cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alglaadimine
Ajalugu
Terminit "boot" on kasutatud sellises tähenduses alates 1958. aastast. Näiteks arvutil IBM 701 (eksisteeris aastatel 1952–1956) oli laadimisnupp, mis alustas koodi lugemist esimesest 36-bitisest sõnast perfokaardilt, magnetlindilt või magnettrumlilt. Vasakpoolne 18-bitine poolsõna oli sel juhul antud juhisena, mille abil oli võimalik lugeda täiendavad sõnad mällu. Sarnaselt kasutas ka IBM 1401 (aastal 1958) kaardilugerit selleks, et laadida programm arvutisse mitmelt perfokaardilt. Igalt kaardilt loeti 80 tähemärki. Esimeses märgis oli käsk liigutada loetud info mälus õigesse asukohta ja viimases märgis oli käsk lugeda sisse järgmine perfokaart. Sisuliselt oli see järjestikune protsess, kus iga perfokaart "bootstrappis" mällu järgmise. Lõpuks oli arvuti mälus kõikide kaartide pealt loetud programmi kood.
Alglaadur
Arvuti keskprotsessor saab käivitada ainult programmi koodi, mis asub püsimälus (ROM), muutmälus (RAM) või (1950.–1970. aastate arvutites) arvuti esipaneeli lülitites. Uutes arvutites hoitakse rakenduste koodi ja andmeid seadmetes, mis suudavad infot hoida ka siis, kui need seadmed pole vooluvõrgus või sisse lülitatud. Nendeks on enamasti kõvakettad ja SSD-d, CD-d, DVD-d, välkmälud (SD-kaardid), USB-mälupulgad ja flopid/disketid. Kui arvuti esimest korda sisse lülitada, siis tavaliselt ei ole operatsioonisüsteem salvestatud ei püsimällu ega muutmällu. Arvuti peab esmalt käivitama suhteliselt väikese püsimällu salvestatud programmi, mille abil operatsioonisüsteemi programmid ja andmed laaditakse muutmällu.
pisi|PDP-8/E ja sellel asuvad lülitid, mida kasutatakse alglaadimisel
See väike programm on alglaadur (ka buudilaadur ja "bootstrap"). Alglaaduri töö on kontrollida ka riistvara töövõimelisust, ühendatud seamete olemasolu ning teisi arvuti töö jaoks vajalikke tingimusi. Alglaaduri töö koosneb tihti mitmest eri etapist. Sel juhul laaditakse need alamprogrrammid ja protsessid üksteise järel ahellaadimisena.
Varasematel arvutitel (IBM 650, DEC PDP-5 – PDP-8, PDP-11 esimesed mudelid ja algsed mikroarvutid, nagu näiteks Altair 8800) oli rida valikuid ja lüliteid esipaneelil. Need võimaldasid arvuti operaatoril alglaadimisjuhised käsitsi mällu sisestada ja seejärel juhtimine CPU-le edasi anda. Nende valikute ja lülitite abil sai juhiseid ka otse protsessorile saata. Huvitaval kombel omas PDP-1 riistvarasse sisseehitatud laadurit – sellist, kus operaator pidi ainult vajutama "laadmislülitit" ja perfolindiluger luges automaatselt koodi otse tuumamälusse.
Väiksemad arvutid kasutavad tihti vähem paindlikke, kuid rohkem automatiseeritud alglaadimismehhanisme, et kindlustada arvuti võimalikult kiire käivitus ja etteantud tarkvara konfiguratsiooni normaalne üleslaadimine. Paljudes lauaarvutites käivitub alglaadimisprotsess siis, kui CPU käivitab tarkavara, mis asub ROM-il (näiteks BIOS IBM PC-l) (ka mõned CPU-d, sh Inteli x86 seeria, on välja töötatud seda tarkvara käivitama ka pärast lähtestamist ja seda ilma välise abita). See tarkvara sisaldab algelist funktsiooni, mis otsib alglaadimisel osalevaid seadmeid. Seega laadivad nad väikese programmi kõige lootustandvama seadme spetsiaalsest sektsioonist (enamasti alglaadimissektsioonist). Mõnedel arvutitel on operatsioonisüsteem ja riistvara omavahel nii tugevalt seotud, et on võimalik kasutada ainult ühte, standardset operatsioonisüsteemi või selle variante. Selline alglaadimine on väga jäik, aga suhteliselt veavaba ja töökindel. Üks võimalik lahendus sellise olukorra jaoks on luua eraldi alglaadur, mis töötab standardse operatsioonisüsteemi programmina. Seejärel võtab alglaadur süsteemi üle ja laadib teise, alternatiivse OS-i. Sellist tehnikat kasutati ka Apple'il A/UX UNIX-i implementeerimisel ning seda on kopeerinud ka mitmesugusted vabavaralised operatsioonisüsteemid.
Üldiselt sisaldavad peamised alglaadurid järgmisi komponente:
Teise taseme alglaadur
Teise taseme alglaadurid (näiteks GRUB, BOOTMGR, Syslinux, LILO või NTLDR) enamasti ei ole operatsioonisüsteemid, ent samas on need võimelised operatsioonisüsteemi käivitama ja on võimelised juhtimist operatsioonisüsteemidele üle andma. Operatsioonisüsteemid ise on võimelised ennast initsialiseerima ja laadima arvutiriistvarale draivereid. Draiverid on eelkõige vajalikud riistvaraga suhtlemiseks. Kui draiverid on laaditud, hakkab operatsioonisüsteem laadima tavaliselt süsteemis olevaid programme.
Tavaliste arvutite alglaadimisel on tihti määratud teatud ajaline viivitus, mille käigus saab kasutaja mõnda klahvi vajutades alglaadimise peatada või seda seadistada. Mitmeid alglaadureid (nt GRUB, BOOTMGR, LILO, ja NTLDR) saab konfigureerida nii, et kasutajal on võimalus valida operatsioonisüsteem, mida ta soovib käivitada. Need alglaadurid tekitavad iseseisvalt nimekirja eri operatsioonisüsteemidest, mis on kõvakettale paigaldatud. Veel on võimalus valida ühe operatsioonisüsteemi erinevaid versioone ja alglaadimisparameetreid (näiteks alglaadimine taasterežiimis või alglaadimine mõne vanema tuuma ehk kerneliga). Alglaadur tunneb ära ka eraldiseisvad, operatsioonisüsteemita käivituvad programmid, näiteks mälutesterid ja mõned mängud.
Alglaadimisprotsessi võib lugeda lõpetatuks, kui arvuti on võimeline suhtlema kasutajaga või operatsioonisüsteem on võimeline iseseisvalt käivitama ja töös hoidma programme ning protsesse. Tüüpilise tänapäevase arvuti alglaadimiseks kulub kuni üks minut ning see aeg lüheneb tänu tehnika ja tarkvara kiirele arengule. Sellest ajast umbes 15 sekundit võtab enesetest (POST – power-on self test) või video BIOS-i laadimine. Suurtel serveritel kulub mitu minutit, kuni süsteem saab kõik vajalikud alglaadimised tehtud. Paljud sisseehitatud süsteemid teevad alglaadimist viivitamatult. Näiteks kui digitelevisiooni või nutiseadme alglaadimine võtaks aega üle minuti, siis ilmselgelt kasutajad sellega rahul ei oleks. Seepärast on sellistes süsteemides tarkvara otse laaditud ROM-i või mõnda kiiresse välkmällu, nii et seade hakkaks toimima võimalikult kiiresti.
