cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mänsak
Alamliigid
Mänsakul eristatakse mitut alamliiki. Tema nominaatvorm pähklimänsak (N. caryocatactes caryocatactes) on levinud Euroopas ida suunas kuni Uuraliteni. Sealt ida poole elav alamliik on seedrimänsak (N. caryocatactes macrorhynchos). Seedrimänsaku nokk on natuke saledam.
Ka seedrimänsakut on Eestis kohatud. See alamliik korraldab aeg-ajalt toidupuuduse tõttu mujale massinvasioone ja on jõudnud Siberist Eestissegi, samuti Ukrainasse, Krimmi ja isegi Lääne-Euroopasse. Näiteks on seedrimänsakute parved Eestisse jõudnud 1968. aastal.
Jaapanis elab mänsaku alamliik N. caryocatactes japonica ja Lääne-Himaalajas N. caryocatactes hemispela.
Levila
Mänsak on levinud Euraasias Skandinaaviast läbi taigavööndi kuni Vaikse ookeani rannikuni, kaasa arvatud Kamtšatka, Korea, Sahhalin ja Jaapan. Eraldi asurkonnad on Kesk- ja Ida-Euroopa, Himaalaja, Hiina ja Taiwani mägimetsades.
Mänsak on Eestis ebaühtlaselt levinud väikesearvuline haudelind, teda leidub rohkem maa lääneosas. Tema pesitsusaegset arvukust hinnatakse 5000 – 10 000 paarile, talvist arvukust 20 000 – 40 000 isendile.
Mänsak on enamasti paigalind, mõnikord teeb hulgurändeid.
Välimus
Lennul eristab mänsakut pasknäärist lühem saba ja pikem nokk. Tema lend on kindlam kui pasknääril.
Mänsaku häälitsused on mitmesugused. Tavalisim häälitsus on "krrääk", mis pasknääri omast on selgema kõlaga, kõrgem ja ühetoonilisem. Hoiatushüüd on nurruv või võrisev "kurrr".
pisi|Lendav pähklimänsak
Elupaik
Mänsak elab okasmetsades ja okaspuu valdavusega segametsades. Eelistatud elupaigaks Eestis on tihedad soised kuusikud või kuuse-segametsad ja kuuse valdavusega loometsad.
Pesitsemine
Mänsak moodustab paari kogu eluks ja hoiab oma territooriumi aastaringselt. Varakevadest hilissuveni tegutseb ta peiduliselt oma pesitsuspaikade metsades.
Pesa koosneb väljast okstest ja raagudest, seest pehmemast materjalist. Enamasti paikneb pesa kuusel tüve lähedal. Mänsak on varajane pesitseja. Täiskurna 3–5 munaga võib Eestis leida alates märtsi lõpust. Munad on helesinaka taustaga ning kirjatud rohekate, hallikate ja pruunikate tähnide ja laikudega. Pojad hakkavad pesast välja lendama mai esimesel poolel. Pesakond asustab oma kodumetsa kuni suve teise pooleni. Alles suve lõpul asuvad pesakonnad hulkuma ja siirduvad pesapaigalt kaugemale. Septembris viibivad mänsakud tihti sarapikes. Osa linde jääb kohale kogu aastaks.
pisi|Pähklimänsaku poolt seemnetest tühjaks söödud [[alpi seedermänd|alpi seedermänni käbi]]
20. veebruar
20. veebruar on Gregoriuse kalendri 51. päev. Juliuse kalendri järgi 7. veebruar (1901–2100).
Mänsak
Toitumine
Mänsaku sügiseses toidus on väga tähtsal kohal sarapuupähklid. Ta toitub ka kuuseseemnetest, marjadest, putukatest, ussidest, vähem teiste lindude munadest ja poegadest.
Ta kogub toidutagavarasid.
Vägistamine
Vägistamine (ladina keeles stuprum, stupratio) on suguühtesse astumine inimesega, kes ei ole sellega vabatahtlikult nõus.
Itaalia kirikute loend
Siin on loetletud Itaalia pühakojad, (kirikuhooned).
Vägistamine
Eesti
Eesti karistusseadustikus klassifitseeritakse vägistamist seksuaalse enesemääramise vastase süüteona. Vägistamiseks loetakse tahtevastast suguühet või muu sugulise iseloomuga teo toimepanemist, kui vägistaja kasutab kas vägivalda või ähvardab sellega või paneb süüteo toime, kasutades ära teise seisundit, milles too ei olnud võimeline vastupanu osutama või toimunust aru saama.
Soome
Soome kriminaalkoodeksis liigitatakse vägistamine seksuaalkuriteoks.
7,5 cm leichtes Infanteriegeschütz 18
7,5 cm leichtes Infanteriegeschütz 18, lühidalt leIG 18 oli kerge jalaväesuurtükk, mis oli Teise maailmasõja ajal Wehrmachti standardvarustuses.
Ajalugu
Suurtüki väljatöötamine algas firmas Rheinmetall-Borsig 1927. aastal. Suurtükk võeti tootmisesse ja relvastusse 1932. aastal. Suurtükk oli koondlafetiga ja mugava kolblukuga, mis tähendas praktiliselt seda, et luku avamiseks tuli raua tagaosa üles tõsta. leIG 18 oli kaalult kerge ja väiksemõõduline. Esimestel partiidel olid puitvelgedega rattad, hiljem valmistati juba terasest kummirehvidega rattaid. Meeskonna kaitseks oli suurtükil soomustatud kaitsekilp.
Suurtükist valmistati versioon mägedes kasutamiseks: 7,5 cm le.GebIG 18. Transpordiks sai selle 6–10 osaks lahti võtta. Raskeim tükk kaalus 74,9 kilogrammi. Tavaliselt määrati iga mägipataljoni juurde kaks sellist suurtükki.
Langevarjuüksuste jaoks toodeti 1939. aastal kuus erimudelit 7,5 cm le.IG 18F. Neil olid väiksemad rattad ja kilp puudus. Transpordi jaoks sai need neljaks 140 kilogrammiseks jupiks võtta.
Jalaväesuurtükke veeti üldiselt hoburakendiga. Motoriseeritud üksustes kasutati vedamiseks tavaliselt keskmisi või raskeid maastureid või kergeid poolroomikveokeid. Sõja-aastatel toodeti seda tüüpi jalaväesuurtükke 8266 tükki ja tootmine kestis kuni sõja lõpuni. Kuu enne sõja lõppu oli relvastuses veel umbes 2500 sellist suurtükki.
Wizards of Waverly Place: The Movie
"Wizards of Waverly Place: The Movie" (Waverly paiga võlurid: Film) on Ameerika noortesaate "Wizards of Waverly Place" põhjal tehtud film. Film esilinastus 28. augustil 2009, filmivõtteid alustati 15. veebruaril 2009, San Juanis Puerto Ricos. Filmi esilinastust vaatas 11,4 miljonit vaatajat, mis tegi selle Disney kanali teiseks filmiks, mille esilinastust on kõige rohkem vaadatud, High School Musical 2 järel.
