cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vööt-verikireslane
Elupaik
Nad elavad soojadel valgetel mägede metsaservadel, kus on lubjarikkad mullad ning kasvavad taimed, millel nad toituvad; peamiselt lubjakivi ja dolomiidi alusega mäestikel ja küngastikel.
Alpides on nende lemmikkohaks allaveerenud kividega laviininõlvad.
Ta on tüüpiline kuivataluv liik. Soojema kliimaga paikades (näiteks Pürenee poolsaarel) elutseb ta kuni 1500–2000 m kõrgusel.
Valmikud
Valmikud lendavad ühe põlvkonnana juuli keskpaigast augusti keskpaigani.
Nad on päevase eluviisiga.
Valmikud istuvad õhtuti sageli violetsetel ja roosadel õitel, eriti äiatari, tähtpea ja pune õitel.
Mikroneesia lipp
thumb|300px Mikroneesia lipp heisati esmakordselt ametlikult 10. novembril 1979. Sinine taust sümboliseerib Vaikset ookeani ja neli tähte nelja osariiki: Chuuki, Pohnpei, Kosrae ja Yapi osariik.
Vööt-verikireslane
Röövikud
Röövikuid võib näha alates septembrist ja pärast talvitumist kuni juunini.
Kesk-Euroopas väljaspool Alpe toituvad röövikud eranditult sarikherne Coronilla coronata lehtedest. Lõuna-Euroopas ja Alpides söövad nad teisi sarikherneliike.
Looduskaitse
Vööt-verikireslane on Saksamaa ohustatud liikide punases nimestikus tugevalt ohustatuna. Ungaris on ta 1993. aastast kaitse all. Mõtteline hind on 10 000 forintit.
Teda ohustab võsastumine, mis jätab sarikherne valgusest ilma.
Alamliigid
Kõik alamliigid peale elodia (Marokos) elavad Euroopas.
Jüri Trei
pisi|püsti|Jüri Trei (2020)
Jüri Trei (sündinud 25. veebruaril 1948 Haapsalus) on Eesti diplomaat ja laulja.
Kõrghariduse omandas ta Tallinna Riiklikus Konservatooriumis, mille laulukateedri lõpetas 1979. aastal.
Alates 2002. aastast on ta erakonna Isamaa liige.
Tegevus poliitikas
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 2 (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosad) 96 häält ning ei osutunud valituks.
Isiklikku
Jüri Trei on abielus Aet Treiga (sündinud 1974), peres kasvab kolm tütart: Hanna-Maria (sündinud 1996), Eeva-Liisa (1998) ja Gerda-Kristina (2004).
Varem on Jüri Trei abielus olnud baleriin Kaie Kõrbiga.
Jüri Trei hobid on sport, teater, muusika ja ajalugu.
Monaco lipp
pisi|Monaco lipp Monaco lipp on Monaco riigi- ja rahvuslipp. Praegusel kujul on kasutuses 4. aprillist 1881.
Carl von Ditmar
pisi|Carl von Ditmar Carl Woldemar Bernhard Ferdinand von Ditmar ; 8. september (27. augustil vkj) 1822 Vändra – 25. aprill (13. aprill) 1892 Tartu) oli baltisaksa päritolu Venemaa geoloog, Kamtšatka uurija, Käru mõisnik.
Monaco lipp
Ristkülikukujuline lipp on horisontaalselt jagatud võrdselt kaheks osaks: ülal punane, all valge.
Karbiküla (film)
"Karbiküla" (inglise keeles "Cannery Row") on USA 1982. aasta draamafilm, mille lavastas David S. Ward.
Film tugineb John Steinbecki romaanidele "Karbiküla" ja "Suur neljapäev" ("Sweet Thursday") ning räägib merebioloogi (Nick Nolte) ja prostituudi (Debra Winger) armastusest.
Carl von Ditmar
Ditmarite aadlisuguvõsast põlvnenud Carl von Ditmar oli Vana-Vändra mõisniku Woldemar Friedrich Carl von Ditmari (1794–1826) ja Charlotte von Stackelbergi (1804–1880) ainus laps.
1832. augustist kuni 1840. aasta juunini õppis Carl von Ditmar Võrus Liivimaa parimaks peetud Heinrich Krümmeri eragümnaasiumis. Hernuutlikus haridusasutuses pöörati suurt rõhku usuõpetusele, millele lisaks õppis Ditmar veel saksa, vene, prantsuse, ladina ja kreeka keelt, geomeetriat, aritmeetikat, ajalugu, geograafiat ja loodusõpetust.
1841. aasta jaanuari algusest kuni 12. detsembrini 1844 ja 4. augustist 1844 kuni 27. augustini 1846 õppis Carl von Ditmar Tartu ülikoolis. 1844. aasta veebruaris heideti ta ülikoolist välja, sest oli kakelnud ühe Tartu linnaelanikuga. Olles algselt õppinud majandusteaduse aluseid (põllumajandust), pühendus ta karistuse kandmise järel õpingute juurde naastes täielikult mineraloogiale. Dissertatsiooni kaitsmise järel sai ta kandidaadikraadi.
Aastatel 1846–1848 sooritas Carl von Ditmar reisi Saksamaale, Itaaliasse, Prantsusmaale ja Šveitsi, õppis mineraloogiat vabakuulajana Freibergi Mäeakadeemias ning Leipzigi ülikoolis, samuti Berliini ülikoolis geoloogiaprofessor Gustav Rose (1798–1873) juures.
Augustis 1848 tuli ta tagasi Liivimaale, kust sõitis Peterburi. Tal oli kaasas Alexander Gustav von Schrenki (1816–1876) soovituskiri Peterburi Teaduste Akadeemia adjunktile Alexander Theodor von Middendorffile, milles iseloomustati Ditmari haritud mineraloogina. Hiljem pidas Middendorf ühendust Ditmariga tema reisil läbi Siberi Kamtšatkale ja aitas koostada jää-alast artiklit Peterburi Teaduste Akadeemia bülletäänis.
1851. aastal komandeeriti Carl von Ditmar Kamtšatka sõjakuberneri Vassili Savoiko (1809–1898) juurde eriametnikuna mäenduse alal. Aastatel 1851–1855 sooritas ta reise Kamtšatkale, uuris poolsaare lääne- ja idarannikut, Kamtšatka jõe orgu ja Taigonossi poolsaart. Aastatel 1855–1856 tegi ta tagasiteel Amuuri-äärse ala geoloogilisi uuringuid.
Et ema oli talle ostnud Käru mõisa Vändra kihelkonnas, siis otsustas Carl von Ditmar pärast ekspeditsiooni Liivimaale tagasi tulla.
Veebruaris 1858 abiellus Carl von Ditmar paruness Minna von Stackelbergiga. Mõisa majandamine ning töö Pärnu sillakohtuniku ja koolirevidendina ei jätnud Ditmarile võimalust reisimärkmeid väljaandmiseks korrastada ega välja anda, välja arvatud mõned reisi ajal ja vahetult selle järel kirjutatud artiklid.
1880. aastate alguses tekkis tal südamehaigus ning edaspidi elas ta talviti Tartus. Aastatel 1887–1892 tegeles ta teadusega ja töötas läbi kogutud geograafilist, geoloogilist, bioloogilist ja etnograafilist materjali ning andis välja oma töö Kamtšatka reisi kohta. See oli teine selle piirkonna looduse kompleksne kirjeldus pärast Stepan Krašeninnikovi tööd.
Carl von Ditmar suri 25. aprillil 1892 Tartus.
