cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thbilisi
Thbilisi (gruusia omaladinas Tbilisi, ajaloosündmuste kontekstis ka Tiflis) on Gruusia pealinn.
Thbilisi asub Kura (Mtkvari) jõe mõlema kalda terrassidel Ida-Gruusia keskel.
Thbilisi on kogu Kaukaasia peamine majanduskeskus ja transpordisõlm. Linnas on teaduste akadeemia, kolm ülikooli ja muid kõrgkoole, 14 teatrit, 20 muuseumi ja galeriisid. Linna edelaosas on tervisveeravila.
Linna ISO 3166 kood on GE-TB.
Rahvastik
Aastal 1989 oli linna elanike seas grusiine 66%, armeenlasi 12%, venelasi 10%, osseete 3%, kurde 2% ja kreeklasi 2%.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Thbilisi elanikest grusiine 84,2%, armeenlasi 7,6%, venelasi 3,0%, kurde 1,6%, aserbaidžaanlasi 1,0%, osseete 0,9%, kreeklasi 0,4%, ukrainlasi 0,3% ja teistest rahvustest inimesi 0,6%.
Nimi
Linna on nime saanud gruusiakeelsest sõnast thbili 'soe' kuumaveeallikate järgi, mille juurde linn (legendi järgi just nende allikate pärast) rajati ning millele omistati ravitoime. Allikatel on juba sajandeid kümbluskohad, kus on vänge väävlilõhn.
1936. aastani oli linna nimi Tiflis. Abhaasi keeles on linna nimi Kharth (Қарҭ).
Ajalugu
pisi|Kura jõgi Thbilisi asutajaks peetakse 5. sajandil pKr elanud Kharthli kuningat Vahtang I Gorgasalit. Ta valis selle koha uueks kuninga residentsiks Iveria vana pealinna Mtshetha asemele. Kindlus oli seal olemas arvatavasti juba 4. sajandil eKr.
Thbilisi on olnud mitme Gruusia riigi pealinn, kuid ka araablaste, türklaste ja teiste võõrvallutajate võimu all. Aastatel 1801–1917 oli linn Venemaa Kaukaasia piirkonna peamine administratiivne ja kaubanduslik keskus. Alates 1845. aastast valitses Venemaa siit Põhja-Kaukaasiat ja Taga-Kaukaasiat.
Esimest korda tegi Thbilisist kogu Gruusia pealinna David Ehitaja 1122. aastal.
Aastatel 1918–1921 oli Thbilisi iseseisva Gruusia pealinn. 1921. aastal vallutas linna Punaarmee ja Thbilisist sai aastani 1936 Taga-Kaukaasia SFNV ja aastani 1991 Gruusia NSV pealinn.
4.–10. märtsini 1956 toimus veretöö, milles hukkus hinnanguliselt 106–800 inimest.
Haridus
Thbilisis asub Thbilisi Riiklik Ülikool, mis asutati 26. jaanuaril 1918. Gruusias puudus selle ajani kõrghariduse omandamise võimalus, kuigi hariduse andmise traditsioonid ulatuvad kaugetesse aegadesse. Ülikooli avas Ivane Javahhišvili poolt juhitud haritlaste grupp kohe pärast Gruusia iseseisvuse väljakuulutamist. Kuigi Gruusia sai iseseisev olla ainult kolm aastat, jätkus heatasemelise hariduse andmine ülikoolis ka Nõukogude perioodil. Tol ajal rajati ka ülikooli poolt Gruusia Teaduste Akadeemia.
Ülikooli esimeseks rektoriks valiti keemik Petre Melikišvili. Avamise ajal oli õppejõude kokku 18, üliõpilasi 369 ning vabakuulajaid 89. Praegu õpib ülikoolis üle 30 000 üliõpilase. Õppeasutust juhivad professorite nõukogu ja rektorile alluvad ametnikud. Praegu on rektor filosoofiaprofessor Roin Metreveli.
Arhitektuur
Linna arhitektuuris peegeldub hommiku- ja õhtumaade kultuuri segunemine. Vanalinnale annavad keskaegse atmosfääri käänulised tänavad, basaarid ja lamedate katustega madalad majad rohkelt kaunistatud rõdudega.
Uuemad linnaosad on euroopalikud.
Linna ümbritsevad metsade, aedade ja viinamägedega kaetud mäenõlvad.
Transport
Thbilisisse ehitati Moskva, Leningradi ja Kiievi järel neljanda linnana Nõukogude Liidus metroo (Thbilisi metroo). Thbilisi kesklinnast 20 kilomeetrit kagu pool asub Thbilisi rahvusvaheline lennujaam.
Sport
Linnas tegutsev jalgpalliklubi Thbilisi Dinamo on riigi edukaim.
Artur Ranne
Artur Ranne (kuni 1936. aastani Artur Pastarus; 23. mai 1912 Narva – 14. juuni 1988 Tallinn) oli eesti muusik ja laulutekstide tõlkija.
Ranne õppis viiulimängu Narva Muusikakoolis ja aastail 1926–1929 Tallinna Konservatooriumis Alfred Papmehli õpilasena. Pärast noorteaja läbimist Eesti mereväes suunati ta miinilaevale Suurop, kus ta asutas ansambli, mille koosseisus mängis kuni 1934. aastani. Selle ansambliga liitus peagi ka Raimond Valgre, kellega Artur Ranne hiljemgi mitmes Tallinna restoranis koos mängis.
Alates 1933. aastast toimetas ta väljaannet "Modern lööklaulud", tõlkides selle jaoks ka laulutekste. Peagi kutsus ta väljaandele kaastööd tegema Raimond Valgre, kes aitas tal laule valida, noote joonistada ja varustada meloodiaid akordimärkidega. Samas väljaandes ilmusid ka Raimond Valgre esimesed laulud.
Pärast sõda mängis ta muu hulgas John Pori orkestris ja ENSV Riikliku Filharmoonia estraadiorkestris.
Mulan
Film põhineb legendaarse hiina naissõdalase Hua Mulani lool.
David Miller (poliitikateoreetik)
David Miller (sündinud 8. märtsil 1946) on inglise poliitikateoreetik.
Miller õppis Cambridge'i ja Oxfordi ülikoolides ning on Oxfordi ülikooli ühiskonna- ja poliitikateooria professor. Ta on tuntud eelkõige mõõdukat rahvuslust toetavate kirjutiste poolest.
Milleri arvates suudab ühiskonnale parimat heaolu pakkuda rahvusriik. Et see püsiks, on vaja seda toetavat kodanikkonda, kes oleksid omavahel ja riigi suhtes solidaarsed. Tema rahvusluse definitsioon ei põhine otseselt ei keelelisel, kultuurilisel ega etnilisel printsiibil, vaid pigem riigitruudusel, nii et rahvuslus on tal sisuliselt identne patriotismiga.
Angola korvpallimeeskond 2004. aasta suveolümpiamängudel
Angola korvpallimeeskond 2004. aasta suveolümpiamängudel
Đồng Hới lennujaam
Dong Hoi lennujaam (Sân bay Đồng Hới, Cảng hàng không Đồng Hới) on lennujaam Vietnamis Quảng Bìnhi provintsi keskuses Đồng Hớis.
Đồng Hớii lennujaama IATA kood on VHD, ICAO kood puudub.
Rajad on betoonkattega (pikkusega 2400 m).
Lennujaama kasutab lennufirma Vietnam Airlines.
Yukio Hatoyama
Yukio Hatoyama (鳩山由紀夫 Hatoyama Yukio, sündinud 11. veebruaril 1947) on Jaapani poliitik.