Sündmustik
Russo pere, välja arvatud Alex (Selena Gomez), kes ööbib parima sõbra Harper Finkle'i (Jennifer Stone) juures, valmistuvad reisiks Kariibi saartele. Alex otsustab uurida Justini (David Henrie) isiklikke asju, kuni Justini võlutud kott Alexi lõksu püüab, nii nagu Justin plaaniski. Kui tema isa, Jerry (David DeLuise) tuleb alla teda aitama, räägib ta kogemata keelatud loitsude raamatust ja kuidas ta lasi Justinil seda laenata. Alex tahab Harperiga minna peole, kuid Alexi ema Theresa (Maria Canals Barrera) ütleb, et ta ei saa peole minna, sest teda ei saa usaldada, isegi mitte koos Harperiga. Pärast kui tema vanemad välja lähevad ja tema vennad ei ole läheduses, paneb Alex metroojaama, mis on osa nende kodust, pere võlukepi ja keelatud loitsude raamatu abiga loitsu alla, mis teeb sellest rongi, et ta saaks Harperiga minna peole (tema vanemad ei olnud tal lubanud majast välja minna), aga nad jäävad peole hiljaks, olles peaaegu surma saanud tõelise metroo rongi pärast. Õnneks päästis Justin nad, kasutades täis-võluri võlukeppi selleks. Õnnetuseks kukub üks metroojaama seinast kukub maha just siis, kui nende vanemad saabuvad. Sellepärast peab Alex koos enda perega minema puhkusele Kariibidele ning peavad jätma kõik võlukepid koju. Reisil kohtavad nad tänava mustkunstnikku, kes on olnud võlur (ta kaotas enda võimed täis-võluri võistluses enda vanemale vennale), kelle nimi on Archie ja kes tahab muuta enda tüdruksõpra Giselle'i papagoist tagasi inimeseks Unistuste Kivi leidmisega. Jerry peab seda hulluks mõtteks, sest paljud võlurid on seda otsima läinud ja keegi pole sealt tagasi tulnud.
Hiljem, kui Alex jäi enda emale vahele loitsu võlumisega, millega pidi ta oma ema nõusse saama, et Alex saaks olla poisiga, tema ema keelab tal reisi jooksul kasutada maagiat. Pärast suurt tüli Theresaga oli Alex vihane ja soovis, et tema vanemad poleks kunagi kohtunud; kahjuks hoidis ta käes täis-võluri võlukeppi ja nõiduste raamatut ning see soov täituski. Tulemusena ei mäletanud Theresa ega Jerry enam ka Alexit, Justinit ega Maxi (Jake T. Austin) ega ka teineteist.
Eva Longoria
pisi|Eva Longoria (mai 2015) Eva Jacqueline Longoria (sündinud 15. märtsil 1975 Corpus Christis Texases) on Kuldgloobusele nomineeritud USA filminäitleja.
Ta on kõige rohkem tuntust kogunud Gabrielle Solisi osatäitjana telesarjas "Meeleheitel koduperenaised". Temast on saanud ka rahvusvaheliselt tunnustatud modell, kes on esinenud mitmes kõrgeprofiililises reklaamikampaanias ja arvukates meesteajakirjades. Ta on seni ainuke naine, kelle ajakiri Maxim on kahel korral tunnistanud kõige kuumemaks naiseks.
Aastail 2002–2004 oli ta abielus näitleja Tyler Christopheriga, 2007–2011 aga NBA staari Tony Parkeriga.
Lahinguvälja raudteepeatus
Lahinguvälja raudteepeatus asub Harju maakonnas Anija vallas Vikipalu külas.
Lagunemisreaktsioon
pisi|Keemilise lagunemisreaktsiooni animatsioon Lagunemisreaktsioon on keemiline reaktsioon, milles aine laguneb kaheks või enamaks aineks. See on ainete destruktsioon, mille puhul suuremad või keerulisema struktuuriga molekulid lagunevad lihtsamateks väiksema molekulkaaluga ühenditeks. Klassikaline näide on süsihappe lagunemine süsihappegaasiks ja veeks: Lagunemisreaktsioon on vastupidine sünteesireaktsioonile.
Lahinguvälja raudteepeatus
Peatus asub Tallinnast 44 km kaugusel. Rong sõidab Tallinnast Lahinguväljale umbes 40 minutit.
Lagunemisreaktsioon
Keemiliste sidemete katkemine nõuab tavaliselt energiat ja nii on lagunemisreaktsioonid enamasti endotermilised, toimuvad soojendamisel (kuumutamisel). Aine keemilist lagunemist kõrge temperatuuri toimel nimetatakse termolüüsiks ehk termiliseks lagunemiseks. Aine lagunemiseks vajalik energia võib anda ka radiatsioon, eeskätt päikesevalgus (fotolüüs). Aine lagunemist mikroorganismide osalusel (ensüümide toimel) nimetatakse biolagunemiseks ehk biodegradatsiooniks.
1. Looduses toimub orgaanilise aine lagunemine kas õhuhapniku juuresolekul (aeroobsetes tingimustes) või ilma hapniku osaluseta (anaeroobsetes tingimustes) ja paljudel juhtudel spetsiifiliste ensüümide toimel.
Lahinguvälja raudteepeatus
Peatuse lähedal asub ka Väike-Aavoja veehoidla.
Ajalugu
Peatuskoha juures raudtee läheduses toimus 4. jaanuaril 1919 Kehra lahing.
Lahingu mälestuseks taheti seal püstitada mälestussammas ning seetõttu tehti sinna uus raudteepeatus, mis avati 1939. aastal. Toona jäi peatus Anija valda. Sammas sai valmis, kuid jäi juunis 1940 avamata. Hiljem see lõhuti. Samba täpne koopia ehitati annetuste toel. See avati vabariigi presidendi Kersti Kaljulaidi osavõitul 6. jaanuaril 2019. Siis peeti ka samas Lahinguvälja peatuse juures näidislahing soomusrongi osavõtul.
Lagunemisreaktsioon
3. Keemiatööstuses. Lagunemisreaktsioonid omavad olulist tähtsust eelkõige keemiatööstuse kahes olulisemas valdkonnas: metallurgia ja gaasiliste ning vedelate kütuste tootmine. Metallide tootmisel maakidest on põhiprotsess metallioksiidide lagundamine kõrgel temperatuuril (pürometallurgia, elektrometallurgia jm). Ehitusmaterjalide vallas on oluline kustutamata lubja (CaO) tootmine lubjakivi (CaCO3) kuumutamisel (kaltsineerimine).
Lahinguvälja raudteepeatus
Ajalugu
Peatuse nimi oli 1957. aastast kuni maini 2009 Vikipalu.
Lagunemisreaktsioon
Looduslike kõrgmolekulaarsete ühendite ümbertöötlemine gaasilisteks või vedelateks kütusteks on elulise tähtsusega. Selles valdkonnas kasutatavad tehnoloogiad baseeruvad orgaanilise aine lagunemisreaktsioonidel, mis teostatakse anaeroobsetes tingimustes kasutades aine lagundamist kõrge temperatuuri toimel (termolüüs) või biolagundamine bakterite või pärmiseente osalusel.
4. Laboris veel:
5. Põlemine. See on orgaaniliste ainete lagunemine samaaegse või järgneva oksüdatsiooniga hapniku osalusel ning põhiproduktideks on süsihappegaas ja veeaur, vähem muid gaase ning tuhk. Protsessi vallandamiseks on enamasti vajalik süütamine.
