cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kvantfüüsika
Kvantväljateooria
Kvantkromodünaamika töötati välja 1960. aastate alguses. Teooria tänapäeval tuntud kuju formuleerisid 1975 David Politzer, David Gross ja Frank Wilczek. Julian Schwingeri, Peter Higgsi, Jeffrey Goldstone'i ja Sheldon Glashow' teedrajavatele töödele toetudes näitasid Steven Weinberg ja Abdus Salam teineteisest sõltumatult, kuidas nõrk vastastikmõju ja kvantelektrodünaamika on võimalik ühendada elektronõrga vastastikmõju teooriaks.
Tartu ülikooli audoktor
pisi|492x492px|Tartu Ülikooli audoktori medal, mille on kujundanud [[Julia Maria Künnap. Foto: Andres Tennus]] Tartu Ülikooli audoktoriks nimetatakse teenekaid, rahvusvaheliselt tunnustatud teadlasi, ühiskonna- ja kultuuritegelasi, kes on aidanud suurendada Tartu Ülikooli ja Eesti teaduse autoriteeti maailma üldsuse silmis ning paistnud silma Tartu Ülikooli sidemete arendamisel maailma teiste ülikoolide ja teadusasutustega. Aunimetus on asutatud 1803. aastal.
2021
Ewan Birney
Singapuri lipp
Riigi- ja rahvuslipp
Singapuri riigi- ja rahvuslipp võeti kasutusele 3. detsembril 1959. Riigilipuks sai ta Singapuri iseseisvumisel 9. augustil 1965.
Plagu jaguneb kaheks rõhtsaks väljaks, millest ülemine on punane ja alumine valge. Värvid on võetud muinasaegse Majapathiti impeeriumi lipult ja need on iseloomulikud kogu Kagu-Aasiale. Punase laiu vardapoolsel osal on kuusirp ja viis korrapärast viisnurkset tähte, mis omakorda paiknevad korrapärase viisnurga tippudes. Lipu kõrguse ja laiuse suhe on 2:3.
Kuusirp sümboliseerib noort ja tugevnevat rahvust, viis tähte aga rahva ideaale: demokraatiat, rahu, arengut, õiglust ja võrdsust. Punane (PMS 186C) sümboliseerib ülemaailmset vendlust ja võrdsust. Valge sümboliseerib läbitungivat ja igikestvat puhtust ja voorusi.
thumb|Singapuri presidendi lipp
Riigipea lipp
Presidendi standart on punane kangas, mille keskel on valged poolkuu ja viis viisnurkset tähte. Lipu külgede suhe on 2:3. Värvide ja kujundite tähendus on sama mis riigi- ja rahvuslipulgi.
Riigipea lipp heisatakse näiteks Singapuri presidendi residentsi Istana lossi ette kell 8.00 kuni 18.00, juhul kui president on parajasti lossis.
Kasutamine
Singapuri teabe-, side- ja kunstiministeerium soovitab kasutada lippu mõõtmetega 915×1370, 1220×1830 või 1830×2740 mm, kuid möönab, et lubatud on ükskõik kui suured lipud ning et lippu võib heisata ükskõik millal, peaasi, et selle proportsioonid ja värvid on õiged. Sealjuures kolmest soovitatud suurusest on täpselt 2:3 proportsioonides üksnes keskmine.
Välistingimustes tohib Singapuri lippu heisata üksnes lipuvarda otsa. Näiteks autol on lipu kasutamine keelatud. Erand on tehtud Singapuri presidendile ja ministritele, kui nad ametiasjus välismaal reisivad. Kui lipp heisatakse öösel, siis peab see olema kohaselt valgustatud.
Vee- ja õhusõidukitel ei tohi Singapuri lippu heisata. Selle keelu rikkumise eest on ette nähtud trahv kuni 1000 Singapuri dollarit. Sel põhjusel ei kanna Singapuri lippu isegi Singapuri rannavalve- ja sõjalaevad, kellel on oma sümboolika.
Ilma Singapuri teabe-, side- ja kunstiministeeriumi loata ei tohi Singapuri lippu kasutada kaunistuseks, katteks ega näiteks kottidele või pakenditele trükkida. Lippu ei tohi kasutada kaubamärkides ega riietuses.
Singapuri valitsus võib käskida langetada lipud poolde masti mõne tähtsa isiku surma või rahvusliku leina puhul. Eramatustel on keelatud Singapuri lippu tarvitada. Siiski tohib sõjaväeliste või riiklike matuste korral kirstu Singapuri lipuga katta.
Kulunud või kahjustatud lippu ei tohi kasutada. Kahjustatud lipuks loetakse ka selline lipp, millele on lisatud sõnu või pilte. Seda tohib ära visata ainult mustas prügikotis, kuid mitte lahtiselt prügikasti visata. Samuti on keelatud lipu avalik hävitamine.
Aleksandr Pljuštšev
Aleksandr Vladimirovitš Pljuštšev (vene keeles Александр Владимирович Плющев; sündinud 16. septembril 1972 Moskvas) on vene ajakirjanik ja raadiosaatejuht.
Pljuštsev on õppinud Mendelejevi-nimelise Venemaa Keemiatehnoloogia Ülikooli silikaatide keemiatehnoloogia teaduskonnas. Ülikoolipäevil tegi kaastööd ülikooli ajalehele.
Veebruaris 1994 asus tööle raadiojaama Ehho Moskvõ saatejuhina. Aastatel 1997–1999 oli telekanali NTV uudistesaate toimetaja ja 2006–2011 telekanali Rossija 24 saatejuht. Ta on olnud ajalehe Vedomosti kolumnist (1999–2009). 2008. aastast töötab taas raadiojaama Ehho Moskvõ saatejuhina.
Pljuštšev oli 2010. aastal Runeti preemia ja 2019. aastal Wikimedia RU Vikipreemia kätteandmise tseremoonia juht.
Ta on mänginud kõrvalosa mitmes mängufilmis. 2007. aastal ilmus tema raamat "Полный Плющев. Интернет на каждый день".
Stroof
Stroof (vanakreeka sõnast strophē 'pöörlemine') ehk salm on luuleteose osa, mis kujutab endast värsside rühma. Stroofi seob tervikuks värsside sarnane rütm, intonatsioon, riim või mõte. Kirjapildis on stroofid enamasti üksteisest graafiliselt eraldatud.
Stroofe eristatakse värsside arvu järgi: distihhon ehk kaksikvärss, tertsett ehk kolmikvärss (ka tristihhon), katrään ehk nelikvärss (ka kvaträän ehk kvart ehk kvartett), kvint ehk viisikvärss (ka kvintett ehk pentastihhon), sekstett ehk kuuikvärss (vahel ka sekstiiin ehk heksastihhon), septett ehk seitsmikvärss (ka septiim ehk heksastihhon), oktett (vahel ka oktaav) ehk kaheksavärsiline stroof. Pikemaid stroofe esineb harva; üheksarealisi stroofe nimetatakse noonideks ja kümnerealisi deetsimiteks, pikemaid Tiit-Rein Viitso soovitatud terminiga teismendstroofid. Teismendstroofide hulka kuulub ka Onegini stroof.
Luuletusi, mis seovad eri liiki stroofe, nimetatakse heterostroofilisteks. Esineb ka salmideta luuletusi, millest monostroofilistes esineb vaid üks stroof (pikkuse tingliku ülempiiriga 16 rida), pseudostroofilised koosnevad aga värsside arvult võrdseist gruppidest, mille seesmine ehitus siiski ei kordu.