Alglaadimine arvutivõrgust või serverist
pisi|[[Windows To Go alglaadimisvõimeline flash-ketas, Live USB näitel.|link=Windows To Go]] Paljud tavalised arvutid on võimelised tegema alglaadimist üle arvutivõrgu. Sel juhul on operatsioonisüsteem salvestatud serveri kõvakettale. Enamasti toimub suhtlus kliendi (alglaadimist sooritava arvuti) ja serveri vahel üle lihtsa protokolli, milleks on Trivial File Transfer Protocol. Pärast teatud etappe kliendi ja serveri vahel võtab alglaadimisel operatsioonisüsteem sujuvalt juhtimise üle.
Alglaadimisseadmed (IBM PC)
Alglaadimisseade on seade, millelt laaditakse operatsioonisüsteem. Moodsad PC BIOS-id toetavad alglaadimist mitmelt seadmelt, tavaliselt kõvakettalt (või selle partitsioonidelt), optilistelt seadmetelt, USB-seadmetelt, mälukaartidelt ja ka võrguseadmetelt, kasutades PXE-d. Vanemad, vähem levinud alglaadimisseadmed sisaldasid flopikettaid, SCSI-seadmeid, Zip-kettaid ja LS-120-kettaid. Tavaliselt võimaldab BIOS-i kasutajal alglaadimisjärjekorda muuta. Näiteks kui alglaadimisjärjekorras panna esimeseks DVD-draiv, teiseks kõvaketas, siis BIOS vaikimisi teeb alglaadimise DVD-seadmelt. Kui see ebaõnnestub (juhul kui pole DVD plaati sisestatud või kui plaat ei toeta alglaadimist), proovib BIOS teha automaatselt alglaadimist järgmiselt seadmelt nimekirjas, antud näites on selleks kõvaketas.
Alglaadimise turvalisus
Alglaadimisest saab alguse kogu ülejäänud operatsioonisüsteemi ja seadme turvalisus - võimalus käivitada erinevaid operatsioonisüsteeme või nende režiime, ligipääs seadmetele ja liidestele, ligipääs seadmes asuvatele turvavõtmetele või krüpteeritud salvestusseadmetele. Turvalisus võib seejuures olla suunatud nii seadme kasutaja kaitseks kui tema vastu. Näiteks võib telefoni tootja soovida, et selle riistvara peal ei saaks kasutada konkurendi operatsioonisüsteemi, või võib ettevõtte administraator nõuda, et ettevõtte arvutid kasutaks ainult ettevõtte poolt määratud süsteemi. Operatsioonisüsteemi tootja ise võib tahta kontrollida, et operatsioonisüsteem ja selle litsents on legaalsed, et süsteemi olulised osad on rikkumata ning et arvutis ei ole pahavara.
Lahendused alglaadimise turbe jaoks sõltuvad konkreetsest seadmetüübist.
PC-tüüpi arvutitel on olnud võimalus seada arvuti alglaadimisele salasõna ("BIOS password"). Ilma seda teadmata ei saa arvutit ei käivitada ega selle seadeid muuta. Sellest turvameetmest on siiski võimalik mitmel viisil mööda minna ning see ei kaitse ka arvuti kõvaketaste sisu.
Standardne mehhanism PC-tüüpi arvutite alglaadimise turbe jaoks on "UEFI Secure Boot". See suudab kasutada arvutites olevat riistvaralist turvamoodulit (TPM) ja tagada nii operatsioonisüsteemi tootja (Microsofti) kui arvuti kasutaja või administraatori turvanõuete täitmise. Apple arvutites on sarnane mehhanism ning turvamoodul (Apple T2). Ka mobiiltelefonide ja muude nutiseadmete alglaadimise turvamiseks on kasutusel samasugused mehhanismid. Nutiseadmete puhul on kasutaja valikuvõimalused alglaadimise seadistamiseks või selle käiku sekkumiseks enamasti väga piiratud ning paindlikkus ei ole üldiselt eesmärk.
Plangu tänav
Plangu tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Kivimäe asumis.
Alglaadimine
Alglaadimise turvalisus
Alglaadimise turvalisus on pideva andmeturbe-alase uurismitöö ("security research") teema. Otsitakse nii olemasolevate lahenduste nõrkusi kui tehnilisi võimalusi uute seadmete, eriti nutitelefonide ja ärikasutuses olevate arvutite turvalisust tõsta.
Korporatsioon Dzintra
Korporatsioon Dzintra on 20. mail 1924 Riias asutatud Läti üliõpilasorganisatsioon, vanuselt kolmas naiskorporatsioon Lätis.
Anatoomianomenklatuur
Anatoomianomenklatuur ehk rahvusvaheline anatoomianomenklatuur on inimese ja loomade osade (tänapäeval ladinakeelsete) nimetuste (anatoomia terminite) süsteem, mille eesmärk on ühene vastastikune mõistmine erialainimeste vahel.
Korporatsioon Dzintra
Sümboolika
Korporatsioon Dzintra värvid on oranž-roheline-helesinine.
Anatoomianomenklatuur
Vanaajast saadik on püütud anatoomia nomenklatuuri luua, kuid selle tagajärjel kujunesid samade kehaosade jaoks erinevad nimetusi. Peale selle saab kehaosasid, eriti lihaseid erinevalt jaotada. Nii näiteks defineeritakse mõnes nomenklatuuris reienelipealihas nelja lihase koondnimetusena, kuna aga teistes, uuemates lihastes peetakse reienelipealihast üheksainsaks lihaseks nelja alguskoha ja kinnituskohaga.
Karl von Proffen
Karl von Proffen (Venemaal tuntud kui Karl Karlovitš, vene keeles Карл Карлович Проффен) (7. (ukj 19. september) 1847 – 27. aprill (ukj 10. mai) 1911 Hallila) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväelane (ratsaväe kindralleitnant).
Anatoomianomenklatuur
Vanaaja meditsiinis kasutati peamiselt vanakreeka- ja ladinakeelseid nimetusi. Araabia meditsiini mõjul tekkis keskajaks vanakreeka-, ladina-, araabia-, süüria- ja heebreakeelsete terminite segadik. Andreas Vesalius, kes vastustas araabiapäraseid sõnu, viis 16. sajandil läbi ladina keelel ja ladinapärastatud vanakreeka keelel põhineva põhjapaneva reformi anatoomiasõnavaras. Ladina keel oli keskajal üldine ülikoolikeel. Tänapäeva anatoomia nomenklatuurid kasutavad ikka veel ladina keelt, mille kui surnud keele eeliseks on, et ta enam ei muutu. Meditsiiniline ladina keel siiski muutub mõnevõrra inglise keele mõjul. Nii näiteks asendatakse ae ja oe e-ga (näiteks taenia ('pael') → tenia, oesophagus ('söögitoru') → esophagus).
Karl von Proffen
Päritolu
Põlvnes Alam-Saksimaalt Einbeckist pärit ja XVIII sajandi lõpul Venemaa teenistusse astunud suguvõsast. Tema isa oli Tallinnas sündinud alampolkovnik Carl Georg von Proffen (1800−?); ema nimi oli Emilie Henriette Wilhelmine von Saltzmann. Proffen pärines sõjaväeliste traditsioonidega suguvõsast: tema lell oli viitseadmiral Albert Leopold von Proffen (1812–1893) ning lellepoeg kindralmajor Georg Albert von Proffen (sündinud 1847).
Anatoomianomenklatuur
Tänapäeval on umbes 8000 anatoomilist nimetust, mis on kokku pandud umbes 600 sõnast, millest 400 on ladina ja 200 vanakreeka päritolu. Neid nimetusi käsitatakse sõltumatult päritolust reeglina ladina kujudena ja käänatakse ladinapäraselt. Tavaline hääldus vastab hilisladina hääldusele: c hääldatakse eesvokaalide (e, i, ae, oe, y) ees [ts], mujal [k].
