cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Indoneesia
Majandus
Tööstussektori osakaal oli majanduses kõige suurem, moodustades sisemajanduse kogutoodangust 46,4% (2010), järgnes teenindussektor (37,1%) ja põllumajandussektor (16,5%). 2010. aastal oli kõige suurem tööjõu osakaal teeninduses (hinnanguliselt 48,9%), millele järgnes põllumajandus (38,3%) ja tööstus (12,8%). Riigi eelarve ülejääk oli 2010. aastal 8,5 miljardit USA dollarit (arvestuslik), aasta varem 10,75 miljardit USA dollarit. Tööstussektorist on kõige olulisemad nafta-, maagaasi- ja kaevandustööstus, tekstiili-, rõiva- ja jalatsitööstus, puidu-, kautšuki- ja toiduainetetööstus ning turism. Riigi elektritoodang oli 2008. aastal 129 miljardit kWh. 2009. aastal oli arvestuslik naftatoodang 1,023 miljonit barrelit ööpäevas (tarbimine aga 1,115 miljonit), maagaasi toodang 85,7 miljardit m3.
Majanduse areng
1960. aastatel kannatas Indoneesia majandus tõsiselt poliitilise ebastabiilsuse, noore ja kogenematu valitsuse ning majandusliku natsionalismi tõttu, mis põhjustas elanikkonna seas vaesust ja nälga. Sukarno valitsusaja lõpus 1960. aastate keskel oli majandus kaoses – aastane inflatsioon oli ligi 1000%, eksport oli lakanud ja taristu lagunenud, tehased töötasid minimaalse jõudlusega ja investeeringud majandusse olid kokku kuivanud. Uus valitsus asus kohe majandusprobleeme lahendama ning peagi saadigi inflatsioon kontrolli alla, stabiliseerus ruupia kurss välisvaluutade suhtes, ajatati välisvõlg ning soodustati välisabi ja -investeeringute sissevoolu.
pisi|vasakul|[[Jakarta on Indoneesia tähtsaim majanduskeskus]] pisi|Kodustatud vesipühvlite kasutamine riisipõllu harimisel
Kuni 2008. aastani oli Indoneesia Kagu-Aasia riikide seas ainus Naftat Eksportivate Riikide Organisatsiooni (OPEC) liige. Organisatsioonist lahkumise põhjuseks sai toornafta sisenõudluse järjepidev kasv, mille rahuldamiseks enam riigi omatoodangust ei piisanud. 1970. aastate maailmaturu naftahinna tõus tõi aga Indoneesiale nii suurt eksporditulu, et selle abil saavutatud majanduskasv aastatel 1968–1981 oli keskmiselt üle 7%. 1980. aastate lõpus viidi läbi uued majandusreformid, kuna majandus oli ülereguleeritud ja sõltus liigselt langenud nafta maailmaturu hindadest ning aastane majanduskasv oli perioodil 1981–1988 keskmiselt 4,3%. Reformide hulka kuulus ruupia devalveerimine (ekspordi soodustamiseks) ja majandusregulatsioonide lõdvendamine, mis tõi endaga kaasa välisinvesteeringute sissevoolu, seda eriti kiiresti arenevasse ekspordisuunitlusega töötlevasse majandussektorisse ning mille abil oli riigi aastane majanduskasv aastatel 1989–1997 keskmiselt 7%.
Indoneesia majandus kannatas tõsiselt 1997.–1998. aasta majanduskriisi ajal. Majandus langes 13,7% ja ruupia kurss kukkus USA dollari suhtes tasemelt 2600 tasemele 14 000 ruupiat ühe dollari eest. Rahvuslik valuuta stabiliseerus seejärel vahemikus 8000–10 000 ruupiat ühe dollari eest ning järgnes aeglane, kuid püsiv majanduskasv. Samas vähendas majanduse taastumist poliitiline ebastabiilsus, aeglaselt kulgevad majandusreformid ja korruptsioon. Transparency Internationali loodud korruptsiooniindeksi taseme järgi on Indoneesia maailma riikide hulgas 110. kohal (2010). Viimaste aastate positiivsele majanduskasvule vaatamata elavad paljud Indoneesia elanikud vaesuses ning suur on ka tööpuudus, seda peamiselt madalate töötasude, toidukaupade ja kütuse kiire hinnatõusu tõttu. 2010. aastal oli arvestuslik tööpuudus 7,1%, aasta varem 7,9%. 13,3% rahvastikust elab allpool vaesuspiiri. Alates 2007. aastast on aga pangandussektori kosumise ja sisenõudluse kasvu tõttu majanduskasv olnud 4,5–6,3%, mis on aidanud riigil ülemaailmse majanduskriisi aastatel 2008–2009 paremini toime tulla.
Väliskaubandus
2009. aastal olid Indoneesia tähtsaimad ekspordipartnerid Jaapan (17,3%), Singapur (11,3%), USA (10,8%) ja Hiina (7,6%). Samal aastal olid olulisemad impordipartnerid Singapur (25,0%), Hiina (12,5%) ja Jaapan (8,9%). Riik eksportis 2010. aastal kaupa hinnanguliselt 146 miljardi USA dollari väärtuses ning importis kaupa 2009. aastal 119,5 miljardi dollari väärtuses. Indoneesial on rikkalikult mitmesuguseid loodusvarasid, mille hulka kuuluvad nafta, maagaas, tina, vask ja kuld. Riigi peamiste impordiartiklite hulka kuuluvad masinad ja seadmed, keemiatööstuse saadused, kütused ja toiduained. Tähtsamate ekspordiartiklite seas on nafta, maagaas, elektriseadmed, vineer, kummi, palmiõli, tekstiiltooted.
Transport
Raudteetransport on levinud vaid kahel saarel – Jaaval ja Sumatral. Kalimantanil on arendamisel uued raudteevõrgud kivisöe transportimiseks kaevandustest sadamatesse. Esimene raudteelõik ehitati Jaava saare keskosas aastal 1864. Indoneesias töötab neli isoleeritud raudteevõrku – kolm Sumatral ja üks Jaaval. Riigi raudteede kogupikkus on 8159 km, nendest on elektrifitseeritud 565 km. Raudteevõrk on kõige tihedam Jaava saarel.
Siseveekogude veeteede kogupikkus on 21 579 km (2011) ja laevatatavaid jõgesid on umbes 50. Üle poole neist asub Kalimantanil ja ülejäänud Sumatral. Saarestikus töötab umbes 300 sadamat, millest 43 tegeleb rahvusvaheliste vedudega. Meretranspordis domineerivad riigisisesed kaubaveod (ligi 60%), mis ületavad väliskaubandust. Riigisiseselt reisib laevadega saarte vahel aastas umbes 14 miljonit inimest. Riigi kaubalaevastik koosneb 1244 alusest. Malaka väinas ja Lõuna-Hiina meres ohustavad kaubavedusid piraadid.
Õhutranspordi osakaal on viimastel aastatel pidevalt kasvanud, seda peamiselt saartevaheliste pikkade vahemaade ja olemasoleva transpordivõrgu puudulikkuse tõttu. Riigis on tänapäeval 673 (2013) lennuvälja, millest 186-l on maandumisrajad sillutatud.
Turism
Turism on Indoneesias kiirelt arenev majandusharu. 2009. aastal külastas riiki 6,45 miljonit turisti ja turismi osakaal SKT-st moodustab umbes 3%. Siiski on arenguruumi veel palju, sest väikest naaberriiki Singapuri külastas samal aastal 9,5 miljonit turisti.
