Hea_ja_kurja_pildid_(1)
Kain
Sellest esimesest lähedusest pärast paradiisist väljaajamist sai alguse esimene inimeste poeg, ja see oli esimene inimene, kes sai otseselt inimlikus mõttes süüdlaseks. Pärast tema ilmaletoomist ütles ema Piiblis täiesti unikaalsed sõnad: "Ma olen Issanda abiga mehe ilmale toonud." (4:1) [Ma olen YHWH abiga "teinud" meessoost lapse.] Sellele heebreakeelsele sõnale vastav sõna on kasutusel põhjasüüria eeposes, kus jumalate ema nimetati "tegijaks" (vrd Eeva nime, mis tähendab 'kõige oleva ema' (3:20). See on seotud kujutlusega, et esimene sünnitus saab võimalikuks üksnes tänu erilisele jumalikule vahelesegamisele (tõenäoliselt esimeste valuvahkude ajal), sellepärast kuulub inimese ja looma iga esiklaps kui "emakoja avaja" (Teine Moosese raamat 13:2, 12, 15; 4. Moosese raamat 3:12; 18:15]] kuulub Jumalale. Ainult selles kohas osutatakse otseselt sellele, et Jumal ise aitas kaasa esiklapse ilmaletoomisele ning et see esiklaps on esimene mõrtsukas. Alles hiljem mõisteliselt sõnastatud usk, et Jumal asetab inimese maailma kui mittevaba olendi, sai siin oma kõige kummalisema ja õudsama väljenduse. Kain ja tema vend on vastasseisus ohverdamise aktis: maaharija Kain toob ohvriks maa vilju, ja pärast teda lambakarjane Aabel oma karja esmasündinuid. Jumal võttis Aabeli anni vastu, kuid Kaini oma ei võtnud. Ei ole alust arvata, et Jumal soosiks karjakasvatajat rohkem kui põlluharijat. Asja ei saa seletada ka sellega, et künnimaa oli ära neetud. Pole kahtlust, et autor teadis varakult teada olevast "ohvrileibade" annist (Esimene Saamueli raamat 21:7). Pigem võib arvesse võtta, et semiidi religioonides asendatakse sugukonna või hõimu pea kohustuslik eneseohverdamine otsustaval hetkel alati loomade, mitte maa viljade ohvriks toomisega. Kuid ka see ei osuta siin millelegi. Pigem on peetud silmas seda, et nagu Jumal näeb, Kain "head ei tee" (4:7). Kuid palju tähtsam on siiski hoopis muu. Siin on tegemist õudsa sündmusega, mida Pühakiri mõistab kiusatusega Jumala poolt. Selle nimega nimetatakse ainult kolmandat Jumala tegu, mis on kahest eelmisest radikaalsem ja positiivsem ning erinevalt neist ka oma tulemuse poolest radikaalselt positiivne, kuid sealjuures veel kohutavam, – see on nõudmine Aabrahamile tuua ohvriks oma poeg (22:1); samas reas on ka keelatud puu juurde elama panemine – see on kiusatus, millele inimesed vastu panna ei suutnud, nii nagu ka Kain ei pannud vastu, kui tema andi vastu ei võetud. Jumal astub kõnelusse vihast õhetava inimesega, kelle "pilk on maha löödud", täpselt nii, nagu ta kõneles ka esimeste inimestega pärast nende pattu; sellised kõnelused on piiblijutustuse hingus. See, mis Ta Kainile ütleb, koosneb sissejuhatavast küsimusest ja õpetusest, mis, kui seda mitte lugeda mõningate kommentaatorite kombel teksti moonutuseks, on suuremalt jaolt (10 sõna 15-st) seotud varasema traditsiooniga ning on oma iseloomult arhailine; seevastu lõpetavad sõnad on ilmselt ette nähtud selleks, et tekitada seos jutustusega paradiisist. Kõik, mis Jumal ütles, võib oletatavasti tõlkida nii: "Miks see tekitab nii suurt viha? Miks su pilk on alla löödud? Kas siis ei pea olema nii: kui sa teed head, siis kannata, ja kui sa ei tee head, siis on uste juures patt, ta otsib sind, kuid sina saa temast võitu." Siin ilmub esimest korda sõna, mida ei ole jutustuses pattulangemisest, sõna "patt", ja siin ta käib nähtavasti deemoni kohta, kes oma olemuselt "lamab" hinge sissepääsu juures; ta ei mõtle head, ta on peitu pugenud, oodates, kas ta saab jagu hingest, mille võimuses ikka veel on temast võitu saada. Kui mõista Jumala sõnu nii, siis kutsub Jumal tõesti inimest üles, et ta otsustaks "hea" kasuks, pöörduks Jumala poole.