Hatoyama sündis tuntud poliitikute peres. Tema vanavanaisa Kazuo Hatoyama oli Jaapani Esindajatekoja spiiker, vanaisa Ichirō Hatoyama oli peaminister, kelle ajal taastati Jaapani diplomaatilised suhted NSV Liiduga, mis võimaldas Jaapanil astuda ÜRO liikmeks. Isa Iichirō Hatoyama oli välisminister. Ema Yasuko Hatoyama oli Bridgestone Corporationi asutaja Shojiro Ishibashi tütar ning sai oma isalt suure päranduse. Ema oli samuti poliitikas mõjukas, sest ta rahastas poliitilisi organisatsioone, sealhulgas oma poegade erakonda.
Yukiol on noorem vend Kunio Hatoyama, kes töötas Tarō Asō valitsuses sise- ja sideministrina. Kunio abikaasa Emily Hatoyama on sündinud ja kasvanud Austraalias, aga on rahvuselt samuti jaapanlane ja töötab Jaapanis televisioonis.
Yukio Hatoyama lõpetas Tokio Ülikooli 1969 ja Stanfordi ülikooli tööstusinsenerina 1976. Ta töötas 1976–1981 Tokio Tehnoloogiainstituudis assistendi ja 1981–1986 Senshu ülikoolis abiprofessorina.
Miyuki Hatoyamaga tutvus Yukio Stanfordis, kus Miyuki töötas Jaapani restoranis. Nad abiellusid 1975 pärast seda, kui Miyuki oli oma eelmise abielu lahutanud. Neil on poeg Kiichirō, kes töötab Moskva Ülikoolis.
Kuigi ta oli peaminister vähem kui aasta aega, jõudis ta palju korda saata. Ta kehtestas lastetoetuse ja taastas toetuse üksikemadele. Haridussüsteemi eelarvet suurendas ta 8,2%, sealhulgas keelustas ta õppemaksu riiklikes keskkoolides ja laiendas üliõpilaste stipendiumisüsteemi. Lisaks kehtestas ta toetused riisikasvatusega tegelevatele talupoegadele, laiendas töötuskindlustust kõigile töötajatele, kuid vähendas meditsiinilisi kulutusi tööta inimestele.
2. juunil 2010 teatas ta, et astub peaministriametist tagasi. Tema populaarsust oli kahandanud rahastamisskandaal. Nimelt oli ta saanud 4 miljoni USA dollari väärtuses annetusi, mis ei olnud kohaselt deklareeritud. Enamik sellest rahast pärines tema emalt, aga annetajateks oli märgitud ka surnud inimesi. Skandaal tõstatas tema usaldusväärsuse küsimuse. Prokuratuur otsustas tema vastu süüdistust mitte esitada, kuigi tema sekretär sai tingimisi vanglakaristuse ja Jaapani Ringhäälinguorganisatsiooni NHK väitel on raske uskuda Hatoyama kinnitust, et ta ei olnud võltsimisest teadlik.
Paul Ruus
pisi|Paul Ruus 1913. aastal koos kaaslasega Saaremaal vanavara kogumasPaul Ruus (12. oktoober 1891 Keeni vald, Valgamaa – 21. august 1974 Pärnu) oli eesti arst.
1912. aastal käis ta Muhus ning 1913. aastal Saaremaal Eesti Rahva Muuseumile vanavara korjamas.
1913. aastal oli ta Korporatsioon Ugala asutajate seas.
Täielik järjestus
Täielik järjestus hulgal H on selline lineaarne järjestus hulgal H, mille puhul iga hulga H mittetühi alamhulk omab vähimat elementi selle järjestuse suhtes (elementi a, mille puhul a ≤ x mis tahes elemendi x korral sellest alamhulgast).
Näited
x <z y siis ja ainult siis, kui |x| < |y| või (|x| = |y| ja x ≤ y). See järjestus näeb välja nii: 0 -1  1  -2  2  -3  3  -4  4  ...
Piisavad ja tarvilikud tingimused
Lineaarselt järjestatud hulk on täielikult järjestatud siis ja ainult siis, kui ta ei sisalda alamhulka, mis on antiisomorfne naturaalarvude järjestatud hulgaga tavalise järjestuse järgi.
Ei eksisteeri lõpmatult pikka kahanevat ahelat
Kui hulgal H on antud täielik järjestus, siis ei eksisteeri lõpmatult pikka kahanevat ahelat, st lõpmatut jada(a_i) hulgas H, mille korral iga i korral a_{i+1}<a_i.
Elementide eellased ja järglased ning vähim ja suurim element
Kui hulgal H on antud täielik järjestus, siis leidub hulgas H ilma eellaseta element, nimelt hulga H enda vähim element (seda nimetatakse nulliks ja tähistatakse 0). Eellaseta elemente võib olla rohkem, isegi lõpmata palju. Eellaseta elemente nimetatakse piirelementideks.
Elemendi järglane on üheselt määratletud või puudub. Kui element ei ole suurim element, siis tema järglane on määratletud kui temast suuremate elementide hulga vähim element. Suurim element võib leiduda või mitte; kui ta leidub, siis ta on ainus. Suurimal elemendil järglast ei ole.
Näited
Ilmselt on tegu täieliku järjestusega. Tõepoolest, kui alamhulka kuulub mingeid paarituid arve, siis on vähim nende seas ka alamhulga "vähim" arv (kõik paarisarvud on "suuremad"); kui aga temasse kuuluvad ainult paarisarvud, siis on vähim nende seas ka "vähim" selle täieliku järjestuse suhtes, sest paarituid arve, mis oleksid "väiksemad", lihtsalt pole. Selle täieliku järjestuse ordinaalarvu tähistatakse tavaliselt. Siin ei ole suurimat elementi, küll aga kaks ilma eellaseta elementi: 1 ja 2.
Transfiniitne induktsion
Kui hulk on täielikult järjestatud, siis saab kasutada transfiniitse induktsiooni tehnikat, et näidata, et antud väide kehtib selle hulga iga elemendi kohta. Matemaatiline induktsioon on transfiniitse induktsiooni erijuht.
Zermelo teoreem
Valikuaksioomist järelduv Zermelo teoreem väidab, et mistahes mittetühja hulka on võimalik täielikult järjestada.
Kui eeldada ülejäänud aksioome Zermelo-Fraenkeli aksiomaatikas, siis see väide on valikuaksioomiga samaväärne.
Selle teoreemi järgi saab reaalarvude hulka täielikult järjestada, kuid pole teada, kuidas seda teha.
Täieliku järjestuse pärandumine
Täielikult järjestatud hulkade otsekorrutis on leksikograafilise järjestuse järgi täielikult järjestatud.
Alglõik ja võrdlusteoreem
Täielikult järjestatud hulga mingist elemendist väiksemate elementide hulka nimetatakse selle täielikult järjestatud hulga alglõiguks.
Võrdlusteoreem ütleb, et iga kahe täielikult järjestatud hulga T1 ja T2 korral kehtib täpselt üks kolmest: 1) T1 on isomorfne T2-ga; 2) T1 on isomorfne T2 mõne alglõiguga; 3) T2 on isomorfne T1 mõne alglõiguga.
Ordinaalarvud
Täielikult järjestatud hulkade järjestustüüpe nimetatakse ordinaalarvudeks.
Ajalugu
Täieliku järjestuse ja täielikult järjestatud hulga mõiste võttis kasutusele Georg Cantor.
Moka (Hiiumaa)
Moka on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Käinast põhjas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Käina valda.
Moka piirneb põhjas Allika ja Mäeltse, läänes Kolga ja Nõmme ja idas Mäeküla külaga ning lõunas Käinaga.