Haridus
pisi|Indoneesia õpilased Indoneesia haridussüsteem on väga suur ja mitmekülgne. Kooliõpilasi on riigis üle 50 miljoni ja õpetajaid üle 2,6 miljoni. Alates 1994. aastast kehtib Indoneesias 7–15-aastaste laste koolikohustus. Enne seda oli koolikohustus 7–12-aastatel lastel.
Hariduse eest vastutavad kaks ministeeriumi – haridusministeerium, mille alla kuuluvad 84% koolidest ja religiooniministeerium (16%). Haridussüsteemis on lisaks riigile oluline roll ka erakoolidel. Eraomandis on algkoolidest 7%, põhiastme koolidest 56% ja keskastme koolidest 67%. Koolis käivate laste osakaal on piirkonniti erinev. Vaesemates regioonides moodustab algkoolis käivate laste osakaal koolikohuslastest sageli alla 60%, rikkamates piirkondades aga peaaegu 100%. Põhi- ja keskastmes õppivate laste osakaal (vastavalt 66% ja 45%) on viimastel aastatel pidevalt tõusnud, kuid jääb endiselt alla lähiriikide vastavatele näitajatele. Samuti on Indoneesias naaberriikidega võrreldes väiksem haridust saavate eelkooliealiste laste ja üliõpilaste osakaal.
2009. aasta seisuga õppis Indoneesia 82 kõrgkoolis 4,8 miljonit üliõpilast. Valitsus planeerib suurendada 2020. aastaks üliõpilaste arvu 260 000 võrra.
pisi|Kool Jakartas
Riigikaitse
Separatismi esinemine Acehi ja Paapua provintsis on viinud relvastatud kokkupõrgete, inimõiguste rikkumise ja mõlemapoolse vägivallani. Juhuti esinevad relvastatud kokkupõrked Acehi separatistide ja keskvõimu relvajõudude vahel olid kestnud ligi 30 aastat, kui 2005. aastal sõlmiti poolte vahel relvarahu. Paapua provintsis pole vägivald veel lõppenud, kuigi regioon on saanud autonoomia staatuse pärast Suharto tagasiastumist.
Ajalugu
pisi|[[Borobuduri templile tahutud laev umbes aastast 800 pKr]]
Jaava saarelt 1890. aastate alguses leitud fossiilsed jäänused kuulusid väljasurnud inimliigile püstine inimene (Homo erectus), kes elasid Indoneesia saartel hinnanguliselt 500 000 kuni 1,7 miljonit aastat tagasi. Püstise inimese järglased (Homo erectus soloensis) arenesid Jaava saarel välja arvatavalt 500 000 – 100 000 aastat tagasi. Homo sapiens jõudis Lõuna-Aasiast Indoneesiasse umbes 50 000 aastat tagasi. Viimased Homo erecticus 'e esindajad kadusid Jaava saarelt umbes 30 000 aastat tagasi. Tänapäeval moodustavavad enamiku Indoneesia elanikest Austroneesia keeli kõnelevate rahvaste järeltulijad, kes saabusid Kagu-Aasiasse Taiwani saarelt umbes 2000 eKr, tõrjudes kohalikud melaneeslased maa idaregioonidesse.
Ideaalilähedased põllukultuuride kasvatustingimused ja üleujutatud riisipõldude harimine alates 8. sajandist eKr võimaldasid küladel, linnadel ja väikestel kuningriikidel 1. sajandiks pKr heale järjele jõuda. Indoneesia strateegiliselt tähtis geograafiline asukoht aitas kaasa sise- ja väliskaubanduse arengule. Tähtsamateks kaubanduspartneriteks said India kuningriigid ja Hiina. Sellest perioodist alates on kaubavahetus piirkonna majanduses olulist osa etendanud.
Salutaguse (Kohila)
Salutaguse on 17. sajandil rajatud vasalliüksuse järgne küla. Salutaguse küla on kirjalikes allikais esmamainitud 1324. aastal (Salletake), mõis Sallentack eraldati Angerjast 1700. aastal. 1879. aastani kuulus mõis Meyendorffidele. 1879. aastast oli ta Ungern-Sternbergide ja Rammide valduses. Mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli Fridolf von Ramm. Mõisasüdame järgmine omanik Konstantin Busch asutas 1930. aastal sinna (Eestis siiani ainsana) tegutseva pärmitehase.
Indoneesia
Ajalugu
Kuigi muslimitest kaupmehed jõudsid Kagu-Aasiasse juba islami leviku algusperioodil, pärinevad varasemad Indoneesia elanikkonna islamiseerumise tõendid alates 13. sajandist Sumatra saare põhjaosast. Ülejäänud Indoneesia piirkonnad islamiseerusid järk-järgult. 16. sajandi lõpuks sai islamist valitsev religioon Jaaval ja Sumatral. Enamikus piirkondades segunes islam kohaliku kultuuri ja religioonidega või vahetas need välja ning sellest kujunes domineeriv religioon, seda eriti Jaava saarel. Portugali kaupmehed saabusid Indoneesiasse 1512. aastal, soovides saada monopoolseid õigusi Maluku saartel kasvavate muskaatpähklitega, nelgiga ja kubeebapipraga kauplemisel. Varsti saabusid ka Hollandi ja Briti kaupmehed. 1602. aastal moodustasid hollandlased Madalmaade Ida-India Kompanii ja said piirkonnas domineerivaks jõuks. Portugallased tõrjuti saarestikust välja (v.a Ida-Timor) 17. sajandi esimesel poolel. Jaava saare suurim riik – Matarami sultanaat (16. sajand – 1755) – langes koloniaalvõimust sõltuvusse 18. sajandi alguses. Pärast Madalmaade Ida-India Kompanii pankrotistumist moodustas Hollandi valitsus aastal 1800 Madalmaade Ida-India koloonia.
Salutaguse (Kohila)
Pärast 1980. aastatel toimunud põlengut mõisa peahoonet ei taastatud, ohtlikud varemed lammutati lõplikult 23. veebruaril 2012. Salutaguse mõisast on seni alles pargis olev aiapaviljon, mis on tihti külaürituste keskuseks ja abihooned.
Indoneesia
Ajalugu
Peaaegu kogu koloniaalperioodi jooksul hoidsid hollandlased kindluste abil enda kontrolli all peamiselt rannikupiirkonda. Alles 20. sajandil laienes Hollandi ülemvõim suuremate saarte sisemaale. Hollandi väed surusid pidevalt maha ülestõuse nii Jaava saarel kui ka mujal. Kohalike liidrite ja verise Acehi sõja (1873–1903) mõjul (sõja käigus alistati Acehi sultanaat) nõrgenes kolonistide mõjuvõim. Hollandlaste võim asendus II maailmasõja ajal Jaapani okupatsiooniga (1942–1945). pisi|vasakul|püsti|[[Sukarno, Indoneesia esimene president]] Kaks päeva pärast Jaapani alistumist, 17. augustil 1945 kuulutasid mõjukas rahvuslik liider Sukarno (kes määrati hiljem presidendiks) ja Mohammad Hatta välja riigi iseseisvuse. Hollandlased üritasid seejärel oma võimu regioonis uuesti kehtestada, kuid olid sunnitud 1945–1949 toimunud Indoneesia iseseisvussõja järel riigi iseseisvust tunnustama. Haagis sõlmitud kokkulepete kohaselt tunnustas Holland Indoneesia iseseisvust personaaluniooni ja föderaalriigina, millesse kuulusid lisaks vabariigile ka 15 Madalmaadele formaalselt alluvat riiki. Lääne-Paapua (ehk Uus-Guinea saare lääneosa) jäi Hollandile. Indoneesia saavutas ametlikult iseseisvuse 27. detsembril 1949. 1950. aasta märtsikuuks oli enamik föderaalriigi koosseisu kuuluvaist ja Hollandile allunud riikidest ühinenud Indoneesia vabariigiga, misjärel moodustus unitaarne riik. Indoneesia alustas Lääne-Paapua okupeerimist 1. mail 1963 ning inkorporeeris selle riigi koosseisu 1969. aastal.