Karl von Proffen
Sõjaväeteenistus
Omandas sõjaväelise hariduse 1. Peterburi kadetikorpuses, mille lõpetamise järel astus 30. juulil 1866 ohvitseriks ülendatuna väeteenistusse. 12. juulil 1868 lõpetas Nikolai ratsaväekooli. 1877–1878 võttis osa Vene-Türgi sõjast. Teenis eskadronikomandörina ja korpuseintendandina. 1902−1905 oli ta Kaukaasia sõjaväeringkonna ringkonnaintendandi abi. 1905−1907 oli Primorje sõjaväeringkonna ringkonnaintendant. 1907. aastal läks kindralleitnandi auastmes erru.
Anatoomianomenklatuur
Nomenklatuurid
Nimetuste ühtlustamiseks on koostatud mitu reegliraamatut. Kahtluse korral tuleb põhimõtteliselt järgida uuemaid juhendeid, aga mõnikord kohtab ka vanu definitsioone. Inimese anatoomia nomenklatuurid on:
Karl von Proffen
Perekond
Oli abielus Nadežda Ivanovnaga, abielust sündis kolm last.
Anatoomianomenklatuur
Nomenklatuurid
Veterinaaranatoomia nomenklatuurid on:
Korporatsioon Dzintra
Sümboolika
Värvide tähendus:
Anatoomianomenklatuur
Nomenklatuurid
Anatoomiaterminite ühtlustamine oli muutunud vajalikuks, sest keskajast saadik oli ühe ja sellesama struktuuri kohta kujunenud palju (kuni 20) erinevaid termineid; kokku oli neid umbes 50 000. Aastal 1895 Saksa Anatoomiaseltsi eestvõttel kasutusele võetud BNA püüdis seda tendentsi peatada : järele jäi 5528 terminit. Aastal 1955 kasutusele võetud PNA oli võrdleva morfoloogia seisukohast samm tagasi, sest asenditähistused orienteerusid (nagu juba BNA puhul) jälle inimese püstisele asendile.
Teiste imetajate puhul oli PNA kasutatav ainult osaliselt. Sellepärast loodi 1955 töögrupp, mis töötas välja Nomina Anatomica Veterinaria. Selle esimene trükk ilmus 1968, praegu kehtib NAV-i 5. trüki (2005) parandatud redaktsioon, aastast 2012. Veterinaaranatoomia nomenklatuur langeb inimese anatoomiaga suurelt jaolt kokku, nii et vastastikune arusaamine on tagatud, isegi selle hinnaga, et mõned nimetused on vähemõttekad. Näiteks musculus teres major (suur ümarlihas) on inimesel küll ümar, teistes imetajatel aga pigem paelakujuline, kuid kannab siiski sama nimi. Ainult anatoomilised asenditähistused on NAV-s ja PNA-s lahknevad. NAV-l on veel see eripära, et ta hoidub järjekindlalt eponüümide kasutamisest.
Korporatsioon Dzintra
Sümboolika
Korporatsioon Dzintra vapil on kujutatud Läänemere kohal lendavat kajakat tõusva päikese taustal, mis sümboliseerib püüdlust hea ja ilusa poole. Vapi kohal on õunapuuõitest pärg, männioks ja rukkivihk sümboliseerimaks organisatsiooni asutamise aega. Pärgamendirullid vapi alumises osas sümboliseerivad vaimseid väärtusi ja teadmishimu. Vapi ülaosas paiknevad seitse merevaigutükki aga korporatsiooni asutajaid.
Anatoomianomenklatuur
Nomenklatuurid
Paljude ehituslike eripärade tõttu ei saanud anatoomilist nomenklatuuri hõlpsasti üle kanda lindudele. Seetõttu loodi nende jaoks omaette nomenklatuur Nomina Anatomica Avium (NAA), mille praegu kehtiv, 2. trükk anti välja 1993.
Korporatsioon Dzintra
Ajalugu
Korporatsioon Dzintra asutasid kaheksa Läti Ülikooli naistudengit. 1925. aastal osales korporatsioon Dzintra koos korporatsioonide Daugaviete, Gundega ja Imeriaga Läti Naiskorporatsioonide Liidu loomises. 1934. aastal sõlmiti sõprusleping Kaunase ülikooli juures tegutsenud naiskorporatsiooni Filia Samogatiaega. Korporatsioon Dzintra likvideeriti 1940. aasta suvel okupatsioonivõimude poolt, kuid dzintrad jätkasid kooskäimist ja aktiivset tegevust väljaspool kodumaad.
Korporatsiooni tegevus Riias taastati 12. oktoobril 1989 ja sellega on Dzintra oli esimene tegevuse taastanud Läti naiskorporatsioon. 1999. aastal koliti praegusesse konvendikorterisse Krišjānis Valdemārsi tänaval. 11. märtsil 2000 sõlmiti sõprusleping korporatsioon Indlaga Eestis. 2003. aastal restaureeriti korporatsioon Dzintra vapp.
Anatoomianomenklatuur
Kokkulepped
Esimene nimeosa nimetab "ehitusrühma" (näiteks luu – os) või iseloomustab "ehitusvormi" (näiteks vagu – sulcus). Teine nimeosa annab lähema kirjelduse vormi, asendi, pikkuse, värvuse või mõne elundi juurde kuuluvuse kaudu. Kui need kaks nimeosa ei moodusta veel ühest nimetust, lisatakse täiendavaid nimeosi, mis sisaldavad edasisi koha-, suuruse- või järjekorramääranguid (eesmine, suur, teine jne).
Mõne sageli esineva struktuuri puhul lühendatakse sageli esimest nimeosa:
Mitmuse puhul kahekordistatakse lühendi viimast tähte, näiteks mm. tähendab musculi (lihased), vv. venae (veenid), lnn. lymphonodi (lümfisõlmed).
Teises ja kolmandas tabelis toodud ladinakeelsete omadussõnade vorm sõltub nimisõna soost ja arvust. Muutub sõnalõpp. Siin on antud ainsuse meessoo vorm. Näiteks sõna medius naissoovorm on media, kesksoovorm medium.
Kirjandus
Veebiversioon (vaadatud 24.05.2013) (pdf) http://www.oucom.ohiou.edu/dbms-witmer/Downloads/1993_Baumel_&_Witmer_NAA-2_Osteologia.pdf Veebiversioon (vaadatud 26.05.2013)] (pdf) Google`i raamatu osaline veebiversioon (vaadatud 26.05.2013) Google`i raamatu osaline veebiversioon (vaadatud 26.05.2013) and authorized by the General Assembly of the World Association of Veterinary Anatomists (W.A.V.A.), 2003,[ http://www.wava-amav.org/Downloads/nev_2006.pdf Nomina Embryologica Veterinaria, 2nd ed 2003 Veebiversioon (vaadatud 26.05.2013)] (pdf) and authorized by the General Assembly of the World Association of Veterinary Anatomists (W.A.V.A.), 2005,Nomina Anatomica Veterinaria, 5th Edition 2005 Veebiversioon (vaadatud 26.05.2013) (pdf) and authorized by the General Assembly of the World Association of Veterinary Anatomists (W.A.V.A.), 2012, http://www.wava-amav.org/Downloads/nav_2012.pdf Veebiversioon (vaadatud 26.05.2013)] (pdf)
Lesse
Lesse on küla Belgias Valloonia piirkonnas Luxembourgi provintsis Libini vallas. Lesse asub samanimelise jõe orus.