Värsside grupeerimist stroofideks uurib värsiõpetuse osa, mida nimetatakse stroofikaks. Eesti stroofiterminoloogia pole lingvistiliselt süsteemne, vaid pärineb eri keeltest.
Vedelkütus
pisi|Kütuseproovi võtmine Vedelkütus on vedel, s.t valatav ja pumbatav põlevaine, mida saab kasutada energiaallikana soojusjõumasinates ja muudes selleks sobivates energiamuundamisseadmetes.
Vedelkütuste hulka kuuluvad kõigepealt naftast toodetud naftasaadused (gaasiõlid, bensiin, petrooleum, diislikütus, kerged ja rasked kütteõlid). Samuti kuuluvad nende hulka tahketest kütustest (kivi- ja pruunsöest, põlevkivist) saadetud kütteõlid. Vedelkütus on ka mootorsõidukites kasutatav vedelgaas.
2022. aasta oktoobris tarbivad Eesti kodumajapidamised ligi 200 000 eluruumis 3,4 miljonit liitrit vedelkütust.
Auvere raudteejaam
pisi|Auvere raudteejaam (2011) Auvere raudteejaam on raudteejaam Ida-Virumaal Narva-Jõesuu linnas Auveres. Reisirongid Auveres ei peatu.
Perroonid
pisi|Auvere jaam Auvere raudteejaamas asus kaks madalat perrooni pikkusega 350 m ja 400 m. Mõlemad perroonid on nüüdseks lammutatud.
Ajalugu
pisi|vasakul|Auvere jaam 1910. aasta paiku pisi|Auvere jaam ja esimene jaamahoone, 1930. aastad pisi|[[Nõukogude Liidu kangelane|Nõukogude Liidu kangelase Arsenti Bastrakovi mälestusmärk Auvere jaamas]] Raudteejaam rajati aastal 1872, Vene keisririigis kandis raudteejaam nime Korff (стан­ция Корф).
Auverest läks Nõukogude võimu lõpul umbes 10 km pikkune haruraudtee Mustale ehk Eesti elektrijaama, kuhu kuni 2001. aastani sõitsid Narvast ka reisirongid. Tööstusraudtee suleti ja demonteeriti 2000. aastate alguses. Peale elektri andis Musta jõujaam rongide kaupa leeliselist tuhka Lõuna-Eesti happelistele muldadele.
1990. aastate lõpus lõpetati jaamast piletimüük.
2015. aastaks rakendati Tapa-Narva raudteelõigul dispetšertsentralisatsioon, millega seoses viidi ka Auvere jaam üle kaugjuhtimisele (st, et jaamas ei viibi enam alalist jaamakorraldajat).
Jaamahoone
Jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi ning see sarnanes Kehra, Kohtla ja Lehtse jaamahoonetega. Ühekorruselise madala poolkelpkatusega kiviehitise sümmeetrilist põhiplaani liigendas üldootesaali laiuses kõrgemas eraldi katustatud keskosas eenduv keskrisaliit, mille tähtsust rõhutasid kolm kõrgendatud fassaadiava. Tumedail klinkertellisfassaadidel pakuvad efektset kontrasti valgeks lubjatud detailid: laiad nurgaliseenid, kitsad rõhtvööd ja segmentkaaravade silluspiirded. 1980. aastal hoone lammutati, enne seda oli valminud juba ka uus.
Nõukogude perioodil rajatud jaamahoone ehitati lihtsustatud tüüpprojekti järgi sarnaselt Jäneda jaamahoonega. Tänaseks on viimane jaamahoone samuti lammutatud.
Reisirongiliiklus
Auveres peatusid Edelaraudtee reisirongid liinidel Tallinn–Narva ja, kuni 2001. aastani, Narva–Musta. Alates 27. maist 2012 reisirongid enam Auveres vähese kasutajaskonna tõttu ei peatu.
Õnnetused
Õnnetuses hukkus veokis olnud kaasreisija, kannatada sai autojuht ning vähesel määral ka vedurijuhi abi. Rongis viibinud inimestest keegi haiglaravi ei vajanud. Õnnetuse mõjul sattus keskkonda kokku umbes 10 tonni põlevkiviõli ja diislikütust.
Publius Cornelius Scipio Aemilianus
Publius Cornelius Scipio Aemilianus Africanus Semantius (ka Scipio noorem; 185–129 eKr) oli Rooma väejuht ja poliitik, kes juhtis Kartaago vallutamist Kolmandas Puunia sõjas. Konservatiivsete senaatorite ühe juhina oli ta Tiberius Gracchuse äge vastane. 142. aastal oli ta tsensor, 133 eKr alistas Numantia. Kreeka keele ja kultuuri hiilgava tundjana soosis Scipio selle levikut Roomas.
Päritolu
Scipio Aemilianus oli Makedoonia vallutaja Lucius Aemilianus Paulus Macedonicuse poeg ja võitles vaid 17-aastaselt isa kõrval Pydna lahingus. Hiljem adopteeriti ta Teise Puunia sõja võiduka väejuhi Publius Cornelius Scipio Africanuse poja Publius Cornelius Scipio poolt ja sai nõnda tema suguvõsa nimed, säilitades aga ka Aemilianuse nime. Tema nõbu oli tema adopteerinud Scipio naine Aemilia Tertia.
Kartaago hävitamine
See kõik tegi Rooma kodanikud väga rahutuks ja 147 eKr valisid nad Scipio Aemilianuse ebaseaduslikult konsuliks, sest ta oli nõutava 40 aasta asemel vaid 37 aastat vana.
Aemilianus Scipio võttis pärast seda Kartaago-vastase sõja juhatamise enda peale. Saanud abiväge, piiras ta linna terra marique (maa ja mere poolt), sulgedes sadama hiigeltammiga. Kartaagolased kaevasid endale uue väljapääsu merele ja nende uuesti ehitatud laevastik – 50 laeva – mitte ainult ei muretsenud linnale toiduaineid, vaid astus võitlusesse ka Rooma laevastikuga.
Konsul ei tahtnud vallutada linna ühe hoobiga. Ta lootis, et nälg ja relvade puudus sunnivad selle alistuma. Vallutades üksteise järel kõik Kartaagole alluvad maad, saavutas ta selle, et linnas tekkiski nälg.
146 eKr oli olukord Kartaagos muutunud meeleheitlikuks ja Scipio Aemilianus otsustas, et oli paras aeg tormijooksuks. Ta vallutaski linna ning käskis selle Senati otsusel hävitada. Võitjaile alistus 50 000 inimest, ülejäänud hukkusid. Senati otsusel hävitasid roomlased Kartaago ja selle akropoli kuni alusteni. Selle varemetele külvati soola, et linn enam kunagi ei tekiks.
Kartaago hävitamise eest teenis Scipio Aermilianus sama lisanime, mis oli olnud ta vanaisal: Africanus.
