cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jakob Friedrich von Abel
Schilleri õpetaja
pisi|Jakob Friedrich von Abel. Kaasaegne tušisiluett Württembergi maaisand Karl Eugen oli 1770. aastal asutanud Solitudes eliidile mõeldud õppeasutuse (1781. aastast Hohe Karlschule) ning otsis 1772 Tübingenis isiklikult sinna professoreid. Kui talle öeldi, et Abel ei ole kandidaatide seas, sest ta on liiga lühikest kasvu, teatas hertsog, et ta ei mõõda oma professorite kõlblikkust küünraga. Nõnda sai Abel 1772. aastal 21-aastaselt filosoofiaprofessoriks, kes õpetas filosoofiat, psühholoogiat ja moraali. 1786. aastal sai Abel 1775 Stuttgarti üle viidud õppeasutuse prorektoriks (rektor oli hertsog ise). Abelist sai väga armastatud õpetaja, sest ta kasutas maieutikat: ta mässis oma õpilasi vaidlusküsimustesse, et edendada nende iseseisvat mõtlemist ja otsustamist.
Hentai
Hentai võib eksisteerida erinevates meediumites, sealhulgas kunstiteostes.
Jakob Friedrich von Abel
Schilleri õpetaja
Peale selle rõhutas Abel oma õpilasele tahtevabaduse tähtsust inimesele:
Hentai
Laiemas mõttes võidakse hentai all mõista mis tahes pornograafilist animafilmi.
Algne termin ei kirjelda pornograafia alamžanri, vaid pigem ebanormaalset seksuaalset iha või tegu (perverssus).
Jakob Friedrich von Abel
Schilleri õpetaja
Vabaduse ja enesemääramise idee esineb Schilleri järgnevas loomingus ikka ja jälle. Ka Abeli arusaamast, et voorus on inimese kõigi jõudude edenev areng täiuslikkusele, on Schilleri eluaegne veendumus. Abelilt sai Schiller muu hulgas "Röövlite", "Fiesco" ja "Salakavaluse ja armastuse" idee.
Bint Jubayl
Bint Jubayl on asula Liibanoni lõunaosas An-Nabaţīyah' kubernerkonnas piiril Iisraeliga.
Jakob Friedrich von Abel
Schilleri õpetaja
Abel, kes pooldas tüdrukute ja naiste laiahaardelist haridust, läks pärast Gottfried Ploucquet' surma omal tahtel 1790 praktilise filosoofia ja retoorika (loogika, metafüüsika, retoorika ja poeetika) korraliseks professoriks Tübingeni ülikooli. Aastal 1792 sai temast ka Württembergi lõunaosa ladina koolide pedagogiarh. Ta püüdis edutult tuua Tübingeni professoriks vahepeal Weimarisse elama asunud Schillerit.
Kiriklikud ametid
Aastal 1811 loobus Abel tegevusest ülikoolis ning võttis enda peale kiriklikud ametid: temast sai Schöntali seminari eestseisja ning Öhringeni prelaat ja superintendent. Aastal 1812 sai ta isikliku aadliseisuse ning 1815. aastast oli ta Würtembergi maaseisuste Saadikutekoja liige. 10. jaanuaril 1820 uuendati tema suguvõsa aadliseisust, mis olevat olnud saadud 1634. Ta sai 1823. aastal, 72-aastaselt, Urachi superintendendiks ja veel 1823. aastal, pärast ametite reorganiseerimist, Reutlingeni kindralsuperintendendiks. Mõlemas ametis resideeris ta Stuttgardis.
Nime Pythagoras Abderitis all oli Abel illuminaatide ordu liige.
Perekond
Abel abiellus 1786 Schorndorfi linnakirjutaja tütre Luise Schmidiga. Aastal 1810 abiellus ta Stuttgardi stiftijutlustaja tütre Friederike Beate Riegeriga. Tal oli poeg Karl Gustav von Abel (ülemtribunali prokuraator ja kunstikoguja) ning pojapojad, ajaloolased Otto Abel ja Sigurd Abel.