Sukarno võimu all muutus riigi demokraatlik valitsemiskord autoritaarseks ning ta ise suutis võimu säilitada parem- ja vasakpoolsete jõudude omavahelise tasakaalustamisega. 30. septembril 1965 surus armee maha ohvitserirühma võimuhaaramiskatse. Tekkinud olukorra kasutasid ära kindral Suharto ja kaitseminister Nasution, kes kõrvaldasid võimult president Sukarno ning alustasid kommunistidevastaseid repressioone, mille käigus kaotas elu pool kuni üks miljon inimest. Armee ülemjuhatajaks saanud Suharto määrati ametlikult presidendiks märtsis 1968. Uus valitsus asus seejärel majanduspoliitikat muutma: soodustati välisinvesteeringuid ja rahvuslikku erakapitali, vähendati riigi reguleerivat osa ning loobuti radikaalsetest reformidest. Sellele järgnes kolme aastakümne järel pidev majanduskasv. 1975. aastal okupeerisid Indoneesia väed Ida-Timori.
Salutaguse (Kohila)
1860. aastal rajati Salutaguse pärmitehas, mis 1994. aastast kuulub Kanada ettevõttele Lallemand.
Indoneesia
Ajalugu
1990. aastate lõpus tabas Indoneesiat rängalt Aasia riikides leviv majanduskriis. Üle kogu maa toimusid selle tõttu demonstratsioonid ja rahutused. 1998. aasta mais sunniti Suharto tagasi astuma. 1999. aastal otsustas Ida-Timor referendumil Indoneesiast lahku lüüa ning sellega lõppes 25 aastat kestnud Indoneesia okupatsioon Timori saare idaosas. Suharto tagasiastumisest alates on riigis tugevnenud demokraatlik areng ning on toimunud esimesed presidendi otsevalimised (2004). Progressi on aeglustanud aga poliitiline ja majanduslik ebastabiilsus, sotsiaalsed rahutused, korruptsioon ja terroriaktid. Siiski on viimastel aastatel majanduskasv olnud märkimisväärne. Kuigi eri religioonidesse ja etnilistesse gruppidesse kuuluvate inimeste vahel on suhted enamasti rahulikud, on esinenud ka rahulolematust ja vägivalda. 2005. aastal sõlmis keskvalitsus rahuleppe Acehi separatistidega, lõpetades peaaegu 30 aastat kestnud relvakonflikti, mille käigus hukkus üle 15 000 inimese.
Salutaguse (Kohila)
Eesti Vabariigi 100. aastapäeva tähistava juubeliaasta kevadel istutati Salutagusele tammeallee, kus kasvab 100 tamme. Salutaguse tammeallee avati pidulikult 1. juunil 2018.
Salutagusel on sündinud baltisaksa ajaloolane ja Venemaa keisririigi ametnik Axel von Gernet.
Salutagusele soovivad arendajad luua uue ökoelamurajooni.
Indoneesia
Kultuur
pisi|280px|Varjuteater wayang kulit Indoneesias elab ligi 300 etnilist gruppi, kelle kultuuriline identiteet on tekkinud sajandite jooksul ning seda on mõjutanud India, araabia, Hiina ja Euroopa kultuur. Näiteks sisaldavad jaava ja bali tantsud (samuti ka varjuteater wayang kulit) hindu kultuuri ja mütoloogia aspekte. Indoneesia arhitektuuri on kõige rohkem mõjutanud India arhitektuur, kuid märkimisväärset mõju on avaldanud ka Hiina, araabia ja Euroopa arhitektuur.
Sport on Indoneesias üldjuhul meestele orienteeritud, suureks probleemiks on sporti saatvad illegaalsed kihlveod. Kõige populaarsemad spordialad on sulgpall ja jalgpall. Olümpiamängudelt on võitnud medaleid Indoneesia sulgpallikoondis. Indoneesia on võitnud ka meeste ja naiste sulgpalli võistkondlikud maailmameistrivõistlused Thomas Cup ja Uber Cup vastavalt 13 ja 3 korral. Jalgpallis ei ole seevastu suurt edu saavutatud – Indoneesia jalgpallikoondis on FIFA edetabelis 2014. aasta alguse seisuga alles 161. kohal. Traditsiooniliste spordialade hulka kuuluvad veel sepak takraw ja pullide võiduajamine Madural.
pisi|Mõned traditsioonilised Indoneesia road Indoneesia köök on regiooniti erinev ning selle mõjutused pärinevad Hiinast, Euroopast, Lähis-Idast ja Indiast. Põhitoiduks on riis, mida serveeritakse liha ja köögiviljade garniirina. Vürtsid (eriti tšilli), kookospiim, kala ja kana on toitude põhilised komponendid. Erinevalt Vietnami ja Tai toidust segatakse vähem maitseaineid ning maitsestatakse lihtsalt ja rohkelt. pisi|vasakul|Traditsioonilised Indoneesia muusikainstrumendid Indoneesia traditsioonilise muusika esindajate hulka kuuluvad gamelan ja kroncong (või krontjong). Gamelan on ansambel (levinud peamiselt Jaaval ja Balil), mille mäng põhineb pentatoonilistel helilaadidel. Dangdut on tänapäevane popmuusika, millel on araabia, India ja malai rahvamuusika sugemed. Indoneesia kohaliku filmitööstuse toodang oli väga populaarne ja domineeris Indoneesia kinodes 1980. aastatel. 1990ndatel saabus järsk langus ning võimust võtsid Hollywoodi ja Hongkongi filmid. 21. sajandi algusest on kohaliku filmitööstuse toodang taas kasvamas.
Vanimad Indoneesia kirjamälestised on sanskritikeelsed raidkirjad (leiti Kalimantani idaosast), mis pärinevad 4. sajandi teisest poolest pKr. Esimesed kirjandusteosed ilmusid vanajaava ehk kaavi keeles umbes 8. sajandil. Vanajaava kultuuri peamiseks kirjandusžanriks oli kakawin – sanskriti kirjandusest tuletatud poeem, mida esitati Jaava saare kuningakodades 9.–16. sajandini. Vanim selline teos on "Ramayana" (umbes aastast 870). Esimeste proosateoste hulka kuulusid "Pararaton" ja "Tantu Panggělaran" (arvatavalt 15. sajandist). Hilisema Indoneesia kirjanduse tähtsamateks autoriteks on hollandlane Multatuli (1820–1877), kes kritiseeris Indoneesia põliselanike kohtlemist Hollandi koloniaalvõimude poolt; Sumatra saarelt pärit Muhammad Yamin (1903–1962) ja Hamka (1908–1981) olid iseseisvuse-eelse aja tähtsamad rahvuslastest kirjanikud ja Pramoedya Ananta Toer (1925–2006), kes oli kuulus romaanikirjanik. Paljud indoneeslased kannavad kaasa rahvaluule ja rahvajutu traditsiooni, mis aitab neil säilitada oma identiteeti.
Kõrrelised
Kõrrelised (Poaceae ehk Gramineae) on üheiduleheliste õistaimede sugukond.