Nimi
Kohanime tähendus pole selge. See võib tuleneda mõne Läänemaa ümberasuniku või kohaliku talupoja lisanimest. Küla on esmamainitud 1688 kujul Måckakülla.
Ajalugu
Moka küla kuulus ajalooliselt Putkaste mõisa alla. Küla kujunes 17. sajandil. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni andmetel oli külas 17 talu.
1835 said külaelanikud omale perekonnanimedeks nimed Aamisepp (Amisep), Andrusson, Brand, Hansmann, Hinno, Hinsberg, Johanson, Jürisson, Kattaka, Kingissepp (Kinkisep), Kurrae, Laid, Leitus, Murro, Nukki, Nõmm, Paljas, Saarna, Seffer, Steinberg, Tamm, Treialt, Uuskar, Uustalu (Ustallo) ja Viitamees (Widamees).
Moka küla koosseisu kuulus 1977–1997 Allika I küla.
Maarja Kivi
Maarja Meriste-Kivi (sünninimega Maarja Kivi; sündinud 18. jaanuaril 1986 Tallinnas) on eesti muusik ja laulja, endine ansambli Vanilla Ninja liige. Ta on lõpetanud Tallinna Saksa Gümnaasiumi.
Lauljakarjäär
Lauljakarjääri alustas ta 2002. aasta Eurolaulu võistlusel. Sama aasta lõpus liitus ta Vanilla Ninjaga, kus oli esilaulja ja bassimängija. Ta oli bändis kuni 2004. aastani. Teda hakkas asendama Triinu Kivilaan.
2005. aasta lõpus naasis Kivi lavale artistinimega Maarja ja põhjustas oma artistinimega Eesti muusikas segadust. Maarja-Liis Ilus, kes oli juba aastaid Maarja nime all oli laulnud, arvas, et identse nime kasutamine ei tule Maarja Kivile lauljana kasuks, kuna teda võidakse segi ajada Maarja-Liisiga.
2006. aastal naasis Kivi muusikasse ja tegi taas koostööd plaadifirmaga Bros Music, mis andis välja ka Vanilla Ninja plaate. Vaatamata endise bändi vastuolule Bros Musicuga, sujus Maarja koostöö plaadifirma ja produtsendi David Brandesega hästi. Anti singlid "Could You" ja "Shine It On" jõudsid mõlemad Saksamaal viiekümne parema hulka.
2007. aastal hakkas Maarja tegutsema Ameerika Ühendriikides, kus Maarja võttis nimeks Marya Roxx. Maarja hakkas tegelema rohkem metali ja raske rokiga. Ameerikas hakkas Kivi salvestama enda kirjutatud muusikat. Tema taustabändi liikmed on Paul Crook, John Miceli, Joey Vera.
Isiklikku
Ta sündis Riina ja Madis Kivi peres. Tal on õed Helen ja Kristi ning vend Vahur.
18. septembril 2004 abiellus Kivi Vanilla Ninja endise mänedžeri Renee Meristega. Neil on tütar Dora-Liisa (sünd. 22. septembril 2004) ja poeg Angus Martin (sünd. 7. augustil 2012 ).
Gallia
Gallia on roomlaste pandud nimi gallide (keltide) asualale, mis hõlmas täielikult tänapäeva Prantsusmaa, Luksemburgi ja Belgia alasid ning osaliselt Šveitsi, Põhja-Itaalia, Hollandi ja Saksamaa alasid. pisi|Gallia [[1. sajand eKr|1. sajandil eKr]]
Aleksander Trusa
Aleksander Trusa VR I/3 (6. oktoober 1886 Tartu – oktoober 1961 Tallinn) oli Eesti arst ja sõjaväelane (sanitaarleitnant, 1921).
Gallia
Keltide asualana
pisi|300px|Gallia Cisalpina
Robert Vaidlo
Elukäik
Ta sündis Tartus haritlasperes. Ta lõpetas 1940. aastal Tallinna Prantsuse Lütseumi. Enne Nõukogude armeesse mobiliseerimist 1941. aastal õppis paar semestrit Tartu ülikoolis.
Aleksander Trusa
Töötas Nõmme linnaarstina.
Gallia
Keltide asualana
Kuni 1. sajandi keskpaigani eKr oli Gallia keltide asuala, mis oli killustatud umbkaudu 80 alaks (civitas’eks). Piirkonda asustas 4 hõimu: belgid, gallid, akvitaanlased ja liguurid. Neil ei olnud ühtset riiki. Suguharude ühtsust kandsid druiidid – keldi usu preestrid.
Robert Vaidlo
Elukäik
Pärast sõda töötas ta Rahva Hääle ajakirjanikuna, lisaks tegi oma lasteraamatute põhjal lastesaateid Eesti Televisioonis ning kirjanduslikku kaastööd ajakirjale Looming ja ajalehele Kodumaa.
Aleksander Trusa
NKVD arreteeris ta 1946 ja ta viibis kuni 1947. aastani Harku vanglas.
Gallia
Rooma Gallia
, Rooma provintsid pisi|300px|Gallia haldusjaotus aastal 58 eKr Lõunaosa, Gallia Cisalpina alistasid roomlased 2. sajandi eKr alguses, muu Itaaliaga ühendati see 42 eKr. Gallia Cisalpina provints loodi 203 eKr. Tema keskuseks oli Mutina (tänapäeva Modena).
Teises Puunia sõjas (218-202 eKr). kui 218 eKr ületas Hannibal suure väega Ebro jõe ja tungis roomlastele ootamatult üle kahe massiivse mäestiku (Püreneed ja Alpid) Itaalia aladele, oli Hannibali vägdes lisaks kartaagolastele ka gallid. 2. sajandil eKr pöördus Provence´i Massalia rahvas Rooma poole abipalvega liguuride vastu. Rooma leegionid sisenesid Provence'i kolmel korral; aastal 181 eKr surusid roomlased maha liguuride ülestõusu Genova lähistel, aastal 154 eKr alistas Rooma konsul Optimus oxybiid ja decietid, kes ründasid Antibes't ja aastal 125 eKr surusid roomlased maha keldi hõimude liidu ülestõusu. Pärast seda lahingut otsustasid roomlased rajada Provence'is püsiasustuse. Aastal 122 eKr ehitasid roomlased keldi linna Entremont'i kõrvale uue linna, Aquae Sextiae, hilisem Aix-en-Provence. Aastal 118 eKr asutasid nad Narbonne'i ja 121 eKr moodustati Alpide taga, Lõuna-Gallias Gallia Narbonensis'e provints (Septimaania ja Languedoci alad, Sevennide mäestikust Alpideni). pisi|300px|Rooma impeerium, ca 116 aastal
Gallia sõjad
Gallia vallutamise viis 58–51 eKr lõpule Julius Caesar. 52 eKr toimunud Avaricumi lahingus said Gallid roomlastelt lüüa, Gergovia lahingus võitsid gallid roomlasi, kuid Alesia lahingus said gallid roomlastelt lüüa.
Caesari vallutusega viidi Gallia keldi tsivilisatsioonist ladina tsivilisatsiooni: Gallia romaniseerus, keldi kultuur taandus, druiidide tarkused kaotasid oma mõju, ülemkihi keeleks sai ladina keel. Gallia ülikutele avati Rooma senat (48. aastal). pisi|300px|Lääne-Euroopa 5. sajandi lõpul Vana-Rooma keiser (27 eKr–14 pKr) Augustus jaotas Gallia kolmeks osaks, mille keskuseks oli Lugdunum (Lyon).:
Frangi riigis
500. aastal läbi, kuid järgnevalt ta 507. aastal purustas Chlodowech läänegoodid Vouillé lahingus, Lõuna-Gallias ja haaras kontrolli Akvitaanias. Läänegootide kuningas Alarich II tapeti lahingus ja läänegoodid, kes suundusid Ibeeriasse. Chlodovech liitis aga oma riigiga enamiku Akvitaaniast ja läänegootide riigi pealinna Toulouse. 5. sajandi lõpus ja 6. sajandi alguses haarasid frangid peaaegu kogu Gallia enda alla ning Chlodovech I pani aluse Frangi kuningriigile. Frankide vallutused viisid Gallia germaani kultuuriruumi.
