cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kreeta Riik
Kreeta riigi rajamine
pisi|vasakul|140px|Kreeta mark, mis kujutab ülemkomissari (1898–1906), Kreeka ja Taani printsi Geórgiost pisi|püsti|Suurbritannia kuningliku mereväe paraad [[Chaniá tänavatel pärast seda, kui suurvõimud saare 1897. aasta kevadel okupeerisid]] 1897. aasta märtsiks olid Euroopa suurriigid otsustanud saarel korra taastada, valitsedes saart ajutiselt nelja admirali juhitud komitee kaudu. Admiralid jäid ametisse seni, kuni 1898. aasta 9. detsembril saabus saarele autonoomse Kreeta esimene ülemkomissar (Ὕπατος Ἁρμοστής, Hýpatos Harmostēs), prints Geórgios. 1898. aasta 25. augustil tapsid türklased saarel sadu Kreeta kreeklasi, Briti konsuli ning 17 Suurbritannia sõdurit. Selle tagajärjena ajasid suurjõud Türgi väed saarelt sama aasta novembris välja ning loodi autonoomne Kreeta Riik. Riik oli veel siiski osaliselt Osmanite riigiga seotud, kuid seal olid rahvusvahelised väed ning riigi ülemkomissari üle otsustas Kreeka.
Friedrich Wilhelm (Braunschweig-Wolfenbüttel-Oels)
pisi|Friedrich Wilhelmi mälestusmärk [[Braunschweigis, Ernst Hähnel]] Friedrich Wilhelm von Braunschweig-Oels (9. oktoober 1771 – 16. juuni 1815) oli Oelsi ja Braunschweig-Lüneburgi hertsog ning aastatel 1806–1807 Wolfenbütteli vürst. Ta oli ohvitser, kes juhtis Musta korpust Napoleoni-vastases võitluses Saksamaal ja sai seetõttu hüüdnimeks Must Hertsog.
Perekond
Tema õde Auguste Karoline on maetud Kullamaa kirikusse.
Friedrich Wilhelm abiellus 1. novembril 1802 Karlsruhes Badeni kroonprintsi Karl Ludwigi tütre Mariega. Paar sai järgmised lapsed, kellest kaks jõudsid täisikka:
Kreeta Riik
Sisemised rahutused – Thériso mäss
pisi|200px|vasakul|Kreeta täidesaatev nõukogu aastal 1898 (Venizélos on vasakult teine) pisi|vasakul|200px|Venizélos oma partnerite Foumise ja Manosega Thérisos pisi|180px|Kreeta Riigi viis drahmi (1901) 1898. aasta 13. detsembril saabus Kreeka ja Taani prints Geórgios ülemkomissarina saarele oma kolme aasta pikkuseks ametiajaks. Järgmise aasta 27. aprillil loodi täidesaatev komitee, mille justiitsministri koha sai noor Chaniást pärit ja Ateenas õppinud jurist Elefthérios Venizélos. Aastaks 1900 olid temal ja printsil tekkinud erimeelsused nii siseriikliku poliitika kui Kreekaga ühinemise (Enosis) osas.
Venizélos astus 1901. aasta alguses tagasi ning järgneva kolme aasta jooksul pidasid tema ja ta toetajad poliitilist võitlust printsi fraktsiooniga, viies poliitilise ja administratiivse tupikseisuni saarel. Lõpuks kogunesid Venizélos ja tema toetajad 1905. aasta märtsis Thériso külla Chaniá lähedal asuvates mägedes, kehtestasid "revolutsioonilise assamblee", nõudsid poliitilisi reforme ning deklareerisid suurriikide konsulitele antud manifestis "Kreeta kui vaba eraldiseisva põhiseadusliku riigi poliitilist liitu Kreekaga". Kreeta Sandarmeeria jäi truuks printsile, kuid paljud saadikud liitusid mässuga, ning vaatamata sellele, et suurriigid kuulutasid 18. juulil välja sõjaseisukorra, ei astunud nende väed mässajatele vastu.
15. augustil hääletas Kreeta assamblee Venizélose ettepanekute poolt ning suurriikide vahendusel sõlmiti kokkulepe, mille kohaselt pidi prints Geórgios tagasi astuma ja loodama uus põhiseadus. 1906. aasta valimistel said printsi toetavad parteid 38 127 häält Venizélose toetajate 33 279 hääle vastu, kuid sama aasta septembris vahetati siiski prints endise Kreeka peaministri Aléxandros Zaïmise vastu välja ja prints lahkus saarelt. Lisaks asendasid Kreeka ohvitserid seni sandarmeeria organisatsioonis tegutsenud itaallased ja algas ka välisriikide sõjavägede saarelt välja viimine, jättes Kreeta de facto Kreeka kontrolli alla.
Unioon Kreekaga
1907. aasta veebruaris avaldati uus põhiseadus, kuid aastal 1908, kasutades ära noortürklaste revolutsiooni tekitatud rahutusi Türgis ning ka Zaïmise puhkuse ajal saarelt eemal viibimist, kuulutasid Kreeta saadikud ühepoolselt välja uniooni Kreekaga. Kreeta Riigi lipp asendati Kreeka lipuga, kõik riigiametnikud andsid vande Kreeka kuningas Geórgios I ees ja saarel kehtestati Kreeka põhiseadus ning seadused.
Seda aga rahvusvaheliselt ei tunnustatud – sealhulgas ei tunnustanud seda Kreeka, mille peaministriks oli samal aastal valitud Elefthérios Venizélos. 1912. aasta mais sõitsid Kreeta saadikud Ateenasse ning püüdsid Kreeka parlamenti siseneda, kuid politsei takistas neid jõuliselt. Viimaks Kreeka siiski tunnistas uniooni ning saatis Esimese Balkani sõja puhkemisel Stefanos Dragoumise kindralkubernerina Kreetale. Suurriigid tunnustasid juhtunut taktikalistel eesmärkidel ning langetasid Souda linnuses oma lipud 1913. aasta 14. veebruaril. Sama aasta mais sõlmitud Londoni lepinguga loobus sultan Mehmed V oma formaalsetest õigustest saarele.
1. detsembril toimus ametlik liitumistseremoonia: Chaniás asuvas kindluses tõusis Elefthérios Venizélose ja kuningas Konstantínos I kohalolekul Kreeka lipp. Kreeta muslimitest vähemus jäi esialgu saarele, kuid oli hiljem sunnitud Türgisse ümber asuma – seda lähtuvalt kahe riigi vahel 1923. aastal sõlmitud Lausanne'i rahust, mis puudutas Türgis elavaid õigeusklikke ja Kreekas elavaid muslimeid.
Rahvaarv
Kreetal elas 1911. aastal 336 151 inimest. Neist 307 812 kristlast, 27 852 moslemit ja 487 juuti.
Snižne
Snižne (ka Snežnoje, ukraina Сніжне) on linn Ukrainas Donetski oblastis.
Snižne asutati 1784. aastal, linnaõigused sai 1938.
Snižnes on tehtud Marianna Kaadi dokumentaalfilm "Auk nr 8".
15. juuli õhurünnakus hukkus vähemalt 11 inimest.
VF presidendi juures asuva kodanikuühiskonna arengu ja inimõiguste nõukogu liikmete Ella Poljakova ja Sergei Krivenko teatel sattus 13. augustil linna lähistel rünnaku alla Venemaa sõjaväelaste üksus, hukkus enam kui 100 Venemaa sõjaväelast, umbes 300 sai haavata.