Iseloomustus
Kõrrelisi on umbes 600 perekonda 9000–10 000 liigiga. On hinnatud, et taimekooslused, kus domineerivad kõrrelised, katavad umbes 20% maakera maismaast. Kõrreliste hulka kuuluvad tuntud teraviljad nisu, rukis, kaer, oder ning kõik muru- ja heintaimed. Teatud kõrrelised, näiteks aruheinad, kastikud, siidpöörised, helmikad ja stepirohud, on aianduses kasutusel dekoratiivtaimedena.
Kõrs
Kõrrelised on rohttaimed, kellele on omased seest õõnsad silindrikujulised varred. Lehed paiknevad varrel vahelduvalt. Lehel saab eristada lehetuppe, mis ümbritseb kõrt ja lehelaba. Eri liikidel võib lehetupp olla nii avatud kui ka kinnine, viimasel juhul on lehetupe servad tangentsiaalselt kokku kasvanud. Kõrrelistele on omane (ehkki esineb ka teistes taimesugukondades) lehelaba ja -tupe üleminekukohas olev keeleke (näiteks päiderool) või karvaring (näiteks pillirool). Lehelaba alusel võib teatud rühmadel eristada nn kõrvakesi, mis ümbritsevad mõlemalt poolt vart.
Pähik
Kõrreliste õisik on harilikult tipmine ja see koosneb osaõisikutest, mida nimetatakse pähikuteks. Pähikud võivad koosneda ühest või sageli mitmest õiest (kuni 20 ); botaaniliselt saab eristada tähki, pööristähki ja pöörist, esineb ka siirdetüüpe.
Sõklad
Pähiku alusel paiknevad libled, enamasti on neid 2, vahel ka 1 või 3. Kõrreliste õit ümbritsevad sõklad, kusjuures eristatakse välissõkalt ja sisesõkalt. Esimene neist on suurem ja tugevam, kattes ja kaitstes ka sisesõkalt. Välissõkla tipuosast turritab mõnikord välja ohe. Välissõklalt (ka liblelt) võib leida ka nn anduri, mis on vastava struktuuri seljaosa (välimist osa) läbiv eenduv keskrood.
Õsõk-Köl
Õsõk-Köl (kirgiisi Ысык-Көл) on väljavooluta järv Aasias Kõrgõzstanis Tian Shani mäestikus.
Kõrrelised
Õied ja viljad
Kõrrelised sarnanevad välisehituselt lõikheinalistega.
Õsõk-Köl
Õsõk-Köl on 182 km pikk ja 60 km lai. Järve pindala on 6236 km². See asub 1606 meetri kõrgusel merepinnast. Mahult (1738 km³) on see maailma 10. järv ja sügavuselt (668 m) maailma 5. järv. Õsõk-Köli keskmine sügavus on 279 m.
Kõrrelised
Majanduslik tähtsus
Kõrrelistel on majanduslikult tähtis väärtus, näiteks bambust kasutatakse Ida-Aasias ja Aafrika Sahara piirkonnas ehitustöödel, söögiks kasvatatakse aga nisu, otra, rukist jne.
Perekonnad
Alamsugukonda hirsilised kuuluvad näiteks perekonnad:
Alamsugukonda nurmikalised kuuluvad näiteks perekonnad:
Õsõk-Köl
Õsõk-Köl on kergelt soolane (6‰) ega jäätu talvel, toitub lumesulamisveest.
Nõukogude Liidu päevil oli Õsõk-Köl (venekeelse nimega Issõk-Kul) tuntud kuurortpiirkond. Järve kaldal oli hulgaliselt sanatooriume ja puhkekodusid.
1970. aastail introdutseeriti järve sevani lõhet, mis elas enne ainult Armeenias Sevani järves. Seetõttu on sevani lõhel head võimalused väljasuremisest pääseda.
David Vunagi
David Okete Vuvuiri Vunagi (sündinud 5. septembril 1950) on Saalomoni Saarte endine anglikaani piiskop, alates 7. juulist 2019 Saalomoni Saarte kindralkuberner. Ta oli aastatel 2009–2015 Melaneesia peapiiskop ja Kesk-Melaneesia piiskopkonna piiskop. Ta on abielus ning tal on kolm last.
1990. aastal sai ta Uus-Meremaa Aucklandi St John's College'ist bakalaureusekraadi teoloogias. Ta oli 1992. aastal Saalomoni Saartel Piiskop Pattesoni teoloogiakolledži õppejõud.
Ta kolis 1996. aastal Kanadasse, kus oli aastatel 1996–1998 Briti Columbias Uus-Westminsteri piiskopkonna St Anselmi valla abipreester. Ta lõpetas 1998. aastal Vancouveri teoloogiakooli magistrikraadiga.
Kodumaale naasnult hakkas ta Ysabeli piiskopkonna preestriks. 1999. aastal hakkas ta uuesti tegelema haridusvaldkonnas ning töötas Selwyni kolledži direktorina. Temast sai 2000. aastal Melaneesia kiriku piirkondliku peakorteri misjonisekretär. Samal aastal valiti Vunagi Temotu piiskopkonna piiskopiks, ta püsis sellel kohal 2009. aastani. Ta pühitseti sisse 6. mail 2001.
David Vunagi valiti 4. märtsil 2009 Honiaras Melaneesia kiriku peapiiskopiks, tema ametiaeg algas 31. mail 2009.
Ta külastas 19.–23. aprillil 2010 Singapuris toimunud neljandat Globaal-Lõuna kokkutulekut ning 18.–20. juulil 2012 Globaal-Lõuna konverentsi Bangkokis.
Ta lahkus ametist 6. septembril 2015, tseremoonia toimus Honiara St Barnabasi katedraalis ning seal osalesid üheksa Melaneesia anglikaani kiriku piiskoppi.
Juunis 2019 sai temast uue Saalomoni Saarte kindralkuberneri ainukandidaat, ta astus ametisse 7. juulil 2019.
Kõrvemetsa
Kõrvemetsa on küla Jõgeva maakonnas Mustvee vallas.
Kõveriku
Kõveriku on küla Jõgeva maakonnas Mustvee vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Ida-Viru maakonnas Avinurme vallas.
Abstsess
pisi|Abstsess reies pisi|Abstsessid [[kurgumandlid|kurgumandlitel angiini korral]] Abstsess (ladina keeles abscessus) ehk mädanik ehk mädakolle on koondnimetus sidekoelise kihnu ehk kapsliga piirdunud mädakogumi kohta osadel loomadel (sh inimestel), mis võib paikneda kas koe või elundi sees, nahal või elundite vahel paiknevas vastmoodustunud õõnes.
Mädakolde täpseid mehhanisme ja tekkepõhjusi seni veel ei tunta. Mädakolle võib tekkida põletiku tagajärjel; kihnuga isoleeritakse mäda tervest koest.
Põhjused ja teke
Abstsess võib olla iseseisev haigus või olla mõne haiguse (kopsupõletik, angiin, trauma) tüsistus.
Kude kahjustub enamasti tõvestavate mikroobide (tavaliselt bakterite), mõnikord ka võõrkeha toimel. Tõvestajad võivad olla stafülokokid (nt Staphylococcus aureus), streptokokid, soolekepikesed, seened, algloomad jt mikroobid. Mikroobid tungivad koesse nahavigastuse või limaskestavigastuse tõttu või hingamisteede või soolte kaudu või vere või lümfiga (metastaatiline abstsess).