Carl von Ditmari järgi on nime saanud Ditmari vulkaan Kamtšatka poolsaarel, Bakkeningi vulkaani lõhutud kaldeera, käokeele liik Planthantera ditmariana ja vähiliik Orchestia ditmari, mis on laialt levinud Kamtšatka, Sahhalini lõunaosa, Lõuna-Kuriilide ja Hokkaidō saare mererannikul ja reliktjärvedes.
Perekond
Carl von Ditmar abiellus 26. veebruaril 1858 Järvamaal Palu mõisas vabapreili Anna Wilhelmine Elisabeth (Minna) von Stackelbergiga (1837–1929), kes oli Palu mõisniku parun Patrik von Stackelbergi ja Wilhelmine von Kurselli tütar. Abielust sündisid:
Breviaar
Breviaar (lad breviarium) on roomakatoliku kiriku palveraamat, mis sisaldab tunnipalvuste tekste. Breviaaripalve on roomakatoliku vaimulikele kohustuslik.
Traditsioonilised tunnipalvused on järgmised: matutinum (kell 3), laudes (varahommikune palvus ärkamisel), prima (1. tund, kell 6), tertia (3. tund, kell 9), sexta (6. tund, kell 12), nona (9. tund, kell 15), vesper (õhtupalvus, kell 18), completorium (päevalõpupalvus enne uinumist).
Kestus
Kestus ehk vältus on mingi sündmuse või protsessi aegpikkus. Kestust mõõdetakse ajaühikutes.
Breviaar
Tänapäeva roomakatoliku breviaaris, mille ametlik pealkiri on "Tundide liturgia" (Liturgia Horarum), on järgmised palvused: officium lectionis (vaimulik lugemine, sobival päevaajal, kõige parem varahommikul), laudes, tertia, sexta, nona, vesper, completorium. Päevastest palvustest (tertia, sexta, nona) on enamasti kohustuslik vaid üks oma valikul.
Palvuse põhilised osad on hümn, psalmid, pühakirjalugemine ja erinevad palved.
Edward Usutunnistaja
thumb|right|Edward Usutunnistaja [[Bayeux vaip|Bayeux vaibal]] Edward Usutunnistaja (inglise keeles ka Edward the Confessor ja Eadweard III) (umbes 1003/1005 – 4. jaanuaril 1066) oli Inglismaa kuningas alates 8. juunist 1042 kuni oma surmani.
Edward oli kuningas Ethelred II seitsmes ja tema teise naise Emma esimene poeg. Sündis kas 1003 või 1005 Islipis Oxfordshire'is. Veetis noorukiea Normandias, kuhu põgenes koos emaga taanlaste sissetungi eest 1013. aastal. Tulevase kuninga ema Emma pöördus pärast oma abikaasa surma tagasi Inglismaale, et abielluda uue kuninga Knutiga. Sellest abielust sündinud prints Knud III Hardeknud nimetas oma poolvenna enda troonipärijaks ning nõnda sai Edward 1042. aastal Inglismaa troonile. Kaks aastat hiljem abiellus ta Wessexi krahvi Godwini tütre Edithiga. See abielu jäi lastetuks ja tõenäoliselt ka konsumeerimata. Seda seletati Edwardi erakordse vagadusega.
Kuulutati pühakuks 1161.
Pühatu
thumb|Pühatu endise raudteejaama hoone. Vaade endiselt raudteetammilt, 2009 Pühatu on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Raikküla valda.
Purku
Purku on küla Rapla vallas Rapla maakonnas.
Purku vanas koolimajas asub Purku raamatukogu, lasteaaed ja Eesti Huumorimuuseum.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Raikküla vallas.
Modaalsus (psühholoogia)
Modaalsus (ka kvaliteet) on üks meeleinformatsiooni põhidimensioonidest (intensiivsuse, lokalisatsiooni ja ajalisuse kõrval). See on tunnus, mis näitab, millise süsteemi läbi realiseerub stiimuli vastu võtmise võime (näiteks nägemine, kuulmine, haistmine, maitsmine, puudutus e. kompimine, lihastaju e. propriotseptsioon). Modaalsuse tajumist loetakse taju mikrogeneesi esimeseks etapiks.
Modaalsustel saab eristada submodaalsuseid – näiteks nägemise puhul värvust, heledust, liikumist.
Kruusa Kalju
pisi|Kalju Kruusa esinemas [[Rahvusvaheline luulepäev|rahvusvahelise luulepäeva luulemaratonil Tallinna Keskraamatukogus 21. märtsil 2014]] pisi|Kalju Kruusa 2012. aastal Kruusa Kalju (kodanikunimi Jaanus Valk ; sündinud 10. oktoobril 1973 Tallinnas) on eesti luuletaja ja tõlkija.
Elulugu
Kruusa Kalju lõpetas 1992 Tallinna 20. Keskkooli ning astus aasta hiljem Tartu Ülikooli, kus õppis 1993–1997 inglise filoloogiat ja semiootikat. Aastal 1997 läks ta Eesti Humanitaarinstituuti romanistika erialale ja lõpetas Tallinna Ülikooli 2008 bakalaureusetööga "Mallarmé luule: kogelemine". Aastatel 2004–2005 viibis ta vahetusüliõpilasena Tōkyōs Waseda ülikoolis ja õppis jaapani keelt.
Kruusa Kalju on Eesti Kirjanike Liidu ja Eesti PEN-klubi liige.
Looming
Kruusa Kalju esimene luulekogu "Meeleolu" ilmus 1999. Täpselt dateeritud luuletused on ka meeleoluliselt täpsed, sündmuspaik tavaliselt suvine aed mere ääres. Jaak Urmeti sõnul muudetakse seal meeleoludeks "kogu ümbritsev rikkalik floora – õunapuud, ploomioksad, kirsilehed, pähklipuud, sirelid, pärnad, kastanid, pihlakad, vahtrad, toomingad, saialilled, karikakrad, kressid, floksid, moonid – ja nii kuni kõikvõimalike aedviljadeni välja". Luuletuste kirjaviis on ainukordne (y pro õ) ja jätkub ka autori järgmistes kogudes. Originaaltekstide vahele on põimitud tõlkeid.
Teises luulekogus "Treffamisi" (2004) liigub autor järjest argisemate olukordade ja sündmuste kirjeldamise suunas, kuid samas on tekstides tajutud metafüüsilist nihet, mis Jan Kausi sõnul "püüaks justkui näidata, et ükskõik kui argist teemat puudutav luuletus riivab juba pelgalt oma olemasolu, oma kirjutatuks tulemise faktiga midagi sügavamat". Kalju Kruusa keeletarvitus muutub seejuures järjest peenekoelisemaks ja isikupärasemaks, paistes veel rohkem silma järgmises kogus "Pilvedgi mindgi liigutavadgi" (2008), kus tähendusi loob ka kirjaviisi või interpunktsiooni muutmine ja ebareeglipärane grammatika. Tihti on luuletuse fookuses pealtnäha tühine seik või fantaasia, mida keeleliselt võimendatakse kuhjamise, kordamise ja teisendamise abil. Seda tehnikat on Hasso Krull võrrelnud fuugakunstiga, millest "ühe kontrapunkti kaudu veel õiget ettekujutust ei saa".
Aastal 2010 ilmunud luulekogu "Tühhja" väljendab ühiskondlikke pettumusmeeleolusid. Raamat sisaldab ka jaapani luule tõlkeid.
Kalju Kruusa on tõlkinud luulet, proosat ja näidendeid jaapani, hiina, havai, itaalia, prantsuse, soome ja inglise keelest.