Poliitiline karjäär ja Konflikt Tiberius Gracchusega
142 eKr sai Scipiost tsensor ja ta võitles ägedalt luksusejanu ning ebamoraalsuse vastu. 139 eKr süüdistati teda reetmises seoses Tiberius Claudius Aselluse alandamisega tema tsensoriks olemise ajal, kuid Scipio suutis end hiilgavate kõnedega edukalt kaitsta. 134 eKr sai ta uuesti konsuliks ning tegeles otsustavalt Numantiaga Hispaanias, otsustades varem sõlmitud rahulepingu murda ja linna vallutada. Selle eest sai ta endale teiseks lisanimeks Numantius. Seoses sõjaga tekkis tal ka konflikt Tiberius Gracchusega, kes oli rahu sõlminud, et demoraliseerunud Rooma vägesid lüüasaamisest päästa. Scipio pidas seda teguviisi argpükslikuks. Temast sai üks konservatiivsete senaatorite juhte, kes võitles Gracchuse kasvava populaarsuse ja nõudmise vastu riigimaid vaestele laiali jagada. Siiski polnud tema see, kes otsustas Gracchuse tappa, seda tegi teine Scipio, ülempreester (pontifex maximus) Publius Cornelius Scipio Nasica Serapio. 129 eKr kavatses Scipio Aemilianus pidada hävitava kõne Tiberiuse venna Gaiuse vastu, kuid suri ootamatult, tõenäoliselt mürgitatuna Gracchuste pooldajate poolt.
Luksemburgi jalgpallikoondis
Luksemburgi jalgpallikoondis on Luksemburgi jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Luksemburgi rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel.
Toivo Makk
Toivo Makk (3. veebruar 1939 – 17. juuli 2009 ) oli eesti raadioajakirjanik.
1990. aastate teisel poolel keskendus loodushoiuteemalistele saadetele.
Eesti Rahvusringhäälingu arhiivis on 430 Toivo Makiga seotud raadiosaatelõiku perioodist 1960–2005.
Diood
Diood on kahe elektroodiga (katood, anood) elektronseadis, millel on ühesuunaline elektrijuhtivus. Eristatakse elektrovaakumdioode ja pooljuhtdioode. Dioodide põhiline kasutusala on vahelduvvoolu alaldamine, kuid kasutusel on ka mitut liiki eriotstarbelisi pooljuhtdioode.
Ajalugu
Elektronlampi ja pooljuhtdioodi arendati paralleelselt. Elektronlampdioodi põhimõtte avastas Frederick Guthrie 1873. aastal ning juba aasta hiljem avastas Saksa teadlane Ferdinand Braun pooljuhtdioodide tööpõhimõtte.
Thomas Alva Edison taasavastas 13. veebruaril 1880 elektronlampdioodi tööpõhimõtte ning patenteeris selle 1883. aastal (U.S. Patent 307,031), kuid ei arendanud ideed edasi. Braun patenteeris pooljuhtalaldi 1899. aastal. Sir Jagdish Bose jätkas Brauni avastatud dioodi uurimist raadiosignaali vastuvõtuks vajaliku komponendina.
Esimene pooljuhtdioodidega raadiovastuvõtja ehitas umbes 1900. aastal Greenleaf Whittier Pickard. Inglismaal patenteeris elektronlampdioodi John Ambrose Fleming ([Marconi Company teaduslik nõunik ja endine Edisoni töötaja) 16. novembril 1904. Pickard sai patendi oma pooljuhtdetektorile 20. novembril 1906 (U.S. Patent 836,531).
Avastuste tegemise ajal kutsuti selliseid seadiseid ka alalditeks. 1919. aastal mõtles William Henry Eccles välja sõna diode: kreekakeelsetest sõnadest di, tõlkes ‘kaks’, ja ode (sõnast odos), tõlkes ‘teed’.
pisi|150px|Elektronlampdioodi tingmärk pisi|175px|Lampdioodi ehitus
Elektronlampdiood
Lampdiood koosneb õhutühjas klaaskestas asetsevast kahest elektroodist: anoodist ja kuumutatavast katoodist. Esimesed lampdioodid sarnanesid välimuselt hõõglambiga. Töötamisel lastakse vool läbi nikroomist hõõgniidi, mis kuumutab katoodi 800–1000 °C-ni. Kuum katood eraldab elektrone vaakumisse, protsess, mida nimetatakse termoemissiooniks. Katood on kaetud leelismuldmetalli (nt. baarium või strontsium) oksiidiga, millest elektronid väljuvad suhteliselt kergesti.
Alaldatav vahelduvpinge rakendatakse anoodi ja katoodi vahele. Kui anoodil on positiivne pinge katoodi suhtes, siis anood tõmbab katoodist eraldunud elektronid endasse, tekitades voolu. Kuid kui anoodil on katoodi suhtes negatiivne pinge, siis voolu ei teki, sest anood tõukab elektrone kui negatiivse laengu kandjaid endast eemale. Anood ise ei eralda elektrone, seega saab elektronide vool olla ainult ühesuunaline – katoodilt anoodile.
Sellist lampdioodi, mida kasutati alalispinge saamiseks, nimetati ka kenotroniks.
Pooljuhtdioodid
Pooljuhtdioodides tekitab ühesuunalise juhtivuse pn-siire või metall-pooljuhtkontakt, nagu Schottky dioodil.
pisi|Läbipaistev ränidiood
Pooljuhtdioodide peamised liigid on alaldusdiood, impulssdiood, lülitidiood, stabilitron, mahtuvusdiood, tunneldiood, Schottky diood, fotodiood, valgusdiood
pisi|350px|Dioodi 1N914 pinge-voolu tunnusjoon (roosa ‒ läbilöögi piirkond; sinine ‒ tõkkesuuna piirkond, roheline ‒ avasuuna piirkond)
Pinge-voolu karakteristik
Pooljuhtdioodi käitumise vooluringis määrab selle pinge-voolu karakteristik, millel saab eraldada kolme tööpiirkonda.
Väga kõrgel vastupingel, mis ületab dioodile lubatavat suurimat vastupinget UBR, toimub siirde läbilöök. Sellega kaasnev voolu järsk tugevnemine, mis rikub siirde.
Kolmas piirkond on pärisuunaline, kus pärivool on kuni lävipingeni US nõrk. Ränidioodil algab alates päripingest 0,6–0,7 volti voolu eksponentsiaalne tugevnemine. Lävipinge on germaaniumdioodidel 0,25–0,3 V ning Schottky dioodidel kuni 0,2 V, kuid näiteks valgusdioodidel isegi 1,4 V või 4,0 V.
Pärivoolu suurenedes pingelang dioodil samuti suureneb. Võimsusdioodide puhul on tavaliselt pingelang nimivoolu korral 1‒1,5 V.
Vastutakistuse taastumine siirdes
Vahetult pärisuunalise pinge väljalülitamise järel tekib pn-siirdega dioodil lühiajaline vastuvool, mida põhjustab laengu eemaldumine siirdest. Mõju võib olla märkimisväärne, kui lülitatakse suurt voolu väga kõrgel sagedusel. Sellise laengu Qr eemaldamiseks kulub teatud aeg.
Vastutakistuse taastumiskestus trr on ajavahemik alates hetkest, mil antud päripinge all oleva dioodi ümberlülitamisel etteantud vastupingele dioodi vool läbib nullväärtuse, kuni hetkeni, mil ümberlülitumisel kujunev vooluimpulss väheneb etteantud väärtuseni (näiteks 10%-ni oma tippväärtusest). See näitaja on üks lülitidioodide ja impulssdioodide põhiparameetreid.
Eriti kiiresti taastub vastutakistus Schottky dioodidel: trr = 10‒100 ps (pikosekundit).
Diooditüüpide tähistamine
Pooljuhtdiooditüüpide tähistamiseks on kasutusel mitu süsteemi.
Euroopa süsteem
Euroopa süsteemis koosneb dioodi tähis kolmest või viiest elemendist.