Leiu
Leiu on eesti naisenimi.
Nime Leiu on kasutusele võtnud Mats Tõnisson oma 1893. aasta tähtraamatus. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on eesnimi Leiu 37 naisel.
Elulõng
Elulõng (Clematis) on taimeperekond tulikaliste sugukonnast.
Lesse'i jõgi
pisi|260px| Asendikaart Lesse on jõgi Belgia Ardennides Valloonia piirkonnas. Maasi parempoolse lisajõe lähe on 490 meetri kõrgusel merepinnast, suue 100 meetri kõrgusel merepinnast. Han-sur-Lesse'i juures voolab jõgi umbes 1100 meetrit maa all.
Pususoo
Pususoo (ka Pusu soo) on soo Harju maakonnas Kose vallas Aela külas. Soost saab alguse Pirita jõgi.
Ene Aurik
Ene Aurik (7. juulil 1946 Tallinn – 13. märts 2004 Tallinn) oli eesti arhitekt.
Ta lõpetas 1964. aastal Tallinna 4. Keskkooli ning õppis aastatel 1966–1971 Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis, mille lõpetas arhitektina.
Ta töötas projekteerimisinstituudis EKE Projekt. Ta oli Eesti Arhitektide Liidu liige alates 1978. aastast.
Isiklikku
Ene Auriku õde on arhitekt Helje-Reet Aurik.
Tegevusjäljed
pisi|Koera tegevusjäljed (jalajäljed) liival
Tegevusjäljed ehk tegutsemisjäljed on enamasti loodusesse loomade elutegevusega tekkinud märgid (jalajälg, toitumisjäänus, lamamisase vms).
Jalajäljed
Jalajälgede järgi saab sageli tuvastada imetajaid ja suuri raskeid linde.
Ust-Luga sadam
Ust-Luga sadam (vene keeles Морской торговый порт Усть-Луга) on kaubasadam Venemaal Leningradi oblastis Kingissepa rajoonis Ust-Luga asula lähedal. Sadam asub Soome lahe idaosas Luuga lahe rannikul.
Sadam rajati ja seda arendatakse vastukaaluks Venemaast sõltumatute Läänemere-äärsete riikide sadamatele ning Venemaa transiitkaubanduse Läänemere sadamatest (Muuga sadam, Riia sadam, Tallinna sadam) sõltumatuse saavutamiseks.
Sadamat hakati kasutama detsembris 2001 ja algul kasutati seda söeterminalina. Sadam lähedal Luuga jõe suudmes tegutses juba varem puiduterminal (vene keeles лесной терминал), mis liideti loodud sadamaga.
Uku tänav
Uku tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Kivimäe asumis.
Ričardas Tamulis
Ričardas Tamulis (22. juuli 1938 Kaunas – 22. aprill 2008 Jonava) oli Leedu ja Nõukogude Liidu poksija.
Alfred Oja
Alfred Oja (vene keeles Оя, Альфред Альфредович; 5. september 1924 Oparino, Arhangelski oblast – 5. juuli 2000 Penza) oli eesti rahvusest Vene kunstnik.
Ričardas Tamulis
Tamulis oli 1964. aastal Leedu NSV parim sportlane. Ta oli kokku kuuekordne Leedu NSV meister aastatel 1957-1959, 1961 ja 1963–1964.
Christoph Sauser
thumb|right|Christoph Sauser Christoph Sauser (sündinud 13. aprillil 1976) on Šveitsi jalgrattasportlane.
Ričardas Tamulis
Tamulis sai II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlusel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Marian Kasprzykile (Poola).
Christoph Sauser
Saavutused
2010
Ričardas Tamulis
Tamulis võitis II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks 14. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1961), 15. Euroopa meistrivõistlustel (Moskva, 1963) ning 16. Euroopa meistrivõistlustel (Ida-Berliin, 1965).
Alfred Oja
Ta sündis 1924. aastal Oparinos Arhangelski oblastis. 1930. aastal kolis pere Volga äärde Samara oblastisse. 1939. aastal asus ta õppima Penza kunstikooli. 17-aastaselt läks ta võitlema Teise maailmasõtta, 1943. aastal kuulus Eesti Laskurkorpusse. Ta sõdis Balti ja Leningradi rindel, sai raskelt haavata, jäi lonkama.
Ričardas Tamulis
Tamulis oli II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) kokku viiekordne Nõukogude Liidu meister aastatel 1959, 1961 –1962 , 1964 ja 1966. Ta sai Nõukogude Liidu meistrivõistlustel 2. koha I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1958. aastal ning 3. koha II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) aastatel 1963 ja 1967.
Alfred Oja
1946. aastal jätkas ta poolelijäänud õpinguid Penzas. Aastatel 1948–1954 õppis ta kinokunstnikuks Üleliidulises Kinematograafia Instituudis, kuid temast sai ühtlasi raamatuillustraator, graafik, skulptor ja mosaiikide looja.
Aastatel 1954–1955 töötas ta filmistuudios Sojuzmultfilm. 1955. aastal naasis ta Penza kunstikooli õppejõuks. 1956. aastal kutsuti ta filmi "Sampo" kunstnikuks Mosfilmis.
1957. aastal esines ta esmakordselt kunstinäitusel Eestis. Kolm aastat valmistas ta ette sarja "Kalevipojast"; see pälvis üleliidulisel kunstinäitusel hõbemedali ja 1958. aastal Brüsseli maailmanäitusel pronksmedali.
1964. aastal töötas ta kunstnikuna Mosfilmi filmi "Kaugete tähtede valgus" juures. Aastatel 1976–1986 töötas ta professori ja kunstikateedri juhatajana Penza Ehitusinseneride Instituudi arhitektuuriteaduskonnas.
Tema teoseid on eksponeeritud Viinis, Leningradis, Cannes'is, Moskvas, Veneetsias, Tallinnas, Reykjavikis ja veel kümmekonnas linnas Ungarist Mehhikoni, Hollandist USA-ni. Tema sõjamälestustele pühendatud monumentaalkunsti saab näha Penza oblastis.
Energiamahukus
Energiamahukus on mis tahes tegevuse või objekti loomiseks ja käigushoidmiseks vajalik energiahulk.
Energiamahukuse pöördväärtust nimetatakse energiatõhususeks.
Barczewo
Barczewo (kuni 1946. aastani Wartembork; saksa keeles Wartenburg in Ostpreußen) on linn Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas Olsztyni maakonnas. Barczewo asub Olsztynist umbes 15 km idakirdes.
Asula on rajatud 1323. aastal, linnaõigused sai 1364. aastal. 1466. aastal läks linn Poola Kuningriigi koosseisu. Esimese Poola jagamise tagajärjel läks linn 1772. aastal Preisi kuningriigi võimu alla. Tagasi Poola koosseisu läks linn 1945. aastal.
Kõrtsioja (Läänemaa)
Kõrtsioja (ka Kõrtsujõgi, Kõrtsijõe peakraav) on oja Läänemaal Lääne-Nigula vallas Kuijõe ja Seljaküla külas. 4,1 km suudmest suubub paremalt ojja Vanaõue kraav. Oja suubub vasakult Piirsalu jõkke (3,1 km suudmest).
Oja on tumedaveeline ja humiinaineterikas avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m.
Kõrtsioja keskkonnaregistri kood on VEE1102300.
Tirdilised
Tirdilised (Auchenorrhyncha, varem ka Cicadinea) on nokaliste seltsi kuuluv alamselts putukaid.