6.Hüdrolüüs. See loetakse üldjuhul aine lagunemiseks, kusjuures toimub keemiliste sidemete lõhustumine ja fragmentidele veemolekuli osade liitumine. Ensümaatiline hüdrolüüs on hüdrolüüsiprotsess, milles ensüümid kiirendavad hüdrolüüsi. Enamasti on tegu mikroorganismide poolt toodetud ensüümidega. Orgaanilise aine hüdrolüüsil saadakse suure molekulmassiga molekulidest väikese (väiksema) molekulmassiga molekulid.
Ebonyi osariik
Ebonyi osariik on 1. järgu haldusüksus (osariik) Nigeeria kaguosas.
Ebonyi jaguneb 13 omavalitsusalaks: Abakaliki, Põhja-Afikpo, Lõuna-Afikpo, Ebonyi, Põhja-Ezza, Lõuna-Ezza, Ikwo, Ishielu, Ivo, Izzi, Ohaozara, Ohaukwu ja Onicha.
Osariik eraldati 1996. aastal Abia ja Enugu osariigist.
Osariigi peamine majandusharu on põllumajandus. Osariigis on suured soolalademed.
Eisleben
Eisleben on linn Saksamaa idaosas Saksi-Anhalti liidumaal.
Eislebenit on esmamainitud 994. aastal. Linn on tuntud kui Martin Lutheri sünnilinn. Saksakeelne ametlik nimi on Lutherstadt Eisleben (Lutheri linn Eisleben). Kuulub koos Wittenbergiga UNESCO maailmapärandi nimistusse.
109
109. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 50. aastad 60. aastad 70. aastad 80. aastad 90. aastad - 100. aastad - 110. aastad 120. aastad 130. aastad 140. aastad 150. aastad
Aastad: 104 105 106 107 108 - 109 - 110 111 112 113 114
Vabaduse Liit – Demokraatlik Liit
Vabaduse Liit – Demokraatlik Liit (tšehhi Unie svobody - Demokratická unie, lühend US-DEU) on Tšehhi Vabariigi liberaalne parempoolne poliitiline partei.
1997. aastal tekkisid Kodanike Demokraatliku Partei (ODS-i) sees vastuolud ning osa liikmetest püüdis kukutada partei tollast juhtkonda, eelkõige esimeest Václav Klausi, kellel oli väga tugev positsioon. Partei juhtkonna muutmise ebaõnnestunud katse järel astusid need liikmed parteist välja ja asutasid Vabaduse Liidu, mis registreeriti 22. jaanuaril 1998.
Yaoundé
Yaoundé on Kameruni pealinn, suuruselt teine linn riigis. Lisaks on Yaoundé Kameruni Keskpiirkonna ja Mfoundi departemangu keskus.
Vabaduse Liit – Demokraatlik Liit
2001. aasta detsembris liitus partei Demokraatliku Liiduga ja nii tekkis US-DEU.
Yaoundé
Geograafia
Yaoundé asub Kameruni lääneosas künklikul platool, umbes 300 km kaugusel Guinea lahe rannikust. Linn paikneb 730–750 meetri kõrgusel merepinnast.
Vabaduse Liit – Demokraatlik Liit
2002. aasta valimiste järel kaotas partei valijate poolehoiu ning parteist astusid välja järelejäänud väljapaistvad isikud. 2006. aasta parlamendivalimisteks muutis partei oma imagot ning püüdis noorte anarhistlike ja ultraliberaalsete valijate hääli. Siiski saadi vaid 0,3% häältest. Selle peale astus partei juhtkond koos esimees Pavel Němeciga tagasi. Aasta jagu oli partei esimees Jan Hadrava, alates 2007. aasta juunist aga Jan Černý.
Yaoundé
Geograafia
Keskmine õhutemperatuur linnas on 23,3 °C. Aastane sademete hulk on 1617 mm, mis jaguneb valdavalt kahe vihmaperioodi vahel: september–oktoober ja aprill–mai.
Rahvastik
Peamise osa Yaoundé elanikkonnast moodustavad mitme bantu suguharu esindajad; enim on evondo suguharu liikmeid. Lisaks on linnas märkimisväärselt kirdisid, riigi põhjaosast ümberasunud sudaani suguharusid. Eurooplased on koloniaalperioodist alates esindatud prantsuse kogukonna näol.
2005. aasta alguses elas linnas 1 299 446 inimest. Elanike arv on viimase 40 aastaga enam kui kümnekordistunud: 1962 oli Yaoundé elanike arv umbes 92 600, 1967. aastal 110 000, 1983. aastal 315 000, 1987. aastal 649 000, 1992. aastal 800 000, 1995. aastal 1 119 000 ja 2001. aastal 1 248 200.
Paljud allikad (ka ingliskeelne Vikipeedia) on maininud aga 2004. aasta rahvaarvuna 1 430 000. Tõenäoliselt on selle arvu puhul sisse arvestatud ka eeslinnade rahvastik.
Ajalugu
thumb|200px|Yaoundé vaade aastast 2003
Yaoundé asutati aastal 1889 Jaunde nime all Saksa ohvitseri ja maadeuurija Richard Kundi poolt teadusliku uurimisjaama ja elevandiluukaupmeeste laagrina evondo suguharu maadele. 1895 kujundati Jaunde ümber sõjaväepostiks ja 1903 sai sellest tsiviilasula. 1905 tõsteti asula Saksa koloniaalvõimude poolt ringkonnakeskuse staatusesse. Saksa koloniaalaja lõpuni jäi Jaunde siiski ka oluliseks tugipunktiks Saksa sõjaväele.
Esimeses maailmasõjas vallutasid Jaunde Belgia väed. Kui Suurbritannia ja Prantsusmaa 1919 Kameruni alad omavahel jagasid, läks asula prantslaste valdusse. Sellest ajast alates kannab koht Yaoundé nime. 1922 sai Yaoundést Prantsuse Kameruni halduskeskus ja 1946 ka Prantsusmaa haldusesse antud ÜRO hooldusterritooriumi administratiivne keskus.
Kui Kamerun 1960 end iseseisvaks kuulutas, sai Yaoundést sõltumatu Kameruni riigi pealinn. Sellest ajast alates asuvad linnas presidendi ja valitsuse residentsid, samuti koguneb seal Kameruni parlament.
Majandus
Yaoundé on Kameruni üks peamisi kaubandus- ja rahanduskeskusi. Linnas asub riigi keskpank, arvukalt erapanku ja kindlustusseltse.
Linnas asuvad tubaka-, piima-, savi-, klaasi- ja puidutööstuse ettevõtted, kuid tööstussektor on arenenud nõrgemalt kui Doualas ja Edeas. Yaoundé ümbruses kaevandatakse kulda ja titaani. Linn on kohvi-, kakao-, suhkruroo- ja kummitootmise piirkondlik keskus.
Yaoundés asub üks riigi kahest rahvusvahelisest lennujaamast. Linna läbib Douala sadamat Tšaadiga ühendav raudteeliin. Doualaga on loodud ka regulaarne bussiühendus.
Haridus ja kultuur
1961 alustas linnas tegevust Goethe Instituut ja aastast 1962 asub seal Yaoundé Ülikool. Muudest õppeasutustest väärib mainimist Kesk-Aafrika Katoliku Ülikool.
Endises benediktiinide kloostris asub Kameruni Kunstimuuseum ja endises presidendipalees Kameruni Rahvusmuuseum. Mvog-Betsi linnaosas on võimalik külastada väikest loomaaeda.