Linnuraba
Raba kesk- ja lõunaosa nimetatakse Palamulla ehk Põlli sooks.
Harilik kurgirohi
Kirjeldus
Kurgirohi kasvab 20–100 cm kõrgeks. Taim on üleni kaetud karvadega. Vars on püstine või tõusev, lihakas, ribiline, ladvast harunev.
Kurgirohu lopsakad lehed on karvased ja mahlakad, 5–15 cm pikkused, paiknevad varrel vaheldumisi kummalgi pool. Juurepoolsed ja alumised lehed on elliptilised või ovaalsed, otsast tömbid, alumisest otsast kitsad ja lühikese leherootsuga. Kõrgemal kasvavad lehed on piklikud-munajad, alumisest otsast ümber varre kasvanud.
Kurgirohi õitseb aprillist septembrini. Õied on sinised, 1,5–2,5 cm läbimõõduga, allapoole suunatud. Leidub ka roosade õitega isendeid; aretatud on valgeõielisi sorte. Õied on täielikud, 5 kitsa kolmnurkse õielehega ja moodustavad suuri ebasarikaid, mis korraga õitsevad.
Kurgirohul valmivad järjest üha uued ja uued õied, mis muudkui õide puhkevad. Pehme kliimaga maades õitseb kurgirohi peaaegu kogu aasta jooksul.
Levila
Kurgirohi on pärit Lähis-Idast, kust levis kõikjale Vahemere maadesse ja on naturaliseerunud ka Lõuna-Ameerikas.
Toiteväärtus
Harilikku kurgirohtu kasvatatakse tänapäeval peamiselt õlirikaste seemnete pärast, millest valmistatakse gammalinoleenhapet (GLA). Ühestki teisest teadaolevast taimsest toorainest ei saa nii palju GLA-d: taimeseemneõli sisaldab 17–28% GLA. Seemnetest moodustab taimeõli üleüldse 26–38%. Seda õli turustatakse täheõieõli või kurgirohuõli nime all lisaainena GLA puuduse all kannatajatele, ehkki inimkeha toodab harilikult linoleenhappest isegi piisavalt GLA-d.
Lisaks GLA-le sisaldab kurgirohuõli teisigi rasvhappeid: palmitiinhapet (10–11%), steariinhapet (3,5–4,5%), oleiinhapet (16–20%), linoleenhapet (35–38%), (3,5–5,5%),  (1,5–3,5%) ja  (1,5%).
Taime lehed sisaldavad karoteeni, askorbiinhapet, mineraalsooli, eriti kaaliumi, orgaanilisi happeid (õunhapet ja sidrunhapet) ning limaaineid.
Kasutamine
pisi|Harilik kurgirohi pisi|Hariliku kurgirohu õis pisi|Hariliku kurgirohu õisik
Harilikku kurgirohtu on traditsiooniliselt kasvatatud maitsetaimena. Värske köögiviljana on taimel värsket kurki meenutav lõhn ja maitse ning teda tarvitataksegi kurgi asemel. Teda kasutatakse sageli salati või garneeringuna ja mitmesuguste kastmete koostises. Eriti levinud on kurgirohu kasutamine köögiviljana Põhja-Hispaanias, Põhja-Itaalias ja Saksamaal. Tihti kasutatakse seda suppides, kuid Frankfurdis ka rohelise kastme koosseisus ja Liguurias ravioolide täidisena.
Kurgirohu juuri korjatakse sügisel. Neid kasutatakse rohelise õli valmistamisel, lisatakse juustule, kohupiimale, hapukoorele, alkohoolsetele jookidele alates õllest ja punšist, äädikale, siirupile ja karastusjookidele. Kurgirohu juur annab pikantse maitse kalale, lihale ja hakklihale, mis on praetud taimeõlis.
Õielehed sisaldavad mittemürgist alkaloidi tesiniini, millel on magus meesarnane maitse. Kurgirohu õis on üks vähestest tõeliselt sinist värvi söödavatest asjadest ja seda kasutatakse magustoitude kaunistamiseks. Õisi suhkurdatakse ja kasutatakse kondiitritööstuses.
Lehti ja õisi on lisatud alkohoolsete jookide valmistamisel.
Nii karvased varred kui ka erksinised õied on väga dekoratiivsed, seetõttu kasvatatakse kurgirohtu ka ilutaimena.
Väidetatakse, et tomatitaimed kasvavad paremini ja annavad maitsvamat saaki, kui nende kõrvale kurgirohtu istutada. Nimelt peletavat kurgirohi mõningaid taimekahjureid, kes tomatitaimedel elavad.
Minevikus on taime maapealset osa kasutatud villa siniseks värvimiseks.
Ravimtaimena
Kurgirohtu tarvitatakse ka ravimtaimena, näiteks ainevahetuse parandamiseks, hormonaalsüsteemi korrastamiseks ja menopausi sümptomite ületamiseks. Sellega on leevendatud ja ravitud külmetust, bronhiiti ja hingamisteede haigusi tema üldiste põletikuvastaste ja palsamlike omaduste poolest. Kurgirohus leiduvad oleiin- ja palmitiinhape võivad mõjuda organismi kolesteroolitaset kõrgendavalt. Kurgirohu seemnetest pressitud õli kasutatakse muu hulgas ekseemi raviks.
Taimest valmistatud teed on kasutatud südametegevust ergutava, närve rahustava, reumat leevendava ja palavikuvastase vahendina. Iraanis on kuivatatud kurgirohust valmistatud tee traditsiooniline rahustav jook. See on sügavat purpurset värvi, kuid muutub roosaks, kui talle lisada mõni tilk sidrunhapet.
Aare Kuusik
Aare Kuusik (31. jaanuar 1929 Tartu – 8. mai 2022 Tartu) oli eesti entomoloog.
Harilik kurgirohi
Väetisena
Kurgirohtu tarvitatakse ka väetistaimena, nii leotisena kui kasutades taimejäänuseid "rohelise sõnnikuna", millega mulda rikastada. Taim on väga lämmastikurikas, sisaldab ka muid väärtuslikke toitaineid.
Aare Kuusik
Ta sündis Elmar (lastekirjanik Elar Kuus, ps. Elmar Ramla) ja Alma Kuusiku (arst) peres teise lapsena.
Oli bioloogiakandidaat aastast 1967 ("The biology of Lepidoptera harmful for pine buds and shoots in Estonia"). Tema sulest ilmus palju teadusartikleid ja uurimusi. Juhendas magistri- ja doktoritöid. Avaldas populaarteaduslikke artikleid ka ajakirjas Eesti Loodus.
Aare Kuusik tegeles putukate eksperimentaalse ökofüsioloogiaga, eriti putukate hingamise ja külmakindluse uurimisega. Ta oli putukate füsioloogia ja biotõrje uurimisvaldkonna rajajaid Eestis. Ta töötas Zooloogia ja Botaanika Instituudis (biotõrje laboratooriumi juhatajana) ja 1992. aastast Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudi taimekaitseosakonnas vanemteadurina.
Pulmahobune
Pulmahobune oli pulmanali eesti talupojapulmas.
Pulmahobune oli hobuseks maskeeritud mees, kes hoidis maskeerimisrüü all pudeliga vett. Kui tõstis hänna üles, siis laskis pudelist vett pulmalistele silmevahele.
Embleem
Embleem on mingi mõtte või mõiste tinglik kujutis.
Näiteks sirp ja vasar on tööliste ja talupoegade liidu embleem.
Võsu Rannaklubi
Võsu Rannaklubi on rahvamaja hoone Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas Võsu asulas. Rannaklubi asutati 1961. aastal. Praegu (2018) on see antud rendile mittetulundusühingule Võsu Rannaklubi.
