cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eesti esiajalugu
Töö- ja tarberiistad
pisi|[[Nöörkeraamika ja venekirved (Eesti Ajaloomuuseum)]] Töö- ja tarberiistu tehti endiselt kivist, luust, sarvest, puust jm looduslikust materjalist, kuid täiustus nii lõhestus- kui lihvimistehnika. Nöörkeraamika inimesed võtsid kasutusele hästi lihvitud ja sissepuuritud varreauguga kivikirved, mille kasutamine muutus kiviaja lõpuks üleüldiseks, sh kammkeraamika kultuuri rahvastiku seas. Valdai kõrgustiku piirkonnast jõudis Eesti ala kammkeraamika inimesteni kvaliteetne tulekivi, millest tehti peamiselt nooleotsi. Umbes 2300 eKr tihenesid Mandri-Eesti rannikuäärsetel ja Saaremaa elanikel suhted Skandinaaviaga, kust jõudsid Eestisse mitmed kvaliteetsed tulekivist pistodad, kirved ja talvad. Kammkeraamika savinõud olid peamiselt suured ümara või terava põhjaga potid, nöörkeraamika oli mitmekesisem, valmistati nii lamedapõhjalisi potte kui väiksemaid peekreid. Pringli ja grööni hülge küttimine näitab, et püük pidi toimuma avamerel ning kasutati avamerekindlaid paate, mis naaberalade leidude põhjal otsustades võisid olla nahkpaadid. Talvel kasutati arvatavasti regesid ja suuski. Rõivad valmistati tõenäoliselt nahast, ehkki sel ajal õpiti juba ka riiet kuduma. Alates 3. aastatuhandest eKr on leitud savinõude pinnale vajutatud riidekoe jäljendeid, selliselt kaunistatud keraamikastiili nimetatakse tekstiilkeraamikaks. Arvatakse, et need kangad olid valmistatud nõgese või niine kiududest.
Ühiskond
Tulenevalt eri majandusviisidest olid kammkeraamika kultuuri küttide-korilaste ja põllumajandusega tegeleva nöörkeraamika kultuuri ühiskonnad ilmselt erinevalt korraldatud. Nöörkeraamika kultuuri viljelusmajandus tõi ilmselt kaasa üksikpere rolli kasvu nii majanduslikus kui sotsiaalses mõttes, kammkeraamika kultuuri keskne üksus võis olla aga külakogukond. Kuna sellised suuremad inimrühmad eeldavad juhtimise teatavat tsentraliseeritust, siis on tänapäeva loodusrahvaste analoogide põhjal võib oletada, et kammkeraamika kogukondadel olid pealikud. Kummagi kultuuri rahvastiku kaugemad kultuurikontaktid on mõneti erinevad. Nöörkeraamikutel oli palju vähem idapoolseid mõjutusi ja sealt saadud materjale.
Matmiskombed
Eestist on teada 8 kammkeraamika ja paarikümmend nöörkeraamika kultuuri matmispaika. Matmispaikade vähesus näitab ilmselt seda, et neisse ei sängitatud kõiki kogukonna liikmeid – maetud võisid olla teatava eristaatusega isikud. Ülejäänud inimesi koheldi surma järel kuidagi teisiti, võib-olla sarnaselt paljude teiste loodusrahvaste tavaga heideti nad veekogusse, jäeti metsas maapinnale või pandi puude otsa.
Kammkeraamika inimesed matsid sageli eluasemete juurde ja isegi elamute sisse, kuid üksikud matmispaigad, peamiselt Eesti lääneosas, jäid ka neist eemale. Surnud pandi madalatesse maahaudadesse selili väljasirutatult, käed rinnal või külgedel. Mõnel juhul on mehed ja naised asetatud paarishauda vastassuunaliselt. Kohati on päitsiosa jäetud kõrgemaks või pandud sinna puuront. Ühes Valma lapse hauas on pea kohal olnud tulease. Tamula asulakoha hästisäilinud haudades oli põhja peale asetatud oksi ja kasetohtu. Mõnikord on hauda riputatud ookrit. Surnud maeti luust, hammastest ja merevaigust ripatsitega ehitud rõivastes, sageli pandi neile kaasa tööriistu ja töötlemata loomaluude esinemise põhjal osutades ka liha.
Nöörkeraamika kalmed asusid üldjuhul elamutest eemal ja sageli kõrgematel küngastel. Matmispaigas oli tavaliselt 1–2 hauda, harva rohkem. Surnu pandi sinna kägarasendis ja tihti külili, naised parema ja mehed vasaku külje peale, kusjuures üks või mõlemad käed võisid olla pea all. Sope matmispaiga kohta on teade ka istuli matmisest. Tamulas oli üks surnu maetud kasetohu sisse mässituna, Tartus Karlovas kaetuna lubjakiviplaatidega. Ühes Sope naisehauas olid tuleasemed ja õla alla pandud väiksed kivid. Hauapanuseks olid tavaliselt venekujulised kivikirved, lisaks veel muud tööriistad, savinõud ja ahinguotsad.
Mohamed Nasheed
Mohamed Nasheed (divehi keeles މުޙައްމަދު ނަޝީދު; sündinud 17. mail 1967 Males) on Maldiivide poliitik, 11. novembrist 2008 kuni 7. veebruarini 2012 Maldiivide president, alates 29. maist 2019 Maldiivide parlamendi esimees.
Eesti esiajalugu
Religioon
On arvatud, et kammkeraamika kultuuris võidi inimeste elupaika või selle lähedale matmisega taotleda nende kui mõjuvõimu omanud isikute soosingut ja kaitset. Teisalt on asulasiseste matuste toimumises kaheldud: asulat meenutav kultuurikiht võis kujuneda ka kalmistule, kus regulaarselt riitusi läbi viidi, või toodi mingil rituaalsel või maagilisel põhjusel asulasse vaid osa surnukehast, nt mõni luu.
Mohamed Nasheed
Maldiivide esimestel demokraatlikel mitmeparteilistel presidendivalimistel valiti Mohamed Nasheed riigi presidendiks. 28. oktoobril 2008 peetud presidendivalimiste teises voorus saavutas ta võidu 30 aastat riiki valitsenud senise presidendi Maumoon Abdul Gayoomi üle. thumb|püsti|vasakul|Mohamed Nasheed (2009)
Eesti esiajalugu
Religioon
Varase neoliitikumi kosmoloogias, mis ilmselt sarnanes varasema ajajärguga, võis olla tähtsal kohal (vee)linnuga seonduv loomismüüt. Põtra ja karu võidi käsitleda kui mütolooglisi tegelasi, kes olid (jahi)loomade isandad. Nende austamiseks võidi korralda kollektiivseid rituaale, mida juhtisid šamanistlikku tehnikat ning maailmavaadet kandvad isikud. Riiete külge kinnitatud ripatsid ja kujukesed kujutasid ilmselt šamaani abistavaid vaime. Neoliitikumi esimesel poolel olid arvatavasti endiselt tähtsad veega seotud pühad paigad, millele osutab matmiskohtade paiknemine ning samasse kultuuriruumi kuulunud Soome ja Karjala kaljumaalingud ja -raiendid, mis samuti asusid veekogude kallastel.