Varvara (Trofimova)
Varvara (kodanikunimega Valentina Aleksejevna Trofimova; 17. august 1930 Tšudovo, Novgorodi oblast – 8. veebruar 2011 Kuremäe, Illuka vald, Ida-Virumaa) oli Vene Õigeusu Kiriku nunn, Pühtitsa Jumalaema Uinumise Stavropigiaalse Naiskloostri ülem (iguumenja).
Abstsess
Põhjused ja teke
Abstsessi võivad põhjustada ka mõned närvikoesse (näiteks ajju) migreerunud amööbilised.
Lepiksaare
Lepiksaare on küla Jõgeva maakonnas Mustvee vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Ida-Viru maakonnas Avinurme vallas.
Abstsess
Patoloogia
Abstsessi teket soodustab organismi vastupanuvõime vähenemine.
Abstsess on kehas asuva elava koe rakkude signaalide tulemusel esile kutsutud kaitsereaktsioon, takistamaks potentsiaalselt ohtlike tõvestajate levikut ja paljunemist. Mikroobide eritatavad ained suretavad välja lokaalseid keharakke, mille tulemusel vabastatakse tsütokiine. Tsütokiinid edastavad immuunvastuseks vajalikud signaalid lümfoid(-immuun)süsteemi rakkudele ja moodustatakse sidekoeline kihn.
Sümptomid
Sümptomid olenevad asukohast. Tüüpilised on valu ja palavik. Külma abstsessi korral põletikule omased sümptomid puuduvad.
Nahaaluse abstsessiga kaasneb naha punetus, turse ja valulikkus.
Sügaval asuv abstsess tekitab perioodilist palavikku, üldist nõrkust ja kaalulangust.
Abstsess võib avalduda ka elundi talitlushäirena.
Diagnostika
Diagnoosimiseks kasutatakse ultraheliuuringut ja punkteerimist, millega saadakse mädanäidis.
Sügaval asuva abstsessi diagnoosimiseks võidakse kasutada näiteks kompuutertomograafiat, magnettomograafiat või isotoopuuringut.
Ravi
Mäda eemaldatakse kirurgiliselt või dreeni kaudu.
Prognoos
Prognoos on raviga enamasti hea, kuid sõltub abstsessi asukohast.
Ennetamine
Nahavigastuse hoidmine puhta ja kuivana aitab vältida nahaaluse abstsessi teket.
Liike
Aju abstsess, Brodie abstsess, Douglase süvendi abstsess, eesnäärme-, epiduraal-, hambasäsi- ja hambasombuabstsess, hüpostaatiline abstsess, istmikuluu-pärakuabstsess, keskseinandi- ja klaaskehaabstsess, kõhukelmemädanik, koljusisene abstsess, kopsuabstsess, kusitiümbruseabstsess, lülisambakanali abstsess, maksa-, mandliümbruse-, mediastinaalabstsess, munajuha- ja munasarjaabstsess, nahaabstsess, neelukõrvalkoe abstsess, neeruümbrise-, päraku-, periodontaal-, rinnanäärme-, seljaaju-, suupõhjaabstsess, tuberkuloosibakterite tekitatud abstsess, tüümuseabstsess, ussripikuümbruse abstsess, äge abstsess jt.
Varvara (Trofimova)
Ta sündis usklike perekonnas ning läks nunnaks 1. augustil 1952 Pühtitsa nunnakloostrisse, hiljem oli 12 aastat Vilniuse nunnakloostris.
1968. aastal määrati nunn Varvara Moskva ja kogu Venemaa patriarhi Aleksius I õnnistusel Pühtitsa kloostri ülemaks ning sama aasta 19. jaanuaril ülendas Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Aleksius nunn Varvara iguumenjaks ning andis talle üle kloostriülema võimu sümboli saua.
Iguumenja Varvara teenis Pühtitsa Jumalaema Uinumise Stavropigiaalse Naiskloostri ülemana kuni oma surmani 2011. aastal.
Metallitööline
Metallitööline on metallitööstuses töötav tööline.
De magnete
Mõned olulisemad ideed teosest
Selles teoses võttis William Gilbert kokku oma kauaaegse magnetite ja magnetismi alase uurimistöö. Lisaks andis William Gilbert selles põhjaliku ülevaate oma uurimismeetodist.
Teaduslik lähenemine
Ta vastandub selgelt peripateetilisele koolkonnale ja nõuab pidevalt hoolikate katsete tegemist, et oma ideid kontrollida. Mõned tema teaduslikku lähenemist iseloomustavad tsitaadid:
Magnetism
Gilbert näitas, et vanad uskumused, nagu saaks magnetit küüslauguga hõõrudes demagneetida või nagu raviks magnet peavalu, ei pea paika. Gilbert avastas magneti erinevate pooluste tõmbumise ja sarnaste pooluste tõukumise. Ta näitas, et Maa ise käitub suure magnetina, ning võttis kasutusele mõisted "magneti lõunapoolus" ja "magneti põhjapoolus". Gilbert leiutas ka tehnika metalli magneetimiseks magnetiidiga hõõrumise teel.
Tähtsus
Gilberti magnetismiuuringud olid nii laiahaardelised ja põhjalikud, et kuni elektromagnetismi avastamiseni 1820ndatel ja Michael Faraday töödeni ei lisandunud magnetismialastesse teadmistesse enam midagi uut. "De Magnetel" oli suur mõju Gilbertile järgnenud teadlastele, kellest eriti võiks esile tõsta Johannes Keplerit ja Galileo Galileid. Esimene sai sellest raamatust inspiratsiooni oletamaks, et Päikese ja planeetide vahel võiks olla mingi analoogiline jõud nagu magneti pooluste vahel. Galileo sai sellest tuge oma teaduslikule meetodile ning ta kordas ka ise Gilberti kirjeldatud katseid. Tema vaimustus Gilbertist oli nii suur, et see lisati Galileo protsessis üheks süüdistuspunktiks: "ketseri ja riiukuke William Gilberti toetamine".
Viited
John Gribbin, Science, Penguin Books 2003, ISBN 0-14-029741-3
De Magnete, faksiimiletrükk Paul Fleury Mottelay 1893. aasta ingliskeelsest tõlkest, Dover Books, 1991, ISBN 0-486-26761-X
Murdmaasuusatamine olümpiamängudel
100px|paremal|Cross country skiing Murdmaasuusatamine oli esimest korda taliolümpiamängude kavas 1924. aastal Chamonix's. Naised osalesid esimest korda 1952. aasta OM-il Oslos.
Maud, Southeski krahvinna
thumb|right|Maud, Southeski krahvinna Maud Alexandra Victoria Georgina Bertha Carnegie (sündinud Duff; 3. aprill 1893 London – 14. detsember 1945 London) oli Briti kuningliku perekonna liige, kuningas Edward VII tütretütar. Maud ja tema vanem õde Alexandra Connaught olid ainsad Briti monarhi tütretütred, kes Suurbritannia ja Iirimaa printsessi tiitlit nimetusega 'kõrgus'.
Sünd
Talle kui kuninganna Victoria pojatütretütrele ei kuulunud Maudile sünnijärgselt Suurbritannia ja Iirimaa printsessi tiitel ega nimetus "Kõrgus". Selle asemel oli ta hertsogi tütrena leedi Maud Duff. Sünnihetkel oli ta troonipärilusjärjestuses 5. kohal.
Printsess Maud
1900 muutis kuninganna Victoria Maudi isale kuuluvate Fife'i hertsogi ja MacDuffi markii tiitlite statuuti, andes meessoost pärija puudumise korral pärimisõiguse ka naissoost pärijale. Maudist sai oma õe Alexandra järel pärilusjärjestuses teine.