Colville Young
pisi|Colville Young (2013) Sir Colville Norbert Young (sündinud 20. novembril 1932) on Belize'i poliitik, helilooja ning kirjanik. Ta oli 1993-2021 Belize'i kindralkuberner.
Pistoia provints
Pistoia provints on provints Itaalias Toscana maakonnas. Provintsi keskus on Pistoia linn.
Haldusjaotus
Pistoia provints jaguneb 22 omavalitsusüksuseks (comune).
Éric Cantona
thumb|Eric Cantona, 2009 Éric Daniel Pierre Cantona (sündinud 24. mail 1966 Marseille's) on Prantsuse filminäitleja ja endine jalgpallur.
Éric Cantona esimene elukutseliste jalgpalliklubi oli Prantsusmaa Auxerre. Debüüdi põhimeeskonnas tegi ta 5. novembril 1983 Nancy vastu.
1984 kutsuti ta väeteenistusse.
Hooajal 1985-86 mängis Éric Cantona laenulepinguga klubis Martigues. Siis sõlmis ta uue lepingu Auxerre'iga.
Prantsusmaal mängis Cantona veel klubides Marseille, Bordeaux, Montpellier ja Nîmes. 1992. aastal aga kolis ta Inglismaa klubisse Leeds United, millega võitis Football League First Divisioni.
1992. aasta novembris siirdus jalgpallur Manchester Unitedisse, kus lõpetas 1997. aastal karjääri. Manchester Unitediga tuli prantslane neli korda Inglismaa meistriks. 143 mängus Premier League'is lõi Cantona 64 väravat.
Prantsusmaa jalgpallikoondises mängis Cantona 45 mängu ja lõi 20 väravat.
Põhja-Aafrika
pisi|Põhja-Aafrika ÜRO liigituse järgi (tumeroheline) ja mõnikord Põhja-Aafrikasse arvatavad riigid (helerohelisega)
Põhja-Aafrika on Sahara kõrb ja sellest põhja poole jääv Aafrika osa, millesse kuuluvaks arvatakse kitsamas mõttes Magrib ja Egiptus, mõnikord ka Sudaan. Laiemas mõttes kuuluvad Põhja-Aafrikasse ka Mauritaania, Etioopia ja Eritrea.
Kuigi Põhja-Aafrika rahvastel on juured nii Aafrikas kui ka Lähis-Idas, on enamik kitsamas mõttes põhja-aafriklasi kas araabia keelt või berberi keeli kõnelevad muslimid (erandiks on koptid, kes on kristlased).
Mõned Põhja-Aafrika riigid, eriti Egiptus ja Liibüa, arvatakse pidevate kontaktide tõttu Lähis-Idaga mõnikord Lähis-Ida maade hulka. Peale selle asub Egiptusele kuuluv Siinai poolsaar Aasias ning on vaieldamatult osa Lähis-Idast.
pisi|Aafrika satelliidilt. Selgesti eristub heledam Sahara Aafrika põhjaosas
ÜRO liigituse järgi kuuluvad Põhja-Aafrika koosseisu:
Põhja-Aafrika riigid ja territooriumid tänapäeval
Okupeeritud riigid
35px Hispaania territooriumid
, ja.
Esiajalugu
Neoliitikumi kaljumaalid Liibüas annavad tunnistust sellest, et Põhja-Aafrika kuivades rohtlates elas jääajal küttide-korilaste kultuur.
Nagu näitab kogu piirkonnas levinud kaljukunst, on suuremas osas Põhja-Aafrikast algselt elanud mustanahalised aafriklased. Ent paistab, et Magrebis ja Alam-Egiptuses elasid valgenahalised aafriklased, kes kõnelesid afroaasia keeli. Pärast Sahara kuivamist rändas enamik mustanahalisi aafriklasi Ida- ja Lääne-Aafrikasse.
Praeguse Sahara piirkonnas tekkis üks esimesi maaharijate ühiskondi. Sedamööda kuidas kõrb laienes, suruti need ühiskonnad Niiluse orgu ning nendest sai alguse Vana-Egiptus.
Põhja-Aafrika ajalugu käsitletakse tavaliselt eraldi Saharast lõuna poole jääva Aafrika ajaloost, sest kõrbe tõttu arenesid nad teineteisest eraldi. Põhja-Aafrika elanikel oli siiski kontakte Kesk- ja Lõuna-Aafrika asukatega. Kaubateed läbisid ka Saharat, kuid kulgesid põhiliselt siiski piki Aafrika ida- ja läänerannikut. Egiptusel olid Niiluse kaudu kontaktid Nuubiaga. Nii kestis see kuni araablaste ekspansiooni ja islami levimiseni.
Antiikaeg
222px|pisi|[[Kartaago ja mõjuala enne esimest Puunia sõda]] pisi|vasakul|Vana-Kreeka ja [[Foiniikia kolooniad umbes 8. – 6. sajandini eKr]] pisi|vasakul|Vahemere ümbruse maad pärast teist Puunia sõda Põhja-Aafrika kirjapandud ajalugu pärineb põhiliselt Euroopast ja Aasiast, mille asukad puutusid kõigepealt kokku Vahemere ja Punase mere rannikualadega.
Selles piirkonnas oli Etioopia ainuke riik, millel õnnestus kogu ajaloo vältel säilitada iseseisvus (välja arvatud lühem periood Teise maailmasõja ajal).
Põhja-Aafrika Vahemere-ranniku koloniseerisid kõigepealt foiniiklased umbes 1000 eKr, ning Kartaagost, mille nad rajasid 800 eKr, sai kiiresti Vahemere maade võimsaim jõukeskus.
Allutades berberid, kes moodustasid suurema osa Põhja-Aafrika rahvastikust, said foiniiklased oma võimu alla kogu Aafrika ranniku lääne pool Surti lahte ning saavutasid kontrolli Vahemere-kaubanduse üle. See pani aluse nende tohutule rikkusele.
Kreeklastel omakorda õnnestus kinnitada kanda Egiptuses ja praeguse Liibüa territooriumil, kus nad umbes 631 eKr asutasid Küreene linna, kuid need rannikulinnad olid täiesti isoleeritud kõrbest ega mõjutanud ülejäänud Aafrikat.
Ptolemaioste Egiptus
Ptolemaioste kuningriigi asutas pärast Aleksander Suure surma tema kaasvõitleja ja väepealik Ptolemaios I. Kuningriik oli tugev hellenistlik riik, mis ulatus idas Lõuna-Süüriani, läänes Küreeneni ja lõunas Nuubiani. Aleksandriast sai riigi pealinn, hellenistliku kaubanduse ja kultuuri keskus. Et kohalike egiptlaste seas poolehoidu võita, nimetasid valitsejad endid vaaraode järeltulijateks. Hiljem võtsid Ptolemaiosed omaks Egiptuse tavad, riietuse ning osalesid religioonielus. Ptolemaioste dünastia viimane valitseja oli Kleopatra VII (valitses 51–30 eKr), kes toetas Rooma impeeriumi kodusõjas Marcus Antoniust. Aktioni merelahingus said Antoniuse-Kleopatra väed Octavianuselt lüüa ning nad põgenesid Egiptusse. pisi| Kleopatra surma järel sai Egiptusest Rooma impeeriumi provints, mille territoorium langes suures osas kokku tänapäevase riigi aladega (v.a Siinai poolsaar, mille roomlased hõivasid hiljem). Seejärel muutus Egiptus Rooma riigi jaoks võtmetähtsusega provintsiks, kuna enamik impeeriumi viljast imporditi sealt. , Egiptus, Egiptus
Rooma ajajärk
pisi|[[Rooma keisririik aastal 125 eKr]] pisi|Rooma Aafrika provintsid pisi|Rooma Põhja-Aafrika provintsid Võimuvõitlus Vahemere ääres katkes varsti, sest 146 eKr võitis Rooma vabariik Kartaagot ning järgmisel sajandil inkorporeeris oma impeeriumi kreeka kolooniad (sealhulgas Egiptuse) ning koguni Kreeka enda.