Hilisneoliitikumiga algas Eestis periood, millest otseselt usundiga seotud leide on vähe või puuduvad need üldse. Varem väga levinud figuuridega ripatsid kaovad ja hammasripatsite hulk väheneb tunduvalt. Ilmselt indikeerib see muutust usundis. Näivad kaduvat ka spetsiaalsed usundiga seotud isikud ja nende asemele astuvad indiviidid, kel oli juhtiv ühiskondlik positsioon ja kes kontrollisid nüüd rituaalseid praktikaid. Võib oletada päikesega seotud kujutelmi teispoolsusest.
Mohamed Nasheed
Mohamed Nasheed on üks Maldiivide Demokraatliku Partei asutajaid. Ta on kuulunud ka parlamenti. Opositsioonijuhina oli ta üks eelmise presidendi poliitika ägedamaid kriitikuid ning teda on selle eest korduvalt süüdi mõistetud ja vangistatud. Tema hüüdnimi rahva hulgas on Anni.
Eesti esiajalugu
Religioon
Avastatud nöörkeraamika muististe ja matuste põhjal on arvatud, et seal olid endiselt tähtsal kohal animistlikud arusaamad, aga võib-olla austati juba ka inimkujulisi loodusvaime ja eksisteerisid viljakusmaagiaga seotud riitused. Mõned tugevas kägarasendis maetud inimeste luustikud võivad olla märgiks sellest, et surnud maeti kinniseotult, kuna kardeti laiba tagasipöördumist.
Mohamed Nasheed
Mohamed Nasheedi ametiaeg presidendina pidi kestma viis aastat, kuid 7. veebruaril 2012 astus ta pingelises poliitilises olukorras, kus riigis olid juba pikemat aega toimunud ekspresident Gayoomi toetajate meeleavaldused, ametist tagasi. Nasheedi poolehoidjad süüdistasid ka armeed ja politseid tema survestamises tagasiastumiseks. Uueks presidendiks vannutati samal päeval senine asepresident Mohammed Waheed Hassan.
Eesti esiajalugu
Religioon
Kiviaja lõpus olid religioosse taustaga ilmselt ka osa kivikirveid, mida on tahtlikult jäetud või maetud viljelusmaadele või ka märgaladele. Tõenäoliselt kasutati neid viljakuse ja viljastamise ideega või päikesega seotud rituaalides, mida viidi läbi kollektiivselt. Kirveid on mõnikord tõlgendatud kui taeva ja äikesejumalaga seotud kultusesemeid.
Keeled
Kammkeraamika teooria kohaselt märkis tüüpilise kammkeraamika kultuuri levik soomeugrilaste või täpsemalt varaste läänemeresoomlaste rännet Läänemere äärde, kus assimileeriti seal varem elanud tundmatut keelt kõnelenud rahvastik. Teooria lähtekohaks oli arusaam, et alates kammkeraamika kultuuri perioodist on selle piirkonna arheoloogilises aineses näha ilma oluliste katkestusteta arengut kuni ajaloolisest ajast tuntud soome-ugri keeli kõnelenud rahvasteni. Nöörkeraamika kultuuriga arvati Baltikumi läänemeresoomlaste sekka saabuvat indoeurooplasi või baltlasi. Daugava jõest põhja pool jäid nad arvulisse vähemusse ja sulandusid aegamisi läänemeresoomlastesse. Alates 1990. aastatest on idee soomeugrikeelsest kammkeraamika kultuuri rahvastikust toetust kaotanud, kuna keeleteaduslikult on soome-ugri keelte hargnemine paigutatud märksa hilisemasse aega kui kammkeraamika levik ning arheoloogilise kultuuri samastamist teatud keelega ja asustuse järjepidevuse tõlgendamist keelelise järjepidevusena peetakse alusetuks eelduseks. Lisaks on asustuse arengus hakatud nägema järjepidevust lausa alates jääajajärgsetest esmaasukatest või vastupidi, asustuse katkestust pärast kammkeraamika kultuuriperioodi.
Petri Kallio on uue mõttena välja pakkunud, et kammkeraamika kultuuriga levis Volga-Oka regioonist Läänemere äärde eeluurali keel. Tema hinnangul sobib see kokku asjaoluga, et kunagisel kammkeraamika alal hiljem kõneldud Uurali keeltes on substraadi tuvastamine keeruline – eeluurali keelest lähtunud keelekujude substraat olekski Uurali keeltega sarnane ja raskesti eristatav. Väljaspool kammkeraamika ala kõneldavates Uurali keeltes (nagu saami) on mitteuuralipärane substraat aga selgelt identifitseeritav. Valter Langi meelest aga ei saa läänemeresoome keeltes märkimisväärse substraadi olemasolu eeldadagi, kuna nende kujunemine toimus väga hõreda varasema asustusega piirkonnas, ja ta piirdub nentimisega, et kammkeraamika kultuuris räägiti tundmatut keelt. Jaakko Häkkineni hinnangul ei kõneldud eeluurali keelt sel ajal üldse Volga piirkonnas, vaid Uuralitest kaugel ida pool, Jenissei ja Leena veelahkme ning Mongoolia lähedal, oletuslikult kusagil Sajaanide piirkonnas, ja seda võib-olla veel 3000 a eKr. Ta põhjendab oma seisukohta Siberi idaosast pärit jukagiiri keeltes leiduvate alguurali laensõnadega ja Mandžuuriast pärit idapoolsete Altai keelte tüpoloogilise sarnasusga Uurali keeltele, mis tähendavat, et eeluurali keel pidi nendega kokkupuutumiseks ida pool asuma.
Nöörkeraamika kultuuri puhul ei peeta enam võimalikuks selle sidumist balti keeltega, mis polnud sel ajal veel eristunud, vaid indoeuroopa keelte vanema vormi – loode-indoeuroopa keelekujuga. Pole selge, kui kauaks nöörkeraamika kultuuri indoeuroopa keel ja kammkeraamika kultuuri keel Eesti piirkonnas püsima jäid ja kui laialt levisid. Petri Kallio hinnangul võisid mõlemad püsida kuni pronksiajani. Valter Langi arvates kasutasid erinevad nöörkeraamika kultuuri rühmad indoeuroopa keelt kindlasti küll omavahelises suhtluses lingua francana, kuid arvestades asjaolu, et nöörkeraamika kultuuri ekspansioon paistab olevat toimunut ennekõike meeste rändena, siis jäi keele levik tema meelest piiratuks ja nad võisid isegi juba paari põlvkonna jooksul keeleliselt assimileeruda.
Inimeste välimus
Vana DNA analüüs näitab, et nii Läti ja Eesti kiviaegsete küttide-korilaste kui nöörkeraamika inimeste nahk oli enamjaolt tõmmu ning silmad ja juuksed tumedad. Kammkeraamika ja nöörkeraamika inimeste pikkus erines: esimesed olid suhteliselt lühikesed (mehed alla 170 cm ja naised alla 160 cm), teised pikemad (mehed keskmiselt üle 170 cm).
Füüsilise antroploogia uuringutes on kammkeraamika asula- ja matmispaikadest leitud koljudest enamik liigitatud nn protolaponoidsesse tüüpi, mida peeti üheks uurali rassi vanaks vormiks. See tüüp arvati olevat kujunenud mongoliidide ja europiidide segunemise või kohaliku arengu tulemusel ning pidi meenutama tänapäeva saamidele omast laponoidset ja idapoolsetele soomeugrilastele omast sublaponoidset ja subuurali tüüpi. Nöörkeraamika koljud esindasid aga europiidset tüüpi. Kiviaja lõpul ja pronksiajal olevat toimunud nende kahe tüübi segunemine, kus lõpuks sai domineerivaks europiidne tüüp.