5. novembril 1905 sai tema emast kuninglik printsess. Selle järel andis ta Maudile ja Alexandrale 'Suurbritannia ja Iirimaa printsesside tiitli nimetusega kõrgus''. Seega oli Maud saanud oma tiitli mitte isalt, vaid valitsevalt suveräänilt.
Abielu
12. novembril 1923 abiellus Maud 11. Southeski krahvi Charles Carnegiega Londonis Royal Military kabelis. Charles päris krahvitiitli 10. novembril 1941 oma isalt.
Pärast abiellumist loobus Maud printsessitiitli kasutamisest ning teda kõnetati kui leedi Maud Carnegied, hiljem ka Southeski krahvinnat. Maudi onu George V pani oma isale pahaks, et too oli Maudile ja Alexandrale andnud printsessitiitli, ning justkui kuninga soovidele vastu tulles loobus Maud selle kasutamisest. Tiitel jäi talle siiski kuni surmani alles.
Hilisem elu
Maud Carnegie ei täitnud kuninglikke kohustusi. Siiski oli ta 1943 mõnda aega riiginõunik. Oma surma ajal oli ta troonipärilusjärjestuses 13. ning hertsogkonna päriluses teine, kuna tema õepoeg Alastair oli surnud. 1959 sai järgmiseks Fife'i hertsogiks Maudi poeg James, kes 1992 päris ka oma isa tiitlid.
Maud Carnegie suri Londoni hooldekodus detsembris 1945 bronhiiti.
Dan Hoerner
pisi|Dan Hoerner Dan Hoerner (sündinud 13. mail 1969) on Seattle'i emobändi Sunny Day Real Estate endine kitarrist.
Ta tegi kaasa ka Dashboard Confessionali EP-l "So Impossible".
Praeguseks on Hoerner muusikast tagasi tõmbunud ning tegeleb oma farmi ja John Despiritoga kahasse loodud veebilehega The Art Conspiracy.
Ohverdamine
Ohverdamine (eesti keeles arhailisemalt ka andmine, urjamine, kahjamine) on rituaalne tegevus, kus pakutakse üleloomulikele olenditele kingitusi, et saada vastutasuks õnnestumist mitmesugustes tegevustes.
Eesti rahvausund
Eestis oli väga tähtis ohverdamine majavaimule, muidu muutus tema heameelsed teod hoopis vastupidiseks ning perele negatiivseks. Ohverdamine leidis alati aset pühade paikade juures. Tavalisemad ohvrianded olid erinevad toiduained, näiteks putru, leiba, piima, võid, õlut jm. On aga teada, et vahest kasutati ka vereohvreid, kui majavaimule tapeti mõni väiksem loom (kukk, kana). Sageli olid ohvrianded esik- ehk uudseohvrid. Kombeks oli nimelt, et talupoeg alati andis talu kaitsvale üleloomulikule olevusele esimese "uudseosa" igast karja- või põllusaagist. Seda tänuks hea saagi eest ning ühtlasi sooviga edaspidiseks taluõnneks igas toimingus. Uudseosa ohverdamine oli ka tavaline teiste haldjate/vaimude suhtes.
Veejumal lubab ohvriandide eest inimestel suuri kalu püüda, päästab neid tormidest ega kisu nende püügiriistu katki. Peipsi ja Pihkva järve ühtimiskohast on teada üks huvitav ning ülejäänud Eestist erinev ohver, nimelt hobuseohver. Hobuse ohverdamine toimus nii, et tema kaela pandi kaks vana veskikivi, viidi ta järve keskele ning visati sisse. Kui juhtus, et hobune ära ei uppunud, oli see märk, et veejumal ei võtnud ohvrit vastu. Kui hobune ära uppus, oli see aga märk, et veejumal ohvri vastu võttis ning lubas rahvale kalaõnne.
Ohverdamine Põhjamaades
Ohvritoomine oli Põhjamaades nähtavasti juba ammu enne viikingiajastut. Teadaolevalt oli ohvritoomine Põhjala regioonis kesksel kohal. Kõige keerukamad rituaalid leidsid aset aastaaegade vahetumisel. Kõige suuremad sedalaadi kombetalitused toimusid tõenäoliselt Rootsis Uppsalas ja Taanis Lejeris. Neid kombetalitusi tuntakse kristlike autorite kirjelduste järgi, kes võivad küll edastada toimunud moonutatult, kuid kahes ülevaates nende kohta leidub silmatorkavaid sarnasusi.Pidustustel toodi ohvriks nii inimesi kui loomi. Sellised ohvritoomisüritused nii Uppsalas kui ka Lejeris olid igas mõttes erandlikud. Enamasti polnud ohvritalitused nii ulatuslikud ja taotlesid kellegi isiklikke eesmärke. Näiteks püstitasid mööda Volgat sõitvad russidest kaubitsejad oma jumalate puitkujusid ning ohverdasid neile head äriõnne paludes lambaid ja veiseid. Skandinaavias ei toodud ohvreid mitte ainult jumalatele, vaid ka vaimudele, keda arvati elavat koobastes, kaljudes ja koskedes. Iga jumal eelistas teatavat kindlat laadi kingitusi. Odini (võllapuude isand) ohvrid tavaliselt poodi või tapeti tema püha relva odaga. Viljakuse jumalale Frejle aga ohverdati täkkusid ja kulte. Kõlbasid nii inimeste valmistatud esemed kui ka elusolendid- järvedest, soodest ja mujaltki on välja toodud suurtes kogustes rituaalsete vigastustega relvi. Eesmärgiks näis olevat, sõltumata ohvrianni iseloomust, saada millegi väärtusliku annetamise eest jumala soosingu osaliseks.
Laekannu
Laekannu on küla Jõgeva maakonnas Mustvee vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Ida-Viru maakonnas Avinurme vallas.
Laekannu küla loodeosas Lääne-Viru maakonna piiri lähedal paiknevad endised Raja, Saare ja Rajametsa küla. Raja külast oli 20. sajandi I poolel metsatee endisse Aosilla külla, mis praegu paikneb Jõgeva valla Oti küla maa-alal.
1977 liideti Avinurme külanõukogus 20 asulat, sh Raja, Saare ja Rajametsa külad.
Ivan Bella
Ivan Bella (sündinud 25. mail 1964 Breznos) on Slovakkia lendur, Slovakkia esimene kosmonaut.
Ivan Bella õppis aastatel 1983–1987 Košice sõjaväeakadeemias ja teenis seejärel sõjalendurina Malacky õhuväebaasis.
23. märtsil 1998 valiti ta kosmonautide treeningurühma ning ta läbis koolituse Venemaal Juri Gagarini nimelises kosmonautide koolituskeskuses. Ta osales 1999. aastal koos venelase Viktor Afanasjevi ja prantslase Jean-Pierre Haigneréga lennul kosmosejaama Mir. Sojuz TM-29 startis 20. veebruaril 1999 Bajkongõri kosmodroomilt ja jõudis kosmosejaama kaks päeva hiljem. Maale tagasi jõudis Bella 28. veebruaril 1999 Sojuz TM-28 pardal. Kokku viibis ta kosmoses 7 päeva 21 tundi ja 56 minutit.
Aastal 2004 sai temast Slovakkia kaitseatašee Moskvas.
Usund
Usund on laiemas mõttes religiooni sünonüüm.
Kitsamas mõttes on usund religioosne süsteem, mis on omane teatud rahvusele, kultuurile või sotsiaalsele rühmale.
