Robert_Johnson_(filosoof)
Hea tahe ja kohusest toimimise moraalne väärtus
Paistab, et Kant seostab väärtust ideaalse heakskiiduga. Ta ütleb, et erapooletu ratsionaalne kõrvaltvaataja ei saa rõõmustada, nähes katkematut heaolu olendil, kellel puuduvad kõik puhta ja hea tahte jooned. Võiks siis arvata, et asi on hea siis ja ainult siis, kui erapooletu ratsionaalne kõrvaltvaataja selle üle rõõmustab. Pole kindel, kas Kant peab seda headuse definitsiooniks; võib-olla ideaalse vaatleja rõõm pole see, mis head asjad heaks teeb. Hiljem on Kantil ka väiteid, mis näevad välja nagu "hea" mõiste analüüs. Ta ütleb näiteks, et praktiline hüve on see, mis määrab tahte mõistuse ettekujutuste abil, seega mitte subjektiivsete põhjuste kaudu, vaid objektiivselt, st alustel, mis kehtivad mis tahes mõistusega olendi puhul. See erineb meeldivast, mis mõjutab tahet ainult tunde kaudu üksnes subjektiivsete põhjuste kaudu. Johnsoni arvates ei ole siin jutt mitte headuse enese omadusest, vaid heade asjade omadustest, st omadustest, mille tõttu asi on hea, (nagu näiteks hea tee lennujaama on tee, mida mööda jõuab ceteris paribus lennujaama kiiremini). Siis Kant ütleb, et omadused, mille tõttu miski on hea, on omadused, mis määravad tahte mõistuse ettekujutuste kaudu. Mõistuse ettekujutused on praktilised printsiibid. Nii et millegi teevad heaks omadused, mis määravad tahte praktilistesse printsiipidesse kaasatuse kaudu. Näiteks kui ma võtan omaks praktilise printsiibi, et ma sõidan lennujaama teatud kindlat teed mööda, selle alusel, et see on kõige kiirem tee, siis omadus olla kõige kiirem tee määrab minu otsuse selle kaudu, et ta on kaasatud sellesse printsiipi. "Määrab tahte" tähendab 'annab tahtele kui mõistlikule tahtele küllaldase kaalutluse tahta'. Nii et Kanti järgi millegi omadused, mis teevad selle heaks, on need omadused, mis annavad küllaldased kaalutlused tahta praktiliste printsiipide ehk maksiimide alusel. Ja praktiisest hüvest on jutt selleks, et eristada moraalset ja prudentsiaalset headust teist laadi väärtustest, näiteks esteetilistest väärtustest, mis ei ole tegude küllaldased alused, vaid võib-olla kaalutlused mingi hoiaku kasuks. Niisiis, praktilises mõttes hea on see asi, millel on omadused, mis kaasatuse kaudu praktilistesse printsiipidesse annavad küllaldased kaalutlused seda tahta. Et heade asjade omadused annavad objektiivsed kaalutlused tahtmise kasuks, siis nad annavad kaalutlused, mis kehtivad mis tahes mõistusega olendi jaoks. Nii et objektiivsus on siin kehtivus mis tahes mõistusega olendi jaoks ühise ratsionaalsuse tõttu. "Hea" mõiste analüüsi meil veel pole, aga me teame, mis laadi omadused asjal peavad olema, et ta oleks hea. "Praktilise mõistuse kriitikas" ütleb Kant, et hüve on ihavõime paratamatu objekt mõistuse printsiibi järgi. Lihtsamalt öeldes, headus on omadus olla ratsionaalse tahte paratamatu objekt. Tahte objekt on see, mida tahetakse, kõige vahetumalt tahe. Hea ja halb käivad siis Kanti järgi rangelt võttes tegude kohta, mitte tunde kohta, ning absoluutselt hea või halb saab olla ainult teguviis, tahte maksiim, ning järelikult tegev inimene ise kui hea või halb inimene. Nii et olla hea selles mõttes, milles hea tahe on hea, tähendab olla mõistuspärase tahte paratamatu objekt. Et hea on see, mis on mõistuspärase tahte jaoks paratamatu, siis see on see, mida kõik mõistuspärased tahted tahavad. Tuleb välja, et headus on omadus olla ratsionaalse tahte paratamatu objekt selle tõttu, et omatakse teisi omadusi, mis annavad tahtmiseks küllaldased universaalselt kehtivad kaalutlused.