Robert Vaidlo
Isiklikku
Tema vend Osvald Vaidlo hukkus 1944. aastal Nõukogude okupatsioonivägede eest põgenedes.
Tallinna Reaalkool
Tallinna Reaalkool on gümnaasium Tallinnas, mis on asutatud 1881. aastal.
Asutamine
Algselt oli õppetöö saksakeelne ja toimus vastu linnamüüri paiknenud kolmekorruselises kivimajas aadressiga Lai 49, kuid juba aastal 1883 koliti ümber vastvalminud koolihoonesse Estonia puiesteel. Esimeseks direktoriks sai matemaatikaõpetaja Peter Osse.
Tsaariaeg
Tsaar Aleksander III algatatud venestuspoliitika tulemusena muutusid paljud õppeained venekeelseks. Vene õppekeelele üleminekuga venitati, kuid 1890. aastal sai see siiski teoks.
Aadressil Karjavärava promenaad 2/24 asunud Tallinna Peetri Reaalkooli direktor oli 1915. aastast Nikolai Kann, kes valiti ka 1. augustil 1920 Tallinna I Reaalkooli direktoriks. Ta oli esimene eestlane, kes oli avaliku keskkooli direktor. Kann õpetas saksa keelt ja ajalugu ning poisid kutsusid teda direks.
Tegevus Eesti Vabariigi loomisel
Nii iseseisva riigi rajamisel kui ka selle kaitsmisel vabadussõjas oli oluline roll ka Tallinna Reaalkooli õpilastel ja õpetajatel, eriti võimlemisõpetajal Anton Õunapuul. Ei tasu muidugi unustada, et ka paljud teised Reaalkooli õpetajad eesotsas hilisema direktori Karl Koljo, kauase võimlemisõpetaja Voldemar Resel-Resev ja joonistusõpetaja Roman Nymaniga käisid sõjas. 1917. aasta suvel sai Tallinna Reaalkooli õpetajast Anton Õunapuust ühtlasi ka Tallinna miilitsakomissar. Õunapuu asutas 1917. aastal õppuritest erilise üksuse (skaudirühma), mille ta nimetas Õppiva Noorsoo Rooduks. ÕN roodus osales 340 õpilast, kellest 82 olid Tallinna Reaalkoolist. Õunapuu loodud roodust sai esimene rahvusliku meelsusega jõud Tallinnas. pisi|339x339px|Tallinna Reaalkool 1930. aastatel 1917. aastal jätkus Venemaa sisemine lagunemine I maailmasõja tõttu. Kuigi oktoobripöördega võimule tulnud bolševikud võtsid eesmärgiks Venemaa väljatoomise I maailmasõjast, ei realiseerunud see plaan veel kohe. Saksamaa jätkas idarindel pealetungi ning 1917. aasta sügisel langesid Lääne-Eesti saared Saksamaa okupatsiooni alla. Saksa vägede edasiliikumine jätkus ning 23. veebruaril 1918 jõudsid Saksa väed Tallinna vahetusse lähedusse. Samal ajal valmistus enamlik võim evakueerumiseks – rüüstati, rööviti ladusid, kaos oli üldine. Vaja oli kord luua ja korra loojaks sai Õppiva Noorsoo rood. Anton Õunapuu juhtimisel suutsid Õppiva Noorsoo rood täies koosseisus ja Omakaitse üksus 24. veebruaril kindlustada linnas julgeoleku. Kooliõpilaste ülesandeks pärast relvade saamist oli kaitsta Eesti Panga hoonet, Toompead, Reaalkooli ja Postkontorit enamlaste ja siia jäänud vene sõdurite vastu. Tänu õpilaste hoolsale turvateenistusele Eesti Panga hoones õnnestus Päästekomiteel seal 24. veebruaril 1918 välja kuulutada Eesti iseseisvus. Juba järgmisel päeval langes Tallinn Saksa okupatsiooni alla.
Vabadussõda
28. novembril 1918 algas vabadussõda. Suurel osa rahvast ja enamikul maailmasõjast tüdinenud sõdureist puudus usk vabadussõja mõttekusse ja iseseisvuse säilivuse võimalusse. Meestenappus ja madal võitlusmoraal sundis sõjaväe juhtkonda astuma otsustavaid samme, et täiendada rindeväeosi, eriti soomusrongide meeskondi. Uute väeosade komplekteerimiseks läksid Johan Laidoner, P. Kann ja Johan Pitka Beljajeva kooli noori värbama. Tänu sütitavale kõnele suudeti 200 poisist värvata 125, kellest kaksteist olid realistid. Kui kindral A. Tõnisson uusi vabatahtlikke üksusi üle vaatas pidi ta tõdema, et jalaväe üksuseks on neid liiga vähe ja seetõttu määrati nad Soomusrongile nr. 2. Realistide üksuste tarbeks eraldati kaks esimest vahet rongi otsas. Soomusrong nr. 2 läks sõtta kõigest kümne vaguniga, kuid sõja lõpus oli neid juba tervelt kakskümmend. Algselt baseerus soomusrong nr. 2 Aegviidus, kust esimene lähetus oli 28. detsembril 1918 Tapa linna tagasivallutamine, mis aga ebaõnnestus. Esimesed tõelised tuleristsed sai aga üksus samal päeval Anna mõisa all. Rindel oli olukord kehv, ligi 12 000 mehest 6000 olid deserteerinud oma väeüksusest ning läinud tagasi koju. Kõige parem olukord oli soomusrongidel. Soomusrongide koosseis püsis koos, sest see koosnes pea ainult vabatahtlikest ja ohvitseridest.
Detsembris 1918 pandi Tallinna Reaalkooli hoonetes lipnik Leopold Tõnsoni algatusel alus Kalevlaste Malevale, ametlik luba sõjaministeeriumi poolt anti 16. detsember 1918. Organiseerijate hulgas oli ka Reaalkooli võimlemisõpetaja Anton Õunapuu, kellest sai kalevlaste kuulipildujakomando pealik ja Otto Tief. Juba 20. detsembril 1918 alustas Reaalkooli kantseleis tegevust vabatahtlike vastuvõtu büroo, mida juhtis Leopold Tõnson. 22. detsembriks oli kalevlastel koos üle kahe rühma jagu mehi. Kalevlased olid vaevalt nädala õppust saanud kui Johan Pitkalt tuli käsk teha dessant Loksale, sellest võttis osa 60 meest. Enne lõplikku Viru rindele Jõelähtmesse minekut oli Kalevlaste Malevas 250 meest. Just kalevlaste ja ka soomlaste abiga suudeti taganemisele lõpp teha. Kuuldused lisavägede saabumisest innustas ka teistel rinnetel olevaid sõdureid niivõrd, et kõik vaenlase rünnakud löödi tagasi. Seda momenti, koos inglaste laevastiku saabumisega võib pidada pöördelisteks momentideks vabadussõjas. pisi|Vabadussõjas langenud Tallinna õpetajatele ja õpilastele pühendatud mälestusmärk, mida kutsutakse ka Reaali Poisiks Esimene realistist õppursõdur, kes vabadussõjas 8. detsembril 1918 hukkus oli Harald Triigel. Algselt maeti ta Järve mõisa ühishauda, kuid tema isa kaevas 1919. aastal surnukeha sealt välja ning mattis Haraldi surnukeha ümber praegusele Siselinna kalmistule. 9. mail 2000 paigaldas Tallinna Reaalkool kangelassõduri mälestuse jäädvustamiseks tema hauale väärika hauatähise, mida käiakse igal aastal Reaalkooli poolt 8. detsembril külastamas. Kolmteist päeva hiljem, 21. detsembril 1918 langes järgmine realist – Gunnar Dobka. Matusetalitlus toimus Niguliste kirikus ja maeti Tallinna Kopli surnuaiale. Matmispaik on kadunud olematusse koos rüüstamiste ja tasandamistega. Mõniste mõisa kaitstes kalevlaste ridades kolmas realistist õppursõdur – Eugen Seeberg. Matusekorraldused toimusid Jaani kirikus ning ta maeti Kopli surnuaiale – haua saatus on sama mis Dobkal. Artur Sisask oli soomusrong nr. 2 sõdur. Ta hukkus 19. märtsil 1919, kui soomusrong nr. 2 dessantrühm koos mereväelaste ja soomusrong nr. 1 meestega läks Orava mõisa tagasi vallutama.