Tambora
Tambora on vulkaan Indoneesias Sumbawa saarel. Selle kõrgus on 2851 meetrit.
1815. aastal toimunud Tambora purse oli uusaja kõige võimsam vulkaanipurse. See algas 10. aprillil ja kestis 15. juulini. Plahvatus mõjutas eeskätt vahetut naabrust: Maluku saari, Jaavat, Sulawesi, Sumatra ja Kalimantanit. Vulkaanilise tuha vihmad olid kõige rängemad Bali ja Lomboki saarel. Laavavoolude ning plahvatusele järgnenud nälja ja haiguste kätte suri umbes 92 000 inimest. 1816. aasta sai maailmas tuntuks kui aasta ilma suveta.
Enne 1815. aasta purset oli vulkaani kõrgus umbes 4300 meetrit.
Watford FC
Watford Football Club on Inglismaa jalgpalliklubi. Klubi tegutseb Londoni külje all asuvas Watfordis. Watford FC mängib Inglismaa kõrgliigas Premier League.
Klubi loodi 1881. aastal nime all Watford Rovers. Inglismaa jalgpalliliigas (English Football League) mängib Watford alates 1920. aastast.
Watford FC mängis Premier League'is viimati püsivalt aastatel 2015–2020. Enne seda mängiti Premier League'is ka hooaegadel 1999–2000 ja 2006–2007, mil mõlemal korral jäädi viimaseks ja langeti madalamasse liigasse. Praegu mängib Watford Premier League'is 2021. aastast pärast ühte hooaega esiliigas.
Watfordi edukaim periood pärineb sellest ajast, mil klubi peatreener oli aastatel 1977–1987 Graham Taylor, kelle ajal tõusis klubi Inglismaa neljandalt liiga astmelt kuue hooajaga Inglismaa kõrgliiga teiseks hooajal 1982–1983. See on ka Watfordi parim koht Inglise kõrgliigas. Hooajal 1983–1984 jõuti FA Cupi finaali, kus kaotati Evertonile tulemusega 0:2. Samal hooajal mängiti UEFA karikavõistlustel, kus jõuti kolmandasse ringi. Kõrgliigast langeti välja hooajal 1987–1988.
Klubi kodustaadion on alates 1922. aastast olnud Vicarage Road, mis mahutab 22 200 pealtvaatajat.
Praegune meeskond
''Seisuga 2. veebruar 2022''
Statistika
''Seisuga 11. august 2019''
Tüdruk
pisi|8-aastane [[portugallased|portugali tüdruk.]] Tüdruk (kõnekeeles ka plika ) on naissoost laps (mitte poiss soo järgi ning mitte neiu ega naine vanuse järgi.
Mõhnjalalised
Mõhnjalalised (Tylopoda) on sõraliste alamselts, mille ainus retsentne sugukond on kaamellased. Mõhnjalalisi on peetud ka eraldi seltsiks.
Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaat
Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaat ehk Eesti NSV SARK (venekeelne lühend НКВД Эстонской ССР) oli aastail 1940–1941 ja 1944–1946 Eestis tegutsenud NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi struktuuriüksus, mille ülesandeks oli:
Mõhnjalalised
Mõhnjalaliste eritunnuste seas on loote arengu eripärad. Amnioni, allantoisi ja rebukoti ehitus ja areng on tunduvalt teistsugused kui teistel sõralistel. Platsenta on difuusne, algelisem kui teistel sõralistel.
Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaat
Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaat moodustati pärast 1940. aasta juunipööret ja Eesti liitmist NSV Liiduga NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi 29. augusti 1940 käskkirjaga nr 001067 riikliku julgeoleku jälgimiseks, avaliku korra tagamiseks ja kinnipeetute valvamiseks ning NSV Liidu poliitilise juhtkonna juhiste alusel poliitiliste repressioonide elluviimiseks Eesti NSV-s.
5. märtsil 1946 toimunud V NSVL Ülemnõukogu Presiidiumi, Rahvakomissaride Nõukogu ja ÜK(b)P Keskkomitee ühispleenumil otsustati rahvakomissariaadid ümber nimetada ministeeriumiteks. 20. märtsil 1946 võeti vastu ENSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus ning 25. märtsil 1946 muudeti ka Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaat Eesti NSV Siseasjade Ministeeriumiks ehk Eesti NSV Siseministeeriumiks.
Eesti Vabariigi Siseministeeriumist Eesti NSV SARK-iks
Kuni augustini 1940 mingeid olulisi struktuuri ümberkorraldusi ei tehtud, alles 13. augustil 1940 anti vanglate valitsus justiitsministeeriumi haldusalast siseministeeriumi haldusalasse. 14. augustist 1940 jõustus kohtu- ja siseministeeriumi ühismäärus, mille kohaselt vangimajade talitus anti kohtuministeeriumi alt siseministeeriumi alla.
Mõhnjalalised
Nende jäsemetel on kaks varvast, millel on nürid kõverad küünised. Sõrg puudub. Kõndides nad ei toetu varbaotstele nagu teised sõralised ja paljud muud imetajad, vaid kõigile varbalülidele. Talla moodustab pehme elastne sidekoeline mõhn (või kaks mõhna), mille järgi mõhnjalalised on nime saanud.
Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaat
Eesti Vabariigi Siseministeeriumist Eesti NSV SARK-iks
13. augustist 1940 anti välja valitsemise korraldamise seaduse muutmise seadus. Selles olid fikseeritud ka siseministeeriumi ülesanded. Nendeks olid: Määrati ka siseministeeriumi struktuur, mille koosseisu kuulusid:
Juhid ja organisatsioon
Majanduslikud ja tehnilised osakonnad: finants-, auto-tehniline ja administratiiv-majanduse osakonnad.
Mõhnjalalised
Taksonoomia
Mõhnjalaliste sugukonnad jaotuvad nii:
Väljasurnud sugukondadena on kirjanduses välja toodud ka  Amphimerycidae ja Poebrotheriidae.
Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaat
Eesti NSV SARK-i tegevus 1940–1941
Pärast teise maailmasõja algust loodi NSV Liidu RKN määrusega number 1756-762сс vägede tagala ülema ametikohad, kellele allusid alates 25. juuni 1941 NKVD siseväed, Hävituspataljonid ja miilits,, Eestis asunud NSV Liidu Looderinde tagalaülemaks sai NKVD vägede kindralleitnant Sokolov, kelle alluvusse 26. juulil 1941 anti ka Eestis asunud NKVD piirivalve-, operatiiv-, konvoi-, raudteeehitiste valve ja eriti tähtsate tööstusobjektide valve väeosad[. Sõjavägede tagala ülemale allunud väeosade ülesandeks olid:
pisi|Fragment Eesti NSV SaRK Miilitsa Tartumaa osakonna poolt väljaantud auto-moto-sõiduki tehnilisest passist, 1941 28. augustil 1941 evakueerusid Eesti NSV SARK-i töötajad koos Nõukogude armeega viimastena Tallinnast laevadega Kroonlinna kaudu Kostromasse. Novembris 1941 vabastati ENSV SARK-ist kõik töötajad seoses koosseisude koondamisega. Jaanuaris 1942 mobiliseeriti nad 8. Eesti Laskurkorpusse.
NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu määrusega nr 415-138сс, 19. aprillil 1943 moodustati NSV Liidu Kaitse Rahvakomissariaadi Vastuluure Peavalitsus SMERŠ ja NSV Liidu Sõjalaevastiku Rahvakomissariaadi Vastuluurevalitsus SMERŠ ning eraldati NSV Liidu SARK-i sõjaväe vastuluureorgani Eriosakondade Valitsuse (Управление особых отделов; УОО) eriosakonnad Kaitse Rahvakomissariaadi ja Sõjalaevastiku Rahvakomissariaadi haldusalasse. 15. mail 1943 moodustati Vastuluurevalitsus SMERŠ ka NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi koosseisus.
Eesti NSV SARK, 1944–1946
5. märtsil 1946 toimunud V NSVL Ülemnõukogu Presiidiumi, Rahvakomissaride Nõukogu ja NLKP KK ühispleenumil otsustati ümber nimetada Rahvakomissariaadid Ministeeriumiteks. 20. märtsil 1946 võeti vastu ENSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus ning 25. märtsil 1946 muudeti ka Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaat Eesti NSV Siseasjade Ministeeriumiks ehk Eesti NSV Siseministeeriumiks. Eesti NSV siseasjade rahvakomissariaadi taasformeerimisega hakati tegelema detsembris 1943, kui ellujäänud SARK-i töötajad koondati Moskva-lähedastesse rajoonidesse.
17. veebruaril 1944 kinnitati Eesti NSV SARK-i koosseisud.
Juhid ja organisatsioon
Eesti NSV siseasjade rahvakomissari käskkirjaga nr 007 15. juulil 1944 moodustati operatiivstaap ja ühendatud operatiivgrupid, mille kohaselt olid pärast Punaarmee poolset Eesti territooriumi vallutamist Eesti NSV SARK struktuuris järgmised allüksused: 29. juulil 1944 formeeriti Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadi vägede Sõjatribunal. Hiljem lisandus struktuuri veel:
Eestis asunud SARK-i kinnipidamisasutused
Kontrolli- ja filtratsioonilaagrid allusid NSV Liidu SARK-i kontrolli- ja filtratsioonilaagrite osakonnale. 22. jaanuaril 1946 anti laagrid üle GULAG-ile. Üks NSV Liidu SARK-i filtratsioonilaager 0316 asus 1945. aastal Keila lähistel Põllkülas. Filtratsioonilaagris oli SMERŠi osakond, mis likvideeriti pärast 28.03.1946.
NSV Liidu SARK-i siseväed Eestis
NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi Sisevägede valitsuse 63. sisevägede laskurdiviisi juhatus Tallinnas, ülem Jevgeni Ignatov (ИГНАТОВ Евгений Фёдорович), staabiülem Fjodor Kuriltšik (КУРИЛЬЧИК Фёдор Антонович (1902–1964)) diviisile allusid 1945. aastal: 17. mail 1945 moodustati 392. konvoivägede polk (s/o 7519), mis paiknes tollal 29 Eesti asulas.
Mauna Loa
Mauna Loa on tegevvulkaan Hawaii saarel. Ta on maailma suurim kilpvulkaan. Mäe kõrgus merepinnast on 4169 meetrit. Hawaii keeles tähendab Mauna Loa laia mäge.
Vulkaani ulatus saare lõunatipust idarannikuni on 120 km. Mäe ruumala on umbes 75 000 km3. Mäe tipus on 3–5 km läbimõõduga kraater, mis kannab nime Moku'āweoweo.
Esimene kirjapandud Mauna Loa Purse toimus 1794. aastal. 1950. aastal purskus Mauna Loa tipust tohutu laavakogus. Moodustus seitse laavajõge, mis voolasid järgemööda 23 päeva ning katsid laavaga 14 km2. Suuremaid seekord ei esinenud purustusi, kuigi Honokua külad olid osaliselt rusustunud. Viimane Mauna Loa purse oli aastal 1984 ja see oli eelmainitust väiksem, kuid siiski ohtlik.
Observatooriumid
thumb|left|Atmosfääri [[süsihappegaas|CO2 sisaldus mõõdetuna Mauna Loal.]] Mauna Loa põhjaküljel asub Ühendriikide riikliku ookeani- ja atmosfääriuurimiskeskuse observatoorium, kus muude mõõtmiste kõrval on registreeritud ka atmosfääri süsihappegaasi kontsentratsiooni. Sealt saadud pikaajalised andmed olid üheks esimeseks kindlaks tõendiks atmosfääri süsihappegaasisisalduse tõusu kohta tõenäoselt antropogeenseil põhjusil, ning neile toetusid kasvuhooneefekti kaudu kliima soojenemist seletavad arvutused.
Eelmainitud observatooriumi lähistel asub ka Riikliku Atmosfääriuuringute Keskuse hallatav Mauna Loa päikeseobservatoorium, mis tegeleb Päikese atmosfääri seirega.
Carpineto della Nora
Carpineto della Nora on vald Itaalias Abruzzo maakonnas Pescara provintsis.
Schöpstal
Kuni 2008. aastani kuulus vald Alam-Sileesia Oberlausitzi kreisi.
Benjamin Raich
pisi|Benjamin Raich (2008) Benjamin Raich (sündinud 28. veebruaril 1978 Arzl im Pitzalis Tiroolis) on Austria mäesuusataja, kes on tulnud kolm korda maailmameistriks ja kaks korda olümpiavõitjaks. Suurvõistlustelt on ta kokku võitnud 14 medalit. Maailma karikavõistluste etappe on ta võitnud kokku 36 (seisuga 15. jaanuar 2015). Benjamin Raichi õde Carina Raich on endine tipptasemel mäesuusataja.
Benjamin Raichi elukaaslane on mäesuusataja Marlies Schild.
Sportlaskarjäär
Paari mitte just eduka hooaja järel õnnestus "Bennil" suurepäraselt 2005. aasta. Bormio MM-il sai ta kaks kuldmedalit, olles parim Alpi kahevõistluses ja slaalomis, ning lisaks sai ta hõbeda suurslaalomis ja pronksi ülisuurslaalomis. Uue alana maailmameistrivõistluste kavva võetud meeskonnavõistluses sai ta Austria meeskonna koosseisus hõbemedali. Hooaja lõpus võitis ta kaks maailma karikat: slaalomis ja suurslaalomis.
Veebruaris 2006. aasta OM-il Torinos võitis Raich slaalomis ja suurslaalomis kuldmedali. Märtsis 2006 võitis ta esimest korda maailma karikavõistlustel üldkarika ja lisaks veel teist korda järjest suurslaalomi arvestuses karika.
2007. aasta MM-il Åres tuli ta meeskonnavõistluses maailmameistriks ning võitis hõbemedali Alpi kahevõistluses. 2009. aasta MM-il Val-d'Isère'is võitis ta suurslaalomis hõbemedali. 2011. aasta MM-il Garmisch-Partenkirchenis võitis ta hõbemedali võistkonnavõistluses.
Maailma karikavõistluste etapivõidud
Benjamin Raich on osalenud (<small style="color:purple;">seisuga 15. jaanuar 2015 ) 433 MK-etapil ja jõudnud poodiumile 91 korral, millest 36 korda kõige kõrgemale astmele.
Gondor
pisi|Gondori vapp Gondor on väljamõeldud kuningriik J. R. R. Tolkieni loomingus.
Inimeste Kuningas Elendil Pikk rajas koos oma võimsate poegade Anarioni ja Isilduriga põhja Põhjakuningriigi Arnori ja lõunasse Anduni jõe suudmesse Lõunakuningriigi Gondori. Gondor paiknes Mordori kuningriigi vahetus läheduses.