Hoone ajaloost
Rannaklubi hoone valmis 1961. aastal, pärast Võsu rahvamaja hävimist tulekahjus 1958. aastal. Rannaklubi funktsionalistlik vormikeel peegeldab ilmekalt stalinismijärgse arhitektuurikäsitluse retrospektiivset iseloomu Nõukogude okupatsioonile eelnenud iseseisvusaja ideaalide suunas. Samas stiilis on ka ehitatud Narva-Jõesuu sanatooriumihoone.
Mõkolajivka (Volnovahha rajoon)
Kalmiuse parempoolse lisajõe Mokra Volnovahha kallastel asuva Mõkolajivka kõrgus merepinnast on 156 meetrit.
Bidzina Ivanišvili
thumb|left|Bidzina Ivanišvili 2012. aastal Bidzina Ivanišvili (ბიძინა ივანიშვილი; varem on laialdaselt kasutatud ka nime Boriss Ivanišvili (Борис Иванишвили); sündinud 18. veebruaril 1956 Tšorvilas Satšhere rajoonis) on Gruusia ettevõtja ja poliitik. Ta oli 25. oktoobrist 2012 kuni 20. novembrini 2013 Gruusia peaminister.
Ivanišvili varasid Venemaal haldab ettevõtte nimega Unikor, mis on tegev panganduses, ehitus- ja kinnisvaraäris, tööstussektoris ja põllumajanduses ning haldab Doktor Stoletovi apteegiketti.
2010. aasta seisuga kuulus Ivanišvili Forbesi hinnangul 5,5 miljardi dollari suuruse varandusega maailma 200 rikkaima inimese hulka. Gruusias on Ivanišvili tuntud filantroobina. Tema rahastamisel valmis aastatel 1995–2004 ehitatud Thbilisi Püha Kolmainu Katedraal. Väidetavasti toetab ta rahaliselt sadu või tuhandeid Gruusia intellektuaale.
Ta on San Marino aukonsul Gruusias.
Kuni poliitikasse asumiseni vältis Ivanišvili ajakirjandust ja temast oli teada väga vähe avalikkusele kättesaadavaid pilte ning filmisalvestisi. 2005. aastal Vedomostile antud intervjuus rääkis Ivanišvili, et talle ei meeldi kohtuda ajakirjanikega, osaleda avalikel üritustel ja pidudel, talle ei meeldi formaalsused ja tähelepanu keskel olemine, ta ei tähista isegi oma sünnipäeva. Ta olevat väga hoolikas äripartnerite valikul püüdes neid üldse vältida.
Elulugu
1980. aastate lõpul alustas Ivanišvili äritegevust. Tema esimeste äride hulgas olid kauplemine arvutite, videomagnetofonide ja Venemaal uudiseks olnud nuppudega telefonidega.
Pärast esimest suuremat, miljonirublast tehingut arestis prokuratuur tema ettevõtte kontod ja Ivanišvili lahkus Moskvasse, kus jätkas koos aspirantuuriaegse sõbra Vitali Malkiniga arvutite ja kodumasinate impordiäri. 1990. aastaks olid nad teeninud 100 000 USA dollarit, mis võimaldas neil asutada panga Rossiski Kredit. Edasi lõikas ta kasu Venemaa riigivarade erastamislainest. Oma sõnul püüdis ta vältida neid varasid, mille omandamiseks tekkinud konkurents oli ohtlik. Nii omandas ta rea rauakaevandusi.
1994. aastal siirdus Ivanišvili USAsse, seejärel aga Prantsusmaale, kus tegeles kinnisvaraäriga. 1995. aastal sai temast Infintreidi peadirektor.
1996. aastal toetas ja rahastas ta Venemaa presidendivalimistel kolmandaks jäänud Aleksandr Lebedi kampaaniat.
1990. aastate keskel investeeris Ivanišvili Gruusia pangandusse, põllumajandus ja toiduaine sektorisse, kuid müüs need varad 2004. aasta paiku, säilitades vaid Kartu(?) panga.
1997. aastal asutas ta varahaldusettevõtte Metalloinvest. 2002. aastal asutas apteegiketi Doktor Stoletov. Aastatel 2003–2006 Impeksbanki direktorite nõukogu liige.
2004. aastal pärast Roosirevolutsiooni kolis Ivanišvili Gruusiasse ja omandas president Saakašvili dekreediga kodakondsuse. Aastatel 2004–2005 müüs ta oma osaluse metallurgiaettevõtetes Ališer Usmanovi juhitud investorite grupile.
2010. aastal paigutas Forbes Ivanišvili Venemaa rikkaimate inimeste edetabelis 22. kohale. 2011. aastal oli ta Forbesi maailma rikkaimate inimeste nimekirjas 185. kohal.
2011. aasta oktoobris teatas Ivanišvili soovist astuda poliitikasse. Sel puhul tegi ta kirjaliku avalduse, milles kritiseeris teravalt president Mihheil Saakašvilit ja kirjeldas oma nägemust olukorrast riigis. Ivanišvili hinnangul puudub Gruusias ettevõtlusvabadus, valitsuses on võimust võtnud korruptsioon, kõik telekanalid on Saakašvili kontrolli all ja oponentide tõrjumiseks rakendavad võimud muuhulgas pseudoopositsioonilisi parteisid ja liikumisi. Ta heitis valitsusele ette protestide agressiivset laialiajamist, meelavaldajate julma kohtlemist ja arreteeritute vabastamist raha tasumisel menetluskokkuleppe nime all. Ivanišvili sõnul sündis tema otsus opositsioonile abi osutada pärast 2008. aasta "petturlikke" valimisi ja sestsaadik on ta parteisid hoolega jälginud. Nüüd kavatsevat ta paariks-kolmeks aastaks asuda poliitilist protsessi isiklikult koordineerima. Üheks eesmärgiks seadis ta absoluutse enamuse saavutamise 2012. aasta parlamendivalimistel. Isiklikult avaldas ta soovi asuda uue valitsuse peaministriks või parlamendi esimeheks, saavutada programmilised eesmärgid kahe-kolme aastaga ja seejärel poliitikast lahkuda.
Avalduses pakkus Ivanišvili kõigile ajakirjanikele, kes oma erapooletuse ja põhimõttekindluse tõttu vallandatakse, tööd tulevase partei peakorteris vähemalt senise palgaga ning eelist tulevikus loodava avalik-õigusliku(?) infokeskuse töötajaskonna värbamisel. Ta möönis, et tema äritegevus Venemaal võib tekitada valijais küsimusi ja lubas oma Venemaa ettevõtted maha müüa. Samuti lubas ta loobuda Prantsusmaa ja Venemaa kodakondsusest.
Võimud nimetasid Ivanišvilit pärast neid avaldusi Kremli käsilaseks ja justiitsministeerium teatas, et Ivanišvili Gruusia kodakondsus kaotas automaatselt kehtivuse, kui ta 2010. aastal Prantsusmaa oma omandas. Seaduse kohaselt on kodakondsuse äravõtmiseks vaja ka presidendi otsust. Gruusia seaduste kohaselt ei saa Gruusia kodakondsuseta isikud parlamenti kandideerida ega parteisid asutada. Samuti ei tohi nad neid rahastada. 19. oktoobril arestis politsei miljonite dollarite väärtuses Ivanišvili omanduses olevale pangale kuuluvat raha, teatades rahapesu kahtlustest, Keskpank aga algatas panga suhtes uurimise. Ivanišvili esindaja väitel oli politsei tegevus poliitiliselt motiveeritud.