Märt Karmo väitel osales vabadussõjas 84 realisti (kõik ei olnud siiski rindel). Gustav Adolfi Gümnaasiumis oli õppursõdureid 129. Kõigi Tallinnast vabadussõjas langenud õpilaste ja õpetajate auks seisab Tallinna Reaalkooli kõrval 1927. aastal rajatud monument – Reaali Poiss – mis on ühtlasi ka vanim vabadussõja monument Tallinnas. Skulptor oli Ferdi Sannamees ja arhitekt Reaalkooli vilistlane Anton Soans. Lisaks monumendile on vabadussõjas langenud neljale õpilasele ja Õunapuule tehtud marmortahvel, mis asub Reaalkooli aula seinal, mis avati 24. veebruaril 1923.
Teine maailmasõda
Kuna 1939. aasta 23. augustil Saksamaa ja NSV Liidu vahel sõlmitud mittekallaletungilepinguga läks Eesti NSV Liidu mõjusfääri, kutsus Hitler Eestis elavad baltisakslased tagasi kodumaale. 1939. aasta sügisel lahkus seetõttu ka 1919. aastal Tallinna Reaalkoolis tööd alustanud matemaatika-, füüsika- ja komograafiaõpetaja Paul Ederberg, hüüdnimega Pudi. Saksamaal töötas Pudi samuti õpetajana, viimased teated pärinevad tema kohta 1945. aasta maist. Peale Paul Ederbergi lahkus veel teisi õpetajaid ning õpilasi.
1940. aasta sügisel, pärast Eesti Vabariigi okupeerimist Nõukogude liidu poolt algas õppeaasta paljude muutustega: osaliselt oli muutunud õpetajaskond, palju muutusi oli õppetöös. Kool nimetati Tallinna II Gümnaasiumiks. Näiteks tagandati 7. augustist 1940 ametist 1936. aastast kooli direktorina töötanud Karl Koljo. Veel 25. jaanuaril 1940 oli direktor Karl Koljo pannud klassijuhatajatele südamele, et nad vankumatult kaitseksid ja sisendaksid õpilastele Eesti iseseisvuse säilitamise üllast mõtet. 1940. aasta sügisel tühistati Eesti Vabariigi aegne koolisüsteem ning tekkis kurioosum, et kolmanda klassi õpilased “edutati” teise klassi. Samas muutus kooliõpilaste hulgas populaarseks male mängimine. Olud soodustasid ka pimesimänge, sest kui kooli kogunemistel pidi kuulama igavaid poliitilisi kõnesid, siis jäid poisid grupiti seisma ja veetsid aega malet mängides – üksteisele vaikselt käike pomisedes. 19. augustist 1940 kuni 1. augustini 1941 nimetati Tallinna II Keskkooli direktori kohuste täitjaks Anton Lipping.
1940. aastal võeti aulast maha marmortahvel. Punavõimud võtsid 1940. aasta sügisel maha ka vabadussõjas langenud õpilaste ja õpetajate auks püstitatud mälestussamba ehk Poisi. Pärast võimuvahetust 1941. aastal andsid Saksa okupatsioonivõimud loa mälestussamba taastamiseks, aulas taasavati ka marmortahvel. Edasi toimus koolitöö enamjaolt normaalselt kuni 1944. aasta märtsipommitamiseni, mille tõttu katkestati ka koolitöö. Kuigi pommitamise käigus sai Reaalkooli hoone tugevalt kahjustada, ei olnud purustused sedavõrd karmid kui kõrval asuva Estonia omad – teater oli täiesti varemeis. Kuigi ümberringi oli hävitustöö suur, pääses Poiss imekombel pommitamisest puutumatuna.
Pärast punavõimude uut võimuletulekult kõrvaldati 1945. aastal Reaalkooli aulas asuv marmortahvel ja 1948. aastal hävitati ka Reaali Poiss. Õppetöö jätkus 16. oktoobril 1944 ja segase aja tõttu vahetusid direktorid tihti.
Balrog
Balrog on tegelasi J. R. R. Tolkieni triloogias "Sõrmuste Isand".
Morgothi Balrog on kurjus Muistsest Maailmast. Ta on nii vari kui ka tuli, tugev ja kohutav. Ta on kaua olnud Caradhrase mäe all Morias vaikselt, kuid päkapikud oma ahne kaevamisega äratasid selle muistse aja koletise. Haldjad on öelnud: "Oleme kaua peljanud, et Caradhrase all magab õud".
Balrogiga võideldes kukub Gandalf Moria sügavikku. Kuid nende võitlus pole veel sellega läbi. Nad maanduvad allolevasse kuristikku ning Gandalf alistab Balrogi.
Välislingid
Figuren in Tolkiens Welt מיאר
Tallinna Reaalkool
Nõukogude okupatsioon
Aastatel 1945–1949 vahetus direktor viis korda. Siis sai Tallinna 2. Keskkool esimese naisdirektori – Emilie Pertelsi, kes oli Reaalkoolis ametis aastatel 1949–1953. Kuigi Pertels oli Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei liige, ei kõnelnud ta parteipoliitikast kunagi ega ilmutanud ka entusiasmi ametliku ideoloogia propageerimiseks. Samuti polnud ta leppimatult eestikeelse õppe ega eestimeelsete ilmingute vastu. Pertelsi peamiseks jäljeks Tallinna Reaalkooli ajaloos loetakse lõpukella traditsiooni, mis tema ametiajal tekkis.
Pertelsile järgnes Aleksei Tsõgankov, kelle hüüdnimi oli Paša (ametis aastatel 1953–1970). Tsõgankov õpetas ka NSV Liidu ajalugu. Ajapikku sai temast kooli patrioot, kes tuli edukalt toime ideoloogiliste suuniste ja kooli praktilise elu sidumisega. Ta pani 1955. aastal aluse jaanuarikuistele vilistlaspäevadele, mis asendasid 29. septembril peetavaid vilistlaspäevi. Tänini peetakse vilistlaspäeva Reaalis jaanuari viimasel laupäeval. Tema ajal muudeti ka kool segakooliks ning ehitati peahoone kõrvale algklassidele mõeldud abihoone, mille nimetus kõnepruugis on Väike Maja.