Gondori kuningriik kestis kaua, mõne aja jooksul tema hiilgus kasvas ja meenutas veidi Numenori võimsust enne selle kadu. Gondorisse ehitati palju kõrgeid torne ja tugevaid kindlusi ning sadamaid paljudele laevadele ning Inimeste Kuningate tiivuline kroon tekitas aukartust paljude rahvaste seas. Gondori pealinnaks oli Osgiliath, Tähelinn, millest voolas läbi Suur Jõgi. Siis ehitasid nad Minas Ithili, Tõusva Kuu Kantsi, Varjumägede idanõlvale (teisel pool Varjumägesid asus Mordor), ning lääne poole Valgete mägede jalamile rajati Minas Anor, Loojuva Päikese Kants. Seal kasvas ka Kuninga õuel valge puu, mille seemne omal ajal oli toonud Isildur. Kuid aastate möödudes langes Meneldili Anarioni poja (Elendili pojapoja) sugu ja valge puu närbus ning nuumenorlaste veri segunes vähemate inimeste verega. Siis jäid vahid Mordori müüridel magama ning tumedad jõud hiilisid Mordori tagasi. Lõpuks tulid kurjad jõud sealt välja ja vallutasid Minas Ithili ning jäid sinna elama ja tegid sellest paigast hirmupesa – seejärel nimetatakse seda Minas Morguliks, Sortside Kantsiks. Seejärel nimetasid gondorlased Minas Anori Minas Tirithiks, Vardjate Kantsiks. Ning Minas Morgul ja Minas Tirith on alati sõjajalal, kuid nede vahel asuv endine Gondori pealinn Osgiliath jäeti maha ning see vajus varemetesse mille vahel uitavad nüüd varjud.
Gondori üldiseloomustus
Pealinn: Osgiliath. Pärast Osgiliathi purustamist ja inimeste lahkumist sealt, sai pealinnaks Minas Tirith.
Riigikeel: Tavakeele versioon Westron, kuid (eriti teadusemeistrite ja kõrgklasside poolt – muide, teadusemeistrid olid kõrgest soost ja vastupidi – enamik kõrgest soost mehi olid ka rohkem või vähem teadusemeistrid) kasutati traditsiooniliselt ka haldjakeeli (põhiliselt sindarini, teadusemeistrite hulgas suuremad ka kvenjat). Mitmete kuningate nimed ja ka muud eriti tähtsad nimed olid kvenjakeelsed (nt Elendil, Isildur, Anarion ja kõik Gondori kuningate nimed, sh Elessar).
Kirjas kasutasid duunedainid tengwarit, haldjatähestikku, või cirth'i, haldjapäritolu ruune, mida olid kohandanud päkapikud.
Rahvaarvu kohta on väga erinevaid andmeid, üks variant pakub, et suurim rahvaarv (mis peaks langema umbes aastasse 1400) võiks olla 9 miljonit ja 200 000, Sõrmuse sõja ajal pidanuks samade allikate järgi rahvaarv olema umbes 5 miljonit inimest. Enamasti peetakse seda siiski kaugelt liialdatud hinnanguks ning vahel loetakse tõenäolist arvu isegi 20 korda väiksemaks(!)
Gondor elas Númenori kalendri järgi, kuid kuna pärast Númenori langemist algas uus Ajastu, tekkis kalendrisse viga, mida selle koostajad ei osanud ette näha, ning Kojaülem Mardil Voronwe viis lõpuks sisse kalendri paranduse, ning see uuendatud kalender, mis sisaldas 12 kuud ning viit lisapäeva, kandis nime Kojaülema Arvestus.
Keskmaa inimestel, Gondori rahvastel seal hulgas, ei olnud välja kujunenud tõelist religiooni (välja arvatud Musta Isanda kultused, mis kujunesid Morgothi ja hiljem Sauroni põhjal). Nende käsutuses oli küll info valaritest ja Erust, kuid nad austasid valareid pigem kui üht väga vägevat ning õilsat rahvast, ja Eru kultus oli päriselt välja kujunemata, malbe ning kindlasti mitte agressiivne, ei usklike ega uskmatute osas. Templeid nad ei ehitanud ja ainsad enam-vähem sakraalsed hooned olid hauakambrid.
Valitsemisvormilt oli Gondor kuningriik, mida valitses kroonitud kuningas (või kaks kuningat pluss ülemkuningas, kelleks oli Elendil, nagu Gondori esimesel aastasajal. Meil puudub täpne info selle kohta, missugune oli tegelikult selle kuningriigi sisemine struktuur, kuid on selge, et olid mõned vürstid või printsid, kes polnud Elendili järeltulijad ja kel oli vähemalt mingisugune autonoomia. Kui suur just, pole selge, kuid on ilmne, et nad olid siiski kuninga või kojaülema alluvad, mitte omaette väikeste riikide valitsejad, mis vormiliselt Gondori koosseisu kuuluvad. Kuninga kadunuks jäämisega seoses aastal 2050 läks kogu võimutäius üle Valitsevate Kojaülemate kätte, kes olid sisuliselt kuninga asendajad ning kelle käes oli kuningaga samaväärne võim.
Gondori inimeste välimus varieerus suuresti, kuna Gondori riik ühendas paljude erinevate rahvaste järeltulijaid. Kuigi põhiosa inimestest olid vähemalt mingit pidi Númenori päritolu, oli erinevais paigus elavate rahvaste vahel märgatavaid väliseid erinevusi, näiteks Lossarnachi inimesed oli lühemat kasvu ja tüüakad (võimalik, et Gwathuirimi hõimude järglased). Üldiselt olid duunedainid pikad (isegi väga pikad, kui nende veri oli puhas, Elendili pikkus nt oli 2.30) ja tumedapäised ning hallide, siniste või roheliste silmadega, pruunisilmsetest pole kirjeldusi.
Raske on kirjeldada duunedainide iseloomulikke jooni, kuna nad on nagu inimesed ikka väga erinevad. Ometi võib öelda seda, et kui nuumenori veri kannab head vilja, on see vili väga väga hea ja ometi mitte veatu.
Ehituskunst
Nagu nende Númenori esivanemad, armastasid Gondori inimesed suuri kivist ehitisi. Kõik nende tähtsamad ehitised paistavad silma suurusega ning tundub, et nende linnad olid suures osas hoonestatud kivimajadega. Ka kasutasid nad palju looduslikku kaljut ja ehitasid mägedesse, ja peaaegu kõik nende suurimad saavutused ehituskunsti alal olid sõjalise iseloomuga.
Kuningad ja kõrgemad klassid tõid oma matusekombed kaasa Läänesaarelt, kus hirm surma ees pani inimesi ehitama vägevaid hauakambreid. Ka Gondoris ehitati surnutele majad ning kõigile valitsejatele oli nende hauakambris valmis pandud oma säng. Nuumenorlastest kuningatel oli ka vastavalt valarite kingile komme ja võimalus heita sängi ja lasta surmal end võtta enne, kui nad on muutunud nõdraks ja nõrgaks.