Alamselts koondab sugukondi, nagu näiteks tirtlased (Cicada), lehetirtlased (Cicadellidae), küürtirtlased (Membracidae).
Eesti tirdilisi on uurinud Juhan Vilbaste.
Paul Klee
pisi|Paul Klee autogramm Ernst Paul Klee (18. detsember 1879 Münchenbuchsee, Šveits – 29. juuni 1940 Muralto, Šveits) oli Saksamaa kodakondsusega maalikunstnik ja graafik, kelle mitmekülgset loomingut seostatakse nii ekspressionismi, konstruktivismi, kubismi, primitivismi kui ka sürrealismiga.
Klee oli tihedas kontaktis rühmitusega Der Blaue Reiter ning eksponeeis selle teisel näitusel 1912. aastal oma graafikat. Kuni selle ajani peamiselt graafikuna tegutsenud kunstnikul aitas maalikunstnikuna läbi murda 1914. aastal koos August Macke ja Louis Moilliet'ga ette võetud reis Tuneesiasse.
Nagu ta sõber vene maalikunstnik Vassili Kandinsky, õpetas Klee 1920. aastast Bauhausis, algul Weimaris ja hiljem Dessaus. 1931. aastast oli ta Düsseldorfi Kunstiakadeemia professor. Pärast natsistlikku võimupööret ta vallandati ning ta läks eksiili Berni, kus alates 1934. aastast sündis raskest haigusest hoolimata ulatuslik hiline looming. Kunstnikutöö kõrval kirjutas ta kunstiteoreetilisi käsitlusi, nagu näiteks "Schöpferische Konfession" (1920) ja "Pedagoogiline visandiraamat" ("Pädagogisches Skizzenbuch", 1925). Paul Klee kuulub 20. sajandi olulisimate klassikalise modernismi esindajate hulka kunstis.
Lapsepõlv ja kooliaeg
pisi|Paul Klee sünnimaja, praegu Paul Klee nimeline kool Münchenbuchsees Paul Klee sündis saksa muusikaõpetaja Hans Wilhelm Klee (1849–1940) ja šveitsi laulja Ida Marie Klee (sündinud Frick, 1855–1921) teise lapsena. Tema õde Mathilde tuli ilmale 28. jaanuaril 1876 Walzenhausenis (ja suri 6. detsembril 1953). Isa oli pärit Rhöni mäestiku piirkonnas asuvast Tannist ning õppis Stuttgardi Konservatooriumis laulu, klaverit, orelit ja viiulit. Seal tutvuski ta Idaga, kellest sai hiljem tema abikaasa. Kuni 1931. aastani töötas Hans Wilhelm Klee muusikaõpetajana Berni lähedal Hofwilis Berni Riiklikus Seminaris. Tänu sellele sai Paul Klee vanematekodust kaasa muusikaarmastuse ja -hariduse.
1880. aastal kolis perekond Berni, kus 1897. aastal pärast mitut korterivahetust saadi oma maja Kirchenfeldi piirkonnas. Aastail 1886–1890 käis Klee algkoolis ja seitsmedast eluaastast õppis viiulit Berni muusikakoolis. Viiulimängu valdas ta peagi nii meisterlikult, et tohtis juba 11-aastaselt mängida Berni Muusikaühingu koosseisuvälise mängijana.
Klee huvitus ka joonistamisest ja luuletamisest. Tema kooliõpikuist ja -vihikuist võib leida arvukalt karikatuure. Juba varakult joonistas ta pliiatsitega lähiümbruse linnade (Berni, Fribourgi) ja maastike siluette. Tema joonistamisoskuse arendamisega aga ei tegeldud, sest vanemad soovisid, et pojast kasvaks muusik. 1890. aastast õppis Klee Berni progümnaasiumis. 1898. aasta aprillis hakkas ta pidama päevikut, mida täiendas kuni 1918. aasta detsembrini. Samal aastal toimetas ta seda ja pani sellele pealkirjaks "Meenutusi lapsepõlvest" ("Erinnerungen an die Kindheit"). 1898. aasta septembris sooritas ta küpsuseksami Berni Kirjandusgümnaasiumis. Seejärel suundus Münchenisse, et õppida kunsti, ehkki tegi seda vanemate soovi vastaselt. Iseseisvumissoovi kõrval ajendas teda seda sammu astuma ka asjaolu, et ta arvas, et muusikaloomingu kõrgpunkt on juba saavutatud, ega hinnanud kaasaegseid helitöid.
Õpingud ja abielu
Münchenis õppis Klee algul graafikat Heinrich Knirri juures erakoolis, sest Müncheni Kaunite Kunstide Akadeemiasse ei võetud teda vastu. 1899. aastal õppis ta Walter Ziegleri juures radeerimis- ja söövitustehnikaid. Klee nautis vaba tudengielu ja tal oli mitu armuafääri noorte modellidega, et saada "peenemat seksuaalset kogemust". Veebruaris 1900 hankis Klee endale ateljee ja 11. oktoobril 1900 läks ta kunstiakadeemias Franz von Stucki maaliklassi, milles õppis ka Vassili Kandinsky. Klee, kellele õppetöö midagi erilist ei pakkunud, võttis sellest osa sporaadiliselt ega saanud Kandinskyga seetõttu veel tuttavaks. 1901. aasta märtsis lahkus ta taas akadeemiast.
Koos maalikunstnik Hermann Halleriga 22. oktoobrist 1901 kuni 2. maini 1902 ette võetud õppereisi ajal Itaalias läbiti Milano, Genova, Livorno, Pisa, Rooma, Porto d'Anzio, Napoli, Pompei, Sorrento, Positano, Amalfi, Gargano ja Firenze. Sealsete muljete põhjal said tema kunstilise väljendusjõu arengus oluliseks kolme liiki objektid ja nähtused: "esiteks Firenze renessanssarhitektuur, kirikute paleed, mis teevad Medicite linna üleni kunstiteoseks, selle konstruktiivne element, ehituslikud arvusaladused, proportsioonisuhted", teiseks Napoli Akvaarium, kus Klee esimest korda "koges loodusvormide kujutlusvõimet ja fantastikat, nende värvihiilgust, merefauna ja -floora muinasjutulisust", kolmandaks "Siena gooti stiilis tahvelmaalide mänguline tundelisus".
Pärast Itaaliast naasmist elas Klee aastail 1902–1906 vanematekodus ja teenis elatist viiuldajana Berni Muusikaühingus, mille abonementkontsertidel osales ta nii asendaja kui ka arvustajana. Kunstiõpinguid jätkas ta anatoomialoengute külastamisega. 1903. aastal lõi ta esimesed teosed 1905. valminud kümnest radeeringust, mis on koondatud tsüklisse "Inventionen". 1904. aastal uuris Klee Müncheni vasegravüüride kogus Aubrey Beardsley, William Blake'i ja Francisco de Goya illustratsioone, mis avaldasid talle sel perioodil kestvat mõju, nagu ka James Ensori graafika.
1905. aasta mais ja juunis võttis Klee koos oma noorpõlvesõprade, tulevase kunstniku Louis Moilliet' ja kirjaniku Ernst Bloeschiga ette reisi Pariisi, kus ta pühendas end vanema kunsti uurimisele Louvre'is ja Luxembourgi palee galeriis. Sel aastal pööras Klee esimest korda tähelepanu impressionismile ja hakkas sügisel tegelema spetsiifilise klaasimaalitehnikaga (Hinterglasmalerei). 1906. aastal külastas Klee Berliinis Saksa kunsti sajandinäitust. Sama aasta septembris kolis ta taas Münchenisse, kus ta 15. septembril abiellus pianist Lily Stumpfiga (10. oktoober 1876 – 22. september 1946), kellega ta oli tutvunud ühel kammermuusikaõhtul. 30. novembril 1907 sündis neil poeg Felix. Paul hoolitses põhiliselt lastekasvatuse ja majapidamise eest nende Schwabingi korteris, Lily teenis perele elatist, küll mitte enam pianistina, vaid klaveritunde andes.