USA ja Jaapani süsteem
Suurematel dioodidel kantakse tüübitähis ja dioodisümbol korpusele, väiksematel pole see aga võimalik ja seepärast kasutatakse tähistamist värvikoodiga. pisi|Dioodi katoodi tähistamine värviringiga Dioodi katoodipoolsel otsal on värviring või värvipunkt. Valgusdioodidel võib olla katoodiviik lühem.
Kui diooditüüpi märgitakse eri värviringidega, siis on esimene, katoodipoolne ring laiem.
Eesti samblikud
Üle poole samblikuliikide koguarvust moodustavad pisisamblikud. Eestis on leitud 647 liiki pisisamblikke. Lisaks pisisamblikele on Eestis umbes 300 liiki suursamblikke ja 200 liiki lihhenikoolseid seeni.
Eesti samblike elupaigad
1/3 Eesti samblikest leidub saartel. Eesti on kaetud ligi 50% ulatuses metsaga ning seetõttu leiab peaaegu poole liheeniseerunud samblike liigi metsadest. Metsad on võrreldes rannikualadega palju rahulikumad ja paljud metsas kasvavad samblikud soosivad tasakaalustatud valgust ja niiskusrežiimi. Epifüütide esinemine sõltub siiski peremeespuust, tema koore keemilistest ja füüsikalistest omadustest. Metsatööstus ja õhusaastus on peamised antropogeensed tegurid, mis tõsiselt mõjutavad metsas kasvavate samblike liigirikkust. 2003. aastal tehtud uurimusest Eesti epifüütide ja epiksüülide mitmekesisusest Eesti metsades selgub, et kõige rohkem erinevaid samblikuliike kasvab haabadel. Haavale järgnesid arukask, hall lepp, kuusk ja mänd. Saarel, tammel, vahtral ja pärnal kasvas vähem samblikuliike. Okstelt leiti kõige rohkem samblikuliike haavalt ja kuuselt. Surnud tüvedelt männilt ja kuuselt. 76 liiki oli spetsialiseerunud peremeespuudel.
Samblikuperekonnad Eestis
Järgnevas loendis on toodud Eesti samblikuperekondade nimestik (ladinakeelsed nimetused koos autorinime lühenditega), kehtivad eestikeelsed perekonnanimed ning Eestis leitud liikide arv perekonnas. Eestikeelne teaduslik nimetus on olemas enamikul suursamblike perekondadel, s.o. eelkõige nendel, mida on võimalik ilma mikroskoobita eristada.
Liigirikkaimad perekonnad Eestis on porosamblik (Cladonia) 54 liigiga, liudsamblik (Lecanora Ach.) 51 liigiga ja kuldsamblik (Caloplaca Th.Fr.) 40 liigiga.
Karel Rüütli
pisi|Karel Rüütli 2011. aastal Karel Rüütli (sündinud 25. detsembril 1978 Tartus) on Eesti poliitik ja Sotsiaaldemokraatliku erakonna liige. Ta on olnud XI ja XII Riigikogu liige ning Riigikogu Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni esimees.
Haridus
Karel Rüütli lõpetas 1997. aastal Valga Gümnaasiumi ja 2004. aastal Eesti Põllumajandusülikooli metsatööstuse erialal.
Harju Elu
Harju Elu on Harju maakonnaleht, ilmunud alates 1944. aastast ja aastatel 1993–2007 ka nimega Harjumaa.
Harju Elu väljaandjaks on OÜ Harjumaa Ühinenud Meedia.
Kuigi ajalehe tiraaž jäi aastail 2006–2008 keskmiselt 2,5 tuhande juurde, oli lehel turu-uuringute firma Saar Poll oktoobris 2007 tehtud küsitluste järgi 34 tuhat püsilugejat.
Harjumaa
Aastatel 1993–2007 oli lehe päismikujärgne (ametlik) nimetus Harjumaa | Maakonnaleht. Harjumaa ilmus kaks korda nädalas.
Peatoimetajaks on olnud ajakirjanikud Ahto Kaljusaar, Aimi Paalandi ja Marko Tooming.
Alates 2008. aastast kannab leht taas Harju Elu nime.
Karel Rüütli
Töö
Rüütli on töötanud AS-is EcoPro projektijuhina aastatel 2002–2005 ja keskkonnaministri nõunikuna aastatel 2005–2007.
Ta oli AS Eesti Loto nõukogu liige aastatel 2003–2007, Riigimetsa Majandamise Keskuse nõukogu liige aastatel 2005–2007 ja AS-i Tartu Veevärk nõukogu liige aastatel 2005–2007.
Karel Rüütli kuulub aastast 2012 Eesti Jahimeeste Seltsi juhatusse ning on Riigikogu jahimeeste toetusrühma esimees.
Rüütli on alates 2014. aastast Riigimetsa Majandamise Keskuse nõukogu liige.
Ühiskondlik tegevus
2000–2002 Eesti Põllumajandusülikooli (EPMÜ) Üliõpilasesinduse aseesimees, Valitsuse liige ja Nõukogu liige ning Eesti Linnade Liidu volikogu liige
2002 EPMÜ Üliõpilaskonna Sihtasutuse üks asutajatest
2003–2004 MTÜ Rahvaliidu Noored esimees
2008 Heino Tederi metsatalu-koolituskeskuse SA nõukogu liige
2009–2014 Eesti Gaidide Liidu ja Eesti Skautide Ühingu SA nõukogu liige
Poliitiline tegevus
Aastatel 2001–2010 oli Karel Rüütli Eestimaa Rahvaliidu liige. Aastatel 2001–2003 oli ta MTÜ Rahvaliidu Noored esimees. Aastatel 2004–2005 oli ta Eestimaa Rahvaliidu volikogu aseesimees ning aastatel 2008–2010 juhatuse esimees. Aastatel 2005–2007 oli Karel Rüütli Tartu Linnavolikogu liige.
Alates 20. jaanuarist 2011 on Karel Rüütli Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige.
Ta on olnud XI ja XII Riigikogu liige. Ta on kuulunud Riigikogu rahanduskomisjoni ja on olnud Riigikogu jahimeeste toetusrühma liige.
19. märtsil 2016 valiti Karel Rüütli Sotsiaaldemokraatliku Erakonna Harjumaa piirkonna aseesimeheks.
Isiklikku
Tema abikaasa on Merilyn Rüütli. Peres kasvavad pojad Karl Erik ja Hans Robert ning tütar Roosi Karolina.
Pauli printsiip
Pauli printsiip ehk Pauli keeluprintsiip on oluline printsiip kvantmehaanikas, mille sõnastas 1925. aastal Wolfgang Ernst Pauli. Oma lihtsaimal kujul väidab see, et kaks samas aatomis paiknevat elektroni ei saa olla samas kvantolekus, st kui erinevate elektronide kvantarvud n, l ja ml on samad, siis omavad need elektronid vastupidist spinni.
Üldisemalt väidab Pauli printsiip, et kaks identset fermioni (poolarvulise spinniga osakest) ei saa jagada sama kvantolekut. Rangemalt väljendatuna tähendab see, et identsete fermionide süsteemi lainefunktsioon on osakeste vahetamise suhtes antisümmeetriline.
Tõrjutusprintsiibile alluvad fermionid ning neid kirjeldab Fermi-Diraci statistika. Täisarvulise spinniga osakesed ehk bosonid tõrjutusprintsiibile ei allu ja neid kirjeldab Bose-Einsteini statistika.
Pauli printsiip on tuletatav relativistlikust kvantväljateooriast. Mitterelativistlikus kvantmehaanikas osakeste spinni ja statistika vahel seos puudub, mistõttu Pauli printsiipi seal tõestada ei saa.