19. oktoobril antud intervjuus teatas Ivanišvili, et tema arvates püüavad võimud nüüd kõikvõimalike vahenditega teda poliitikast eemale tõrjuda ning ta ei välista isegi seda, et teda püütakse maha lasta. Ta ei tahtvat kuuldagi sõnu "revolutsioon" ja "tänavaprotestid" ning seab sihiks üksnes võimuletuleku valimiste teel. Ivanišvili sõnul annab ta endast parima konfrontatsiooni vältimiseks ja poliitiliste pingete jahutamiseks. Samas intervjuus kirjeldas Ivanišvili oma välispoliitilisi vaateid. Tema arvates pole Gruusia territoriaalse terviklikkuse taastamine mõeldav enne kui Gruusiast saab demokraatlik õigusriik, mis on abhaaside ja osseetide silmis atraktiivne. Ta nimetas liitumist NATOga parimaks võimalikuks julgeolekugarantiiks Gruusiale, kuid leidis, et valitsus on selle võimaluse tükiks ajaks maha mänginud. Ivanišvili sõnul on strateegiline partnerlus USAga äärmiselt tähtis, kuid Gruusia ei peaks olema ühe riigi satelliit, suhteid tuleks arendada nii USA kui ka Euroopaga ja suhted Venemaaga tuleks korda seada.
Isiklikku
Ivanišvili on abielus. Tema neli last on Prantsusmaa kodanikud.
Ivanišvili elab sünnikülas Tšorvilas.
Võrnu seltsimaja
Võrnu seltsimaja on kultuurikeskus Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas Võrnu külas. Maja haldab Võrnu Külaselts Waerkun.
Asutus asutati 2001.
Palasi soo
Soo turbakihi paksus on kuni 5 m.
A. H. Tammsaare nimeline kirjanduspreemia
A. H. Tammsaare nimeline kirjanduspreemia on eesti kirjanikule, kirjandusteadlasele või kriitikule eelmisel aastal trükis ilmunud tänapäeva-ainelise või A. H. Tammsaare elu ja loomingut käsitleva teose eest antav preemia. Preemiat antakse välja alates 1978. aastast, mil tähistati Tammsaare 100. sünniaastapäeva.
Idee algataja oli A. H. Tammsaare kolhoos, hiljem oli korraldajaks Albu vald. Pärast Albu valla ühinemist Järva vallaga otsustab auhinna saaja Järva vallavalitsuse kinnitatud žürii. Preemia määratakse igal aastal. Žürii ootab ettepanekuid kõigilt lugejailt, raamatukogudelt ja kirjanikelt. Laureaat tehakse teatavaks A. H. Tammsaare sünniaastapäevale pühendatud rahvamatkal, mis toimub jaanuari viimasel laupäeval. Kirjanduspreemia antakse kirjanikule üle Eesti Vabariigi aastapäeva tähistamisel Albu mõisas 24. veebruaril.
Viljatus
Viljatus on inimese, looma või taime võimetus paljuneda looduslikul teel. Tavaliselt pole see terve täiskasvanu loomulik seisund, välja arvatud teatud ühiseluliste liikide (enamasti putukate) hulgas.
Eesti Suursaatkond Kiievis
pisi|Eesti Suursaatkond Kiievis Eesti Suursaatkond Kiievis on Eesti diplomaatiline esindus Ukrainas Kiievis aadressil Puškinska tn 43B.
Eesti ja Ukraina vahel sõlmiti diplomaatilised suhted 3. jaanuaril 1992.
Saatkonda juhib Eesti suursaadik Ukrainas.
Juuru Püha Vassili Suure kogudus
Juuru Püha Vassili Suure kogudus oli aastatel 1887–1963 tänase Rapla maakonna Rapla valla territooriumil Juuru Juuru vallas asunud õigeusu kogudus, mis kasutas Juuru Püha Vassili Suure kirikut.
Ajalugu
pisi|[[Juuru Püha Vassili Suure kirik (1. aprill 2018)]] Õigeusu levimine Juuru aladel toimus 1880. aastatel Lääne- ja Põhja-Eestis aset leidnud kirikuvahetusliikumise kontekstis. 1886. aastal soovisid mitmed tänase Harju- ja Raplamaa alade Tallinna kreisi talupojad üle minna õigeusku. Riia piiskopi nõusolekul saadeti neid õigeusku salvima toonane Tallinna Issanda Muutmise peakiriku preester Andrei Teppaks-Pavlov ja köster Mihhail Uusna. Kokku läks õigeusku umbes 1000 inimest Angerja, Järlepa, Mahtra, Kuimetsa, Kaiu, Juuru ja Lohu vallast.
Juuru kogudus avati Vene Õigeusu Kiriku Pühima Valitseva Sinodi loaga 12. mail 1887 ja koguduse esimeseks vaimulikuks nimetati piirkonnas varem õigeusu levitamisega tegelenud ülempreester Andrei Teppaks-Pavlov. Juuru õigeusu koguduse koosseisu arvati toonase Juuru, Ingliste, Vahastu, Kaiu, Kuimetsa, Triigi, Kuivjõe, Tuhala, Kohila, Hageri, Kernu ja Rapla valla õigeusklikud elanikud.
Kogudus pidas esialgu jumalateenistusi Juuru vallas Kärneri ja Hansu taludes. 1890. aastal kinkis kohalik Juuru mõisnik Boriss von Maydell kogudusele kiriku ja kalmistu jaoks 5 hektarit maad. Koguduse maja valmis 1891. aastal, suur kahe altariga kivist Püha Vassili Suure kirik 1893. aastal. Kiriku ehitamist toetas 27 000 rublaga Ufa kaupmees Mihhail Pupõšev. Kirik pühitseti 4. sajandi Bütsantsi teoloogile, kirikuisa Basileios Suurele, keda venepäraselt tuntakse Vassili Suure nime all. Nime valikul mängis olulist rolli see, et kaupmees Pupõševi isa nimi oli Vassili.
1890. aastate alguseks oli kogudus kasvanud 1471 liikmeni, liikmete seas oli nii eestlasi kui ka venelasi. Juuru õigeusklike suure arvu tõttu eraldus 1893. aastal Angerja kogudus ja 1896. aastal Kuimetsa kogudus. Edaspidi hakkas Juuru kogudus kahanema, 1933. aastal oli seal veel ainult 241 liiget.
Nõukogude võimu religioonipoliitika mõjutas olulisel määral koguduse tegevust. 1955. aastal riigistati Rapla rajooni TRSN täitevkomitee ja Vene Õigeusu Kiriku Asjade Nõukogu kohaliku voliniku ühisel algatusel 1891. aastal ehitatud kogudusemaja. Suurema osa nõukogude ajast haldasid kogudust hooldajapreestrid. Jumalateenistuste pidamine lakkas koguduses lõplikult 1961. aastal, kui Jakob Kiiratsi asemel kogudusele enam uut hooldajapreestrit ei nimetatud.
Kogudus suleti ametlikult 15. novembril 1963 ja selle liikmed ühinesid Lelle Püha Kolmainu kogudusega. Kirikuhoone anti üle Mahtra sovhoosile.
Koguduses teeninud preestrid
Juuru õigeusu kogudust on alates selle asutamisest teeninud järgmised preestrid:
Koguduses teeninud köstreid
Siin on loetletud mõned Juuru õigeusu kogudust teeninud köstrid:
Pulmakell
Pulmakell oli mõnes pulmas kingitus pulmalaulikule (kaasitajale). Puupulk riide sees, kaks metsõuna munadeks, riie ümber, oli kellakott valmis; pandi paberi sisse ja kingiti laulikule.