Perekonnamudeliks oli monogaamia ning on põhjust oletada, et tegu oli tõesti range ja puhta monogaamiaga, kõrgkihtides juhtus harva isegi seda, et ühe abielupoole surma järel teine uuesti abielluks. Lapsi oli suhteliselt vähe, vähemalt ülemkihtides ja linnades. Ning küllalt sageli oli mees abielludes naisest oluliselt vanem. (Kuningas Elessar ja kuninganna Arwen olid tähelepanuväärseks erandiks).
Gondori ajalugu
Gondori rajasid pärast Númenori langemist Elendili pojad Isildur (vanem, kolm laeva) ja Anarion (kaks laeva) Teise Ajastu 3320. aastal. Kui Elendil randus põhja pool, Gil-Galadi maadel, siis tema pojad oma laevadega randusid lõunas, Andunini jõe suudmealas. Oma tuhat aastat varem olid nuumenorlased asunud seda piirkonda asustama ning selleks ajaks oli sinna tekkinud suur ja elujõuline duunedainide eluala. Númenori viimaste kuningate ajal eelistasid mandrile kolida just pigem Läänesaarel taga kiusatud haldjasõbrad ja seetõttu on igati loogiline, et need inimesed tervitasid Elendil Ustavat ja tema poegi (kui kuningliku vere haldjasõprade hulka kuuluvaid kandjaid) meeleldi kui oma kuningaid. Lisaks rahvastatusele olid nuumenorlased ka juba paljude aastate eest ehitanud mandrile kindlustusi kaitseks Sauroni vastu, niisiis olid kõik eeldused riigi loomiseks Isilduri ja Anarioni juba ootamas. Vastse riigi pealinnaks ehitati Osgiliath, kus paiknesid kõrvuti mõlema venna troonid, Minas Anorisse asus elama Anarion, Isildur asus elama Minas Ithilisse, kuhu ta istutas ka Valge Puu. Põhja ja Lõuna kuningriikide vahel peeti ühendust palantiride kaudu, Gondori palantirid asusid Osgiliathis, Minas Ithilis, Angrenostis (hiljem tuntud kui Isengard) ja Minas Anoris. 3429 vallutab Sauron Minas Ithili ja põletab Valge Puu ära, Isilduril õnnestub päästa palantir ja Valge Puu seeme. Isildur läheb seejärel Arnorisse ja Anarion kaitseb Minas Anorit ja Osgiliathi. Järgnevad sõja ettevalmistus- ja sõja-aastad, moodustatakse Viimne Liit, 3440 hukkub Anarion lahingus, 3441 saab Sauron lüüa, Sõrmus võetakse talt ära, ent Elendil hukkub viimses võitluses, ja Teine Ajastu saab otsa.
Kolmanda ajastu teisel aastal annab Isildur Gondori valitsemise ametlikult Melendilile, Anarioni (neljandale) pojale, teisel aastal istutab Isildur ka Valge Puu seemne Minas Anorisse, ning suundub Arnorisse, kavatsedes ohjad üle võtta oma isa juhitud kuningriigis. Kuid Võhumõõgaväljadel tapetakse tema ja tema kolm vanemat poega ning Arnorit hakkab täisealiseks saades valitsema Isilduri neljas poeg Valandil.
Pärast Anarioni, kes Barad-duri ees surma sai, oli Gondoris 31 kuningat. Seitsmes kuningas Ostoher ehitas taas üles sõjas laastatud Minas Anori, kus kuningad hiljem suviti meelsamini elasid kui Osgiliathis. Sel ajal ründasid Gondorit esimest horda metsmehed idast, ent Tarostar, Ostoheri poeg, lõi neid ja kihutas minema. Sellega seoses võttis ta endale nimes Rómendacil, "Ida-võitja". Hiljem langes ta ometi lahingus ida hordidega ja tema poeg Turambar maksis tema eest kätte ja võitis ida poolt palju maid juurde.
Tarannoni, kaheteistkümnenda kuningaga, algas Laevakuningate (või Merekuningate, nagu mõnel pool tõlgitakse) sugu. Nad ehitasid laevastikke ja laiendasid Gondori valdusi piki rannikut Anduini Suudmetest lääne ja lõuna poole. Ta võttis endale nimeks Falastur, "Randade Isand" ja tal ei olnud lapsi. Troonil järgnes talle tema vennapoeg. Igatahes lasi Earnil taastada Pelargiri, muistse suure sadama ning ehitas suure laevastiku, mille abiga piiras Umbari nii maalt kui merelt sisse ja vallutas selle ka ära. Kuid Umbarist naastest hukkus ta koos paljude laevadega suures tormis. Tema poeg Ciryandil jätkas laevade ehitamist, ta hukkus lahingus Haradi meestega, keda juhtisid Umbarist väljaaetud juhid, Haradwaithis. Tema poeg oli Ciryaher, kes suutis hoolimata piiramisest hoida Gondori käes Umbarit ning 1050 purustas täielikult Haradi väed ning nonde kuningad olid sunnitud tunnistama Gondori ülemvõimu. Ciryaher võttis endale nimeks Hyarmendacil "Lõuna-võitja". Ta valitses kokku 134 aastat, mis oli peaaegu pikim valitsusaeg kogu Anarioni liinis. Noil päevil saavutas Gondor oma võimsuse lae ja ulatus põhja Celebranti ja Sünklaane servani, läände Hallvooni, itta Rhúni sisemereni ja lõunasse Harneni jõeni ja Umbari poolsaare ja sadamani. Haradi kuningad maksid Gondorile andamit ja Mordor oli tühi ning seda jälgiti kindlustest, mis valvasid kurusid.
Sellega lõppes Laevakuningate sugu. Atanatar Alcarin "Hiilgav", Hyarmendacili poeg, armastas hõlbuelu, samuti tema pojad, Narmacil I, kel polnud lapsi ja kes tegi oma noorema venna pojast Minalcarist endale troonileasumise ajal regendi (regentlus 1240–1304), ja talle troonil järgnenud vend Calmacil, kes samuti lasi regendina valitseda Minalcaril. Mordori valvamine jäeti hooletusse.
Minalcar krooniti Rómenalcir II nime all 1304 ja suri 1366. Oma regendi- ja kuningapõlve jooksul tegeles ta põhiliselt põhjalastega, kes Gondori rahuajal olid tugevalt oma arvukust kasvatanud ja kuna nad olid mandriinimeste seas kõige lähem rahvas duunedainidele, osutasid kuningad neile soosingut ja andsid neile maad Anduini taga Suurest Rohelaanest lõuna pool, kaitseks idalaste vastu. Narmacil I päevil algasid need rünnakud väikese jõuga jälle ja kuningas sai teada, et mitte alati polnud põhjalased väljas Gondori eest vaid mõned ühendasid oma jõud ka idalastega. 1248 läks Minalcar suure väega ja purustas idalaste väe Rhovanioni ja Sisemere vahel. Siis võttis ta endale nimeks Romendacil (II). Ta kindlustas Anduini läänekalda kuni Lubivalge sissevooluni, keelas võõrastel jõge pidi Emyn Muilist kaugemale tulla ja lasi ehitada Argonathi kujud Nen Hithoeli sissepääsule. Meestevajaduse tõttu ja soovist tugevdada omavahelisi sidemeid võttis ta oma teenistusse põhjalasi ja andis neile ka kõrgeid auastmeid oma vägedes. Tema erilises soosingus oli Vidugavia, kes oli teda sõjas aidanud. Vidugavia kutsus end Rhovanoini Kuningaks ja oli võimsaim vürst põhjalaste hulgas. Tema kuningriik asus Rohelaane ja Celduini jõe (Rutujõe) vahel. 1250. saatis Rómendacil oma poja Valacari saadikuna Vidugavia juurde ja Valacar hakkas armastama Põhja inimesi, eriti Vidumavi, Vidugavia tütart, ja abiellus temaga mõned aastad enne oma tagasipöördumist isa juurde. Kuid see oli ennekuulmatu asi, et kuningapoeg abiellus madalamast või võõrast soost naisega ja sellest abielust sündis hiljem hõimuvaen. Valacari vanemail päevil, mil tema naine, kes oli küll kaunis ja suursugune, ent lühiealine nagu mandriinimesed ikka, oli juba surnud, tekkis lõunaprovintsides rahutusi. Duunedainid kartsid, et ka Vidumavi lapsed on lühiealised ja kaob kuningasoo ülevus, nii ei tahtnud nad kuningaks Eldacari, keda tema lapseeas oli tema ema rahva nimega Vinitharyaks kutsutud.