1908. aasta mais sai Kleest Šveitsi graafikute ühenduse Die Walze liige; samal aastal osales ta kolme teosega Müncheni Setsessiooni näitusel, kuue teosega Berliini Setsessiooni näitusel ning Müncheni Klaaspalee näitusel. 1911. ja 1912. aastal arvustas ta muusikalisi ettekandeid Šveitsi ajalehes Die Alpen.
Liitumine rühmitusega "Der Blaue Reiter" (1911)
1911. aasta jaanuaris tutvus Klee Münchenis Alfred Kubiniga, kes toetas tema kavatsust illustreerida Voltaire'i teost "Candide". Selleks ajaks oli Klee loonud juba väga palju graafikat ning tema kalduvus sarkastilise, naljatleva ja iroonilise käsitluslaadi poole sobis Kubinile hästi. Temast ei saanud mitte ainult Klee sõber, vaid ka tema kunsti esimene nimekas koguja. 1911. aastal tutvus Klee Kubini vahendusel kunstikriitiku Wilhelm Hausensteiniga ning oli sama aasta suvel Müncheni kunstnikeühenduse Sema asutajaliige ja tegevjuht. Sügisel sai ta tuttavaks August Macke ja Vassili Kandinskyga. Talvel liitus ta Vassili Kandinsky ja Franz Marci asutatud almanahhi Der Blaue Reiter väljaandva toimetuskolleegiumiga. Selle kaastöölised olid teiste hulgas August Macke, Gabriele Münter ja Marianne von Werefkin. Kleest sai tema kaastöö väheste kuude jooksul "Der Blaue Reiteri" oluline ja iseseisev liige, ent täieliku integratsioonini siiski asi ei läinud.
Almanahhi väljaandmine lükati edasi, et korraldada näitus. Esimene "Der Blaue Reiteri" kahest näitusest toimus 18. detsembrist 1911 kuni 1. jaanuarini 1912 Münchenis Heinrich Thannhauseri galeriis Moderne Galerie. Klee sellel ei osalenud. Teisel näitusel, mis toimus 12. veebruarist kuni 18. märtsini 1912 Hans Goltzi galeriis, olid väljas 17 tema graafikateost. Selle teise näituse nimi oli programmiliselt "Schwarz-Weiß" ("Must-valge"), sest esindatud oli ainult trükigraafika. Kandinsky ja Marc andsid juba 1911. aastal kavas olnud almanahhi "Der Blaue Reiter" välja 1912. aasta mais kirjastuses Piper. Selles oli esindatud ka Klee tušijoonistusega "Steinhauer" ("Kiviraidur"). Samaaegselt publitseeris Kandinsky oma kunstiteoreetilise kirjutise "Über das Geistige in der Kunst" ("Vaimsusest kunstis").
Osalemine näitustel, 1912/1913
Teisel Pariisis viibimise perioodil 2.–18. aprillil 1912 külastas Klee koos abikaasa Lilyga Daniel-Henry Kahnweileri galeriid ja kunstikaupmees Wilhelm Uhde kogu, nägi Georges Braque'i, André Deraini, Henri Matisse'i, Pablo Picasso, Henri Rousseau ja Maurice de Vlamincki töid, kohtus Henri Le Fauconnier' ja Karl Hoferiga ning 11. aprillil ka Robert Delaunayga tolle Pariisi ateljees.
Kölnis oli 25. maist 30. septembrini 1912 Lääne-Saksa Kunstisõprade ja Kunstnike Eriühingu (Sonderbund Westdeutscher Kunstfreunde und Künstler) rahvusvahelisel kunstinäitusel väljas 4 Paul Klee joonistust.
1912. aasta detsembris sai Paul Klee Pariisist Franz Marci vahendusel Robert Delaunay artikli "Valgus" ("La Lumière") tõlkimiseks Herwarth Waldeni Berliinis ilmuvale kunstiajakirjale Der Sturm; tõlge ilmus 1913. aasta jaanuaris. Pariisis oli Klee tutvunud Delaunay aknapiltidega ja kirjeldas neid ühe 1912. aasta näituse arvustuses kui "iseseisva pildi tüüpi, mis ilma loodusmotiivideta kujutab täiesti abstraktset vormi". Pärast Delaunayga tutvumist muutus Klee arusaamine valgusest ja värvist põhjalikult. Ta püüdis Delaunaylt saadud inspiratsiooni oma piltidesse üle kanda, lisas neile rohkem värvi ning saavutas efekti puhtalt kontrasti ja toonierisuste abil. 1913. aasta septembris alanud Herwarth Waldeni korraldatud Esimese Saksa Sügissalongi näitusel Berliinis osales ta akvarellide ja joonistustega.
Tuneesia-reis (1914)
pisi|"Hammameti motiiv", 1914, akvarell, Baseli [[Kunsthalle]] 3. aprillil 1914 suundus Klee koos August Macke ja Louis Moilliet'ga kolmenädalasele õppereisile Tuneesiasse. Reis, mis viis Klee maalikunsti juurde, kulges Bernist Lyoni ja Marseille'sse kõrvalepõigetega Saint-Germaini, Sidi Bou Saïdi, Kartaagosse, Hammameti, Kairouani ning viimaks Palermo, Napoli, Rooma, Milano ja Berni kaudu tagasi Münchenisse. Moilliet maalis erinevalt Mackest ja Kleest reisi ajal vähe. Klee pidas kolmest kunstnikust ainsana päevikut. Ta kirjeldab seal sissesõitu Tunisesse:
Klee akvarellid kaldusid suurema abstraktsuse poole, Macke eelistas jõulisemaid värve, sellal kui Moilliet maalis palju suurematele pindadele. Ometi oli reisi lõpuks tekkinud vastastikuseid mõjutusi, nagu näitab võrdlus kolme kunstniku enam-vähem üheaegselt loodud teoste vahel. Selle näiteks on Macke teos "Kairouan III", Klee "Kairouani vaade" ja Moilliet' "Kairouan". Mõjutatuna Delaunay tundlikkusest intensiivse valguse ja lõunamaade värvide suhtes, maalis Klee mitu akvarelli, mida ta ise pidas eriti tähtsaks oma hilisema kunstiloomingu seisukohalt. Nii kirjutas ta 16. aprillil oma päevikusse:
1914. aasta mais sai Kleest Uue Müncheni Setsessiooni asutajaliige ja sekretär. See ühendus tekkis Müncheni Setsessiooni, Müncheni Neue Künstlervereinigungi ning ühenduste Sema ja Scholle kunstnike liitumisel. Järgmisel aastal tutvus ta luuletaja Rainer Maria Rilkega, kes võis mitu kuud umbes 40 Klee graafilist lehte "oma toas hoida".