Antropoloog-arheoloog Mihhail Gerassimov rekonstrueeris Valma kammkeraamika kultuuri ja Ardu nöörkeraamika kultuuri matmispaigast leitud luude põhjal kummagi kultuuri meeste büstide näited (Valma mees ja Ardu mees). Tanel Moora andmetel lisas Gerassimov Valma mehele mongoli kurru aga vaid sellepärast, et lihtinimestel oleks kuju vaadates kergem selle mongoliidseid jooni märgata. Aivar Kriiska hinnangul pole need kaks skulptuuri kammkeraamika ja nöörkeraamika kultuuri rahvastikule tunnuslikud, sest antropoloogiline tüüp varieerus mõlema rühma sees: leidus nii lühi- või keskpealisi madala ja laia näoosaga kui ka pikapealisi ja kõrge näoosaga isikuid.
2019. aastal rekonstrueeriti Venemaa Teaduste Akadeemia Etnograafia ja Antropoloogia Instituudis ühe Sopele maetud nöörkeraamika kultuuri naise nägu. Kolju kraniomeetriline uuring näitas, et naine oli suhteliselt madala ja laiemapoolse näo ning terava horisontaalse profiiliga kõrge ja kitsa ninaga. Need tunnused on üldjoontes omased ka teistele nöörkeraamika kultuuri inimestele Eestis ja mujal Euroopas.
Vanem pronksiaeg (1800–1100 a eKr)
Selle ajajärgu keraamikat on teada vähe. Arheoloogilise ainese põhjal otsustades kadus nii kamm- kui nöörkeraamika, kuid on peetud tõenäoliseks, et need traditsioonid, ennekõike hiline nöörkeraamika, jätkusid siiski ka vanemal pronksiajal. Soodest ja järvedest leitud õietolmu setted osutavad inimtegevuse mõjule, kuid need mõjufaasid on jäänud enamasti lühiajaliseks.
Olemasolev arheoloogiline aines osutab seega, et Eesti ala (nagu ka Läti ja lõunapoolne Soome) oli vanemal pronksiajal hõreda ja ebastabiilse asustusega. Valter Langi hinnangul asustasid piirkonda väikesed ning üksteisest ilmselt kultuuri ja keele poolest erinevad inimrühmad, kusjuures pole selge, kas need keeled võisid pärineda nöörkeraamika kultuuri indoeurooplastelt või kammkeraamika kultuuri keelest.
Noorem pronksiaeg (1100–500 a eKr)
pisi|[[Kivikirstkalmed Jõelähtmes]] pisi|Droonivideo Rebala kivikalmetest 2021. aasta kevadel pisi|[[Kaali kindlustatud asula rauasulatuskoht]]
Pronksiajal levisid Eestisse peamiselt kaugematest maadest pärinevad pronksesemed, sest pronksi tootmiseks vajalikku vaske ja inglistina Eesti alal ei leidu. Kuna Eesti alal puudusid pronksi toorained, siis vahetati seda nahkade ning teravilja vastu Skandinaavia maadest või Ida-Preisist. Üksikute imporditud pronksriistade kõrval edasi valdavalt kivi-, sarv- ja luuesemeid. Eesti ala vanimate pronksist (vase ja inglistina sulam) esemetena tuntakse Muhust saadud odaotsa ja Võrtsjärve lähedalt Kivisaarest leitud sirpi, mille valmistamisaeg paigutatakse vahemikku 2000–1770 eKr. Kohapeal hakati pronksi töötlema alles 1. aastatuhande II veerandil eKr, kuid päris domineerivaks materjaliks pronks Eestis ei saanudki.
Mere ületamiseks kasutati suuri paaditaolisi laevu, mis liikusid edasi aerude abiga. Purjelaevu ei osatud tollal veel teha. Loomulikult oli pronks väga kallis. Kui mõni ese kõlbmatuks muutus, valasid sepad selle uuesti ümber. Pronksi haruldust arvestades kasutati veel ohtrasti kivist, luust ja puust tööriistu. Kõige rohkem valmistati pronksist keerulisema putkega kirveid, odaotsi ja ehteid.
Eriti Eesti rannikualal levisid kindlustatud asulad, kus tegeleti ka pronksi töötlemisega (peamiselt välismaiste purunenud esemete ümbersulatamisest saadud pronksist uute esemete sepistamisega). Põhja-Eesti rannikualalt, Tallinna lähedalt Kadriorust ja Jõgevamaalt on leitud pronksiaegseid tööriistu. Asulaid hakati kindlustama (Kaali kindlustatud asula, Saaremaal).
Satšhere
Satšhere on linn Gruusias Imerethi piirkonnas, Satšhere rajooni keskus.
Eesti esiajalugu
Noorem pronksiaeg (1100–500 a eKr)
Pronksiajal muutus peamiseks elatusalaks karjakasvatus. Inimesed veendusid, et parim võimalus aasta ringi liha saada oli kasvatada lambaid, veiseid, kodukitsi, sigu, hobuseid. Veised ja hobused olid tublisti väiksemad kui tänapäeval. Veised andsid vähe piima ja sedagi üksnes soojadel aastaaegadel. Hobuseid peeti lihaloomadena, kuid kasutati ka juba ratsudena.
Elatuslisa andsid küttimine ja kalapüük. Saaremaal olid peamiseks jahiloomaks hülged. 9/10 leitud ulukiluudest pärinevad just neilt. Hülgeid kütiti tavaliselt kevadtalvel, kui sügisel kogutud toiduvarud lõppemas. Õnneliku jahi puhul saadi rohkesti liha, vettpidavat karusnahka ja rasva, mida kasutati ka ruumide valgustamiseks.
Teiseks tähtsamaks elatusalaks sai põlluharimine. Kuid põllulapid olid üsna väikesed ja maad hariti peamiselt kõblastega. Uut põldu saadi alepõletamisega. Alepõletamiseks valitud maalapil raiuti kõigepealt puud ja võsa maha ning lasti hästi kuivada. Pärast kuivamist süüdati puud ja võsa põlema. Tuhk, mis oli hea väetis, aeti ühtlaselt laiali ja sinna külvatud seemned künti puukonksudega maa sisse. Alemaa andis mõned aastad üsna rikkalikku saaki, kuid seejärel tuli ligemale 15 aastaks puhkama jätta. Külvati otra, nisu ja lina. Eesti vanimad põlispõllud pärinevad 1. sajandist eKr ja need asuvad Harjumaal Jõelähtme valla Rebala külas. Saak lõigati luusirpidega ja küllap leidus üksikuid kalleid pronkssirpegi. Lina kitkuti ja temast kooti hiljem linast riiet, millest valmistati rõivaid. Soojemal ajal oli linane riie kehale igati hea ning kerge kanda. Naised hõõrusid odra- ja nisuterad jahvekividega suurel kivialusel jahuks. Jahust valmistati putru ja karaskit. Toidulauale andsid tublisti lisa kalapüük ja küttimine. Kui koduloomad haigustesse surid ja vili ikaldus, saadi vähemalt veekogudest kalu ning laantest metsloomi.
Pronkskirvestega oli parem raiuda metsa ja meisterdada elamuid. Hooned tehti ristkülikukujulised ja laoti palkidest. Palgid asetati rõhtsalt ja nende vahed täideti saviga. Püstkodasid kasutati mõnikord suveköökidena. Rannikualadel ja saartel hakati asulaid piirama paekividest laotud taraga ja palkidest kaitseseinadega. Tuntuim pronksiaja kindlustatud asula oli Asva asula Saaremaal, mis pärineb 8.–6. sajandist eKr. Selle järgi nimetatakse ka kogu kultuuri Asva kultuuriks.