Koolimaja
1881. aasta 10. juunil võttis Tallinna linnavalitsus vastu otsuse ehitada Tallinna Peetri Reaalkoolile uus koolihoone. Asukohaks valiti avar ja suur väljak praeguse Estonia puiestee ja Georg Otsa tänava nurgal. Tallinna Reaalkooli peahoone on ehitatud uusklassitsistlikus stiilis ning püstitati 1881–1883 rahvusvahelisel arhitektuurikonkursil väljavalitud projekti järgi, arhitekt Max Höppener, insener Carl Gustav Jacoby. Kolmekorruselise, lameda kelpkatusega historitsistliku hoone peafassaadi liigendab rustikaalsete pilastritega portikus, mille lõpetab kolmnurkne frontoon. Peakorruseid kaunistavad pilastrid ja karniisid. Külgfassaadile avanevate aula akende vahele on paigutatud karüatiidid, skulptor August Volz.
Hoone on üldjoontes säilitanud oma algse plaanilahenduse. Ruumid on paigutatud ümber keskse piduliku trepikoja ja selle kõrval läbi II ja III korruse ulatuva aula, millesse galeriina avanevad III korruse koridorid. Paraadtrepp annab majale pidulikkust, tagades ühtlasi koridoridele piisava valguse. Peatrepp ühendab omavahel kolme korrust 106 astmega, kõrvaltrepid viivad aga neljandale korrusele 196 astmega. Peatrepil kõnnitakse traditsiooniliselt ainult nii, et käsipuu jääb alati paremale käele. pisi|Karüatiidid Georg Otsa tänavapoolsel fassaadil Aastatel 1999–2000 toimusid Tallinna Reaalkoolis põhjalikud restaureerimistööd, mis lõppesid 2000. aasta septembris. Vastav projekt koostati 1998.–1999. aastal AS Tallinna Restauraator projektibüroos, autoriteks arhitekt Katrin Etverk ja sisekujundaja Tiiu Lõhmus, teostus AS Merko Ehitus. Hoonele on lisandunud IV korrus, muutmata hoone ajaloolist välisilmet. Võimaluste piires on taastatud teadaolevad algsed värvilahendused. Töid alustati 1999.a välisvõrkude paigaldamisega, paralleelselt alustati ettevalmistusi välisviimistlustöödeks ja uute trepikodade juurdeehitamiseks, siseruumides tehti lammutustöid ja avati konstruktsioone.
Koolisõrmus ja lõpumärk
Järgmisel aastal, 1925 korraldati aga juba uus konkurss, mille võitis Alfred Kang-Kaingi. Tema loodud kujunduses võib juba ära tunda kõigi hilisemate Reaali lõpumärkide algkuju. “Endisaegne romb oli kaotanud oma võrdkülgsuse ning asendatud kahe rombi ja ühe kolmnurgaga. Väiksem, valge romb märgi ülaosas kannab lennu numbrit. Sinivalgete püstkriipsudega (Tallinna ja Reaalkooli lipu värvid) kolmnurk on aluseks väiksemale rombile ning kannab teise kihina teksti “T I R”. Rombi läbivad musta ja kullaga kaunistatud stiliseeritud tiivad (kummalgi kuus hoosulge) viitavad Reaalkooli mütsi värvidele”.
Nagu eelnevalt kirjas oli 1940. aastal alanud punaokupatsioonist alates lõpumärkide tegemine keelatud, mis tähendas, et tekkis vajadus sümboli järele, mis ühendaks kõiki Reaalkooli lõpetajaid. Valik langes lõpusõrmuste kasuks. See komme jätkus ja kinnistus Saksa okupatsiooni ajal (1941–1944), kuigi sõrmuste tegemine ja kandmine oli koolipoistele ka siis keelatud. Väidetavalt tehti esimesed sõrmused juba 1938. aastal. 1939. aasta sõrmusel oli ovaalsel plaadil R-täht ja tammelehed. Seega ei saa väita, et üksnes lõpumärkide keelustamine oli põhjuseks, miks lõpusõrmuseid valmistama hakati. Samas oli lõpumärkide keelustamine üheks põhjuseks, miks sõrmuste tegemine muutus traditsiooniks.
1940. aasta sügisel otsustas tollane lõpuklass, et tellib endale samuti kooli lõpusõrmused ning esialgu sooviti eeskujuks võtta 1939. aasta sõrmusest. Siis jõuti aga järeldusele, et too tammelehtedega versioon ei sobi ning lõpuklassis õppiv Heino Juurikas, kes oli hea joonistuskäega, tegi uue kavandi – ümmargusel mustal emailplaadil tosinnurga sisse “R” tähe. Heino Juurikas joonistas ja sõrmusele ka Reaali deviisi “Üks kõikide, kõik ühe eest”.
Nõukogude okupatsiooni ajal olid koolisõrmused kujunduselt üsna sarnased praeguste sõrmustega. Need olid samuti hõbedast, keskel mustal taustal koolimärk. Põhiline erinevus seisnes selles, et praegu on sõrmustel R-täht ja tol ajal oli IIK. Lisaks oli tammelehtede ning teksti kujundus veidi teistsugune ja koolimärki ümbritsevatel sakkidel puudus punkt, mis praegustel sõrmustel on. Nii praegustel kui tollastel sõrmustel on kooli deviis, kuid sõnastus on veidi erinev. 100. lennu sõrmustel on kiri „Üks kõikide, kõik ühe eest“ ning praegustel „Kõik ühe eest, üks kõikide“.“
Hoolimata sellest, et sõrmused ei tohtinud olla R-tähega, lasid pea igast lennust mõned inimesed omale R-iga sõrmused teha. Kõiki sõrmuseid pidi küll kontrollima, kuid väga suure põhjalikkusega seda siiski ei tehtud. Osa õpilastest lasi hiljem IIK R-i vastu välja vahetada. Need, kellel oli sugulasi, kes olid varem Reaalkoolis õppinud, kandsid vanu sõrmuseid, millel oli samuti R-täht.
Lipp
1881. aastal rajatud Tallinna Peetri Reaalkool sai esimese lipu lastevanematelt kingitusena 1884. aastal, kui avati pidulikult Reaalkooli uus õppehoone.
28. septembril 1991 ehk 110. aastapäeva eelpäeval pühitseti Kaarli kirikus uus koolilipp, millel oli kirjas Tallinna Reaalkool ning lõpumärgil R-täht.
Tallinna Reaalkooli 120. aastapäeva puhul 2001. aastal õnnistati Kaarli kirikus sisse tänini kasutusel olev koolilipp, kus enam ei olnud tõrvikut ning kirjad olid valget värvi. Lippu kasutatakse riiklikel tähtpäevadel ja kooli pidulikel üritustel: esimesel koolipäeval, lõpumärgi ja viimase koolikella aktusel, vilistlaspäeval, kooli juubeliaktusel ja laulupidude rongkäikudel. Lippu kannavad abituriendid, lipu üleandmine toimub kevadel lõpuaktusel.
Marmortahvel
Reaalkooli ajalooliseks väärtussümboliks on kujunenud marmortahvel. Marmortahvel avati 1923. aastal kooli aulas Vabadussõjas langenud õpetaja Anton Õunapuule ja neljale realistile – Harald Trigelile, Gunnar Dobkale, Artur Sisaskile ja Eugen Seebergile. Lisaks nimedele on tahvlil märgitud ka langemise aasta ja koht.
Hendersoni saar
thumb|Hendersoni saar Hendersoni saar on asustamata saar Vaikse ookeani lõunaosas koordinaatidega. Asub umbes 200 km kaugusel nii Pitcairnist kui Oeno atollist ja 360 km kaugusel Ducie atollist. Kuulub Suurbritannia meretaguste alade hulka kuuluva Pitcairni koosseisu. Saare pindala on 37,3 km ja selle moodustab ookeanist kuni 33 m kõrgusele väljaulatuv koralse päritoluga lubjakivipangas. Saarel puudub alaline magevee varu. Saarel kasvab 9 endeemset taimeliiki ja elab 4 endeemset linnuliiki.