Liidriklased
Liidriklased (Coenagrionidae) on sugukond putukaid kiiliste seltsist.
Romanss
Romanss on lüüriline instrumentaalsaatega soololaul.
Matemaatik
pisi|[[Eukleides Raffaeli maalil "Ateena kool"]] Matemaatik on teadlane, kes lahendab matemaatika probleeme.
Jaani seegi kalmistu
Jaani seegi kalmistu on ajalooline kalmistu Tallinna Kesklinnas.
Jaani seegi kalmistu asus kohal, kus tänapäeval on Tornimäe tänav. Arheoloogiliste uuringute kohaselt jäi seegi kalmistu suuresti praeguse Tartu maantee läbimurde alale. Kalmistule maeti inimesi 18. sajandi II pooleni, kuni 1772. aastal Venemaa keisrinna Katariina II keelas linna kirikaedadesse matmise. Jaani seegi kalmistu ei erine teistest tavalistest surnuaedadest. Sinna maeti tavalised küla- või linnaelanikud. Kalmistu eksisteeris arvatavasti juba 13. sajandil, ehkki otseseid andmeid selle kohta ei ole. Kuulsaid inimesi, kes kultuurilooliselt või muul moel olulised oleksid, Jaani seegi kalmistule tõenäoliselt maetud ei ole. Kuulsate inimeste jaoks olid juba tollal eraldi matmispaigad, samuti kirikud. Kalmistule on maetud peaaegu 500 aasta jooksul umbes 6000-7000 inimest. Kalmistule maeti Jaani seegi hoolealuseid, tõenäoliselt ka Tallinna eeslinna ja ümberkaudsete külade elanikke.
Esimesed arheoloogilised väljakaevamised selles piirkonnas algasid 1994. aastal, enne seda, kui algasid Stockmanni kaubamaja ehitustööd. Kaevamiste käigus aastatel 2001 kuni 2004 tuli kalmistualalt välja 2315 luustikku ning vähesel määral hauapanuseid, põhiliselt ehteid ja münte 17.-18. sajandist. Pärast luustike antropoloogilisi uuringuid luustikud Liiva kalmistule. Leiumaterjal Ajalooinstituudile. Andmed leitud luustike kohta säilitatakse arhiivis. Hiljem saab näiteks kalmistutest või linna demograafilisest ajaloost huvitatud uurija neid materjale kasutada.
Vesuuv
Vesuuvi ümbruses on toimunud mitu sõjaajalooliselt olulist sündmust: pärimuse järgi hukkus Vesuuvi lähedal 340 eKr võitluses latiinide vastu Publius Decius Mus vanem, 73 eKr kogus seal oma poolehoidjaid Spartacus ning 553 langes Vesuuvi lähedal Lactariuse mäe juures viimane idagootide kuningas Teja, võideldes Bütsantsi väejuhi Narsesega.
Pursked
300px|pisi|left|Kaardil näidatud linnad, mida 79. aasta vulkaanipurse puudutas. Kaardil tumedana näidatud alale langes tuhk.
AD 79
Vesuuvi kõige kurikuulsam purse toimus 24. augustil 79, mattes vulkaanilise tuha alla Pompeji ja Stabiae ning mudavoolu alla Herculaneumi linna. Linnad mattusid nii kiiresti, et inimesed ei jõudnud põgeneda. Seetõttu on tollased ehitised suurepäraselt säilinud ja arheoloogilised väljakaevamised on andnud hindamatut teavet tolle aja olmest. Väljakaevamistelt leitud piltide järgi on ka selgunud, et enne seda purset oli mäel ainult üks tipp.
Hilisemad
Pärast seda on vulkaan pursanud umbes kolmel tosinal korral, teadaolevalt aastatel 203, 472, 512, 787, 968, 991, 999, 1007, 1036, 1631, 1660, 1682, 1694, 1698, 1707, 1737, 1760, 1767, 1779, 1794, 1822, 1834, 1839, 1850, 1855, 1861, 1868, 1872, 1906, 1926, 1929 ja viimati 1944. Kuigi Vesuuvi kraatri põhjast on viimasest purskest saadik vaid auru ja suitsu tõusnud, siis peetakse seda jätkuvalt üheks maailma kõige ohtlikumaks vulkaaniks, sest see on varemgi ajaloos vaikne olnud. Kuigi purset vahetus tulevikus tõenäoliseks ei peeta, on kaugemas tulevikus selleks siiski suurt oht, sest vulkaanil on varem olnud kalduvus äärmiselt ootamatutele ja vägivaldsetele pursetele ning sellel võivad olla katastroofilised tagajärjed, kui arvestada, et mäe ümbruses elab üle 3 miljoni inimese.
Oskar Lõvi
Oskar Lõvi ( Pihlaka talu, Tapiku küla, Pajusi vald, Põltsamaa kihelkond, Viljandimaa – 24. august 1977 Montréal) oli agronoom ja ärimees, kes on kasutanud kirjanikunime Jaan Järvalane.
Elulugu
1897. aastal ostsid Lõvi vanemad suurema talu – Lindre talu Rammal Järvamaal. Oskar Lõvi õppis Järva-Jaani apostlikus õigeusu kihelkonnakoolis, aastail 1907–1912 Tartus Treffneri gümnaasiumis.
Gümnaasiumi lõpetas aga Peterburis 1913 ja astus seejärel Peterburi ülikooli, kus õppis loodusteadusi ning agronoomiat. Oskar Lõvi võttis osa Peterburi Eesti Seltsi tegevustest. 1917. aastal lõpetas ta Peterburi ülikoolis agronoomiateaduskonna. Seejärel asus teenistusse Kesk-Aasias Turkestanis Venemaa põllutööministeeriumi esindajana. Oktoobris 1917 tuli Lõvi tagasi Peterburi, kus mõni päev enne enamlikku riigipööret abiellus. Pulmad peeti Tsarskoje Selos.
Oskar Lõvi oli Pariisi Eesti Seltsi asutaja ning selle esimees. 1927. aastal tuli ta tagasi Eestisse. Samal aastal lahutas ta abikaasast, kes polnud kohanenud eluga Eestis ja elas Pariisis.
1932. aastal abiellus Oskar Lõvi endast 17 aastat noorema Herta Leonore Steiniga. Abielust sündisid lapsed Viiu Maria (1934–2004), Madli Eva (1936) ja Tõnis Oskar (1939).
Oskar Lõvi oli kaaliumsündikaadi Eesti esinduse omanik ja asus Kaali Agronoomilise Büroo juhatajaks. 1928. aastal asutas Oskar Lõvi OÜ Lihaeksport, eesmärgiks põllumajandussaaduste hindade parandamine. Temast sai OÜ Lihaeksport juhataja ning tapamaja direktor. Ühing hakkas esimesena Eestis turustama liha ja elusloomi Rootsi, Soome ja Venemaale, samas varustati ka siseturgu.
Oskar Lõvi on kirjutanud:
Liha müümise kõrval tegi Lõvi Venemaale pakkumisi ka piimasaaduste müügiks, teda toetasid selles majandusminister Karl Selter ja põllumajandusosakonna juhataja Kaarel Liidak. 1936. aastal võttis Moskva selle pakkumise vastu, nii tuli Oskar Lõvil asuda Vjatšeslav Molotoviga läbirääkimisi pidama.