Kullo noortelaager
Kullo noortelaager on Tallinna Huvikeskuse Kullo noortelaager Lääne-Viru maakonna Haljala valla Karepa külas.
Noortelaagri peamajaks on Villa Taormina (ehitatud 1896), mis 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses kuulus Selja ja Kunda mõisa omaniku John Carl Girard de Soucantoni perekonnale.
Laager töötab suveperioodil, maist augustini. Seal toimuvad Kullo huviringide suvelaagrid, aga ka mitmeid muid õppe-, praktika- ja spordilaagreid. Laagris on kokku 160 majutuskohta.
Nõukogude perioodil tegutses samas Karepa pioneerilaager.
Eesti esiajalugu
Noorem pronksiaeg (1100–500 a eKr)
Asulate kindlustamise fakt näitab, et siinsed elanikud olid visa tööga suutnud koguda teatud väärtusi, mis äratas võõraste saagihimu. Arheoloogilised leiud viitavad, et selliseks varaks võisid olla loomakarjad ja pronks. Kindlustatud asulates osati juba ise pronksi ümber valada. Selleks kasutati katkiseid või kulunud esemeid. Valmistati küllalt keerulisi putkega kirveid ja odaotsi. Leitud ehenõelte, kaela- ja käevõrude valuvormide tükid näitavad, et pronksi oli piisavalt ja jätkus isegi ehete valmistamiseks.
Sissetoodava metallihulga suurenemine viitab kaubavahetuse arengule. Arenes kaubavahetus Skandinaaviaga. Pronksiaja teisel poolel paistavad silma Eesti tihedad sidemed Kesk-Rootsi, Ojamaa ja Edela-Soomega. Siinse rahva aktiivsusest ja siiretest väljapoole kõnelevad Asva kultuurile iseloomuliku keraamika esinemine ülemere asulates.
Matusekommetes, kivikalmed (Tuulingumäe, Jõelähtme kivikalmed ), Hundikangrud). Saaremaal tekkis Kaali kraater.
Oni
Oni on linn Gruusias Ratša-Letšhumi ja Khvemo Svanethi piirkonnas, Oni rajooni keskus. Linn asub Rioni jõe vasakul kaldal.
Eesti esiajalugu
Noorem pronksiaeg (1100–500 a eKr)
Umbes 900 eKr on pärit Saaremaal Lülle külas rajatud kaks laevkalmet. Hiljem on üks laevkalme leitud ka Tallinna lähedalt Väolt.
Rauaaeg (500 eKr – 13. sajand)
, Eesti rauaaeg pisi|[[Uurali rahvad|Uurali rahvaste ja sküütide Sküütia alad, u 100 eKr]]
Oni
thumb|left|Oni sünagoogi sisevaade
Eesti esiajalugu
Vanem rauaaeg
pisi|300px|[[Ptolemaiose (umbes 83–161) maailmakaart "Geographia" 15. sajandi käsikirjalisest eksemplarist]] pisi|300px|Euroopa rändeteed pisi|300px|6. sajandi riigid ja rahvaste asualad Euroopas Varasel rauaajal (6. sajand eKr – 1. sajandil pKr), levis Eestisse naaberaladelt üksikuid raudesemeid, mis olid aga raskesti kättesaadavad ja kallid ega suutnud luust ja kivist tööriistu veel kasutuselt välja tõrjuda. Esialgu jätkus elu kindlustatud asulates. Tegeldi põhiliselt karjakasvatusega, säilisid tihedad sidemed ülemeremaadega. Levis aletamine ja söödiviljelus. Inimesed muutusid paiksemaks, hakati rajama maapealseid kalmeehitisi – kivikirstkalmeid. Levisid ka väikeselohulised kultusekivid. Õpiti ise rauda tootma (soorauamaak).
Vanem rauaaeg ehk rooma rauaajal, (1.–4. sajand pKr) oli eesti hõimudele suureks tõusuperioodiks. Peamisteks elatusaladeks oli põlluharimine ja karjakasvatus. Põllundus tõusis teiste majandusharude seas esikohale. Esimese aastatuhande lõpuks asendus tootlike jõudude arengu tulemusena sugukondlik kogukond küla- ehk territoriaalse kogukonnaga. Et üksikpere suutis juba omal jõul harida talle vajaliku põllumaa, langes see ühiskasutusest välja. Maakasutuses kujunes olukord, kus küla ühiskasutuses ja ühisomanduses olid karja- ja heinamaad, samuti alemaa ja mets. Ka põllumaa oli ühisvalduses, kuid oli lappidena jagatud üksikperede vahel ning aeg-ajalt jagati perede vahel ümber. Aegamööda aga hakkasid põlispõllud minema üksikperede eravaldusse, tekkis maaeraomand. Põlispõlde hariti kaheväljasüsteemi järgi. Põlispõlde haris iga talu eraldi, kuid külakonna ühise külvikorra järgi, muidu oleks paljudel lappides segamini asetsevate maade harimine kujunenud väga tülikaks. Puhkes õitsele käsitöö (metallitöö), Mustmätta peitleid). Matusekommetes levisid tarandkalmed (Jabara kalmed, Kojastu kalmed, Adila kivikalme).
Toimus rahvusvaheline suhtlus, merevaigukaubandus võis olla algus pronksiaja algamisele nii Skandinaavias kui ka Läänemere idakaldal. Merevaiku leidub kõige rohkem Preisimaa ja Leedu randadel, mõningal määral ka Eestis. Merevaigutee oli iidne veetee, mida mööda veeti merevaigust tehtud ehteid ehk „Põhjala kulda“ lõunamaadesse, kus seda väga kõrgelt hinnati. Kõige olulisemateks keskusteks merevaigu ja muude Põhjala kaupade vahendamisel Rooma impeeriumi aladele olid Läänemere kaguranniku asundused Visla jõe suudme ümbruses. Mööda Visla, Morava ja Doonau jõge liikusid merevaik ja muud Põhjala kaubad lõunamaadesse ning vastupidi. Merevaigutee põhjapoolsem ots kulges aga Visla suudmest piki Preisimaa, Kuramaa ja Saaremaa randu kuni Virumaani.
Pärnu lähedalt on leitud Kastna peitleid ja Põhja-Eestist (Uhtnas) on leitud Varudi-Vanaküla aardeleid 2.–3. sajandist Vana-Rooma münte,. Kriimanist ja Varnjast haruldasi Bütsantsi päritolu hõbenõusid,. Rauaajast leide on ka Villevere külas (5. sajandi teisest poolest).
Svealandi ja Götalandi kuningas Grim, kes valitses umbes 380 pKr, kehtestas oma maadel raske maksukoorma alluvate jaoks. Samas üritas ta nõuda oma saadikute kaudu maksu ka kuralastelt ja eestlastelt, kuid need kogusid suure väe ja tulid Rootsimaad rüüstama ja okupeerima. Kuningas Grim poodi lõpuks üles rauast keti otsa.
33. Rootsi kuningas Tordo, kogus 410. aastal suure väe kõigist rootslastest ja lõi Rootsimaa randa tulnud suure eestlaste, kuralaste ja holmlaste (tõenäoliselt Väina Holmi Väina-liivlased) tohutu laevastiku tagasi.