Majuro atoll
thumb Majuro (maršalli Mājro) on Marshalli Saarte atoll, mida nimetatakse riigi pealinnaks. Atolli moodustavate saarekeste kogupindala on umbes 9,7 km2, kuid nad ümbritsevad umbes 295 km2 laguuni. Atolli idapoolsetel saartel (Delap, Uliga ja Darrit), paikneb suurem osa asustusest, seal elab umbes 25 400 inimest.
Tallinna Reaalkool
Marmortahvel
Igal vabariigi aastapäeva aktusel pühendatakse hetk marmortahvli vaatamisele ja langenute meenutamisele.
Hendersoni saar
Ajalugu
Euroopale avastas saare arvatavasti 26. jaanuaril 1606 Portugali meresõitja Pedro Fernandes de Queirós, kes andis selle nime: San João Baptista. Uuesti leiti saar 1819. aastal Briti laevakapteni James Hendersoni poolt, kelle järgi sai saar ka oma tänapäevase nime. thumb|left|Saare põhjarannik
1820. aasta detsembris sattus saarele kašeloti poolt uputatud Ameerika vaalapüügilava Essex meeskond. Nad veetsid saarel umbes nädala, mille järel enamus mehi otsustas paatidel saarelt lahkuda. Saarele jäänud kolm meest päästeti peale seal veedetud 107 päeva 1821. aasta 18. aprillil.
Tallinna Reaalkool
Pudi rida
Pudi rida on realistidele iseloomulik liikumisviis, mida kasutatakse nii tähtsatel koolisündmustel kui ka väljaspool kooli, näiteks spordivõistlustel auhinnale järele minnes. Pudi reas kõnnitakse üksteise järel, käed selja taga, tõsine ilme näol. Kindlasti tuleb välja kõndida kõik täisnurgad.
Pudi Rida on saanud nime legendaarselt eestiaegselt füüsikaõpetajalt Paul Ederbergilt (hüüdnimega Pudi). Tema õpilased on kirjeldanud, et ta kehastas oma õpetatavaid aineid ehk oli täpne, abstraktne ja kuiv. Ilmselt just tänu sellele kujunes õpilastel Pudi klassi minnes välja komme õpetaja kõndimisviisi matkida. Kuigi selline kõndimisviis oli seotud ühe kindla õpetaja ja tema õpilastega, on see komme kestnud tänini ning omandanud olulise koha Reaali identiteedis.
Hendersoni saar
Ajalugu
Arheoloogilised uurimised on kinnitanud, et saar oli asustatud umbes 800 kuni 1000 aastast meie aja järgi kuni umbes 16. sajandini. Leidude järgi on kindlaks tehtud, et saare elanikel oli pidev kaubavahetus piirkonna teiste saartega nagu näiteks Mangarevaga.
Tallinna Reaalkool
Märgiaktus ja -pidu
Viimase aasta sügisel saavad abituriendid ja nende poolt valitud õpetajad märgiaktusel lõpumärgid.
Hendersoni saar
Ajalugu
1988. aastal võeti saar UNESCO maailmapärandi nimistusse sealse linnustiku ja puutumatute fosfaadivarude tõttu.
thumb|Pitcairni saared
Tallinna Reaalkool
Märgiaktus ja -pidu
Õhtusel tantsupeol osalevad kõik gümnaasiumi õpilased. Kell 21.00 laulavad abituriendid nooremad õpilased majast välja salmiga: “Välja, välja koolimaja seest, sest aeg on minna tudule, kel märki pole ees!”. Seejärel lunastatakse märgid kindla rituaali järgi.
Uute gümnasistide ristimine
Uute gümnasistide ristimine on mitteametlik nädalapikkune gümnaasiumisse sisseelamise periood, mida korraldavad abituriendid. Ristimine algab laupäevale langeva tutvumispeoga, hõlmab erinevaid võistluseid ning kulmineerub flash mob 'i ja uute gümnasistide sisseõnnistamisega.
Lõpukell
Viimasel koolipäeval tullakse kooli rahvariietes. Toimub aktus, mille lõpetab Konstantin Türnpu “Lahkumise laul”. Viimast korda heliseb kell 12 korda. Pärast seda, kätest kinni, käiakse läbi kooliruumid, staadionipiirded ja Raekoja plats. Pidu lõpeb Rocca al Mare Vabaõhumuuseumis pikniku ja rahvalike mängudega.
Särgava pea pesu
Ernst Peterson Särgava oli kauaaegne Reaalkooli eesti keele õpetaja ja kooliinspektor. Talle püstitatud mälestusmärk asus algselt Kadrioru pargis. 1998. aastal paigaldati sammas realistide ettepanekul ümber Tallinna Reaalkooli ees olevale haljasalale. Samal aastal sai alguse ka Särgava peapesu traditsioon, mida järgides pesevad kooli abituriendid igal aastal Särgava sünniaastapäeval 29. aprillil ta pea puhtaks. Kuna samba hüüdnimi on Habe, kutsutakse seda toimingut ka Habe(me) peapesuks. Särgava haual Metsakalmistul süüdatakse traditsiooniliselt küünal kell 18.00.
Vilistlaste päev ehk Reaali Sumin
Iga aasta jaanuari viimane laupäev on vilistlaspäev. Päeval võetakse õpilastega mõõtu korvpalli- ja võrkpalli turniiril Grand Prikk. . Õhtul on klasside kokkusaamised koolimajas ehk Reaali Sumin.
Villemi
Villemi on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Käinast põhjas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Käina valda.
Tallinna Reaalkool
Reaali Ramm
Georg Lurichi mälestuseks peetakse võistlust Reaali Ramm, kus selgitatakse välja tugevaim realist.
Villemi
Villemist põhjas asub Tammela, läänes Ristivälja, edelas Allika, lõunas Putkaste, kagus Kogri ja idas Kaasiku küla.
Tallinna Reaalkool
Vabariigi aastapäeva tähistamine
pisi|Mälestusüritus monumendi juures Vabadussõjas langenutele Reaalkooli juures. Iseseisvuspäev Igal aastal vabariigi aastapäeva eel asetavad Vabadussõjast osa võtnud kolme Tallinna kooli (Tallinna Reaalkooli, Jakob Westholmi Gümnaasiumi ja Gustav Adolfi Gümnaasiumi) õpilasesindused ja direktorid ühise pärja Vabadussõjas langenud õpilaste ja õpetajate ausambale. Tseremoonial osaleb Tallinna linnapea.
Villemi
Nimi
Kohanimi võib lähtuda isikunimest Villem või Villamaa külanimest. Kohanime on esmamainitud 1709. aastal kujul Willemä by.
Tallinna Reaalkool
Presidendiaktus
Eesti Vabariigi juubeliaastapäeval, iga viie aasta järel, toimub Reaalkooli aulas aastapäeva aktus vabariigi presidendi osavõtul. Pidulikul aktusel osalevad Vabadussõjast osa võtnud Tallinna koolide (Tallinna Reaalkooli, Jakob Westholmi Gümnaasiumi ja Gustav Adolfi Gümnaasiumi) esindajad.
Villemi
Loodus
Villemi küla põhjaosa läbib Vaemla jõgi, keskosas on Ristivälja peakraav. Külas asub Antu kivi.