Tagaaju
Tagaaju ehk metentsefalon (ladina metencephalon ) on kesknärvisüsteemiga loomadel koljuõõnes paiknev peaaju osa. Koos müelentsefaloniga on ta embrüonaalses arengujärgus rombaju osa, temast arenevad väikeaju ja sild (pons).
Fülogeneetiliselt loetakse taga-, piklik-, kesk- ja vaheaju peaaju vanemateks osadeks.
Tagaaju areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.
Madudel
Madude embrüotel on metatalamus tuvastatav üsna kohe peale munade väljutamist.
Inimestel
Tagaaju juurde kuuluvad (Varoliuse) sild ja väikeaju.
Sild
Varoliuse sild (pons cerebri Varolii) on ventraalse pinna poolt vaadatuna lai valge ristiasetsev mõigas, mis on tagantpoolt piiristatud piklikajuga, eestpoolt ajusäärtega. Dorsaalsel küljel võtab sild koos piklikajuga osa rombaugu moodustamisest. Silla külgosad lähevad üle ajukese silla säärteks. Sillast väljuvad peaajunärvide VI ja V paari juured. Nende närvide tuumad leiduvad silla dorsaalses osas.
Kraniaalnärvid
Tagaajus paikneb osa peaaju neljandast vatsakesest - rombauk (fossa rhomboidea).
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Metencephalon ja saksakeelset artiklit seisuga de:Metencephalon 11.03.2014.
Sillamäe Eesti Põhikool
Sillamäe Eesti Põhikool on eestikeelne põhikool Sillamäel.
Koluvere mõis
Koluvere mõis (saksa keeles Schloß Lode) oli rüütlimõis Kullamaa kihelkonnas Läänemaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Lääne-Nigula vallas.
Vormsi rahvamaja
Rahvamaja ehitati 1938.
Suure Isamaasõja võidu medal
Suure Isamaasõja võidu medal (v.k Медаль «За победу над Германией в Великой Отечественной войне 1941—1945 гг.») oli Nõukogude Liidu autasu, mida jagati peale Teist maailmasõda nendele, kes olid sõjast osa võtnud Nõukogude poolel.
Medal jaguneb kahte liiki - üks, mis oli sõduritele ja teine vapratele töölistele. Sõduritele jagati 14 933 000 medalit ning vapratele töölistele jagati 16 096 750 medalit. pisi|Sõdurite variant pisi|Vaprate tööliste variant
Szigetvár
pisi|Szigetvári kindlus Szigetvár on linn Ungaris Baranya komitaadis, Szigetvári kreisi halduskeskus.
Szigetvári on esmamainitud 1391. aastal, linnaõigused sai 1966. aastal.
1566. aasta 2. augustist kuni 7. septembrini toimus Szigetvári piiramine (Szigetvári lahing) Osmanite riigi vägedel õnnestus Szigetvár küll vallutada, kuid rasked kaotused panid piiri nende edasitungile Viini.
Osmanite riigi võimu alla jäi Szigetvár kuni 1689. aastani.
Szigetvári lähedal Csertő külas asub 1994. aastal avatud Ungari-Türgi sõpruse park.
Achraf Baznani
pisi|Achraf Baznani pisi|Achraf Baznani Achraf Baznani (araabia keeles أشرف بزناني; sündinud 1979 Marrakechis) on Maroko kunstnik, lavastaja ja fotograaf.
Elulugu
Baznani on tuntud kui esimene kunstnik araabia maailmas, kes lasi välja fotoraamatu sürreaalsete kujundite kohta. Kaks raamatut, "Through My Lens" ja "Inside My Dreams" on sürrealistliku stiiliga. Baznani kasutab end oma fotode, kasutades igapäevaelu esemeid, stseenid ja huvitavaid olukordi.
Alates juba lapsepõlvest Achraf Baznani oli kinnisideeks miniatuursed filmid ja maagia. Ja kui ta alustas fotograafikarjääri, otsustas ta, et ta ei tee "normaalseid" fotosid, vaid hakkas keskenduma hoone fotode manipuleerimisele. Kasutades oma isiklikke mõtteid, erinevad stseene, unistusi ja asju, millest ta usub ja hoolib, Achrafs on see, mis annab oma piltidele isikupära ja loob sürrealistlik, unistava ja iroonilise maailma.
Tema "Inside My Dreams" seeriaga Achrafs tahab, et inimesed mõtleks väljaspool. See kajastub tema sürrealistlikes piltides. "Vaatajad leiavad peegli, mis peegeldab nende enda pilti ja elu olukorrast, et nad suudaks leppida ja suudaks tegeleda erinevate probleemidega millega seisavad silmitsi."
Tema töid leidub ajakirjades üle maailma, nagu PicsArt, National Geographic, Huffington Post, Mambo, Photo+, Amateur Photographer, Fotografe Melhor, Digital Photo magazine.
2014. aastal lõpetas ta "Project 52", mis oli tema isiklik missioon, kus tegi iga nädal pilti terve aasta.
Denveri rahvusvaheline lennujaam
pisi|Denveri lennujaama terminal Denveri rahvusvaheline lennujaam (IATA: DEN, ICAO: KDEN, FaaAA LID: DEN), tuntud ka kui DIA, on rahvusvaheline lennujaam Denveris Colorado osariigis Ameerika Ühendriikides. Lennujaam on 13 570 hektarit suur ning tegu on pindalalt USA suurima lennujaamaga. Lennurada 16R/34L, mille kogupikkus on 4877 meetrit, on Ameerika Ühendriikide pikim lennurada, mis on munitsipaalkasutuses.
Emakeele Sihtasutus
Emakeele Sihtasutus (varem Eesti Keele Sihtasutus) (EKSA) on Eesti sihtasutus, mille asutas 1993. aastal Eesti Keele Instituut eesmärgiga toetada ja soodustada eesti keele ja kultuuri uurimist ning aidata kaasa eesti keele kui riigikeele ja eestlaste identiteedi kandja igakülgsele uurimisele ning hooldele.
Denveri rahvusvaheline lennujaam
Lennujaam on üks United Airlinesi sõlmlennujaamadest, ning ka Frontier Airlinesi baasjaam.
65 aastat oli Denveri põhilennujaamaks linna kirdeosas olev Stapletoni lennujaam, mis avati 17. oktoobril 1929. 1980. aastatel hakkas lennujaam aga väikeseks jääma:
1985. aastal otsustas Colorado osariigi seadusandlik kogu annekteerida maatüki Adamsi maakonnast ja selle inkorporeerida Denveri linna koosseisu, et sinna ehitada uus lennujaam. Adamsi maakonna elanikud võtsid otsuse vastu 1988. aasta referendumil, ja Denveri linnaelanikud 1989. aasta referendumil. Lennujaama ehitus algas 1989. aastal ja algseks avamiskuupäevaks planeeriti 29. oktoober 1993.
27. veebruaril 1995 maandus Stapletoni lennujaamas Delta Airlinesi lend 569 Dallasest, mis oli viimane lennujaamas maandunud lend. Samal ööl väljus lennujaamast Continental Airlinesi lend 34 Londonisse, mis oli viimane Stapletonist väljunud lend. Öösel sõitsid lennujaama sõidukid (rendiautod, pagasiveokid, kütuseveokid jne) uude Denveri lennujaama.