Sõdurina sõjas
pisi|Paul Klee sõdurina (1916) 5. märtsil 1916 sai Klee kutse asuda maaväelasena sõjaväeteenistusse. Kuna Klee sakslasest isa ei olnud hoolinud sellest, et tema pojast saaks Šveitsi kodanik, oli Klee esimese maailmasõja ajal sõjaväekohuslane. Sõjaväekutse saamise päeval kuulis ta, et tema sõber Franz Marc on Verduni all hukkunud. . Pärast 11. märtsil 1916 alustatud sõjaväelise algõppe lõppemist saadeti ta sõdurina tagalasse. 20. augustil liitus ta Schleißheimi lennuvälja ehitusrooduga, kus ta saatis lennukitransporti ja tegeles käsitööga, näiteks lennukite kaitsemaalingute parandamisega. 17. jaanuaril 1917 paigutati ta ümber Gersthofenisse Kuninglikku Baieri Lendurikooli, kus ta oli sõja lõpuni tegev kassakirjutajana. Seetõttu ei pidanud ta minema rindele ja sai kasarmust väljaspool paiknevas toas jätkata maalimist.
Herwarth Waldeni galeriis Der Sturm avati 1916. aasta märtsis esimene näitus Klee abstraktsetest akvarellidest, teine järgnes 1917. aasta veebruaris. Piltide müügiedu oli hea ja Walden nõudis uusi töid, sest kunstiturg reageeris positiivselt. Paradoksaalselt oli Kleel pärast sõjaväeteenistusse kutsumist edu just nende piltidega, mis dokumenteerisid tema seljapööramist sõjale. 1918. aastal saavutas Klee Saksamaal kunstilise ja ärilise läbimurde. Ta võis ainuüksi Waldenile müüa pilte 3460 marga eest. Samal aastal ilmus Sturmi pildialbum "Paul Klee", mille andis välja Herwarth Walden.
Juunis 1919 tegid Stuttgardi akadeemia üliõpilased Willi Baumeister ja Oskar Schlemmer vastavale ministeeriumile ettepaneku kutsuda Paul Klee Adolf Hölzeli järglasena Stuttgardi Riikliku Kaunite Kunstide Akadeemia professoriks. Paul Klee suhtus sellesse ettepanekusse juulis positiivselt, ent sama aasta sügisel oli akadeemia ja selle direktori Heinrich Altherri suhtumine tõrjuv.
Esimene isikunäitus Münchenis (1920)
Alexej von Jawlensky vahendusel tutvus Paul Klee 1919. aastal galerist Galka Scheyeriga, kes alates 1924. aastast esindas kunstnike rühmitust Sinine Nelik (Die Blaue Vier, The Blue Four) Ameerika Ühendriikides ning hoolitses selle kunstiideede leviku eest näituste ja ettekannete korraldamise kaudu. Sinise Neliku moodustasid Klee, Kandinsky, von Jawlensky ja Lyonel Feininger.
Helje-Reet Aurik
Helje-Reet Aurik (sündinud 10. augustil 1943 Tallinn) on eesti arhitekt.
Ta lõpetas 1962. aastal Tallinna 4. Keskkooli ning õppis aastatel 1962–1968 ERKI-s, mille lõpetas arhitektina.
Apertseptsioon
Apertseptsioon (inglise apperception) on inimese psüühika selline omadus, mille puhul tema tajumus (tajumine) objektidest ja nähtustest sõltub tema psüühilisest seisundist, eelneva(te)st kogemus(t)est jms.
Helje-Reet Aurik
Ta töötas alates 1968. aastast projekteerimisinstituut Eesti Projektis. Ta oli Eesti Arhitektide Liidu liige alates 1974. aastast.
Isiklikku
Helje-Reet Auriku õde oli arhitekt Ene Aurik.
Harderi nääre
Harderi nääre  (inglise keeles Harderian gland, ka Harder's lacrimal gland) on paljudel selgroogsetel (roomajad, linnud, enamik imetajad) silmade piirkonnas paiknev eksokriinnääre, mis inimestel on taandarenenud.
Eritised
Näärme eritiste koostist, otstarvet, biotoimet ja muid omadusi on seni vähe uuritud. Teadlased on välja pakkunud, et näärme eritistel on eri loomaliikide jaoks ka eri funktsioonid, toimides kas lisa pisaranäärmena, lipiide, feromoonide, melatoniini sünteesiva ja porfüriini eritava ja immuunkaitse, osmoregulatsiooni, aga ka valguskaitse elundina.
Madudel
Arvatakse, et maolistel paikneb Harderi nääre silmakoopas ja näärme õlijad eritised niisutavad silmakilbise ja sarvkesta ning voolavad Jacobsoni elundisse.
Imetajatel
Imetajatel aga eritavat nääre õlijat ollust, millega loomad keha õlitavad.
Aasta lind (Uus-Meremaa)
Uus-Meremaal valitakse aasta lindu (Bird of the Year) alates 2005. aastast.
Läänemaa Suursoo maastikukaitseala
Läänemaa Suursoo maastikukaitseala on kaitseala Harjumaal Lääne-Harju vallas Änglema ja Hatu külas ning Läänemaal Lääne-Nigula vallas Kuijõe, Piirsalu, Seljaküla, Nõmmemaa, Vaisi, Hindaste ja Variku külas. Hoiuala pindala on 10 249,3 ha, geograafilised koordinaadid on. Kaitseala on arvatud ka Natura-alade Suursoo-Leidissoo linnuala ja Suursoo-Leidissoo loodusala koosseisu.
Kaitseala loodi 1981. aastal sookaitsealana. Kaitseala eesmärk on Läänemaa Suursoo soostiku ja sealsete kaitsealuste looma- ja taimeliikide kaitse. Suursood läbib Vihterpalu jõgi. Kaitseala loodeosas paiknevad Vedama Mustjärv ja Tänavjärv. Teisi veekogusid kaitsealal: Soo-otsa peakraav, Vedama oja, Veskijõgi, Pilli järv, Nõva Veskijärv, Hindaste järv. Läänemaa Suursoos on esindatud soomaastike kõik kolm põhitüüpi: madalsoo, siirdesoo ning kõrgsoo ehk raba.
Retla raba
Retla raba on raba Järva maakonnas Türi vallas Retla külas. Rabast saab alguse Räpu jõgi.
Läänemaa Suursoo maastikukaitseala
Haruldastest liikidest leidub kaitsealal nõmmluga, rabaluga, madal luga, koldjas selaginell, sookold, tume nokkhein, külm purusamblik. Suursoos elavad mitmed inimpelglikud loomaliigid – hunt, ilves, karu, saarmas. Esineb ka kärpi, nirki, põtra, rebast. Lindudest on esindatud teder, sookurg, põldrüüt, tikutaja, soo-loorkull, kaljukotkas jne.
Kaitseala eesmärgid
Läänemaa Suursoo maastikukaitseala eesmärk on:
Kaitseala vööndid
Läänemaa Suursoo maastikukaitseala keskkonnaregistri kood on KLO1000124.
Õie
Õie on eesti naisenimi.
Nime Õie olevat kasutusele võtnud Mats Tõnisson oma 1884. aasta tähtraamatus. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli eesnimi Õie 1440 naisel.
1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Õie 1386 naisel. Õie oli Eestis levikult 134. naisenimi.
Kõige populaarsem on eesnimi Õie vanuserühmas 85+, kus neid on 10 000 elaniku kohta 61,73 ning Hiiu maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 23,01. Õie oli keskmiselt 72 aasta vanune (mediaanvanus oli 73).
Vanemuise põik
Vanemuise põik on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Hiiu ja Kivimäe asumis.
Voose linnamägi
Voose linnamägi on oos Harju maakonnas Anija vallas Rasivere külas.
Kirjeldus
Kilomeetripikkuse oosi kõrgeim koht (30 meetrit) asub selle järsunõlvalisel kaguosal. Mäe edelanõlv on tasane, kirdenõlv astmeline, loode suunas madaldub oos ühtlaselt. Mäe külgedel on kuusemets ja võsa, lagedal mäelael keldriga ehitise vundament.