Tallinna Reaalkool
Kooli aastapäev
Kooli aastapäeva tähistatakse iga aasta 29. septembril ühise piduliku sünnipäevatordi söömisega, kus autasustatakse kõige väljapaistvamaid õpilasi (näiteks rahvusvaheliste olümpiaadide võitjaid). Samas antakse õpilastele üle ka Tallinna Reaalkooli tegevuse edendamiseks loodud fondide stipendiumid.
Villemi
Ajalugu
Villemi kuulus ajalooliselt Vaemla mõisa alla. Kohanimi esines 17. ja 18. sajandil Lelu küla all, kuid omaette küla oli olemas 1709. 1835 oli külas kaheksa talu, mille elanikud said omale perekonnanimedeks nimed Alt, Heinapuu (Heunapu), Jõpiselg (Jõpiselja), Karjamaa, Koddir, Kogerman (Koggerman), Kõrv (Kõrw), Laandna, Laasmaa, Laur, Läkk (Läk), Nõel, Paakspuu (Pakspu), Rida (Ridda), Rüütelmann (Rütelman), Sooba, Tampõld (Tampõlt), Under ja Vöörtmann (Wörtman).
Tallinna Reaalkool
Reaali Poiss
Reaali Poiss on Tallinna Reaalkooli ajaleht, mis on ilmunud 1997. aastast saadik sagedusega üks kord kuus. Leht ilmub juhtkonnast sõltumata ning kajastab nii koolielu puudutavaid teemasid kui avaldab ka õpilaste arvamusartikleid.
Villemi
Ajalugu
Villemi kuulus 1977–1997 Vaku küla koosseisu.
Taristu
Villemi läänepiiriks on Kärdla–Käina maantee, mille edelaosas asuvad Ristivälja ja Allika bussipeatus. Küla lõunaosa läbib Allika–Vaemla tee.
Sündinud 20. veebruaril
''Siin loetletakse 20. veebruaril sündinud tuntud inimesi.
Hiina korvpallimeeskond 2004. aasta suveolümpiamängudel
Hiina korvpalli meeskond 2004. aasta suveolümpiamängudel
Robert Sinka
Robert Sinka (14. august 1894 Tallinn – 31. mai 1970 New York) oli Tartu Ülikooli dotsent, eesti päritolu arst ning Tartu linnapea aastatel 1939–1940 ja 1941.
Elulugu
Sinka sündis Tallinnas käsitöölise pojana. Lõpetanud Tallinna Nikolai gümnaasiumi kuldaurahaga 1914, ta astus Peterburi Sõjaväe Arstiteaduse Akadeemiasse, kus õpingud Vene revolutsiooni tõttu katkesid. Pärast Vabadussõjas osalemist viis ta oma õpingud lõpuni Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas 1921. aastal. Akadeemiliselt kuulus Sinka EÜS Põhjalasse.
1922. aasta asus Sinka tööle äsjaavatud Tartu Emade ja Laste Nõuandla juhatajana. Selle töö kõrvalt püüdis ta väikelaste toitumishäirete põhjusi välja selgitada, keskenduses eriti skorbuudi uurimisele. Ta kirjutas ja avaldas mitu artiklit ning kaitses 1930. aastal doktoritöö ("Lastejahudega tekitatud merisigade skorbuudist"). Eradotsendiks sai Sinka Tartu ülikoolis 1932. aastal, viis aastat hiljem valiti ta ka dotsendiks. Sinka kuulus ka Tartu spordiseltsi Kalev juhtkonda, olles seal mitu korda kas esimees või abiesimees.
Tegevust omavalitsuse alal alustas Sinka 1934. aastal, kui ta nimetati Vabariigi Valitsuse poolt Tartu linnanõunikuks. Ta juhtis sotsiaalosakonda, keskendudes hoolekande ja tervishoiu osakondadele. 1938. aastast määrati Sinkale ka linnapea asetäitja ülesandeid. 11. detsembril 1939 määrati ta Tartu linnapeaks. Juunipöörde algusjärgus läks Sinka sündmustega kaasa ja käsitles toonaseid sündmusi demokraatlike ja positiivsetena, aga 1940. aasta juuli lõpus esitas lahkumisavalduse ja keskendus taas arstina töötamisele. Aasta lõpus läks ta tööle äsja valminud Tartu Lastepolikliinikusse. Pärast suvesõda taastati 1941. aasta juulis Sinka Tartu linnapea staatus, kuid sattudes konflikti okupatsioonivägedega, lahkus ta sellest ametist 5. detsembril ning siirdus Põltsamaale lastekodu juhataks.
Teise maailmasõja lõpu poole põgenes Sinka 1944. aastal perega Saksamaale, kus ta sai tööd Würzburgis ühe saksa lastekodu juhatajana. Pärast sõda oli ta Löwensteini, Aschaffenburgi ja Geislingeni põgenikelaagri arst.
Sinka kolis Ameerika Ühendriikidesse 1950. aastal, kus ta ehitas oma elu üles New Yorgis, töötades arstina haiglas, kuni tervise halvenemisel siirdus pensionile. Ta jälgis Eestis toimuvat ja võttis osa ka New Yorgi Eesti Haridusseltsi tegevusest. Viimastel eluaastatel oli Sinka kurnava haiguse tõttu seltsielust tagasi tõmbunud. Ta suri 31. mail 1970 ning on maetud New Yorki Queensis.
Isiklikku
Robert Sinka sündis Tallinnas Emil Ferdinand Sinka ja Henriette Emilie Sinka lapsena. Robertil oli kokku neli õde-venda.
Robert Sinka abiellus kolm korda. Esimesest abielust Margot Armine Sinkaga (sünninimega Martin) oli Robertil tütar Pia (s 1925). Pärast Margot Sinka surma 1929. aastal abiellus Robert 1930. aasta oktoobris Ella Sinkaga (sündinud Laos), see kooselu kestis kuni Ella surmani 1956. aastal. Välismaale pagesid lisaks Robertile nii abikaasa Ella Sinka kui ka tütar Pia Sinka.
Pärast Ella surma abiellus Robert ameeriklase Ida Sinkaga (sündinud Stavdal), see abielu kestis kuni Roberti elu lõpuni.
Nauru Bwiema
"Nauru Bwiema" ('Nauru laul') on Nauru Vabariigi riigihümn.
Muusika autor on Austraalia lennuväemajor Laurence Henry Hicks ja sõnade autor Margaret Hendrie.
Hümn võeti ametlikult kasutusele 1968.
Naurukeelsed sõnad
Nauru bwiema, ngabena ma auwe. Ma dedaro bwe dogum, mo otata bet egom. Atsin ngago bwien okor, ama bagadugu Epoa ngabuna ri nan orre bet imur. Ama memag ma nan epodan eredu won engiden, Miyan aema ngeiyin ouge, Nauru eko dogin!
Vanas kirjaviisis
Naoero buiema, ñabena ma auwe. Ma dedaro buã dogum, mo otata bet egom. Atsin ñago buiãn okor, ama bagadugu Epoa ñabuna ri nan orre bet imur. Ama memak ma nan epodan eredu won eñiden, Mijan aema ñeijin ouge, Naoero eko tokin!
Ingliskeelsed sõnad
Nauru our homeland, the land we dearly love, We all pray for you and we also praise your name. Since long ago you have been the home of our great forefathers And will be for generations yet to come. We all join in together to honour your flag, And we shall rejoice together and say; Nauru for evermore!
Ligikaudne eestikeelne tõlge
Nauru, meie kodumaa, palavalt armastatud maa, me palvetame sinu eest ja ülistame sinu nime. Iidsest ajast oled olnud meie kangete esiisade kodu ja jääd selleks tulevastes põlvedes. Austame koos sinu lippu ja rõõmustame koos, öeldes: Nauru jääb igavesti kestma.