pisi|vasakul|Rooma-aegne linnaline asustus Põhja-Aafrikas pisi|[[Rooma keisririik aastal 117 pKr oma suurimates piirides]] pisi|vasakul|[[Rooma keisririik ja klientriigid Constantinus Suure valitsusajal (306–337)]] Rooma ajal Põhja-Aafrika rannikualad õitsesid, ent kuigi roomlased alistasid Fazzāni Liibüas, pidasid nad Saharat ületamatuks tõkkeks, ja keiser Nero katse laiendada Rooma impeeriumi Sudaani ja kaardistada Niiluse lätteid ebaõnnestus. pisi|vasakul|Lääne-Rooma riigi alad Põhja-Aafrikas u 400. aastal Antiikaegsed teadmised Aafrika kohta leiduvad Ptolemaiose kirjutistes. Teataval määral tundis ta Ida-Aafrika riftivööndi suuri järvi ning ta mainib ka Nigeri jõge. Siiski samastati antiikajal Aafrikat põhimõtteliselt Vahemere rannikualadega. , Aafrika (Numiidia), Kürenaika ja Küpros, Egiptus Põhja-Aafrika omandas suure tähtsuse alles roomlaste pideva sõja tõttu berberi hõimudega. Järgnesid kristluse levik, vandaalide sissetung umbes 400 pKr ning võimu üleminek Bütsantsile.
Vandaalide kuningriik
pisi|Vandaalide ja alaanide riik, 526 Vandaalide ida germaanlaste hõim või hõimurühm, kes tungis hilisesse Rooma riiki ning moodustas Põhja-Aafrikas riigi pealinnaga Kartaagos. 429. aastal ületasid nad Gibraltari väina ning liikus mööde Vahemere lõunarannikut, Põhja-Aafrikas itta Kartaago poole. Aastal 435 andsid roomlased neile mõningaid alasid Põhja-Aafrikas, ent 439 langes Kartaago vandaalide kätte.
Vandaalide juht Geiseric arendas vandaalide ja alaanide kuningriigi võimsaks riigiks. Vandaalid lõid suure merelaevastiku ning vallutasid Sitsiilia, Sardiinia, Korsika ja Baleaarid. Nad moodustasid mereriigi, mis oma ulatuselt sarnanes väga 7 sajandit varem õitsenud Kartaagoga. Oma võimu tipul olid nad aastal 477. Saavutanud ülemvõimu merel, hõivasid vandaalid, pärast keiser Valentinianus III-e võimulttõukamist 455 Rooma ning rüüstasid Roomat. 468. aastal purustasid vandaalid tohutu Ida-Rooma sõjalaevastiku, mis nende vastu oli saadetud.
Bütsantsi ajajärk
pisi|300px|[[Justinianus I vallutused]] Loode-Aafrika koos Sardiinia, Korsika ja Baleaaridega vallutati Belisariose poolt idaroomlastele tagasi 533. aasta Vandaali sõjas ja kujundati Justinianus I poolt Pretoriaanide Aafrika prefektuuriks. Sellesse kuulusid provintsid Africa Proconsularis, Byzacena, Tripolitania, Numidia Cirtensis, Mauretania Caesariensis ja Mauretania Sitifensis ning selle keskus oli Kartaago. Pärast Justinianuse surma sattus keisririik kõigil rinnetel kasvavate rünnakute alla ja kaugemad provintsid jäeti sageli omapead, kui Konstantinoopol ei suutnud abi pakkuda.
Keiser Mauricius asutas 585. ja 590. aasta vahel eksarhi ameti, milles oli kõrgem tsiviilvõim ja sõjaline võim, ning kes nautis märkimisväärset autonoomiat Konstantinoopolist. Loodi kaks eksarhaati, üks Itaalias, asukohaga Ravennas (seetõttu tuntud kui Ravenna eksarhaat), ja teine Aafrikas, asukohaga Kartaagos ja hõlmates kõik keiserlikud valdused Vahemere lääneosas. Esimene Aafrika eksarh oli patrikios Gennadios. Provintside muudatuste seas lahutati Tripolitania Aafrikast ja liideti Egiptuse provintsiga, Mauretania Caesariensis ja Mauretania Sitifensis liideti uue "Mauretania Prima" provintsi moodustamiseks, samas Mauretania Tingitana, kahandatud Septumi (Ceuta) linnani, liideti Hispaania ranniku kindluste (Spania) ja Baleaaridega "Mauretania Secunda" moodustamiseks.
Gregoriose juhitud eksarhaat kogus oma liitlased kokku ja algatas moslemitega vastasseisu ning kaotas Sufetula lahingus, mis oli tegelikult eksarhaadi pealinn, seejärel muutus eksarhaat poolvasallriigiks. Vastupanu haripunkt oli eksarhaadi võit kuningas Kusaila berberi liitlaste abiga Uqba ibn Nafi vägede üle Vescera lahingus aastal 682. Võit sundis moslemiväed Egiptusse taganema, andes eksarhaadile kümnendi kergendust.
Aastal 698 purustasid moslemite väejuht Hasan ibn al-Numan ja tema 40 000-meheline vägi roomlaste Kartaago. Paljud selle kaitsjad olid läänegoodid, kelle oli saatnud eksarhaati kaitsma nende kuningas, kes kartis samuti moslemite pealetungi. Paljud läänegoodid võitlesid surmani; järgnenud lahingus muudeti roomlaste Kartaago taas varemeteks, nagu seda tehti sajandeid varem roomlaste poolt.
Aafrika eksarhaadi mandriosa kaotus oli Bütsantsi riigile Vahemere lääneosas tohutu löök, kuna nii Kartaago kui ka Egiptus olid Konstantinoopoli peamised inimjõu ja teravilja allikad. See oli tohutu löök ka selle pärast, kuna see lõpetas jäädavalt roomlaste kohalolu Aafrikas.
, Bütsantsi ajalugu
Islam
Egiptus oli platsdarmiks edasiste vallutuste teostamiseks Põhja-Aafrikas ning Aleksandria aluseks araablaste laevastikule, edasistel vallutustel Vahemerepiirkonnas. Aastatel 649–669 ühendatud araablaste laevastikud ründasid Süüriast, Rhodost, Küprost ja Sitsiiliat ning hävitasid Bütsantsi laevastiku 665. aastal. Aastatel 651–652 tungisid araablased Egiptusest ka Nuubiasse ja islamiseerisid selle seejärel järk-järgult.
Kalifaat
pisi|300px|Abbassiidide kalifaadi provintsid 788. aastal pisi|300px|Abbassiidide kalifaadi territoorium umbes 850
, Abbassiidide kalifaat (750–1258) 9. sajandil sooritasid Põhja-Aafrika saratseenid sõja- ja rüüsteretki Vahemere põhjarannikule, 813. aastal rünnati Roomat, 837. aastal Napolit, 838. aastal Marseilled, 842. aastal Cerdañat ja Marseilled, 846. aastal Roomat. 870. aastal hõivasid araablased Malta, 878. aastal Sürakuusa, 889. aastal rüüstasid Touloni linna.