Lõvi kirjutab oma mälestustes:
Aga nõudmised kvaliteedi kohta olid karmid ja tingimused rasked. Piim ja koor tuli iga päev anda üle Leningradis omal riisikol, oma anumates ja samades kogustes. Nõukogude valitsus oli nobe oma väliskaubanduslikes tehinguis esitama moodsaid Lääne-Euroopa kvaliteedinõudeid. Eesti Võieksporti ei pidanud Eesti valitsust sobivaks täitma lepingut Venemaaga, sest Võieksport oli poolriiklik asutus ja igasuguste arusaamatuste korral oleksid pinged kandunud valitsuste tasemele.
Oskar Lõvi kirjutab:
Asutamisaastaks 1937 ja Oskar Lõvist sai Eesti Piima direktor. Lõvi tunnistab, et äri läks kohe hästi käima, juba kolmandal aastal saadeti Venemaale iga päev rongitäis piima ja koort. Talupidajad olid innukad piima andma hea hinna pärast.
Nõukogude ja Saksa okupatsioonide ajal töötas Lõvi põllumajanduses, kuid tema sõnutsi iseloomustas neid aegu "pettumus ja nördimus". Pärast 16. juunit 1940 lubati tal mõnda aega juhtida endisi ettevõtteid, kuni septembris 1940 natsionaliseeriti OÜ Eesti Piim ja Lõvi asemele pandi osaühingut juhtima komissar.
Aastavahetusel oli ta ilma ametita, kuid töötas edasi põllumajanduses, pidades oma talu Keilas Tutermaal, mis oli väiksuse tõttu jäänud puutumata nõukogulikust maareformist. Kuid 1941. aastal kutsuti Oskar Lõvi Tallinna ja pandi Põllutöö Rahvakomissariaadi Selhoznabi'i juhatajaks. Saksa okupatsiooni tulles oli Lõvi jälle oma talus. Tema sihiks oli aidata taastada Eesti põllumajandust, mille venelased olid laastanud.
1942–1943 juhatas Oskar Lõvi Maardu fosforiiditehase ehitamist. Oma mälestustes on ta kirjutanud:
Kuid et läbiotsimisel midagi ei leitud, pääses Lõvi vangistamisest. Ometi ta vallandati ja jälle tuli siirduda Keilasse oma tallu. Seda pidas ta kuni põgenemiseni Rootsi 1944. aasta septembris.
Oskar Lõvi oli Üliõpilasselts Liivika Rootsi Koondise asutaja 1946. aastal. Hirm, et Rootsi võib eesti põgenikke Venemaale välja anda, viis perekonna 1950. aastal Kanadasse. Eesti Vabariigi valitsuse eksiilis majandusministriks oli Oskar Lõvi ajavahemikus 1956–1962.
Oskar Lõvi suri Montrealis 1977. aastal. Tema abikaasa Herta suri Vancouveris 1998. aastal.
Lõvi kui kirjanik
Juba koolipõlves korjas Oskar Lõvi vanavara: muinasjutte, kohanimesid jms. Kirjutamata ja oma töid avaldamata tiivustas teda Artur Adson, kuid kõige enam Aino Kallas, kelle meelest Lõvi tugevus oli tema teoste dramaatilisuses. Naised on Lõvi teoste peategelased, sest naisi pidas kirjanik hingeliselt huvitavamateks kui mehi.
Kõik Oskar Lõvi romaanid ilmusid paguluses varjunime Jaan Järvalane all. Hirm venelaste ja kommunistide ees oli aastakümneid hiljemgi veel nii suur, et sundis kirjanikku ühes erakirjas tunnistama: Nii on Jaan Järvalase nime all ilmunud Torontos romaani "Kolm naist" esimene ja teine osa (1965) ning ajalooliste romaanide triloogia pealkirjadega "Veretasu" (1966), "Risti tähe all" (1966) ja "Kirikuehitajad" (1970). Autori poja Tõnis Lõvi arvates pole siiski enam mingit põhjust, miks ei võiks need teosed kordustrükis ilmuda Oskar Lõvi nime all.
Üliõpilasselts Liivika kirjastuse poolt välja antud koguteoses "Kodumaal ja võõrsil" ilmusid Oskar Lõvi mälestused "Viisteist aastat tööd Eesti põllumajanduses" (Toronto, 1965).
Oskar Lõvi on kirjutanud rohkesti artikleid kirjanduse, ühistegevuse, majanduspoliitika jms teemadel.
Isiklikku
Oskar Lõvi vanemad olid Mihkel Lõvi ja Anna-Maria Lõvi.
Teoseid
Ilmunud pseudonüümi Jaan Järvalane all:
Sündinud 1795
Sündinud 1795
Selles loendis on loetletud 1795. aastal sündinud tuntud isikuid.
Sõelateooria
Sõelateooria (inglise keeles sieve theory) kujutab enesest hulka arvuteooria üldisi meetodeid, mille eesmärk on loendada või realistlikumalt hinnata täisarvude sõelutud hulkade elementide arvu (võimsust). Sõelutud hulga prototüübiks on mingist arvust X väiksemate algarvude hulk. Sõela prototüübiks on Eratosthenese sõel või üldisemalt Legendre'i sõel. Algarvude uurimine nende meetoditega jõuab kiiresti näiliselt ületamatute raskusteni, mis tulenevad vealiikmete kuhjumisest. 20. sajandi arvuteoorias on õnnestunud leida viise mõningate raskuste vältimiseks.
Üks edukas lähenemine on lähendada mingit sõelutud arvuhulka (näiteks algarvude hulka) teise, lihtsama hulgaga, näiteks peaaegu algarvude (almost prime) hulgaga, mis on algsest hulgast tavaliselt mõnevõrra suurem ja hõlpsamini analüüsitav. Keerukamad sõelad ei tegele otseselt hulkadega, vaid loendavad neid hulki hoolikalt valitud kaalufunktsioonidega, mis annavad hulkade ühtedele elementidele rohkem "kaalu" kui teistele.
Sõelateooria meetodid võivad olla päris võimsad, kuid nähtavasti on neile takistuseks nn paarsusprobleem (parity problem), mis seisneb selles, et sõelateooria meetoditega on äärmiselt raske teha vahet paaritu arvu algteguritega arvudel ja paarisarvu algteguritega arvudel.
Võrreldes teiste arvuteooria meetoditega on sõelateooria võrdlemisi elementaarne, sest ta ei vaja tingimata keerulisi mõisteid algebralisest arvuteooriast või analüütilisest arvuteooriast. Siiski võib keerulisemate sõelte kasutamine olla vägagi komplitseeritud, eriti juhul, kui kasutatakse ka arvuteooria teisi sügavaid meetodeid.
Sõelateoorial on teatav seos sõelaalgoritmidega (näiteks üldine arvukorpusesõel (general number field sieve)), mida kasutatakse suurte arvude algteguriteks lahutamisel.
Leonid Arbusow
Leonid Arbusowi nime all on tuntud kaks baltisaksa ajaloolast:
Taivalkoski vald
Taivalkoski on vald Soomes Põhja-Pohjanmaa maakonnas.
Läbi valla voolab Iijoki.
1976–1985 tegutses vallas Mustavaara kaevandus, mis tootis vanaadiumpentoksiidi.
Vallast on pärit kirjanik Kalle Päätalo.
Külad
Inkee, Jokijärvi, Jokikylä, Jurmu, Koitila, Kosto, Kurtti, Loukusa, Metsäkylä, Pisto, Polo, Taivalkoski, Tyrävaara ja Vaarakylä.