Keskmine rauaaeg
Keskmisel rauaajal (5. sajand – 8. sajand), Eestis hakati ehitama linnamägedele asulalinnuseid.
Matusekommetes, maeti sageli edasi vanadesse tarandkalmetesse (Maidla kalme ), kalmetesse hakati panustena lisama ka relvi. Tarandkalmetesse maeti surnuid põletamata, mis on teinud võimalikuks vana DNA eraldamise üsna mitmest luustikust. Tarandkalmetesse maetud sarnanevad küllalt palju kivikirstkalmete inimestega, kuid erinevad neist ühe olulise komponendi poolest. Selleks komponendiks on Y-kromosoomi haplogrupp N3a, mida Läänemere äärest eelnevatest aegadest ei teata. See haplogrupp on pärit ida poolt ning seda võib väga sageli kohata praegustel eestlastel, soomlastel, karjalastel ja teistel läänemeresoomlastel, aga ka lätlastel ja leedulastel.
Elavnesid taas sidemed Skandinaaviaga (viikingid).
Umbes 600 – Ynglingrite saaga kohaselt olevat Rootsi kuningas Ingvar, silmapaistev sõjamees hakanud laastama ja rüüstama idaalasid. Ühel suvel, kutsunud kokku sõjaväe, läks ta Eestimaale ja korraldas samal suvel rüüstamise kohas, mis kannab nime Stein. Kohale saabunud eesti viikingid (Víkingr frá Esthland) suure väega pidasid lahingu ja et kohaliku rahva vägi oli arvult ülekaalus, ei olnud rootslastel jõudu vastu panna. Sealsamas paigal langes kuningas Ingvar, ta sõjamehed põgenesid. Järgmisel aastal tegi Ingvari poeg Qnundr vastutasuks retke Eestisse, kus saaga järgi rüüstab laialdaselt maad.
750 – Aethicus Isteri "Kosmograafias" mainitakse meretee kirjelduses üheks turukeskuseks olnud Rifarrica saart; mõned ajaloolased peavad Rifarricaks Rävala maakonda (Harjumaa).
Norra saagade järgi osalesid eestlased Bråvalla lahingus Rootsi kuninga Sigurd Ringi poolel tema onu, Taani kuninga Harald Hilditönni vastu.
8. sajandist on ka Saaremaal avastatud Salme muinaslaeva laevmatus, milles avastati kokku 42 sõdalase luustikud, kellest paljudel oli näha surmavate lahinguvigastuste jälgi. Väljakaevamistel leiti üks kilbi käepide, vähemalt kuue kammi fragmendid, mõned pandlad ja hulgaliselt nooleotsi, mis arheoloogide arvates kinnitab otsesuhteid skandinaavlastega. pisi|300px|Põhja-Euroopa 814. aastal
Noorem rauaaeg
Nooremat rauaaeg jaotatakse omakorda kaheks alamperioodiks: viikingiajaks ja hilisrauaajaks, mille vaheline piir on u aasta 1050 juures.
pisi|300px|Euroopa poliitiline kaart, u 1000 Nooremal rauaajal (8.–13. sajand) oli elanike peamiseks tegevusalaks maaharimine (oder, talirukis). Maa suurust määrati adramaades, maaviljelemises levis kolmeväljasüsteem. Põllunduse osakaal võrreldes eelnevate ajaperioodidega suurenes. Läti Henriku sõnul "Virumaa on viljakas ja väga ilus maa ja tal on avarad, tasased põllud". Süda-Järvamaa ning eriti Paide ja Peetri piirkonnad olid põllunduslikult sarnaselt Virumaaga arenenud. Varasem riimkroonika Järvamaa kohta: "Maa ilus oli ja suur ka, kuid siiski ilma metsata". Samuti leidus suuri külasid ja põllumaid ka Ugandi, ning eriti praeguse Nõo kihelkonna piires.
Küla ale-, heina-, karja- ja metsamaad olid perede vahel jaotamata. Need moodustasid küla ühismaad ehk sarase. Ühiseid külamaid kasutavaid kogukondi nimetati saraskonnaks. Suurem osa külasid olid üksteisega suursaraskonna vahekorras. Need kasvasid reeglina välja ühest algsest külast. Kui külast kasvas välja tütarküla, siis soetas see endale uued põllumaad, kuid endisi ühiseid maid kasutas see edasi koos algse külaga. Alemaid haris kogu küla- või saraskond ühiselt. Kord aastas valiti alemaist üks teatud tükk, külvati sellele 3–4 aastat järjest vilja ja jäeti see kurnatuna 15–20 aastaks puhkama. Seejärel võeti see jälle viljuse alla. Sedasi toimus alemaade harimine perioodiliselt mitmete tükkide viisi ja alemaad haarasid enda alla suuremaid maa-alasid kui alalised põllud.
Tegeldi ka loomapidamisega (veised, hobused, lambad, sead), küttimisega, kalapüügiga ja metsmesindusega. Käsitööaladest olid välja kujunenud raua tootmine ja töötlemine (Rikassaare relvaleid), hiljem ka savinõude valmistamine. Tänu soodsale geograafilisele asendile Läänemere lääne- ja lõunaranniku ning Venemaa linnade vahel tegeldi edukalt ka vahenduskaubandusega (Kose aardeleid). Valdavalt elati maal, elamuks hakkas kujunema rehielamu. Talud moodustasid küla, teatud piirkonna külad moodustasid kihelkonna (45), välisohu tõttu olid kihelkonnad liitunud maakondadeks (8). Muinas-Eestis polnud veel tekkinud seisuslikku ühiskonda, kuigi võis juba eristada vabasid kogukondlasi, kõrgema ühiskondliku positsiooniga vanemaid ja trääle e. orje, kes olid naabermaadest pärit sõjavangid. Eestlased säilitasid muinasusu.
Eesti viikingiaeg
pisi|300px|Varjaagide kaubateed: sinisega on märgitud kaubatee [[Läänemeri–Laadoga–Volga. Teised maismaa kaubateed on märgitud oranži värviga]] pisi|300px|Viikingiaegsed linnad Skandinaavias
8.–11. sajandil läbis Läänemerd ja Soome lahte ning Eestimaad ka Kaubatee varjaagide juurest kreeklasteni. Põhja-Eestis asus viikingiajal terve rida linnusasulaid, mis paiknesid piki rannikut, tavaliselt mõne jõe suudmest paar kilomeetrit ülesvoolu. Need linnusasulad on selgelt seotud Idatee peamise haruga. Nii mõnegi Põhja-Eesti ranniku linnusasula kaitse all asus lisaks sadamale ka rahvusvaheliselt tuntud turukoht. Sellised linnusasulad olid näiteks Iru, Kuusalu, Pada ja Purtse linnusasulad ja Peipsi järve idakaldal.
Iru linnus asub vahetult tänapäeva Tallinna piiril Pirita jõe ääres, looduslikult väga hästi kaitstud kohas. Linnuse rajamisajal, 6. sajandil, jäi mererand vaid 2,5–3 km kaugusele, seega võisid Pirita jõe suudmesse saabuvad ja sealt lahkuvad laevad olla linnuselt nähtavad.
9. sajand kronoloogiliselt
850–860 – Olav Püha saaga järgi käis Uppsala kuningas Eirik Rootsist igal suvel Soomes, Karjalas, Eestis ja Kuramaal sõjakäikudel, kus alistas kõik need maad. Ilmselt on tegu liialdustega ja Eesti ala kuulumist Eiriku alla ei kinnita ka arheoloogilised materjalid.