902. aastal hõivasid araablased Taormina, Sitsiilias ning 935. aastal ründasid nad Genovat. 1010. aastal vallutati Cosenza, Calabrias Lõuna-Itaalias. 1015. aastal ründasid araablased Sardiiniat, 1016. aastal ründasid ja põletasid araablased Pisa linna.
Järgneval kolmel sajandil moodustasid araablased Põhja-Aafrikas väikesearvulise valitseva eliidi. Ent 11. sajandil leidis aset suur araablaste sisseränne, mille tulemusel berberid assimileerusid, kuigi nad olid juba varem suurelt jaolt omaks võtnud araabia kultuuri, sealhulgas islami.
Esimesed araablastest vallutajad allusid Bagdadi kalifaadile ning Põhja-Aafrikat valitses kalifaadi vasallidena Aglabiidide dünastia. 10. sajandil tuli Egiptuses võimule Fatimiidide dünastia ning valitses Kairost, mis rajati 968, kogu Põhja-Aafrikat.
Fatimiidide kalifaat
pisi|Fatimiidide kalifaadi alad oma suurimas ulatuses , Magrib Fatimiidide dünastia sai alguse Tuneesias ning valitses kalifaat Põhja-Aafrikas ja Lähis-Idas aastatel 909–1171. Aastal 920 ehitati Vahemere äärde kalifaadi pealinnaks Mahdia. Aastal 969 vallutasid Fatimiidid Egiptuse põhjaosa ja rajasid Kairo, millest sai riigi uus pealinn ning poliitiline, kultuuriline ja religioosne keskus. Fatimiidide riik ulatus oma hiilgeaegadel Atlandi ookeanist läbi Põhja-Aafrika Damaskuse ja Mekani.
Ziriidid
pisi|[[Ziriidide alad 10. sajandil]] Aastatel 972–1014 valitsesid Ziriidid Fatimiidide ülemvalitsuse all Kesk-Magribis ja aastatel 972–1148 Ida-Magribi, Ifriqiya aladel. 1013 vallutasid Ziriidid, kes valitsesid tollal Põhja-Marokos, Põhja-Alžeerias, Tuneesias ja Põhja-Liibüas Granada piirkonna ning moodustas emiraadi keskusega Granadas, mis allus Ziriididele. Alluvus muutus kiiresti formaalseks. , Sitsiilia emiraat, Ziriidid 12. sajandi keskel vallutasid normannid Sitsiilia kuningriigist järk-järgult Ziriidide dünastia sadamalinnu, dünastia lakkas olemast ja asendus Almohaadide dünastiaga.
Almoraviidid, Almohaadid
Järgnesid berberi dünastia Almoraviidide, (1056/1060–1147 (mis valitses Marokos, Mauritaanias, Lääne-Alžeerias ja Hispaanias (al-Andalus), asutasid Marrakechi (1062–1070) ja tegid sellest oma pealinna) ja Almohaadide, 1133–1269 dünastia Magribis (berberi dünastia, mis valitses Põhja-Aafrikas: Maroko, Alžeeria, Tuneesia, Liibüas ja Hispaanias)., Almohaadid Vahepeal olid araablaste vallutused teinud Vahemere peaaegu araabia sisemereks, kuid 11. sajandil ajasid normannid saratseenid välja Sitsiiliast ja Lõuna-Itaaliast. Edasi püüdsid nad Magribi Tuneesiat ja Tripolit rünnates jõudude Seitsmendas ja Kaheksandas ristisõjas tasakaalu muuta. Pärast seda tekkis Veneetsial, Pisal, Genoval ja teistel Põhja-Itaalia linnadel elav kaubavahetus Aafrika rannikualadega.
Osmanite riik
pisi|Osmanite riik. [[Abraham Ortelius, atlas Teatrum Orbis Terarum, Antwerpen (1570)]]
Osmanid vallutasid piiramise järel 1453 Konstantinoopoli ja 1517 Egiptuse, kust neil oli 1519–1551 kontroll ka Alžeeria, Tuneesia ja Tripoli üle. Osmanite riik rajas asehalduskonnad Alžeerias, Tuneesias ja Tripolis (aastatel 1519–1551).
Marokos olid arabiseerunud berberid 13. sajandil rajanud Mariniidide riigi, mis säilitas oma sõltumatuse türklastest ning valitseti järgnevalt Saadi dünastia võimu all.
Samal ajal kui varased araabia ja mauri dünastiad saavutasid tolle aja kohta kõrge kultuuritaseme, hakkasid muslimid Aafrikat süstemaatilisemalt uurima. Pärslastest vallutajad Egiptuses olid varem Aafrikasse toonud kaameli ning nüüd sai seda kasutada Sahara ületamiseks. Nõnda tekkisid Senegambial ja osalt Nigeril varakult kontaktid araablastega ja berberitega, kuid 11. sajandil rajatud Timbuktu (Tombouctou) võttis islami vastu alles 1591. Sellesse linna jõudis kuulus rändur Ibn Baţţūţah 1352. aastal ning tema reisid Mombasasse praeguses Keenias ja Kilwasse praeguses Tansaanias annavad meile kõige varasemad teated riiklikest moodustistest Ida-Aafrikas. Araablased said Ida-Aafrika ranniku koloniseerida India ookeani kaudu, kuid Aafrika sisemaal ekspansioon lõunasse peatus tihedate džunglite tõttu, mis ulatusid umbes kümnenda põhjalaiuskraadini.
Viimane suur araabia vallutus Aafrikas oli Nuubia, mis jäi kristlikuks 14. sajandini.
Pärast keskaega oli Põhja-Aafrika, välja arvatud Maroko, Osmanite riigii lõdva kontrolli all.
Varauusaeg
15. sajandi lõpuks oli peaaegu kogu Pürenee poolsaar mauridelt tagasi vallutatud. Samal ajal kui muslimitest valitsejad ikka veel kontrollisid Granadat, oli Portugal saanud piisavalt tugevaks, et pidada sõda Aafrikas. 1415 vallutasid portugallased Ceuta Aafrika rannikul ning umbes samal ajal hakkas Portugal regulaarselt sekkuma Maroko asjadesse ning Hispaania omandas sadamad Alžeerias ja Tuneesias.
Pärast 19. sajandit koloniseerisid piirkonna Prantsusmaa, Suurbritannia, Hispaania ja Itaalia.
Piret Kooli
Piret Kooli (sündinud 27. juulil 1970 Kohtla-Järvel) on eesti ajakirjanik ja tõlkija.
Ta on toimetanud ning juhtinud tele- ja raadiosaateid ning osalenud ürituste korraldamisel. Ta on mitme elulooraamatu autor ja tõlkinud kolm raamatut.
Töö raadios
Oli üks saatejuhte (koos Grete Lõbu, Meelis Sülla, Krista Taime ja Mart Ummelasega) juunis 2005 alanud saatesarjas "Suvised huvid", millest kasvas välja Vikerraadio saatesari "Huvitaja". Teinud aastalõpuprogrammi "Lõpp hea, kõik hea" ja ka jutusaadet "Keskööprogramm", mh intervjuu Evelin Ilvesega novembris 2010 ja Ene Rämmeldiga mais 2011.
Töö trüki- ja veebimeedias
Esimene artikkel ilmus 1988 ajalehes Pärnu Kommunist (tänane Pärnu Postimees). Tema artikleid on avaldanud mh Eesti Ekspress ja Eesti Naine.
Raamatud
Kooli kirjutatud ja tõlgitud raamatuid:
Kontserdid
Ta on juhatanud konverentse ja seminare ning juhtinud ja korraldanud kontserte:
Isiklikku
Tema isa oli ajakirjanik Madis Salum. Tema vanavanemad on Linda Alekõrs, Ants Salum, Velda Rumessen ja Voldemar Rumessen.