Lennujaam avati 28. veebruaril 1995. Kell 6 hommikul väljus lennujaamast esimene lend - United Airlinesi lend 1062 Kansas Citysse. Mõni minut hiljem maandus lennujaamas ka esimene lennuk - United Airlinesi lend 1474 Colorado Springsist.
Growtopia
2017. aasta mais müüdi mängu õigused Ubisoftile.
Mängu sisu
Growtopia on MUD-tüüpi (Multi-User Dimension/Domain) mäng, st et kõik mängijad on koos ühes serveris. Mängu eesmärk on asjade kogumine, kasvatades selleks seemnetest puid. Suureks kasvanud puust asjade kättesaamiseks tuleb seda korraks lüüa. Võimalik on käia ka teiste mängijate maailmades. Kõige hinnatumad asjad mängijatele on nn World Lockid, neid saab osta poest 2000 gemi eest. Toimuvad hooajalised üritused.
Emakeele Sihtasutus
Emakeele Sihtasutus on keskendunud keeleteaduslike teoste ja sõnaraamatute kirjastamisele, ent avaldab ka eesti ilukirjandust ja maailma väärtkirjanduse tõlkeid.
EKSA juhatuse esimees on Toomas Väljataga. Selle nõukogusse kuuluvad Helle Metslang, Tõnu Tender, Jüri Valge, Jüri Viikberg, Kristiina Ross, ja Karl Pajusalu.
Henn Elmet
Henn Elmet (4. aprill 1941 Tartu – 29. august 2002 Tartu) oli eesti sõudja ja majandusteadlane.
Ta lõpetas 1964. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsanduse ja maaparanduse teaduskonna insener-maakorraldaja eriala, 1974. aastal kaitses ta Tartu Riiklikus Ülikoolis majandusteaduste kandidaadi kraadi.
Ta töötas insener-maakorraldajana, majandusmatemaatika keskinstituudis ja majandusinstituudis, aastail 1991–1992 oli ta tööl Tartu Ülikooli geograafia instituudis.
Aastatel 1992–1993 oli ta Eesti Põllumajandusülikooli maainseneriteaduskonna dekaan, valiti 1993. aastal professoriks, oli 1993–1998 ülikooli teadusprorektor ja aastatel 1998–2002 Eesti Põllumajandusülikooli rektor.
Henn Elmeti üks olulisemaid tegevusi ülikooli juhina oli Maaülikooli linnaku kujundamine ja väljaehitamine Tähtveres ning ülikooli koondamine sinna.
Ta oli Eesti Vabariigi Presidendi juures tegutseva akadeemilise nõukogu liige. 1997. aastal valiti ta Balti riikide põllumajandusülikoolide rektorite nõukogu esimeheks.
Karjäär sõudmises
190 cm, 88 kg Sportima hakkas 1954 koolis õpetaja Eduard Sauvere ja spordikoolis tennisehuvilisena Voldemar Turba käe all. Sõudmisele pühendus 1961 Ülo Tölbi juhendamisel, aastast 1965 oli tema treener Jüri Kurul.
Tulemused
Kuulus 1983–1989 Sõudespordiföderatsiooni presiidiumi ja 1989–1990 Sõudeliidu juhatusse, 1991–2002 oli Sõudeliidu asepresident. Rahvuskategooria sõudekohtunik (1993).
Lucas Cavallini
Lucas Daniel Cavallini (sündinud 28. detsembril 1992 Torontos) on Kanada jalgpallur, kes mängib ründajana Kanada jalgpallikoondises.
Cavallini sündis Kanadas argentiinlasest isa ja kanadalannast ema perekonnas.
Ta alustas klubikarjääri Uruguay klubis Nacional, millega liitus 2010. aastal. Uruguay kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2012/13, mil oli laenul Juventudis. 25 mänguga lõi ta sel hooajal kümme väravat. Suurem osa aastatest 2013–2015 mängis ta Uruguay kõrgliigaklubis Fénix. Tema edukaim hooaeg oli Uruguays 2014/15, mil ta lõi 14 väravat.
2017. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Uruguay kõrgliigaklubiga Peñarol. 2017. aasta augustis läks ta laenule Mehhiko kõrgliigaklubisse Puebla, kellega sõlmis aasta hiljem püsiva lepingu. 75 mänguga lõi Cavallini Mehhiko kõrgliigas 29 väravat.
Aastatel 2020–2022 mängis Cavallini Major League Socceri (MLS) klubis Vancouver Whitecaps FC. Kolme hooajaga lõi ta MLS-is 18 väravat.
Kanada jalgpallikoondises debüteeris Cavallini 15. augustil 2012 sõprusmängus Trinidadi ja Tobago vastu. Koondisekarjääri kaks esimest väravat lõi ta 8. septembril 2018 CONCACAF-i Rahvuste Liiga valikmängus USA Neitsisaarte vastu. Cavallini on kuulunud Kanada koondisse 2017., 2019. ja 2021. aasta CONCACAF Gold Cup'il. 2019. aasta CONCACAF Gold Cup'il lõi ta viis väravat, sh tegi viimases alagrupimängus Kuuba vastu kübaratriki.
Sõbessoo
pisi|300px|Sõbessoo [[Jalase maastikukaitsealal]] Sõbes(s)oo (ka: Sõbes(s)oo raba) on soo Rapla maakonnas Rapla vallas. Soo pindala on 738 ha. Soo lõunaossa jääb Sõbessoo järv.
Soo turbakihi paksus on kuni 6,2 m.
Mets-kibuvits
Levik
Taim kasvab näiteks kuivades metsades, niitudel, parkides. Eestis tavaline.
Kirjeldus
Taimel on peened, tumepruunid oksad, millel paiknevad hõredalt ogad. Lehed on 5,5 cm pikkused ning 3 cm laiused, tömbi tipu ning aheneva alusega. Õied paiknevad üksikult või 2-3 kaupa. Peamiselt on taimel punased lihtõied, kuid esineb ka täidisõielisi ja kreemvalgete õitega vorme. Tupplehed on pikemad kui kroonlehed. Mets-kibuvits õitsemise aeg on juunis kuni juulis. Talvekindel liik. Saagi valmimine algab augustis. vasakul|pisi|Mets-kibuvitsa õis
Kulinaarias
Mets-kibuvitsa viljad pole töötlemiseks head, sest need on väikesed ning vähese viljalihaga, kuid sobivad kuivatamiseks, et hiljem neist teed valmistada.
Biokeemiline koostis
Mets-kibuvitsa viljade C-vitamiini sisaldus on kurdlehise kibuvitsa omast mitu korda suurem, 1400-4000 mg 100 g toormassi kohta.
Julio Salinas
Julio Salinas (sündinud 11. septembril 1962 Bilbaos) on Hispaania endine jalgpallur, ründaja.
Koondisekarjäär
Hispaania jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1986–1996 56 mängu ja lõi 22 väravat.
Sillamäe Vanalinna Kool
Sillamäe Vanalinna Kool on kool Sillamäel.
Kool sai Sillamäe Vanalinna kooli nime 1998. aastal.
Jalaka tänav
Jalaka tänav on tänav Tartus.
Tänav saab alguse Aardla tänavalt ja kulgeb valdavalt lõuna suunas linna piirini, olles seejuures 1,87 km pikk. Teisel pool linna piiri kulgeb tee edasi Kuslapuu tänavani Kambja vallas, kus ta ka lõpeb. Aadressil Jalaka 34 asub Karete Konsum.