Oletatav linnus
Kohalike inimeste arvates on tegu linnamäega ja varem oletasid seda ka arheoloogid. Nähti võimalust, et Henriku Liivimaa kroonikas Lohu linnuse piiramise kirjelduse juures mainitud ümbruskonnas asunud kolmest väiksemast linnusest üks asus Voosel.
Oosi madalamast osast on väidetavalt leitud sütt ja artefakte, kuid see koht on 1920. aastatel kündmise tõttu kadunud. Mäe 2005. aasta arheoloogiline uurimine seal inimese rajatud kindlustusi ega kultuurikihti ei tuvastanud ning järeldas, et Voosel linnamäge polnud.
Rikers Island
pisi|[[Satelliidifoto Rikersi saarest]] pisi|Tagaplaanil Rikers Island, esiplaanil LaGuardia lennujaam Rikers Island on 167,2 hektari suurune saar, mis paikneb East Riveri estuaaris New Yorgis, Queensi ja Bronxi linnaosa vahel.
1932. aastal rajati sinna Ameerika Ühendriikide suurim vanglalinnak, kus hoitakse umbes 10 000 kinnipeetavat, kuigi mahutaks kuni 15 000 inimest. Päevasel ajal võib saarel viibida koos personali, külastajate ja tavakodanikega korraga üle 20 000 inimese. Ametlikult ei peeta seda vanglaks, vaid 15 eraldi parandusasutuseks, mis kuuluvad New York City Department of Correctioni alla.
Saart piiravad lehtersuudmes LaGuardia lennujaama lennuradade pikendused ja nende orientiirid. Saart ühendab Long Islandiga 1,28 kilomeetri pikkune Francis Buono sild. Kuigi saar kuulub Bronxi linnaossa, hallatakse seda Queensist ja sellel on ka Queensi posti sihtnumber.
Ajalugu
Saar on arvatavasti nimetatud hollandlase Abraham Ryckeni järgi, kes ostis saare 1664. aastal. Mehe järglased omasid saart kuni 1884. aastani, mil see 180 000 $ eest linnale müüdi. Esialgne saar oli enne maatäiteid neli korda väiksem.
Massimõrv
Massimõrv on Eesti Keele Instituudi ühendsõnastiku 2021. aasta määratluse kohaselt „suure hulga inimeste tapmine hrl poliitilisel eesmärgil“.
Tavaliselt lühikese aja jooksul mingi konkreetse geograafilise asukohaga piiritletava teo toimepanijaks võib olla ideoloogilise/poliitilise/riikliku kuuluvusega/kuuluvuseta üksikisik / isikute rühm. Mõiste sisu sõltub suuresti defineerija ideoloogilisest/poliitilisest vms kuuluvusest.
Kolifaag
Kolifaag on kolibakterit hävitav bakteriviirus.
Kolifaagid on tänapäeval geneetikas ja viroloogias olulised katseobjektid.
Frédéric Krenc
Frédéric Krenc (sündinud 11. mail 1978 La Louvière'is) on Belgia jurist.
13. septembrist 2021 on ta Euroopa Inimõiguste Kohtu kohtunik.
Värsi tänav
Värsi tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Kivimäe asumis.
Tallinna Kergetööstustehnikum
Tallinna Kergetööstustehnikum oli keskeriõppeasutus Tallinnas Lauteri tänaval. Praegu tegutseb samas hoones Estonian Business School.
Selles koolis õpetati nime järgi kergetööstuse töötajaid, nagu õmblejaid, kudujaid ja tikkijaid, kuid haridust anti ka hotellinduse erialal.
Ajalugu
Tallinna Kergetööstustehnikum asutati 29. novembril 1944 mitme väiksema kutsekooli liitmise teel ja see sai nimeks Tallinna Käsitööstuslik Tehnikum. Kool tegutses hoones Kentmanni 6b. pisi|Tõnismägi 12/14 13. veebruaril 1945 nimetati kool ümber Tallinna Kergetööstustehnikumiks. 1945. aastal kolis õppeasutus hoonesse Tõnismägi 12/14. Kuigi kooli nimetati hiljem veel mitu korda ümber, jäi Tallinna Kergetööstustehnikum lõplikult püsima. 1956. aastal kolis tehnikum uude Ants Lauteri tänav 3 majja. 1970 aastateks oli tehnikum üks suuremaid koole. 1988. aastal hakati õpilasi vastu võtma rahvusliku Käsitöö erialale. Üldse on tehnikumis õpetatud ligi 40 eriala ja lõpetanuid on 15 000.
Tallinna Kergetööstustehnikum lõpetas tegevuse 1. septembril 2006 ja erialane õpe koondati Tallinna Tehnikakõrgkooli, sekretäritöö osakond  liideti Tallinna Majanduskooliga.
Juhte
1985–1988 Viktor Siilats
Õpetajaid
1978–1980 Ilmar Selge, õigusained
Psatürell
Psatürell (Psathyrella) on šampinjoniliste (Agaricaceae) sugukonda, šampinjonilaadsete (Agaricales) seltsi kuuluv perekond seeni.
Kogrejärv
Kogrejärv või Kogrõjärv on mitme järve nimi:
Noah Hanifin
pisi|Noah Hanifin 2015. aastal [[Carolina Hurricanesi meeskonnas]] Noah Hanifin (sündinud 25. jaanuaril 1997 Bostonis, Massachusettsis) on USA jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Calgary Flames.
2015. aastal valiti ta NHL-i draft'is Carolina Hurricanesi poolt viienda valikuna. Enne seda oli ta mänginud ühe hooaja Boston College'i meeskonnas. 2015. aasta juulis sõlmis ta Hurricanesi meeskonnaga kolmeaastase lepingu.
2018. aasta juunis liitus ta Flamesiga. Sama aasta augustis sõlmis ta klubiga kuueaastase lepingu.
2018. aastal osales ta NHL-i tähtede mängul.
Ta on kuulunud USA jäähokikoondisse kolmedel maailmameistrivõistlustel.
Ülerahvastus
Ülerahvastus ehk ülerahvastatus ehk üleasustus on olukord, milles rahvastiku suurus või ealine struktuur ei võimalda selle ajajärgu sotsiaal-majanduslikes ja looduslikes tingimustes rahuldada kõigi inimeste elulisi vajadusi.
Ülerahvastatuse tekkimise olulised põhjused on näiteks rahvaarvu suurenemine, loodusvarade ja tööjõunõudluse vähenemine jms.
Mõnikord räägitakse ka suhtelisest ülerahvastusest. See võib ilmneda rahvastikuplahvatuse korral, kui laste ja teiste ülalpeetavate enneolematult suur osa mõnes ühiskonnas tingib madala elukvaliteedi ja elatustaseme.
Arvatakse, et praegu valitseb Maal absoluutse ülerahvastuse tekke oht.
Piksepeni tänav
Piksepeni tänav on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Lepiku asumis.
Piksepeni tänav kulgeb Lepiku tee ja Päevakoera tänava vahel. Tänav on enam-vähem lääne–idasuunaline ja ligikaudu 180 meetrit pikk.
Piksepeni tänav sai nime 28. novembril 1997. Tänava nimi kuulub Lepiku asumi liblikateemaliste tänavanimede sarja.
Piksepeni tänav on rajatud endise Lepiku küla Andrekse talu maadele.
Puokė
Puokė (žemaidi Poukė) on küla Leedus Skuodase rajoonis Barstyčiai vallas.
Külla jääb osaliselt Laumėse botaanilis-zooloogiline kaitseala. Külas on Puokė kalmistu.