Vana-Vene Nestori kroonikas kirjeldatakse, kuidas 862. aastal saadeti Põhja-Venemaa ja Ingeri alade erinevate rahvaste (tšuudid, Ilmjärve sloveenid, krivitšid ja vessid) juurest saadikuid Skandinaaviasse (mere taha varjaagide, russide juurde; neid variaage kutsuti russideks, nagu teisi normannideks ja sveadeks, muid angliteks ja veel teisi gotlandlasteks ), kes kutsusid varjaage neid valitsema (ru). Vene allikate alusel, kuna puuduvad originaalallikad nooremast rauaajast, esineb erinevaid tõlgendusi kroonikas kasutatud väljendi «земля наша велика и обильна, а наряда в ней нет» kohta ning seda tõlgendatakse nii kutsega valitsema, kui ka kutsega asuda piirkonnas korda looma ja hõimude üle, kes elasid sel ajal Põhja-Venemaal (vt Venemaa valitsejad). Ühise alade valitseja-vürsti kutsumise kohta Põhja-Venemaa ja Ingeri alade rahvaste (tšuudid, Ilmjärve sloveenid, krivitšid ja vessid) poolt ühise valitseja kutsumise vastu esitas vastuväite ka Arnold Paul Süvalep, kes esitas versiooni, et võõraid võimumehi vajati ainult kindla korra ja kaitse loomiseks Novgorodi kaubaturgudel ja kaubateedel, mis olid üht­viisi tähtsad kõigile ümbruskonna rahvastele.
11. sajand kronoloogiliselt
1000–1150 on teada, et eestlaste kauplemine oli edukas ja Eestisse jõudis palju hõbedat. Araabia dirhemite kõrval tulevad kasutusele mitmed Lääne-Euroopa mündid.
11. sajandi algul jäeti paljud väiksemad linnused maha ja umbes 1050–1100 hakati ehitama võimsamaid ringvalliga linnuseid.
12. sajand kronoloogiliselt
pisi|[[Mõõgavendade ordu rüütlite kujutis 1911. aastal ilmunud teatmiku "The Catholic Encyclopedia" artikli "The Military Orders" illustraatori silme läbi]] pisi|[[Põhjala (Põhjamaad), 1219]]
Rauaaja ühiskondlik kord, haldus- ja asustussüsteem
Hilisrauaajal (1050 – 13. sajand) toimus Eestis oluline asustusnihe, mitmed seni kasutuses olnud linnused ja asulad hüljati, tekkisid uued ja suuremad keskused. Tõenäoliselt just siis hakkasid välja kujunema ka Eesti muinasmaakonnad, kihelkonnad võisid mingisugusel kujul eksisteerida ka juba varem. Suurem osa viimastest oli 13. sajandi alguseks koondunud maakondadeks, osa aga jäänud eraldiseisvateks kihelkondadeks ehk väikemaakondadeks. Lisaks nendele võis oluline osa olla ka muistsetel maksustus- ja valitsusüksustel vakustel ning linnusepiirkondadel
Muinas-Eesti koosnes mõnekümnest enam või vähem iseseisvast maakonnast ja kihelkonnast. Läti Henriku järgi käidi peaaegu Eesti mandri keskel kooskäimistel kord aastas nõu pidamas. Neid kogunemisi, kärajaid, võib pidada maakondade liidu otsuseid tegevaks organiks.
13. sajandi alguses oli Eesti alal umbes 45 kihelkonda, elanike arvu on hinnatud 150 000 – 180 000 inimesele. Eesti hõimude asustusala oli sel ajal piiratud läänest ja põhjast Läänemerega; idapiir kulges mööda Narva jõge, Peipsi ja Pihkva järve ning tõenäoliselt mööda Petserimaa ja Võrumaa piiri kuni praeguse Läti piirini. Eesti lõunapiir kulges Petserimaa piirilt praeguse Valgani ning sealt Liivi laheni lõuna pool praegusest piirist. Eesti alal oli kujunenud kaheksa suuremat maakonda, mille ladinakeelsed nimekujud olid Revalia (Revala), Harria (Harju), Rotalia või Maritima (Ridala ja hilisem Läänemaa), Osilia (Saaremaa), Saccala (Sakala), Jervia (Järva), Vironia (Viru), Ugaunia (Ugandi). Lisaks kaheksale suuremale maakonnale olid Eesti keskosas veel neli-viis väikemaakonda, mis peale esimese koosnesid arvatavasti vaid ühest kihelkonnast: Vaiga või Waigele, Moge või Mocha (Mõhu), Nurmegunde (Nurmekund), Alempois ja Soontagana. (Vt ka Muinaskihelkondade loend maakonniti).
On arvatud, et nagu teisedki varajased agraarühiskonnad, elasid muinaseestlased esialgu majanduslikult sõltumatute patriarhaalsete sugukondadena, kus puudus märkimisväärne majanduslik ja sotsiaalne kihistumine. Kuni 1990. aastateni leiti üldiselt, et selline võrdõiguslik (egalitaarne) ühiskond kestis Eestis kuni 13. sajandi muistse vabadusvõitluseni, kuid viimased ajaloolaste ja arheoloogide tööd viitavad pigem sellele, et aastaks 1200 oli Eesti ühiskond juba küllaltki kihistunud ning nii poliitiline võim, maa kui ka tootmisvahendid koondunud väikese hulga ülikute (vanemate) kätte. Tõenäoliselt kutsuti kohalikke ülikuid ka paiguti germaani hõimujuhtide eeskujul kuningateks. On oletatud, et eesti ülikud lasid muinasaja lõpul ise püstitada mõningaid kirikuid, Sellele viitab ka see, et paljud vanimad kirikud on püstitatud muistsetele pühapaikadele, ja nende ehituses on ära kasutatud oletatavasti kohalike ülikute haudadel olnud trapetsiaalsed hauaplaadid.
Etioopia vapp
thumb Etioopia vapp on Etioopia riigivapp. Vapp on praegusel kujul kasutusel alates 1996. aastast.
Ringikujulise vapi helesinisel taustal on kollane pentagramm, millest lähtuvad radiaalsed kiired. Kuningas Saalomoni pitsatilt pärinev pentagramm sümboliseerib rahva ühtsust ja rahvustunnet.
Absorptsioon
Absorptsioon ehk absorbeerimine (sageli sünonüüm neeldumine; tuleneb ld sõnast absorbere) on millegi neelamine, imamine.
See mõiste on kasutusel mitmes teadusharus:
1124
1124. aasta
Aastakümned: 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad - 1120. aastad - 1130. aastad 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad
Aastad: 1119 1120 1121 1122 1123 - 1124 - 1125 1126 1127 1128 1129
Surnud
1120'erne
Jälg
Jälg on millestki või kellestki järele jäänud märk.
Jälg on elusolendi või objekti liikumisest, seismisest või vastupuutumisest tekkinud süvend, muu struktuurimuutus või plekk maa- või muul pinnal.
Vassili Verlok
Vassili Verlok (20. juuli 1875 – 5. mai 1917) oli eesti õigeusu vaimulik.
Elulugu
Vassili Verlok lõpetas 1897 Riia Vaimuliku Seminari. Ta töötas alates 24. septembrist 1897 köster-kooliõpetajana Mäemõisas, 1901. aastast samal ametikohal Alulinnas.
Pühitseti 1903. aastal esmalt diakoniks ja seejärel preestriks. Pühitsuse viis läbi Riia ja Miitavi piiskop Agafangel. Tema esimeseks teenistuskohaks preestrina sai Hiiumaal asuv Kõrgessaare Kristuse Sündimise kogudus.