Vladimir Dejevi tänav
Vladimir Dejevi tänav oli Kuressaare ja Narva tänavate endine nimi. See anti tänavatele Nõukogude Liidu kangelase Vladimir Dejevi auks. Vladimir Dejevi tänava nime on kandnud:
Pulmaratsanik
Pulmaratsanik oli pulmanali eesti talupojapulmas.
Słonim
Słonim (transkribeerituna Slonim) on linn Valgevenes Hrodna oblastis, Słonimi rajooni halduskeskus. Asula nimi on leedu keeles Slanimas.
Linn asub Ščara jõe ääres. Kõige vanemad teated Ščara jõe vasakkaldal paiknevast puidust kindlusest pärinevad 11. sajandist, selle järgi on linn oletatavasti ka nime saanud (sõna «заслона» tähendas vanasti barjääri, eelposti). Hiljem on püütud Słonimi nime seostada ka elevantidega, kuid tulutult. Teine variant nime päritolu selgitamiseks on seostada seda vanabalti keelte sarnase kõlaga sõnaga madaliku kohta.
Haridust annavad kümme keskkooli, põhikool, muusikakool ja internaatkool. Linnas on seitse raamatukogu ja kino.
Ajalugu
Słonimi asulat on esimest korda mainitud aastal 1252, kuigi linna koha peal asus juba 11. sajandil puidust kindlus, mille Kiievi-Vene riik rajas leedu hõimude piirile. Kindlus käis korduvalt käest kätte, kuni 13. sajandi teisel poolel hõivas Leedu suurvürstiriik need Must-Vene alad lõplikult. Słonimi lipkond osales ka Grünwaldi lahingus.
Asula hakkas kuuluma Trakai vojevoodkonda. Aastal 1490 ehitas Kazimierz IV asulasse esimese kiriku (aastal 1775 ehitati selle asemele uus kirikuhoone, Słonimi Püha Andrei kirik). Aastal 1506 rüüstasid asulat tatarlased, kes põletasid maha ka vana puidust kindluse. Aastal 1520 läks asula Radziwillide valdusse ja sinna hakati ehitama uut kindlust.
Aastal 1531 sai Słonim Zygmunt I käest linnaõigused. Aastal 1558 kinnitati vastse linna õigus kaks korda aastas laata pidada.
Aastast 1560 oli linna omanikuks Hrehory Wołłowicz, seejärel aga (aastast 1586) Lew Sapieha. Tol ajal sai alguse ka Zamoście eeslinn. Alates 1569. aastast pärast ühinemist Poolaga hakkasid linnas misjonitööd tegema katoliku mungaordud. Mitmed mungaordud rajasid Słonimisse ka kloostrid. Aastal 1605 rajas Lew Sapieha linna esimese tikkimisvabriku. Asula tähtsusest annab tunnistust see, et Poola-Leedu seim kogunes aastail 1597–1685 just Słonimis.
17. sajandil asula tähtsus vähenes ja Venemaa tsaaririigiga peetud sõja ajal rüüstasid linna aastal 1655 Vene väepealiku Trubetski väed. Ligikaudu pooled linnaelanikud kas siis tapeti või küüditati.
Linna uus õitseng saabus 18. sajandi teisel poolel, mil linna omanikuks oli Michał Kazimierz Ogiński. Ta ehitas linna lossi ja taastas tikanditootmise, lisaks pani käima diivanitootmise. Mees oli suur muusikasõber ja tema eestvedamisel ehitati linna ooperi- ja balletiteater, selle juurde tekkisid aga balleti- ja muusikakoolid. Lisaks ehitas Ogiński ka kanali Ščara ja Jasselda jõe vahele. Słonimi linnas asus kanalil ujuvteater.
Aastast 1795 läks Słonim kolmandal Poola jagamisel Venemaa keisririigi koosseisu. Algul oli linn samanimelise kubermangu keskuseks, aga aastast 1801 kuulus asula Hrodna kubermangu. Aastal 1806 rajasid Puslowskid, kellele kuulus samuti osa tänapäevasest linna territooriumist, Słonimisse paberivabriku.
Esimese maailmasõja ajal oli Słonimis poliitvangilaager, kus viibis 17. novembrini 1918 ka Eesti Ajutise Valitsuse Ministrite Nõukogu esimees Konstantin Päts.
Teises maailmasõjas, NSV Liidu kallaletungiga Poolale 18. septembril 1939 hõivas Punaarmee linna ja idapoolsed Poola riigi alad. 1939. aasta novembrist kuulus Słonim Nõukogude Liitu. 26. juunil 1941 hõivasid linna Saksa väed. Teise maailmasõja ajal, aastail 1941 ja 1942, tapeti linnas ja selle ümbruskonnas ligi 17 000 kohalikku juuti. 10. juulil 1944 hõivas linna jälle Punaarmee. 1945. aastal liideti linn ametlikult NSV Liiduga. Poolakad kui linna suurim sõjaeelne rühm tõrjuti uutele Poola piiridele ning nende asemele tulid uued valgevenelased ja venelased mujalt NSV Liidust.
1991. aastast kuulub Slonim Valgevenele, mida valitseb 1994. aastast autoritaarselt venemeelne president Alaksandr Łukašenka.
Beatrice (film 1919)
"Beatrice" on Herbert Brenoni poolt Itaalias 1919. aastal loodud tummfilm.
Film jutustab Dante Alighieri kohtumisest Beatrice Portinariga. Kohtumine Firenzes jättis poeedile jälje kogu eluks.
Ulmikulised
Ulmikulised (Hypnaceae) on sugukond samblaid ulmikulaadsete seltsist.
Boodontinae
Boodontinae on madude alamsugukond.
Klassifikatsioon
Alamsugukonda Boodontinae klassifitseeritakse järgmised maoliigid:
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Colubridae seisuga 11.03.2014.
Nahklehine kibuvits
Nahklehine kibuvits (Rosa coriifolia) on roosõieliste sugukonna kibuvitsa perekonda kuuluv põõsaste liik.
Taim kasvab näiteks männikutes, mererannas, põõsastikes, teede ääres. Taim leidub Eesti lääne- ja loodeosas ning ta on paigutise levikuga.
Aasa tänav (Tartu)
Aasa tänav on tänav Tartus, Raadil.
Ta algab Kruusamäe tänavalt, kulgeb siis edela suunas, kuni teeb peaaegu täisnurkse pöörde paremale. Seejärel kulgeb ta Muru tänavani, kus lõpeb. Tänava pikkus on 640 meetrit.
Txiki Begiristain
Txiki Begiristain (sündinud 12. augustil 1964) on Hispaania endine jalgpallur, poolkaitsja.
Koondisekarjäär
Hispaania jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1988–1994 22 mängu ja lõi 6 väravat.
Laanik
Laanik (Hylocomium) on perekond samblaid laanikuliste (Hylocomiaceae) sugukonnast.
Eesti liigid
Selles perekonnas on Eestis kaks liiki: –
Krimmler Ache
Krimmler Ache on jõgi Austria Salzburgi liidumaa Pinzgau piirkonnas, Salzachi parempoolne lisajõgi Vorderkrimmlis Wald im Pinzgaus.
Selle org (saksa: Krimmler Achental) moodustab piiri Zillertali Alpide (läänes) ja Venedigeri rühma (idas) vahel, mis kuuluvad Kõrg-Tauernisse. Org algab Krimmli küla kohalt Krimmli koskede juurest ja ulatub Krimmlerkeesini Dreiherrenspitze mäel (3499 m). Krimmler Ache ise tõuseb Krimmler Törli juures u. 2500 m kõrgusel Obersulzbachtali orgu idas.
