada samale asjale isegi siis, kui see esineb eri teooriates – need väited on teadusliku realisti vaated (...) osana mis tahes teaduslikust kirjeldusest teaduse kohta ja selle suhete kohta oma objektidega." Ükski neist pole mõeldud definitsioonina, kuid van Fraasseni meelest need näitavad, et realismi põhipositsioonis peab tõesus etendama tähtsat osa. Samuti näitavad need, et formuleeringus peab sisalduma vastus küsimusele, mis on teooria aktsepteerimine. Van Fraassen pakub nüüd formuleeringu, mis tema meelest mõtestab ülaltoodud märkused lahti ning teeb realistide mõttekäigud arusaadavaks, koormamata neid enama kui hädavajaliku miinimumiga.
"Teaduse eesmärk on anda oma teooriates sõna-sõnalt tõene lugu sellest, missugune maailm on; ja teadusliku teooria aktsepteerimine kätkeb uskumust, et teooria on tõene." See on teadusliku realismi õige formuleering.
Van Fraassen püüab nüüd näidata, et see formuleering on päris minimaalne ning sellega saab nõustuda igaüks, kes peab end teaduslikuks realistiks. Naiivne formuleering ütles, et teadus räägib tõese loo; õige formuleering ütleb ainult, et teaduse eesmärk on seda teha. Teaduse eesmärki ei saa muidugi samastada konkreetsete teadlaste motiividega. Malemängu eesmärk on vastane matistada; mängimise motiiv võib olla kuulsus, kuld ja au. Eesmärk määrab, mida peetakse ettevõtmise õnnestumiseks; ja seda eesmärki võidakse taotleda paljudel motiividel. Nimetades midagi eesmärgiks, ei eita van Fraassen, et on teisi, abieesmärke, mis võivad olla või mitte olla vahendid selle eesmärgi saavutamiseks: kõik nõustuvad kergesti, et lihtsus, informatiivsus, ennustusjõud, seletus on (samuti) voorused. Võib-olla saab van Fraasseni formuleeringut aktsepteerida isegi iga filosoof, kelle meelest teaduse tähtsaim ülesanne on miski, mis nõuab tõeste teooriate leidmist. Van Fraassen lisas sõna "sõna-sõnalt", et välistada realistlike seast positsioonid, mis peavad teadust tõeseks, kui tõesust "õigesti mõista", kuid sõna-sõnalt vääraks või tähendusetuks. See oleks kooskõlas konventsionalismiga, loogilise positivismiga ja instrumentalismiga.
§1.2 Realismi alternatiivid
Antirealism on positsioon, mille järgi teaduse eesmärgi võib vabalt täita ilma sõna-sõnalt tõese loota ning teooria aktsepteerimine võib kätkeda midagi vähemat (või muud) kui uskumist, et teooria on tõene.
Realisti järgi kui keegi paneb mingi teooria ette, siis ta väidab, et see on tõene. Antirealisti järgi ta seda ei väida; ta näitab seda ning väidab, et sel on teatud voorused. Need voorused ei pruugi ulatuda tõesuseni, need võivad olla näiteks empiiriline adekvaatsus, hõlmavus, aktsepteeritavus mitmesugustel otstarvetel.
Sõna-sõnalt tõese teooria ideel on kaks aspekti: keelt tuleb mõista sõna-sõnalt; ja kui nii mõista, siis teooria on tõene. See jagab antirealistid kaheks liigiks. Esimeste meelest teadus on või püüab olla tõene, kui tõesust mõista õigesti, mitte sõna-sõnalt. Teiste meelest tuleb teaduse keelt mõista sõna-sõnalt, kuid head teooriad ei pea tingimata olema tõesed. Van Fraassen pooldab teist liiki antirealismi. Pole lihtne öelda, mida mõeldakse sõnasõnalise mõistmise all. See idee tuleb võib-olla teoloogiast, kus fundamentalistid mõistavad Piiblit sõna-sõnalt ja liberaalidel on mitmesugused allegoorilised, metafoorilised ja analoogilised tõlgendused, mis "demütologiseerivad". Sõnasõnalise mõistmise eksplitseerimise probleem kuulub keelefilosoofiasse. "Sõnasõnaline" ei tähenda 'tõeväärtusega'. Siin fikseeritakse sõna tarvitus ainult siinseks otstarbeks. Otsus välistada kõik teaduse keele mittesõnasõnalised mõistmised välistab positivismi ja instrumentalismi. Sõnasõnalises käsituses on esiteks need, mis paistavad teaduse väidetena, tõesti väited, mis saavad olla tõesed või väärad. Teiseks, kuigi sõnasõnaline mõistmine võib täpsustada, ei saa ta muuta loogilisi suhteid. (Näiteks on võimalik täpsustada, tundes ära, mida terminid tähistavad. Fenomenoloogilise termodünaamika keele "reduktsioon" statistilise mehaanika keelele on niisugune: gaasilised kehad samastatakse molekulide agregaatidega, temperatuur keskmise kineetilise energiaga jne). Positivistide teadusetõlgenduse järgi on teoreetilistel terminitel tähendus ainult seose kaudu vaadeldavaga. Sellepärast võivad kaks teooriat nende arvates öelda tegelikult sama asja, kuigi vormilt on nad omavahel vastuolus. (Võib-olla üks ütleb, et kogu aine koosneb aatomitest, teine aga postuleerib selle asemel universaalse pideva keskkonna; positivistide järgi ütlevad nad sellegipoolest sama asja, kui nende vaatluslikud järelmid langevad kokku.) See on võimalik ainult juhul, kui teooriaid ei mõisteta sõna-sõnalt. Kui teooria ütleb, et miski on olemas, siis sõnasõnaline mõistmine võib täpsustada, mis see miski on, kuid ei heida olemasolu kõrvale.
§1.3 Konstruktiivne empirism
Kui väidetakse, et teaduse keelt tuleb mõista sõna-sõnalt, siis välistatakse teooria mõistmine metafoorina või võrdpildina või arusaadavana alles pärast "demütologiseerimist" või muud laadi "tõlkimist", mis ei säilita loogilist vormi. Kui teooria väidete hulgas on "elektronid on olemas", siis teooria ütleb, et elektronid on olemas. Aga sageli pole selge, kas teoreetiline termin osutab konkreetsele entiteedile või matemaatilisele entiteedile. Klassikalist füüsikat saab võib-olla nii tõlgendada, et jõud ei ole konkreetsed entiteedid: fraasi "on olemas niisugused jõud, et..." saab tõlgendada matemaatilise väitena teatud funktsioonide olemasolu kohta. See on vaieldav. Mitte kõik filosoofilised positsioonid teaduse kohta, mis nõuavad teaduse keele sõnasõnalist mõistmist, ei ole realistlikud. See nõue ei ole üldse seotud episteemilise hoiakuga teaduse suhtes ega eesmärgiga teooriate konstrueerimisel, vaid õige arusaamisega sellest, mida teooria ütleb. Võib küll otsustada, et teadust tuleb mõista sõna-sõnalt, aga ikkagi ütelda, et pole tarvis uskuda, et head teooriad on tõesed, ega uskuda, et entiteedid, mida nad postuleerivad, on reaalsed.
Van Fraassen pooldab järgmist positsiooni, nimetades seda konstruktiivseks empirismiks. "Teaduse eesmärk on anda empiiriliselt adekvaatseid teooriaid; ja teooria aktsepteerimine kätkeb uskumusena ainult seda, et teooria on empiiriliselt adekvaatne."