Saudi Araabia lipp
thumb|360px|Saudi Araabia lipp
Saudi Araabia lipp on Saudi Araabia Kuningriigi riigilipp. See on praegusel kujul kasutusel 15. märtsist 1973.
See on roheline plagu, mille keskel on islami usutunnistus šahada valges araabia ṯuluṯ'i kirjas:
لا إله إلا الله محمد رسول الله lā ’ilāha ’illa-llāh muḥammadun rasūlu-llāh Pole teist jumalat kui Allah ja Muḩammad on Allahi saadik.
Kirja all on valge mõõk, mis sümboliseerib õigust ja õiglust.
Lipu võttis kasutusele ‘Abd al-‘Azīz Āl Sa‘ūd, kes lisas Najdi lipule mõõga.
Retsitatiiv
Retsitatiiv on muusikas tavaliselt ühehäälne vokaalmuusika žanr, mida iseloomustab sõnalise teksti lausumise jäljendamine lauldes.
Retsitatiiv võib olla number suurvormides, näiteks ooperis, oratooriumis.
Aaron Burckhard
Aaron Burckhard (sündinud 14. novembril 1963) on Ameerika Ühendriikide trummar. Ta mängis koos Nirvanaga aastal 1987.
Pärast Nirvanast lahkumist mängis ta bändis Attica, bändil ilmus album aastal 2005.
Seišellide lipp
Riigi- ja rahvuslipp
Lipp kinnitati ametlikult 18. juunil 1996.
Kangas on jagatud nelja vardapoolsest alanurgast algava viltuse joonega viieks väljaks. Lipu ülaääres jaotuvad värvid 2+2+2 ning lehvipoolsel küljel 1+1+1. Värvid alates vardapoolsest küljest on sinine (PMS 294), kollane (PMS 122), punane (PMS 1795), valge ja roheline (PMS 356).
Mehitamine
Mehitamine ehk mehitus on mingite funktsioonide jaoks inimtöötajate rakendamine. Mõiste on kasutusel mitmel elualal:
Seišellide lipp
Riigi- ja rahvuslipp
Sinine tähistab taevast ja merd, kollane päikest, punane rahva ühtsust, valge õiglust ja üksmeelt ning roheline maad ja loodust. Värvide paigutus lipul aga sümboliseerib elujõudu.
1903–1976
1903. aastal, kui Seišellid olid Suurbritannia koloonia, võeti kasutusele lipp, mille sinise kanga vardapoolses ülanurgas oli Suurbritannia lipp ning lehvival osal Seišellide embleem. Plagu püsis peaaegu muutumatuna kuni 1976. aastani, aastatel 1961 ja 1970 muudeti vaid embleemi.
1976–1977
thumb|[[Pilt:FIAV_historical.svg|23px Seišellide lipp aastatel 1976–1977]] Pärast iseseisvumist 29. juunil 1976 võeti lipuks siniste ja punaste väljadega kangas. Väljasid eraldas valge diagonaalne rist. Vardapoolne ja lehvipoolne väli olid punased, ülemine ja alumine sinised. Proportsioonid olid 1:2. Sinine ja valge olid "Demokraatliku Partei" (inglise Democratic Party) ning valge ja punane "Seišellide Ühinenud Rahvapartei" (Seychelles People's United Party) värvid.
Presidendi lipp oli rahvuslipp, mille keskele oli paigutatud 1961. aastal kasutusele võetud koloniaalaja lipult pärit embleem valge äärisega. Embleemil olid kilpkonn ja palm.
1977–1996
thumb|[[Pilt:FIAV_historical.svg|23px Seišellide lipp aastatel 1977–1996]] 29. juunil 1977 vahetati lippu ning kasutusele võeti "Seišellide Ühinenud Rahvapartei" värvid. Ülemine väli oli punane, keskmine laineline valge ja alumine roheline. Laineline laid koosnes kahest tervest ja kahest poolikust laineharjast, kuigi kasutati ka lippe millel oli ainult kolm tervet laineharja. Laiud moodustasid lipu laiusest 3+1+2 ühikut ning lipu proportsioonid olid 1:2. Punane tähistas progressi ja revolutsiooni, roheline maad ja põllumajandust ning valge India ookeani laineid.
Presidendi lipp oli kollase äärisega rahvuslipp, mille keskel oli valge sõõri sisse paigutatud Seišellide vapp. Sõõr moodustas 1/2 ilma kollase ääriseta rahvuslipu laiusest, kollane ääris aga 1/10 lipu laiusest. Lipu proportsioonid olid 1:2.
Schaffhauseni kanton
thumb|Kantoni kaart Schaffhauseni kanton on kanton Šveitsi põhjaosas. Piirneb Saksamaaga. Asub valdavalt Reinist põhja pool. Kantonil on kaks lahusala.
Schaffhausen on pindalalt üks Šveitsi väiksemaid kantoneid.
Kantoni halduskeskus Schaffhausen oli keskajal iseseisev linnriik. 1454. aastal sõlmis linn 25-aastase liidulepingu Šveitsi Liiduga. 1501. aastast kuulub kantonina Šveitsi Konföderatsiooni.
Ametlik keel on saksa keel.
Kasvatatakse viinamarju, peamiselt riislingit.
Rosenborgi loss
thumb Rosenborgi loss on väike loss Kopenhaagenis Taanis.
Ajalugu
Loss ehitati 1606. aastal maaresidentsiks ning on suurepärane Christian IV aegne arhitektuurinäide. Loss ehitati Hollandi renessanss-stiilis, praegune välimus pärineb 1624. aastast. Lossi põhiplaani projekteerisid arhitektid Bertel Lange ja Hans van Steenwinckel.
Kuninglik perekond kasutas lossi aastani 1701. Pärast Frederik IV kasutati lossi esimest korda 1794, pärast Christiansborgi lossi põlengut, ning teist korda 1801, kui inglased ründasid Kopenhaagenit.
Lossiaed
Rosenborgi lossi aeda nimetatakse Kuninga aiaks (Kongens Have), mida tuntakse ka Rosenborgi lossi aiana. Rosenborgi lossi aed on Taani vanim kuninglik aed, mis kujundati Christian IV ajal renessanss-stiilis natuke aega enne lossi valmimist.
Tänapäeval on lossiaed populaarne puhkepaik ja seda külastab igal aastal üle 2,5 miljoni inimese. Lossi kõrval asub kasarm, kus Taani Kuninglik Ihukaitse (Den Kongelige Livgarde) turistidele esineb.
Paul Lilleleht
Paul-August Lilleleht VR II/3 (kuni aastani 1935 Paul-August Lilienblatt (5. veebruar 1893 Jäärja vald, Liivimaa kubermang – 11. august 1955 Bratsk, Irkutski oblast, NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Elulugu
Paul-August Lilleleht sündis Jäärja vallas Pärnumaal. Ta õppis Valga reaalkoolis ning sai reaalkooli juures algkooliõpetaja kutse.
Esimese maailmasõja ajal ta mobiliseeriti ning 15. veebruaril 1916 lõpetas ta Peterhofi lipnikekooli, teenis 175. ja 158. tagavarapolgus ja 35. Siberi kütipolgus nooremohvitseri ja rooduülemana. 1917. aastal ülendati ta leitnandiks.
Vabadussõjas teenis Paul Lilienblatt 2. Eesti Polgus, seejärel Pärnu kaitsepataljonis. 1919. aasta oktoobris ülendati ta alamkapteniks ja sõjas ülesnäidatud vapruse eest autasustati teda Vabadusristi II liigi 3. järguga.