Kui Eldacar oma isa järel troonile asus, tekkis kodusõda, ent Eldacar, kes oli nägus ja vapper ning ei näidanud mingit märki kiiremast vananemisest, pani vapralt vastu peamise teise troonipretendendi, Castamiri, Rómendacil II noorema venna Calimethari pojapoja rünnakutele. Castamir oli Laevade kapten ja teda toetasid Umbari ja Pelagriri inimesed. Viimaks võeti Eldacar Osgiliathis piiramisrõngasse ning pärast pikka vastupanu pages ta nälja ja ülekaalu eest leegitsevast linnast oma hõimlaste juurde Põhja. Piiramise ja tulekahju tõttu hävis Osgiliathi Kuppel ja palantir kadus vette.
Castamir osutus julmaks, kõrgiks ja tänamatuks, hävitades ja tappes vallutatud Osgiliathis kaugelt üle vajaduste, hukates Ornendili, Eldacari noore poja ning jättes tähelepanuta maa valitsemise, hoolides vaid laevastikest ja sadamatest. Seetõttu tõusis taas Eldacari populaarsus ning põhjas eelistasid sealsed duunedainid, kes teda tundsid, kuningana juba varemgi Eldacari.
10 aastat pärast Osgiliathi piiramise lõppu nägi Eldacar oma võimalust ning asus suure väega Põhjast teele, kusjuures maadelt, mille ta läbis, asus samuti palju mehi tema teenistusse. Lebenninis Erui Ülepääsul toimus suur lahing ning Eldacar ise tappis kahevõitluses Castamiri. Kuid Castamiri pojad pääsesid ja pagesid laevadel koos paljude meestega Umbarisse, kus nad end sisse seadsid ja Umbar jäigi kuni kuningas Elessari päevini ohuks kõigile meresõitjatele, seda ei alistatud tolle ajani täielikult kunagi. Lõuna-Gondorist sai vaidlusalune maa Umbari Mereröövlite ja Kuninga vahel. Umbari kui suure sadama ja ajaloolise paiga kaotus oli Gondorile suur löök nii moraalselt kui praktiliselt.
Pärast Eldacari tagasitulekut toimus segaabielusid sagedamini, ent vastu ootusi see ei kiirendanud kuningasoo ja rahva mandumist. Siiski jätkus vaikselt senine tendents aeglasele hääbumisele. Kahtlemata oli see tingitud Keskmaast endast ning nuumenorlastele antud kinkide aeglasest tagasitõmbumisest pärast Läänesaare langust.
1634 tabas maad sellal, kui Vari Sünklaanes süvenes ning paljud õelad olendid välja ilmusid, suur katk, mille tõid mustad tuuled idast. Ilmselt oli see seotud Sauroni naasmisega. Koos paljude teistega oma rahva seast suri kuningas Telemnar ja kõik tema lapsed katku, koos kuningaga suri ka Valge Puu. Trooni päris kuninga vennapoeg Tarondor, kes istutas linnusesse Puu seemne ja viis kuningakoja lõplikult Minas Anorisse, sest Osgiliath oli katku järel osaliselt maha jäetud ja hakkas lagunema. Tarondoril oli pikim valitsusaeg Gondoris ja sel ajal tegeles ta põhiliselt kuningriigi jõu taastamisega. Tema poeg Telumehtar vallutas 1810 Umbari, mille käigus hukkusid Castamiri viimased järeltulijad ja Telumehtar lisas oma nimele tiitli "Umbardacil".
Saja aasta jooksul kestis Vankrisõitjate (mitmed rahvad või rahvas idast, hästi relvastatud, rändasid suurtes vankrites ja pealikud võitlesid kaarikutes) sissetung Gondorisse, mil kuningriik oli üha enam kurnatud lõputust sõjast. 1856 langes lahingus kuningas Narmacil II, riigi ida- ja lõunaosad orjastati ja arvatakse, et samal ajal sisenesid sõrmusevaimud taas Mordorisse.
Calimethari ajal asi paranes, 1899 s aavutas ta idalaste üle suure võidu ja samuti toimus Calimethari poja Ondoheri ajal üle pika ajavahe lähenemine Gondori ja Arnori kuningriikide vahel, Arnori kuninga Araphanti pärija Arvedui abiellus Ondoheri tütre Firieliga, ent kuningriigid olid liiga nõrgad, et üksteist sõjaliselt aidata.
1944 langesid kuningas Ondoher ja tema kaks poega lahingus Morannonist põhja pool. Ning vaenlane tungis Ithilieni. Kuid Earnil, Lõunamaleva pealik saavutas Lõuna-Ithilienis suure võidu ning Põhja rutates kogus enda ümber nii palju mehi, kui võimalik, ründas ootamatult vaenlaste pealaagrit ning kihutas nad Ithilienist välja. Pärast kuninga ja tema poegade surma nõudles Arvedui Firileli abikaasana trooni endale, ent sai eitava vastuse osaliseks, mille juures arvatakse suurimat rolli olevat mänginud kojaülem Pelendur. Krooni sai võiduks väepealik Earnil, kes oli samuti pärit kuningakojast, ta oli Narmacil II venna Arciryase pojapoeg. Arvedui ei surunud oma soovi peale, ent tema järeltulijad pidasid selle meeles.
Selle olukorra kohta käis ka ennustus, milles Malbeth Nägija ütleb, et duunedainide ette seatakse valik ja kui nad valivad ühel moel, saab Arvedui vägevaks kuningaks ja muudab ome nime, teisel juhul aga läheb kaua, enne kui duunedainid taas tõusevad ja kokku saavad.
Gondoris järgnes Earnilile vaid üks kuningas, kuid Earnil ise oli arukas mees, kes hoidis Arveduiga häid suhteid ja lubas ka sõjalist abi, kui vähegi suudab. Ja viimaks saatiski kuningas oma poja Earnuri laevastikuga p&oti lde;hja, ent see abi tuli liialt hilja. Nõidkuningas oli vallutanud Arthedaini ja Arvedui oli põgenenud põhja (hukkus mereõnnetuses aasta hiljem Lossothist naastes). Kuid need, kes seal olid – haldjad ja inimesed – kogusid kokku ka oma jõud ning koos mindi Nõidkuninga vastu ja toimus suur lahing Nenuiali ja Põhjakinkude vahelisel väljal. Angmari vägi löödi lõplikult puruks.