Usundite liigitus
pisi|[[Kristlus on monoteistlik religioon]] Sõnu religioon ja usund kasutatakse ka religiooni (laiemas tähenduses) erinevate sotsiaalselt organiseeritud vormide kohta. Usundeid on liigitatud mitmeti. Jumalate arvu järgi eristatakse monoteistlikke ja polüteistlikke usundeid. Leviku järgi võib usundid jagada maailmausunditeks ja rahvususunditeks. Tüpoloogiliselt: maagilised või animistlikud usundid; prohvetlikud usundid (aabrahamlikud) või seadususundid (dharmalikud). Maailmareligioonidele on vastandatud ka primitiivseid religioone (vt rahvausund), aga tänapäeval püütakse sellistest hinnangulistest liigitustest hoiduda. Ükski neist liigitustest ei ole ammendav.
Eduard Tennmann on lähtuvalt majandusmudelist pakkunud liigenduse : 1. Kartususund, 2. Seadususund, 2 a. Ateism, 3. Panteism, 4. Kristlus.
Statistika
Erinevate usundite tunnistajate arv 2007. aasta andmetel (kokku 6,6 miljardit):
Wilhelm Keitel
Wilhelm Bodewin Gustav Keitel (22. september 1882 – 16. oktoober 1946) oli Saksamaa kindralfeldmarssal ja Relvajõudude ülemjuhatuse esimees. Mõisteti Nürnbergi protsessil surma.
Relvajõudude ülemjuhatus ja Teine maailmasõda
1937. aastal ülendati Keitel kindraliks. Pärast Blombergi-Fritschi afääri asendati sõjaministeerium (Reichskriegsministerium) Relvajõudude ülemjuhatusega (Oberkommande der Wehrmacht, mille etteotsa nimetati Wilhelm Keitel.
Oktoobris 1938 oli Keitel mõnda aega Sudeedimaa sõjakuberner. Veebruaris 1939 hakkas ta taas tegutsema OKW ülemjuhatajana. Sellel ametipositsioonil püsis ta Teise maailmasõja lõpuni.
Teise maailmasõja ajal oli Keitel üks peamisi Wehrmachti kampaaniate organisaatoreid.
Mükeene
Mükeene (vanakreeka Mykēnai [mük'eenai], uuskreeka Μυκήνες (Mykínes [mik'ines]), ladina Mycenae) on ajalooline linn, tänapäeval arheoloogiline leiukoht Kreekas, umbes 90 km Ateenast edelas, Peloponnesose poolsaare kirdeosas.
Wilhelm Keitel
Relvajõudude ülemjuhatus ja Teine maailmasõda
Pärast sissetungi Prantsusmaale 1940. aastal ülendati Keitel koos veel mitme kindraliga feldmarssaliks. Samal ajal sai ta ka oma kõrge autasu – Raudristi Rüütliristi.
Mükeene
Mükeene periood, esiajal
Teisel aastatuhandel enne Kristust oli Mükeene Kreeka tsivilisatsiooni üks olulisemaid keskusi – sõjaline tugipunkt, mis domineeris terve Kreeka lõunaosa üle. Kreeka ajalooperiood 1600 eKr kuni umbes 1100 eKr on nimetatud Mükeene perioodiks, et näidata Mükeene juhtivat osa.
Akropolis ehk ülalinn arvatakse olevat Mükeenes kindlustatud vähemalt aastal 1500 eKr, kuna seal on sellest ajast pärinevad hauaehitised. Umbkaudu 1350 eKr rajatud kindlustused ülalinnas ja ümberkaudu ehitati stiilis, mida praegu tuntakse "kükloopilisena", sest ehituseks kasutatud kiviplokid olid nii suured, et hilisemad kreeklased ei uskunud, et inimesed olid võimelised neid tõstma. Seepärast arvasid hilisemad kreeklased, et need müürid olid kokku tassitud suurte ja väga tugevate, kuid ühe silmaga mütoloogiliste tegelaste – kükloopide poolt.
Mükeene kultuuri perioodid:
1200 eKr hakkas Mükeene tähtsus vähenema ja 12. sajand eKri jooksul mükeenelaste domineerimine lõppes. Seda on peetud doorlaste invasiooni tulemuseks. Järgnevate sajandite jooksul, mida ajaloos tuntakse tumeda ajajärguna, hääbusid teadmised mükeene tsivilisatsioonist, kuigi Homerose eeposed viitavad Mükeene õitseajale. Ka Iliase kangelane Agamemnon oli nende järgi Mükeene kuningas. Mükeene kultuuri keskused purustati 12. sajand eKr Kreekasse tunginud doorlaste ehk illüürlaste poolt.
Vana-Kreeka, vanaajal
Kreeka klassikalise ajajärgu algul oli Mükeene taas asustatud, kuid tema tähtsus ei tõusnud enam iial varasemale tasemele. Mükeenelased võitlesid Termopüülides Pärsia sõdade ajal. 468 eKr vallutasid sõdurid Argosest Mükeene ja küüditasid elanikud minema. Hellenistlikul ja Rooma ajajärgul olid Mükeene müürid vaid turismiatraktsioon, nagu need on seda tänini.
Taasavastamine
Kreeka arheoloog Kyriakos Pittakis viis Mükeenes esimesed kaevamised läbi 1841. aastal. Ta leidis ja taastas Lõvivärava. 1874. aastal saabus Mükeenesse Heinrich Schliemann ja võttis ette kaevamised. Schliemann uskus, et Homerose lood on puhas tõde ja interpreteeris oma leide vastavalt. Ta leidis vanad kuningate hauad ja erakordsed hauapanused. Leides kuldse maski ühest hauast pidas ta seda Agamemnoni maskiks, kuigi tagantjärele on tõendatud, et see peab pärinema mitu sajandit varasemast ajast.
Wilhelm Keitel
Relvajõudude ülemjuhatus ja Teine maailmasõda
Ta ei vaielnud ühelegi Hitleri otsusele vastu, mistõttu kutsusid kaasohvitserid teda "väikeseks lakeiks" (saksa keeles Lakeitel).
Šotimaa viimane kuningas
"Šotimaa viimane kuningas" (originaalpealkirjaga "The Last King of Scotland") on Oscariga pärjatud 2006. aasta draamafilm, mille lavastas Kevin MacDonald.
Film põhineb Giles Fodeni 1998. aastal ilmunud samanimelisel romaanil. Filmi stsenaariumi kirjutasid Peter Morgan ja Jeremy Brock.
Süžee
Film "Šotimaa viimane kuningas" räägib noorest Šoti päritolu arstist dr Nicholas Garriganist (James McAvoy), kes aastal 1971 reisib Ugandasse, et seal arstina töötada. Juhuste kokkulangemisel ravib ta Uganda värskelt ametisse astunud presidenti Idi Amini (Forest Whitaker), kes pakub talle seejärel oma ihuarsti ametikohta.
Theoderich (Eestimaa piiskop)
Theoderich (ka Theoderic, Theodorich, Dietrich, Dietrich von Thorreide, Diedrich von Estland) (umbes 1150 – 15. juunil 1219) oli misjonär Liivimaal, Mõõgavendade ordu rajaja, Dünamünde kloostri abt (1205–1211) ja Eestimaa piiskop (1211–1219).
Šotimaa viimane kuningas
Süžee
Algul on Nicholas oma uuest ametikohast ja sellega kaasnevast aust vaimustuses ning keeldub nägemast koledusi, mida Idi Amin riigis korda saadab. Kui ta enam enda ümber toimuvat välja ei kannata ja soovib lahkuda, keelab Amin selle ja võtab talt reisipassi.