Krimmler Ache oru ülemises idapoolses nurgas on alpihütt Warnsdorfer Hütte ja keskosas Krimmler Tauernhaus.
Troitski
Troitski (vene keeles Троицкий) on:
Zbyszyce
Zbyszyce on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Nowy Sączi maakonnas Gródek nad Dunajcemi vallas.
Zbyszyce sai linnaõigused 1785. aastal, kuid kaotas need 1896. aastal.
Juhutöö
Juhutöid tehakse lepingu alusel eelnevalt kokkulepitud tingimustel.
Juhutöömajanduse (inglise keeles gig economy ) all tuntakse olukorda, kus tööturul pakutavast moodustavad suure osa ajutise iseloomuga tööd.
Juhutööliste kvalifikatsioon on erinev, alates nt seenekorjajatest ja lõpetades mingi ühenduse (SRÜ, NATO, EL) tasandil mingi teise ühenduse tasandil (ÜRO, mingi riik, riikide ühendus) tegutsevate nõustajatega (konsultandid).
Sõna (Tööamps ) on välja mõeldud iduettevõtte GoWorkaBit poolt, kes hakkas aastal 2014 pakkuma Eestis lühiajalisi paindlikke tööotsi ehk tööampse. GoWorkaBit kirjeldas aastal 2014 tööampsu järgnevalt: "Tööamps on lühiajaline tööots (kestusega kuni 140h), toredas ettevõttes. Sobib tublile ja motiveeritud inimesele ja ei eelda väga spetsiifilisi oskusi ja eelnevat kogemust."
Carl Axel Mothander
pisi|Carl Axel Mothander Carl Axel Mothander (14. jaanuar 1886 Stockholm – 29. aprill 1965 Stockholm) oli Rootsi sõjaväelane, ajakirjanik ja tõlkija, kes võttis osa Eesti Vabadussõjast ning elas aastatel 1928-1940 Eestis.
Elulugu
Carl Axel Mothander sündis 1886. aastal Stockholmis. Tema vanemad olid raenõunik Axel Mothander ja Beda Lagerholm. Lapsena tegi Carl koos vanematega reisi Eestisse. 1906. aastal alustas ta õpinguid Uppsala Ülikoolis õigusteaduse erialal. 1918. aastal osales ta koos Rootsi vabatahtlikega valgete poolel Soome kodusõjas sanitaarkompanii juhina, sealhulgas ka Tampere ja Viiburi lahingutes. Teenistuse lõpetas ta majori auastmes ja kasutas seda tiitlit elu lõpuni.
1919. aastal tuli Mothander Eestisse, et organiseerida Rootsi vabatahtlike tegevust Vabadussõjas. Temast sai rootslaste väeosa ülem, kuid tekkisid konfliktid ja segadus raha jagamisel ning Mothander vabastati ametist. Üheksa aastat hiljem, automatkal läbi Versailles’ lepinguga tekkinud riikide, vahepeatusega reisikaaslase Toompea-tuttavate pool, jättis talle sügava mulje Tallinna uhke siluett, kontrastiks pehkinud laudisega sadamakai ja korruptsioonist nakatunud tolliametnikud. 1928. aastal asus Mothander elama Eestisse ja abiellus Tohisoo mõisniku Gotthard von Wrangelli (1838–1905) tütre Benita von Wrangelliga (1878–1967). Nende elukohaks sai maja Tallinnas Toompeal ja Tohisoo mõisasüda, kus tegeleti põllumajandusega.
Mothander üritas olla vahendajaks eestlaste ja baltisakslaste vahel. Eesti Vabariigi loomisega olid baltisakslased ilma jäänud 700 aastat neile kuulunud võimust, privileegidest ja enamikust maast ning nende olukord oli keeruline. Ta osales ka Eesti Punase Risti tegevuses ja võttis hiljem osa Punase Risti komisjoni tööst, mis uuris teise maailmasõja ajal Katõnis toiminud Poola ohvitseride massimõrva.
Mothander lahkus koos naisega Eestist 1940. aasta sügisel, kui Punaarmee oli Eesti hõivanud ja piirid olid juba suletud. Tänu Mothanderi Rootsi kodakondsusele õnnestus neil üle noatera Eestist välja pääseda tingimusel, et jätavad maha kogu oma vara. Saksa okupatsiooni ajal aitas ta Rootsi rahvusliikmete abistamiskomitee direktorina korraldada 7000 rannarootslase Rootsi evakueerimise. Mothander elas elu lõpuni Stockholmis ning tegutses kirjaniku ja tõlkijana. Carl Mothander suri 1965. aastal.
Teosed
Carl Mothander on tõlkinud rootsi keelde A. H. Tammsaare "Kõrboja peremehe" (1938), samuti "Tõe ja õiguse" I osa, kuid sellele ei leidunud kirjastajat.
Bob Einstein
Stewart Robert "Bob" Einstein (20. november 1942 Los Angeles, California – 2. jaanuar 2019 Indian Wells, California) oli USA filminäitleja.
Marion Uuspõld
Marion Uuspõld (neiupõlvenimega Marion Magdalena Poom; sündinud 12. mail 1981) on eesti kunstnik, ajakirjanik ja produtsent.
Rava soo
Rava soo on soo Järva maakonnas Järva vallas. Soo pindala on 158 ha.
Marion Uuspõld
Uuspõld on lavakoomikute agentuuri Comedy Estonia produtsent. Ta on kirjutanud kolumne ajakirja Buduaar.
Aasta parim noor naisjalgpallur
Aasta parim noor naisjalgpallur on iga-aastane auhind, mis antakse Eesti parimale alla 21-aastasele naisjalgpallurile.
Kārklaiņi
Kārklaiņi on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Madona piirkonnas Ošupe vallas.
Kārklaiņi asub valla lääneosas Meirāni kanali kaldal. Praktiliselt on see osa naaberkülast Stūrmežs.
Marion Uuspõld
Marion Uuspõld on olnud abielus näitleja Jan Uuspõlluga, neil on poeg Fred.
Rava soo
Soo piirialal kasvab kaitstav tammik – Rava tammik.
Soo turbakihi paksus on kuni 3,8 m.
Idva soo
Idva soo on soo Järva maakonnas Türi linnast 5 km kaugusel. Soo pindala on 1205 ha.
Näärmekas kibuvits
Näärmekas kibuvits (Rosa rubiginosa) on roosõieliste sugukonna kibuvitsa perekonda kuuluv põõsaste liik.
Taim kasvab näiteks kuivadel niitudel, parkides, karjamaadel, teede ääres. Taim leidub Eesti lääne- ja loodeosas ning ta on paigutise levikuga.
Klāvāni
Klāvāni on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Madona piirkonnas Ošupe vallas.
Klāvāni asub valla kirdeosas.
Paolo Nori
Paolo Nori (sündinud 20. mail 1963 Parmas) on itaalia kirjanik ja tõlkija.
Ta on õppinud vene keelt ja vene kirjandust Parma Ülikoolis. Ta on tõlkinud vene keelest itaalia keelde Daniil Harmsi, Mihhail Lermontovi, Aleksandr Puškini, Nikolai Gogoli, Ivan Turgenevi, Lev Tolstoi ja Velimir Hlebnikovi loomingut.
Slavofiilid
Slavofiilid on Venemaa ainulaadsuse kaitsjad. Slavofiilid ülistasid Venemaa minevikku ja süüdistasid Peeter I selles, et ta katkestas tsaaririigi eripärase arengutee ning kehtestas vene rahvale võõrad lääne kombed.