Aastal 1908 algatas Kõpu külla kiriku ja kooli ehitamise, mis valmides pühitseti apostel Andreasele.
19. novembril 1911 viidi isa Vassili üle Muhu-Rinsi Neitsi Maria Kaasani pühakuju koguduse preestriks ja sealt 25. jaanuaril 1916 Reomäe Apostel Andrease koguduse preestriks.
Ta suri 5. mail 1917 kopsuhaigusse ja maeti Reomäe kalmistule.
Kirjanduslik tegevus
luuletused ÕIGEUSU EEST VÕITJALE ja RIST / 1913 / KRISTUSE SÜNDIMINE / 1915 / ; luuletused ELU LAUL UUEKS AASTAKS / tõlge inglise keelest /, KORD ALGAB AEG ja KOLM KORDA PEETRUS SALGAS / 1916 /
Koostas õigeusu riimilaulude käsikirja, millest valiti temalt 12 viisistatud laulu trükkimiseks VAIMULIKUD LAULUD õigeusulise Eesti rahvale I andes / Trt. 1915 /, samas trükiti nende viisidele tema 34 värsiloomingut, neist rahvapäraseid ÕPETA MIND PALVETAMA ... , TÕEST' KRISTUS TÕUSNUD ÜLES... , MIKS NII HILJA ÕHTUL KELLAD... , EMA HAUAL ... . Osa värsiloomingust esineb tõlkena, nagu SIION MAGAB On mõtestanud MEIE ISA palve ja ÕNSUSE SALMID luuleloomingusse / vt. Vaim. Laulud I nr. 7. ja 28 /. II andes / Trt. 1916 / on ta seadistanud kirikulauludest 5 riimilaulu, millele lisandub veel 6 oma loomingulist laulu, neist rahva seas levinud / Tõlge inglise keelest / HARVA ELUMERI RAHUS ... / VT. U JA E 1909 LK. 136 /.
Pärast tema surma avaldati ''1918. a. õigeusu Kalendris'' luuletus VÕITLEJALE TÕE JA USU EEST. Tema käsikirjadest on veel trükitud ajakirjas Uus Elu / 1918 / KRISTUSE SÜNDIMISE PÜHA, luuletus JÕULU ÖÖL, TARKADE KUMMARDAMINE ning luuletus TULEVIK / 1916. a, looming /. Lisaks luuletused USUVÕITLEJA / Kalender 1919 / ja ÕIGEUSU KOGUDUS / Kal. 1920/.
Leonid Tsõpkin
Leonid Tsõpkin (vene keeles Цыпкин, Леонид Борисович; 20. märts 1926 Minsk – 20. märts 1982 Moskva) oli juudi rahvusest Vene ja Nõukogude kirjanik ning arstiteadlane (meditsiinidoktor).
Aastal 1948 asus ta tööle patoanatoomina Moskva oblasti Jakovenko nimelisse Psühhiaatriahaiglasse №2 (asus Meštšerskojes Tšehhovi rajoonis).
Audi A8
Audi A8 on Saksamaa autoettevõtte Audi suuremõõtmeline luksussedaan, mida toodetakse 1994. aastast. Tegu on Audi V8 järeltulijaga ning tänapäeval on tootmises A8 neljas põlvkond.
Leonid Tsõpkin
Isiklikku
Tema isa Boriss Tsõpkin (1897–1961) oli ortopeed-traumatoloog, isa sugulased hukkusid Minski getos; ema Vera Poljak töötas ftisiaatrina, tädi Lidia Poljak oli kirjandusteadlane, tädimees Ruben Avanessov oli keeleteadlane. Poeg Mihhail Tsõpkin (ka Mikhail Tsypkin) on USA-s politoloog.
Audi A8
Võimsam ja sportlikum A8 versioon kannab nime Audi S8. S8 mudelid on kõik alati neljarattaveoga.
Esimene põlvkond (D2; 1994–2003)
Audi A8-t esitleti Euroopas 1994. aastal ja see oli mõeldud asendama firma senist lipulaeva Audi V8-t. Põhja-Ameerikas jõudis Audi A8 müügile alles 1997. aastal. Erinevalt mudelist V8, mis oli ehitatud terasraamile, ehitati Audi A8 uuele Volkswagen D2 põhjale, mis kujutas endast ruumilist alumiiniumraami, vähendades auto kaalu, samas jättes kere sama jäigaks kui varem. Mudelit pakuti ka Audi A8L nime all pikendatud teljevahega, mis oli tavalisest umbes 13 cm pikem, pakkudes rohkem ruumi tagaistujatele. 1997. aasta Audi A8 oli esimene auto maailmas, mille varustusse kuulus 6 turvapatja.
Aastal 2000 uuendati Audi A8 välimust: lisandusid suuremad esituled, madalam esistange, uuendati iluvõret. Mõnevõrra muudeti ka auto interjööri.
2001 lisati autole külgmised kardin-õhkpadjad. Suurim uuendus antud aastal oli siiski Audi uus kuueliitrine W12 mootor, mis oli kokku pandud kahest kolmeliitrisest VR6 mootorist. Selle mootoriga autosid valmistati kuni tootmise lõppemiseni aastal 2003, vaid 750.
Audi A8 kupee
1997. aastal lasi Audi ehitada firmal IVM Automotive kaheukselise Audi A8 prototüübi. Autot esitleti 1997. aasta Genfi autonäitusel ja see plaaniti tootma hakata. Paraku plaanid muutusid ja peale selle ühe prototüübi rohkem A8 kupeesid ei ehitatud.
Asovärvid
thumb|320px|Tüüpiline asoühend ([[4-hüdroksüasobenseen).]] Asovärvid on looduses mitteesinevad sünteetilised orgaanilised värvained, mis sisaldavad üht või mitut asorühma (R-N=N-R', kus R on tavaliselt arüül). Nimetus tuleneb prantsuskeelsest sõnast azote ('lämmastik').
Audi A8
Teine põlvkond (D3; 2003–2010)
Kui Audi A8 teine põlvkond 2003. aastal müügile jõudis, oli võrreldes eelmiste mudelitega muudetud tugevasti auto väliskuju. Samuti on uue põlvkonna A8 varasemast mõnevõrra suurem, mahutades sõltuvalt tagaistmete valikust mugavalt 4 või 5 inimest. Endiselt on valikus lühikese ja pika teljevahega mudelid. Teise põlvkonna A8 ehitati Volkswageni D3 põhjale. Lisandusid ka uued mootorid.
Asovärvid
Asovärvained on tööstuses ja kaubanduses olulist rolli omavad asoühendid (ühendid C-N=N-C sidemega), neid kasutatakse tekstiilide, naha ja nahktoodete värvimiseks ning osasid toiduvärvidena toiduainetetööstuses. Asovärvidele lähedased on vees ja muudes lahustites lahustumatud asopigmendid (näiteks hansakollane), mida kasutatakse plastikutes, kummides, värvides sh kunstitarvetes.
Jaotus
Asovärvaineid võib jaotada mitmel viisil. Üks klassifikatsioonisüsteem jagab need ehituse alusel rühmadesse nagu dispersioonvärvained, metallikompleksiga värvained, reaktiivid ja otsevärvained (substantive dyes, värvained, mis ei vaja kinnitamist). Teine klassifikatsioon jaotab ühendid selle järgi, mitu asorühma ühendis on, monoaso-, diaso jne -värvaineteks.