Lõpuks ei näe Nicholas enam muud väljapääsu toimuvat peatada kui diktaator mõrvata ning olles Amini usaldusväärseim nõunik, üritab ta teda mürgitada. Samal ajal maandub Ugandas palestiina terroristide kaaperdatud lennuk ning Nicholas peab ohvritele appi minema. Amin saab aga teada, et Nicholas üritas teda tappa ja oli ka varem tema naisega maganud, ning määratab talle karistuseks kohutava piinamise. Nicholasele tõttab aga appi dr Junju (David Oyelowo), kes aitab tal lennukikaaperduse ohvritega tagasi Inglismaale suunduva lennuki peale pääseda, et too saaks Ugandas toimuvatest koledustest teistele teda anda.
Niccolò Paganini
pisi|Niccolò Paganini. [[Jean Auguste Dominique Ingres' söejoonistus (1819)]] pisi|Niccolò Paganini. [[Georg Friedrich Kerstingi maal (1830–1831)]] Niccolò Paganini (27. oktoober 1782 Genova – 27. mai 1840 Nizza) oli itaalia viiuli-, vioola- ja kitarrimängija ning helilooja. Ta oli oma aja tunnustatuim viiulivirtuoos.
Theoderich (Eestimaa piiskop)
Ta oli pikalt, vähemalt 32 aastat, Liivimaa ristisõja üks juhtivaid isikuid, paljude põhjapanevate ettevõtmiste korraldaja. Theoderich osales mitmetes lahingutes ja sõjakäikudel ning langes 1219. aastal Lindanise lahingus.
Tegevus Liivimaa piiskoppide abilisena
Tsistertslaste ordu liige Theoderich jõudis Loccumi kloostrist Liivimaale erinevatel hinnangutel kas 1180. aastate algupoolel või 1187. aastal. Ta tegutses Üksküla piiskopi Meinhardi kaastöölisena, kuulutades ristiusku Turaidas, Koiva-äärsete liivlaste seas. Liivlased olid tahtnud teda kord oma jumalatele ohverdada, küsides nende tahet liisuhobuse kaudu. Kuna hobune astus üle tema ette asetatud oda "elujalaga", siis jäeti Theoderich ellu.
Niccolò Paganini
Elulugu
Niccolò sündis Antonio ja Teresa (sündinud Bocciardo) Paganini kolmanda lapsena kuuelapselises peres. Isa oli kaupmees, aga äri ei läinud hästi ja ta teenis lisa mandoliini mängides.
Theoderich (Eestimaa piiskop)
Tegevus Liivimaa piiskoppide abilisena
1191. aasta 23. juuni päikesevarjutuse ajal Eestimaal viibinud Theoderichi süüdistasid paganad Henriku Liivimaa kroonika teatel päikese ärasöömises, mille tõttu ta seal surmaohtu sattus. Sulev Vahtre arvates tekitas konflikti asjaolu, et Meinhard oli ta sinna misjonitööd tegema saatnud. Paul Johansen on sündmuskoha paigutanud Tallinnasse.
1195. või 1196. aastal, kui liivlased takistasid piiskop Meinhardil Liivimaalt lahkumist, õnnestus Theoderichil sealt põgeneda, eri arvamuste kohaselt kas üle maismaa Kura- ja Preisimaa kaudu või laevadega Eestimaa kaudu, ja Rooma paavsti juurde jõuda. Kokku käis ta oma elu jooksul paavsti kuurias vähemalt 6 korda ja tema oli ka see, kes nõutas paavstidelt ristisõja bullad.
Arvatavasti 1197. aastal toimus Henriku kroonikas kirjeldatud sõjakäik, kus "seesama piiskop" (ilmselt Theoderich) koos "Rootsi hertsogi" (ilmselt jarl Birger Brosa), sakslaste ja ojamaalastega pidid minema kuralaste vastu, kuid aeti tuulega Virumaa randa, kus rüüstati kolm päeva. Virulastega peetud juba läbirääkimisi ristiusu vastuvõtmise üle, kuid hertsog otsustas pärast andami võtmist lahkuda. Kuna Taani annaalide järgi tegi kuningas Knud VI 1196. või 1197. aastal Eestisse sõjaretke, siis osa uurijaid peab neid üheks ja samaks retkeks, kus Henrik lihtsalt Taani kuninga osaluse maha vaikis.
Tõenäoliselt 1202. aastal asutas Theoderich Palestiinas tegutseva Templiordu eeskujul püsiva kohapealse sõjalise võimsuse tagamiseks Mõõgavendade ordu, mis muutus kiiresti Liivimaal tugevaks poliitiliseks jõuks.
Niccolò Paganini
Elulugu
Prantsusmaa annekteeris Lucca 1805 ja seda hakkas valitsema Napoleoni õde Elisa Baciocchi koos abikaasa Felice Pasquale Baciocchiga. Paganini sai õukonnaviiuldajaks ja ühtlasi andis ta vürstile Felicele viiulitunde. 1807 sai Elisa Baciocchi Toscana suurhertsoginnaks ja tema õukond viidi üle Toscana pealinna Firenzesse.
Theoderich (Eestimaa piiskop)
Tegevus Liivimaa piiskoppide abilisena
1203.–1204. aastal käis Theoderich koos liivi üliku Kaupoga paavsti juures. Teda on peetud Kaupo põhiliseks ideoloogiliseks mõjutajaks ja oletamisi ka ristijaks.
Niccolò Paganini
Elulugu
1809 lahkus Paganini Firenzest, töötades edasi vabakutselisena. Mõne järgmise aasta jooksul reisis ta Parma ja Genova kandis. Kuigi ta oli sealkandis väga populaarne, ei tuntud teda mujal Euroopas kuigivõrd. Tema läbimurdeks kujunes 1813 Milanos La Scalas antud kontsert, mis oli üliedukas ja pani aluse tema laiale kuulsusele. Siiski oli tema kontserttegevus järgmise mõne aasta jooksul piiratud tänapäeva Itaalia maa-alaga. Alles 1828. aasta augustis alustas ta kontsertreisi mööda Euroopat. Ta alustas Viinist ning jätkas Saksamaa, Poola ja Tšehhimaa suurtes linnades, seejärel Prantsusmaal ja Suurbritannias. Tema tehnilised võimed ja valmidus neid demonstreerida teenisid kriitikutelt suurt kiitust. Paganini esitas peamiselt enese loomingut, aga esitas ka oma kaasaegsete, näiteks Rodolphe Kreutzeri ja Giovanni Battista Viotti loomingu, peamiselt kontsertide mugandusi.
Theoderich (Eestimaa piiskop)
Tegevus Liivimaa piiskoppide abilisena
Theodorich sai 1205.–1208. aastal Daugava suudmesse rajatud Dünamünde kloostri esimeseks abtiks.
Tegevus Eestimaa piiskopina
1211. aastal nimetas Riia piiskop Albert paavstilt saadud volituste alusel Theoderichi piiskopiks Eestimaale. Selle piiskopkonna keskuseks plaaniti Lihulat, täpsem ulatus jäi aga määratlemata. Ürikutes on teda algul nimetatud Lihula, hiljem Eestimaa piiskopiks. Theoderichi ametissenimetamine oli kirikupoliitiline eeldus seni allutamata Eestimaa alistamiseks ning tähendas sisuliselt otsust Eestimaa vallutada ja relva jõul uus piiskopkond luua.