1920. aastal vabastati ta tegevteenistusest ja arvati reservi, teenete eest Vabadussõjas anti talle tasuta talukoht. Seejärel oli ta Pärnu-Jaagupi kihelkonnakooli õpetaja.
1926. aastal kutsuti Paul Lilleleht tagasi tegevteenistusse ning ta teenis Kaitseliidu Pärnumaa Vändra malevkonna pealiku ja Pärnumaa maleva instruktorina, lõpetas 1931. aastal eksternina ohvitseride kursused.
1935. ülendati Paul Lilleleht majoriks.
1938. aastal lõpetas ta Kõrgema Sõjakooli ja töötas seejärel aastatel 1938–1940 Kaitseliidu Peastaabi laskeosakonna (õppeosakonna) pealikuna.
Suvesõda
Paul Lilleleht paistis 1941. aastal Suvesõja alguses silma, juhtides Kilingi-Nõmmes vastupanu Pärnust saadetud SARKi hävituspataljoni karistusaktsioonile. 4. juulil toimus Liivamäe lahing, Kilingi-Nõmmest 2 km Pärnu poole. Pärnu poolt lähenesid kaks autobussi ja kuus veoautot hävituspataljoni meestega. Vastane jättis lahinguväljale 68 surnut ja 16 haavatut. Kaitsjate poolel langesid Karl Kuningas ja Heinrich Teder. Haavata sai kaheksa meest, nende hulgas ka Paul Lilleleht. Vaenlane põgenes Pärnu suunas tagasi. Järgmisel päeval saadeti Pärnust umbes 10 masinaga punaarmee tankiüksus ja see vallutas Kilingi-Nõmme tagasi, mõned Liivamäe lahingus haavatasaanud mehed saadi kätte ja nad mõrvati, haavatud Paul Lillelehel õnnestus siiski haiglast põgeneda. Aga see pööre oli siiski ajutine, sõja edenedes võtsid relvastatud eesti mehed ümberkaudsetes piirkondades siiski kontrolli jälle enda kätte. Selleks ajaks, kui Läti poolt jõudsid Eestisse juba saksa väed, võis Paul Lilleleht teatada sakslastele, et Kilingi-Nõmme ja lähemad vallad on enam-vähem "kommunistenfrei" – võim on üle võetud.
Paul Lilleleht oli 1941. aasta suvel metsavendade, kaitseliitlaste ja eesti armee järelejäänud sõjameeste mitteformaalne liider selles Lõuna-Eesti piirkonnas.
1941. aasta sügisest oli Paul Lilleleht Omakaitse Pärnumaa maleva ülem.
1943. aasta 17. juunil anti major Lillelehele Saksa Sõjateenete Risti (saksa keeles Kriegsverdienstkreuz) 2. klass langevarjurite salga ümberpiiramise ja hävitamise eest.
1944. aastal määrati Paul Lilleleht veebruaris 1944 formeeritud 3. Eesti Piirikaitserügemendi ülema abiks.
6. Piirikaitserügemendi ülem
6. Eesti Piirikaitserügement formeeriti Pärnus ja Kilingi-Nõmmes, selle ülemaks määrati Paul Lilleleht. Rügement saadeti algul Peipsi äärde rannakaitsele Võõpsu rajooni. Juuli algul viidi rügement Pihkva rindele. Paar nädalat hiljem viidi 6. Piirikaitserügement Narva rindele, Permisküla alla. Permisküla saar asub Narva jõe keskel, paarkümmend kilomeetrit Peipsi järvest põhja suunas.
pisi|Schweres Wurfgerät 40/41 Rügemendi II pataljon asus kaitsele Narva jões asunud Permisküla saarele. 11. augustil vallutasid Punaarmee üksused saare ja saarelt pääses ainult kolm meest. Sakslased kasutasid seal lõigus ka rakettrelva "Schweres Wurfgerät 40/41" (pildil), millega hävitati saare hõivanud Nõukogude sõdurid. Eesti sõdurite mälestuste järgi oli nii, et peale rakettidega laskmist oli saarel näha ainult põlenud tüve-tüükaid püsti, see oli kõik mis metsast järgi oli jäänud. Selle relva lõhkepead olid suuremad kui vene Katjušal, nii et arvatavasti hävitas see mitte ainult metsa, vaid ka vaenlase elavjõu.
Septembris ülendati kolonelleitnandiks. Narva rindelt taandudes andis Lilleleht oma rügemendile käsu valguda Alutaguse metsadesse ja alustada väiksemate gruppidena liikumist lääne suunas.
Peidus ja vangis
Paul Lilleleht jõudis mööda metsi liikudes oktoobriks Pärnumaal Saarde valda ja leidis varju oma onupoja Johannes Lillelehele kuuluvas Männa talus. Sealt asus ta peagi ümber otse üle piiri Lätis asuvasse Väike-Olli tallu, mis kuulus tema tädipojale Villem Saarele. Talu asus suurematest teedest eemal. Tema varjumispaikadeks olid suvel küünid ja lakapealsed, talvel ööbis ta laudas või tallis lehma- või hobusesõimes, mõnikord ka toas. Suvel abistas ta pererahvast talutöödel. Konspiratsiooni eesmärgil kandis ta pikki juukseid ja naisteriideid.
Sekstett (žanr)
Sekstett on heliteos kuuele esitajale (pillile või häälele).
Friedrich Bienemann (1838–1903)
Friedrich Gustav Bienemann vanem (7. veebruar 1838 Riia – 20. september 1903 Strasbourg) oli baltisaksa ajaloolane.
São Tomé ja Príncipe lipp
thumb|300px|São Tomé ja Príncipe lipp
Arne Maasik
Arne Maasik (sündinud 28. aprillil 1971 Tallinnas) on eesti arhitekt ja fotograaf.
São Tomé ja Príncipe lipp
São Tomé ja Príncipe lipp on São Tomé ja Príncipe riigilipp, mis võeti kasutusele 5. novembril 1975. Punane, roheline, kollane ja must on Pan-Aafrika ja vabastusliikumise MLSTP värvid. Vabastusliikumise lipp võeti kasutusele 1972. aastal ja ainsaks erinevuseks on, selle värvitriibud olid võrdse laiusega.
Punane kolmnurk sümboliseerib iseseisvuse eest valatud verd, rohelised laiud loodust ja kollane laid kakaopuud. Kaks musta tähte sümboliseerivad riigi kahte peamist saart ja nende kuulumist Musta Aafrika riikide hulka. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 1:2.
Arne Maasik
Elukäik
Arne Maasik tegutseb arhitekti ja kunstnikuna 1995. aastast, mil lõpetas Tallinna Kunstiülikooli arhitektuuri erialal bakalaurekraadiga. 1997. aastal lõpetas sama õppeasutuse (siis juba Eesti Kunstiakadeemia) arhitektuuriosakonna magistriõppes.
1996–2003 töötas arhitektina arhitektuuribüroos Künnapu & Padrik. Osales ehitiste ja võistlustööde projekteerimisel, näiteks Tallinna Botaanikaaia Palmimaja, hotell Radisson SAS, korterelamud Vabaõhumuuseumi teel, Viru Keskus (kõik Tallinnas). Töötas 2003–2007 arhitektuuri- ja linnaehitusfotograafiale ning näituste korraldamisele spetsialiseerunud fotograafiafirma Zepp Grafelin loovjuhina. Fotograafiafirma Decadencity asutaja ja omanik (aastast 2007).