Audi A8
Teine põlvkond (D3; 2003–2010)
Teisele põlvkonnale tehti mudeliuuendus 2007. aastal.
Asovärvid
Omadused ja kasutamine
Asovärvained on tahked. Suur osa neist on soolad, mille värviv komponent on anioonne, kuigi on ka üksikuid katioonseid värvaineid.
Asopigmendid erinevad asovärvainetest lahustuva komponendi puudumise poolest, keemiliselt ehituselt on nad sarnased. Asopigmente kasutatakse laialdaselt värvijana plastikutes, kummides ja värvides, sealhulgas maalikunstnikele mõeldud akvarell-, õli- ja akrüülvärvides. Neil on suurepärane värviandvus, hea valguskindlus ja värvitoonid enamasti punase-kollase vahemikus. Valguskindlus ei sõltu üksnes pigmendi enda omadustest, vaid ka viisist, kuidas see on seotud sideainega.
Audi A8
S8 5.2 FSI quattro
2005. esitles Audi uue põlvkonna A8-l põhinevat Audi S8-t, millel oli nüüdsest 450 hobujõuline (331 kW) 5,2-liitrine V10-mootor. Auto tippkiirus oli 250 km/h ning kiirendusaeg 0–100 km/h 5,1 sekundit.
Asovärvid
Terviseriskid
Paljud asoühendid, mida kasutatakse, on kahjutud, kuid nende hulgas on ka selliseid, mis on tunnistatud kantserogeenseteks, näiteks dinitroaniliini ja bensidiini derivaadid. Eriti hoolikalt kontrollitakse toiduvärvidena kasutatavaid asovärve ja riigiti kehtivad nende kasutamise kohta eri seadused.
Audi A8
Kolmas põlvkond (D4; 2010–2017)
Audi A8 kolmandat põlvkonda esitleti 30. novembril 2009 Miamis ning sellel on sarnaselt oma eelkäijatega alumiiniumist valmistatud kere.
Asovärvid
Terviseriskid
Toiduvärvidena kasutatavad asovärvid, mis ülemäärasel tarbimisel võivad ülitundlikel inimestel tekitada tervisehäireid:
Regulatsioonid
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16.12.2008 määruse nr 1333/2008 kohaselt tuleb Euroopa Liidus alates juulist 2010 toidule, mis sisaldab asovärve E 110, E 104, E 122, E 129, E 102 või E 124, lisada hoiatus " [toiduvärvi(de) nimetus või E-number] : võib avaldada kahjulikku mõju laste aktiivsusele ja tähelepanuvõimele".
Euroopa Liidus, sh Eestis on lubatud kasutada toidus 12 sünteetilist värvainet, sh asovärve. Lubatud värvide nimekirja ja nende maksimaalset lubatud kontsentratsiooni muudetakse vastavalt uutele uurimistulemustele. Asovärvide lubatud sisaldus toidus on 50 mg/kg. Tarbimisel ohutuks tunnistatud kogused on sõltuvalt asovärvist 0–12,5 mg kehakaalu kilogrammi kohta päevas.
Mõned Euroopa Liidu riigid on kehtestanud rangemad piirangud. Asovärvide kasutamine on keelatud näiteks Leedus.
Audi A8
Kolmas põlvkond (D4; 2010–2017)
Mootoriteks olid esialgu 4,2-liitrine V8 bensiinimootor ja 4,2-liitrine V8 diisel, hiljem lisandus 3,0-liitrine V6 diisel. Pakutakse kahte automaatkäigukasti: 8-käiguline tiptronic ja 7-käiguline S-tronic.
Uus Audi A8 saab LED-esituled, puutetundliku ekraaniga MMI-süsteemi ja 1400-vatise Bang & Olufseni helisüsteemi.
Neljas põlvkond (D5; 2018–tänapäev)
Neljanda põlvkonna A8 disain sai vägagi sarnane Audi Prologue ideeautoga.
Autot esitleti Barcelonas toimunud Audi Summitil 11. juulil 2017 ning ka 2017 Frankfurdi autonäitusel. Tavapikkusega A8 jõudis müügisaalidesse 2017. a novembris, pikendatud teljevahega A8 L avalikustati 2018. aastal.
Gunnar Hololei
Gunnar Hololei (29. aprill 1927 Tallinn – 7. veebruar 2009) oli eesti spordiajakirjanik.
Elulugu
Gunnar Hololei lõpetas 1945. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1949. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna kaubanduse ökonoomika eriala.
Aastatel 1949–1990 töötas Gunnar Hololei Eesti Raadios spordireporteri, kommentaatori ja sporditoimetuse juhatajana. Ta toimetas muu hulgas saatesarju "12 terviselaupäeva" ja "Jookse terviseks". Ta tegeles ka noorte reporterite koolitamisega.
Ta tegi muu hulgas raadioreportaaže viitelt suve- ja taliolümpiamängudelt, paljudelt maailma- ja Euroopa meistrivõistlustelt, Kalevi suursõitudelt ning Kalevi korvpallikohtumistelt.
Aastal 1950 võitis Gunnar Hololei kuldmedali Spartaki üleliidulistel meistrivõistlustel korvpallis. Aastatel 1967–1977 juhtis ta spordiühingu Kalev korvpallisektsiooni.
Gunnar Hololei mängis filmides "Vallatud kurvid" ja "Noor pensionär" spordireporterit.
Arhiiviandmetel värvati Gunnar Hololei 1957. aastal Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee 4. osakonna agendiks varjunimega "Sport".
Isiklikku
Henrik Hololei on Gunnar Hololei poeg.
Avaandmed
Avaandmed on kõigile vabalt ja avalikult kasutamiseks antud masinloetaval kujul andmed, millel puuduvad kasutamist ning levitamist takistavad piirangud.
Avaandmete valdkonnas on kasutusel ka mõisted avaliku sektori avaandmed ning andmekogude avaandmed. Avaliku sektori avaandmetena peetakse silmas avaliku sektori poolt avaandmetena publitseeritud juurdepääsupiiranguteta teavet. Andmekogude avaandmetena käsitletakse andmekogudes sisalduvad andmeid, millele ei ole kehtestatud juurdepääsupiirangut.
Avaandmed võivad olla esitatud linkandmetena.
Avaandmed Eestis
Avaliku teabe seadus kohustab teabevaldajaid tegema andmekogudes sisalduvad juurdepääsupiiranguta andmed kättesaadavaks avaandmetena masinloetaval kujul sel määral, kui see on "võimalik ja asjakohane". Vastav seadusemuudatus võeti vastu 2012. aastal ja see sai Teenusmajanduse Kojalt aasta parima seaduse tiitli. Üleminekuaega teabevaldajatele anti kuni 2015. aastani, mil seadus täielikult jõustus.
Seadus näeb ette, et avaandmetena kättesaadavaks tehtud andmekogud tuleb avaldada spetsiaalses avaandmete kataloogis nii, et need on sealt stabiilselt leitavad pika aja jooksul. Majandus- ja kommunikatsiooniministeeriumi juhised soovitavad avaldada andmekogusid võimalusel kolmetärni standardist lähtuvalt, st omandiõiguseta formaadis ja vaba litsentsi alusel. Avaandmete URL-i standard on www.saidinimi.ee/[et/]avaandmed ja avaandmete kataloogis olevad andmehulgad peavad olema registreeritud Eesti teabeväravas https://avaandmed.eesti.ee/.