Margit Kaffka
pisi|Margit Kaffka Margit Kaffka (10. juuni 1880 Nagykároly (tänapäeva Rumeenia) – 1. detsember 1918 Budapest) oli ungari proosakirjanik, luuletaja ja feministlik publitsist. Ta kuulus kirjanduslikku rühmitusse Nyugat ('lääs').
Tema isa oli riigiprokurör, kuid isa suri varsti pärast Margiti sündi, mistõttu pere elas vaesuses. Margit õppis Szatmáris halastajaõdede koolis, seejärel töötas ühe aasta õpetajana Miskolcis, sai Budapestis Erzsébeti tütarlastekoolist õpetajakutse. Seejärel naasis ta Miskolci, ehkki ta seda linna ei sallinud, ja asus õpetama tütarlaste erakoolis. Sel ajal avaldati tema esimesed kirjandusteosed (1901 ajakirjas Magyar Géniusz).
Jalgrattasport 1968. aasta suveolümpiamängudel
Jalgrattasport 1968. aasta suveolümpiamängudel Méxicos 15.–23. oktoobrini.
Margit Kaffka
17. veebruaril 1905 abiellus ta metsandusametnik Brúnó Fröhlichiga. 1907. aastal sai abikaasast põllumajandusminister ja tänu sellele sai Kaffka Miskolcist lahkuda. Abielu lõppes aga 1910. aastal lahutusega.
Jalgrattasport 1968. aasta suveolümpiamängudel
1 km paigaltstardist
Maailmarekord: Gianni Sartori (Itaalia) 1.04,61 (1967). Olümpiarekord: S. Galardoni (Itaalia) 1.07,27 (1960). Olümpiavõitja 1964: P. Sercu (Belgia) 1.09,59. 32 võistlejat.
1 km sprint
Olümpiavõitja 1964: G. Pettenella (Itaalia). 46 võistlejat.
Margit Kaffka
1. jaanuaril 1908 ilmus kirjandusajakirja Nyugat esimene number. Nyugatist sai tolle aja tähtsaim kirjandusväljaanne ning Kaffkast sai Nyugati kaastööline, mis märkis uue etapi algust tema loomingus. Tema loomingu põhiteemad on väikeaadli allakäik ja mandumine ning koduperenaise õnnetu elu. Ta astus ka välja maailmasõja eel ja ajal levinud vihaõhutamise ja sõjapropaganda vastu.
1910–1915 töötas Kaffka Budapestis õpetajana ning abiellus 18. augustil 1914 bioloog Ervin Baueriga.
Jalgrattasport 1968. aasta suveolümpiamängudel
2 km tandem
Olümpiavõitja 1964: Itaalia (A. Damiano, S. Bianchetto). 14 meeskonda.
Margit Kaffka
Esimese maailmasõja alguses loobus Kaffka õpetajatööst ja pühendus kirjanduslikule tegevusele.
Kaffka suri koos oma väikese pojaga hispaania grippi.
Jalgrattasport 1968. aasta suveolümpiamängudel
4 km jälitussõit
Senise maailmarekordi ületamine oli jõukohane enamikule ja senise olümpiarekordi ületamine peaaegu igaühele. Eelsõitude kiireim oli Xaver Kurmann (4.40,41). 3. veerandfinaalis sõitis Daniel Rebillard 4.39,87 ja 4. veerandfinaalis Mogens Frey 4.37,54.
4 km meeskonnasõit
Maailmarekord: Itaalia 4.20,64 (1966). Olümpiarekord: Itaalia 4.28,88. Olümpiavõitja 1964: Saksamaa. 22 meeskonda.
Eelsõidus ületasid senise maailmarekordi Itaalia (4.16,10), NSV Liit (4.19,29) ja Saksa FV (4.19,90).
Tugevamas poolfinaalis võitis Saksa FV Itaalia 4.15,76:4.16,21. Finaalis võitsid sakslased kindlalt 4.18,94:4.22,44, ent diskvalifitseeriti üksteise abistamise tõttu (eelviimases kurvis). Alles tagantjärele anti neile hõbemedalid. Pronksisõidu võitis Itaalia 4.18,35-ga.
Individuaalne
Olümpiavõitja 1964: M. Zanin (Itaalia) 4:39.51,63 (194,832 km). 144 jalgratturit, kellest lõpetas 64. 196,280 km
100 km meeskonnasõit
Mehhikole lisati 4 minutit kõrvalise abi kasutamise eest.
Soojuselektrijaam
pisi|Yallourni soojuselektrijaam [[Austraalias]] Soojuselektrijaam (lühend SEJ) ehk soojusjõujaam on elektrijaam, mis muundab soojusenergiat elektrienergiaks. Soojusenergia kas saadakse loodusest, toodetakse elektrijaamas või on mõne muu protsessi kõrvalsaadus.
Tavaliselt saadakse soojusenergiat orgaanilise kütuse põletamisel ja seetõttu rajatakse SEJ kohta, kus kütus on suhteliselt odav. Kivi- või pruunsütt kasutavad SEJ-d ehitatakse söekaevanduspiirkonda, sest elektrit on märksa odavam transportida kui kütust.
Soojuselektrijaama elektriseadmestiku moodustavad elektrigeneraatorid, jaotusseadmed, pingekõrgendusalajaam, kontroll- ja juhtseadmed ning abiseadmed.
Esimesed SEJ-d rajati 1882 New Yorgis ja Londonis.
SEJ kasutegur on 33–48%. Vastavalt termodünaamika seadustele on kasutegur piiratud turbiini siseneva ja sellest väljuva gaasi absoluutse temperatuuri suhtega. Seepärast nõuab kasuteguri suurendamine kõrgemate temperatuuride kasutamist ja järelikult suuremat rõhku. Minevikus on katsetatud muidki töövedelikke, näiteks elavhõbedat, ning vastavalt konstrueeriti elavhõbedaauruturbiin, sest elavhõbedaaur võib madalamal töörõhul omandada kõrgema temperatuuri kui vesi, aga elavhõbe ei kõlvanud kasutada mürgisuse ja halva soojusjuhtivuse tõttu.
Liigitus
Kütuse oleku järgi liigitatakse tahket, vedelat, gaasilist ja korraga mitut liiki kütust tarbivaid soojuselektrijaamu.
Soojusmootorite järgi eristatakse auruturbiin-, gaasiturbiin- ja diiselelektrijaamu.
Väljastatava energia järgi eristatakse kondensatsiooni- ja termofikatsioonielektrijaamu.
Koormuse järgi eristatakse baaselektrijaamu ja tippelektrijaamu. Baaselektrijaama koormus on aasta jooksul püsiv, tippelektrijaama koormus võib muutuda järsult.
Eriliiki soojuselektrijaamad on tuumaelektrijaamad, geotermilised elektrijaamad ja päikeseelektrijaamad.
Kõrvalsaadused
Paljud soojuselektrijaamad saavad lisaks soojusele ja elektrile toota auru. Kõrvalsaadusi tootvaid soojuselektrijaamu nimetatakse koostootmisjaamadeks.
Soojuselektrijaamad Eestis
pisi|Iru SEJ
Svjatoslav I
Svjatoslav I või Svjatoslav Vapper (ukraina keeles Святосла́в І́горович või Святосла́в Хоро́брий, u. 938–972) oli Kiievi-Vene suurvürstiriigi valitseja aastatel 945–972, tegelikult valitses riiki alles aastast 960, kui sai täisealiseks, enne seda valitses riiki regendina tema ema Olga.
Sõjakäigud kasaaride vastu
963/964. aastal tegi noor Svjatoslav sõjakäigu vjatitšite maale ja Vana-Vene riigi idaslaavlastest elanikke ohustanud Kasaari khaaniriigi vastu ning purustas Kasaari khaani väed ja vallutas kasaaride linnad (Kazerani, Atili, Sarkeli ja Tmutarakani) Doni jõe alamjooksul. Seejärel aga jätkas sõjakäiku alaanide ja adõgeede aladele, Kubanimaale Põhja-Kaukaasias.
Sõjakäik bulgaarlaste vastu
pisi|Bulgaaria ja Bütsantsi alad 945. aastal 10. sajandi Balkani poolsaarel ja Väike-Aasias asunud keskaegne võimsaim riik Bütsants pidas sõdu Bulgaaria riigi täielikuks allutamiseks, kasutades liitlasena Svjatoslavi. Aastal 968 tungisid Kiievi-Vene väed eesotsas Svjatoslav I-ga Bulgaaria aladele ja vallutasid bulgaarlaste linnad Doonau ääres ning seadsid sisse 967. aastal oma residentsi ja valitsuskeskuse Perejaslavetsis (bulgaaria Preslav). 968. aasta alguses aga piirasid Kiievi sisse petšeneegid ning Svjatoslav oli sunnitud lahkuma Bulgaariast ja peletama petšeneegid Kiievi piiramiselt Volgast lääne pool asuvatesse steppidesse.
Sõda Bütsantsiga
Svjatoslavi lahkumise järel Kiievisse suutsid bulgarid saavutada kokkuleppe Bütsantsiga, taastada ühtsuse ning kindlustada end kindlustustes, kuid naasnud Svjatoslav vallutas 969. aasta sügisel taas Perejaslavetsi. 971. aastal alistasid Bütsantsi keisri Johannes I Tzimiskese väed Svjatoslav I väed. Silitrasse taandunud Svjatoslavi väed piirati sisse ja pärast kolme kuu pikkust vastupanu alistusid nad 971. aasta juulis.
Svjatoslav ja tema väed lahkusid Bulgaariast ning suundusid Dnepri suudmesse. Seal varitsesid Dnepri kärestike juures neid ja nende sõjasaaki petšeneegid, kes Svjatoslavi 972. aasta kevadel tapsid.
Perekond
Svjatoslav I vanemad oli Kiievi-Vene valitseja Igor (ka Ingvar ja Inge; sündinud enne 879 aastat – 945) ja Olga (ka Helga; surnud 969).
Järglased
Svjatoslavi järglased:
Ukraina
2018. aastal nimetati tema järgi Ukraina erioperatsioonijõudude 3. eriotstarbeline polk.
Raela
Raela on küla Rapla maakonnas Rapla vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Raikküla vallas.
Külas asus Raela Hiiemägi.
Rula
pisi Rula, slängis laensõna skeit, inglise keeles skateboard) on spordivahend, mis koosneb kahest paarist väikesemõõdulistest ratastest ja lauast, mis algselt valmistati vineerplaadist. Rula kasutatakse rulasõidul ja sellega tehakse trikke.
Rula ehitus
pisi|
Laud
Rulalaua laius on tänapäeval 7,2–9 tolli (18,29–22,86 cm) ja pikkus 2,5–3 jalga(76–91 cm). Rulalaual on 5–9 kihti vineeri, mis on kokku liimitud ja pinnal on sissepressitud nõod (inglise keeles concave).
Libisemisvastane pind
Rulal libisemise vastu on lauapind kaetud liivapaberiga, mille värv on enamasti must.
Rattad
Selleks, et rula sõidaks on rattaid vaja. Tänapäeval kasutatakse standardseid 100A 50–55 mm suurusega rattaid. 100A näitab ratta kõvadust (mida väiksem, seda pehmem on ratas) ja 50–55 mm näitab ratta diameetrit. Tänapäeval tehakse rattaid polüuretaanist.
Laagrid
pisi Veeremist võimaldavad kuullaagrid, mida on kaks ratta kohta, seega kokku vajab rula kaheksat kuullaagrit. Laagrite veerevust saab määrata selle järgi, et vaadata, mitu ABEC-it nad on. Poes müüakse ABEC 3–7 laagreid. On ka firmasid, mis ei kasuta ABEC süsteemi (näiteks Bones Bearings).
Eestis
Eestis toodeti rula laudu Viisnurgas Pärnus ja teised osad Võru Gaasianalüsaatorite tehases.
Charles Hamelin
Charles Hamelin (sündinud 14. aprillil 1984) on kanada lühirajauisutaja,kolmekordne olümpiavõitja ja üheksakordne maailmameister.
Arezzo provints
Arezzo provints on provints Itaalias Toscana maakonnas. Provintsi keskuseks on Arezzo linn.
pisi|Palazzo della Provincia, provintsi haldushoone
Linnad
Linnaõigused on järgmistel omavalitsusüksustel: Arezzo, Castiglion Fiorentino, Cortona, Monte San Savino, Montevarchi ja Sansepolcro.
Adam Sandler
Adam Richard Sandler (sündinud 9. septembril 1966 New Yorgis) on USA näitleja, muusik ja filmiprodutsent.
Arvutikaitse
Arvutikaitse all mõeldakse peamiselt tegevusi, mille eesmärgiks on arvuti omaniku tahte vastase tegevuse kõrvaldamine:
Mathieu Turcotte
Mathieu Turcotte (sündinud 8. veebruaril 1977 Sherbrookes Québecis) on kanada lühirajauisutaja.
F-Secure
Eestis pakub Telia F-Secure tarkvaral põhinevat tasulist arvutikaitseteenust kodukasutajatele. Ettevõtetele pakub tarkvara F-Secure Tugikeskus Eestis (Baltic Computer Systems AS), kes on ka F-Secure lahenduste maaletoojaks. F-Secure tarkvara pakub Eestis enam kui 100 IT ettevõtet.
No Eternity
"No Eternity" on kolmas singel Jeanette Biedermanni neljandalt stuudioalbumilt "Break on Through". See anti Saksamaal välja 8. märts 2004. Laulu kirjutasid Frank Johnes, Jeanette, Bodybrain ja Wonderbra ning produtseerisid Tom Remm and Frank Kretschmer.
Mosambiigi lipp
thumb Mosambiigi lipp on Mosambiigi riigilipp.
Lipp on kasutusel alates 1. maist 1983.
Lipu pikkuse ja laiuse suhe on 3:2.
Lipu roheline värv tähistab loodust, must Aafrikat, kollane maavarasid, valge rahu ja punane vabadusvõitlust.
Kollane viisnurk sümboliseerib sotsialismi ja rahvusvahelist solidaarsust, avatud raamat haridust, kõblas maaharimist ning täägiga automaatrelv AK-47 riigikaitset.
Riidaku
Riidaku on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Raikküla valda.
Lagos
Lagos (joruba Èkó) on linn Nigeerias Lagose osariigis. Asub Atlandi ookeani rannikul Lagose laguuni ääres.
See on üks Aafrika suuremaid linnu (ametlikel andmetel 1. jaanuarist 2005 on elanike arv 8 789 133).
Lagos oli Lagose koloonia halduskeskus 1861–1906, Lõuna-Nigeeria koloonia ja protektoraadi halduskeskus 1906–1914 ning Nigeeria protektoraadi halduskeskus 1914–1960. Nigeeria iseseisvudes 1960. aastal sai linnast riigi pealinn, kuid 1991. aasta detsembris viidi see üle Abujasse. Lagos oli ka Lagose osariigi pealinn alates selle loomisest 1967. aastal, kuid see viidi üle Ikejasse juba 1976. aastal.
Lagos on riigi äri- ja tööstuskeskus.
Lagos ei moodusta terviklikku haldusüksust. Linn moodustub mitmest kohaliku omavalitsuse üksusest. Linnasüdame moodustavad Lagos Island, Lagos Mainland ja Eti-Osa.
pisi|tühi|Lagos
Aristoxenos
Empiirilis-matemaatiline meetod
Aristoxenos oli range empiirik, ehitades muusikateooria vastavuses muusikalisele tajule. Ta kuulub sellega juhtivate harmoonikute (Harmoniker'ide) hulka. Formuleeris kategoorilised antiteesid oma eelkäijate, eriti pütagoorlaste vastu, taunides nende akustilist muusikateooriat, mis defineerib intervalle arvsuhete kaudu, hälbimisena võõrale territooriumile ning kritiseeris nende kontrollimatuid hüpoteese (näiteks Archytase omi) ja ebatäpsustest kubisevaid eksperimente flöödi ja pillikeelega. Kriitikast hoolimata jäi ta endise pütagoorlasena rangelt matemaatiliseks. Ta koguni suurendas muusikateooria valdkonnas deduktiivsete printsiipide osatähtsust: oma eelkäijate puuduvaid või lünklikke definitsioone pilkas ta kui oraakellikke ja soovitas muusika puhul kasutada täpseid definitsioone, aksioome ja tõestusi. Sellist läbini muusikalis-matemaatilist kontseptsiooni rakendas ta esimesena tekstides "Harmoonilised elemendid" ("Harmonischen Elementen") ja "Rütmilised elemendid" ("Rhythmischen Elementen"). Kumbki tekst ei ole täielikult säilinud, täielik on definitoorne mõistete moodustamine ning harmoonias ka aksiomaatika, mille tõestuste osa pikkade täpsete sõnaliste deduktsioonidega seevastu mõnikord katkeb. Matemaatiliselt kasutas ta Eudoxos Knidose õpetust suurustest (Größenlehre’t), mis leidub ka Eukleidese sarnaselt pealkirjastatud "Elementides". Seetõttu on Aristoxenose muusikateooria vahetult enne Eukleidest rakendatud matemaatika poolest klassikalise antiigi varaseim musternäide.
Harmoonia
Aristoxenoselt pärineb vanim intervalli täpne definitsioon: ta defineeris intervalli (διάστημα) isoleeritud vahemikuna (Abgeschlossenes Intervall) hulga kõrgeima ja madalaima lineaarselt järjestatud tooni (φθόγγος) vahel. Helisüsteemi (Tonsystem’i, σύστημα) defineeris ta antiigi geomeetria põhjal sirgete liitmisena [A,B][B,C] = [A,C]. Igal intervallil on suurus. Kui intervalli suurust tähistada nagu sirgetegi puhul [A,B], kehtib Aristoxenosel pütagoorlase Philolaose suuruste reegel (Größenregel) AB + BC = AC. Aristoxenos arvutas ka võrreldamatute (inkommensurabel’ite) väärtustega irratsionaalsete suurustega. Mõõtühikuna kasutas ta mõistet toon (τόνος, täistoon) ja toetus järeltehtavale (überlieferte, nachvollziehbare) kuulmiseksperimendile, mille kohaselt konsonantseid intervalle (oktaavi, kvinti, kvarti) produtseerivad toonide ratsionaalarvulised kordsed. See kehtib järgmiste võrrandite puhul:
Intervallide klassifitseerimiseks kasutas Aristoxenos matemaatilist Platoni dihairese meetodit (Dihairese-Methode) ja defineeris viis eristust (Unterscheidung’it), mida tänapäeval nimetatakse negeerivateks ekvivalentsussuheteks (negierte Äquivalenzrelation’ideks), kusjuures vahet tehakse mitteliitintervalli suuruse järgnevusel (Folge, τάξις) põhineva intervallimudeli (Form’i, σχημα) alusel. See vastab kahehelilistele intervallidele [A1,B1],....,[An,Bn] järgmises võrrandis:
Eraldi intervallidena defineeris ta mudeli A B C abil lõpmatult paljusid neljahelilisi tetrakorde, kusjuures A + B + C = kvart. Ta klassifitseeris need spetsiaalsete mudelite järgi diatoonilistesse, kromaatilistesse ja enharmoonilistesse helistikesse (Tongeschlecht’idesse). Sellisele abstraktsele põhjale visandas Aristoxenos ajaloo esimese muusikateoreetikuna aksiomaatilise helisüsteemiteooria (axiomatische Tonsystemtheorie), milles ta iseloomustas meloodilisi süsteeme aksioomide kaudu ning tuletas seejärel nende mudelid (Form’id). Esmajoones tuletas ta konsonantside valemid ja näitas, et need on tetrakordi formaalse mudeli A B C tsüklilised permutatsioonid:
!kvardimudelid||kvindimudelid||oktavimudelid
Täiusliku süsteemina (σύστημα τέλειον) defineeris ta väikseima meloodilise süsteemi, mis sisaldab kõiki konsonantside mudeleid. Tema tuletuskäik puudub algallikates. Hilisemate aristokseenlike allikate põhjal kasutas ta süsteemide arvutamisel järgmist valemit:
See valem vastab tänapäevasele kaheoktaavilisele mollhelireale:
Rütmika
Oma teooria rütmist ehitas Aristoxenos üles suures osas analoogina teooriale harmooniast. Suuruse ühikuna kasutas ta seejuures vältust (χρόνος), ka irratsionaalsete suhetega määramata vältusi. Analoogina algarvudele (Primzahl’idele, πρωτος αριθμος) defineeris ta veel tajutava jaotamatu vältuse: algvältuse (πρωτος χρόνος). Tajutavust määratles ta realiseeritavuse kaudu kõnes, laulus või kehalises liikumises (väikseim algvältus on niisiis väljaselgitatav individuaalse eksperimendi abil). Nagu ta rõhutas, annab see tulemuseks lõpmatult palju algvältusi, mida ta kasutas ühikvältustena. Koos väikseima ühikvältusega p kuuluvad kõik ühikvältused vahemikku p ja 2p. Rütmi defineeris ta vältuste järgnevusena (Dauernfolge’na, χρόνων τάξις) paralleelselt harmoonia intervallimudeliga. Rütmide kokkulangevust (Zusammensetzung’i) jälgis ta silpide, helide ja žestide kui rütmiseerivate elementidena kolmel rütmiseerimistasandil (kõne, laul ja kehaliikumine). Nendele rütmiseeritavatele elementidele andis ta nagu järjestatud paaridele vältused ning arutles kompleksse kolmekihilise rütmistruktuuri üle. See on esimene katse defineerida polürütmilisi struktuure. Tetrakordid vastavad rütmikas kahe- kuni neljaosalistele mõõtudele (Fuss’idele), millel pole midagi tegemist värsijalgadega värsiõpetuses, vaid mis on selgitatavad kehalise liikumise tasandil (tantsusammud). Mõõdud klassifitseeris ta seitsmeks, mille hulgas leiduvad ka rütmiklassid (Rhythmusgeschlecht’id) daktüliliselt, jambiliselt ja paiooniliselt. Tema rütmika fragmentaarne deduktiivne tõestusosa võimalikest mõõtudest pole enam ilma hüpoteesideta rekonstrueeritav, kuna teatud aksioomid on kaduma läinud.