Surm ja mälestuse jäädvustamine
Abel suri Schorndorfis, kus ta oli tütrel külas.
Tema sünnilinnas Vaihingen an der Erzis on tema auks nimetatud kahest gümnaasiumist vanem (Friedrich Abeli gümnaasium, mis on ladina koolist välja kasvanud) ja üks tänav. Teda kujutab raekoja saali üks piltakendest.
Filosoofia
Filosoofina otsis Abel tasakaalu valgustusfilosoofia ideede ja kogemushingeteaduse vahel. Kogemushingeteaduse põhiidee, et "kõik hinge jõud ning kõik ideed ja ideede liigid sõltuvad kehast," oli juhtiv tema kirjutises "Über die Quellen der menschlichen Vorstellungen" ("Inimese ettekujutuste allikatest"), mis arendas edasi tema peateose "Einleitung in die Seelenlehre" ("Sissejuhatus psühholoogiasse") keskseid aspekte; seal ja järgnevates töödes püüdis Abel tõestada hinge lihtsust ja hinge surematust.
Erinevalt Immanuel Kantist oli Abel seisukohal, et aeg ja ruum ei ole aprioorsed, vaid on inimese produktid, mis põhinevad empiirilistel andmetel.
Algul oli Abeli õpetus eklektiline, hiljem püüdis ta kooskõlastada oma õpetuse aluseid Kanti õpetusega.
Kirjanduslik looming
Abel avaldas 1778 anonüümse romaani "Beyträge zur Geschichte der Liebe aus einer Sammlung von Briefen", tormi ja tungi romaani "Noore Wertheri kannatuste" kiiluvees. Jutustustekogu "Sammlung und Erklärung merkwürdiger Erscheinungen aus dem menschlichen Leben" sisaldab teises köites Friedrich Schwahni loo, mis oli eeskujuks Schilleri jutustusele "Verbrecher aus verlorener Ehre". Abeli isa oli Vaihingeni Amtmann 'ina Schwahni ise kinni võtnud ning juhatanud temavastast protsessi.
Abel kirjutas ka tormi ja tungi stiilis luuletusi, näiteks arvatavasti "Fluch eines Eifersüchtigen" ja "An Fanny", mis trükiti anonüümsetena ära Schilleri välja antud antoloogias "Anthologie auf das Jahr 1782".
Tsitaat
Schiller Abelile, 3. aprill 1795: "Et ma Teie ja Teie sõprade südamlikku vaevanägemist minu pärast kõige tänulikuma südamega austan ja jään igaveseks austama, seda ei tohi ma Teile üldse kinnitadagi. Võtke veel kord vastu minu siiraim tänu selle eest".
Teosed
pisi|Jakob Friedrich von Abel. "Rede über das Genie". Hertsogliku Sõjaväeakadeemia 6. aastapäeva aruande tiitelleht (1776). Selles väljaandes leidub ka professor Abeli kõne tekst
Nugisäga
pisi|Kandiru Nugisäga (Vandellia) on kalade perekond sugukonnast Trichomycteridae sägaliste seltsis.
Perekonda kuuluvad liigid on hematofaagsed parasiidid. Nad on levinud Lõuna-Ameerika jõgedes.
St. Gallen (täpsustus)
Iirlasest pühaku Galluse (Gall, Gallen) järgi on nimetatud mitmeid kohti:
Vorsti (Väike-Maarja)
Vorsti (kohakääne Vorstisse ) on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Fridtjof Nansen
Fridtjof Nansen (10. oktoober 1861 Store Frøen Christiania (Oslo) lähedal – 13. mai 1930 Lysaker Oslo lähedal) oli Norra teadlane, riigimees ning maadeavastaja.
Vorsti (Väike-Maarja)
Lähimad külad on kirdes Liivaküla, kagus Nõmme, lõunas Padaküla ja läänes Raigu. Muudest kohtadest asuvad lähedal Ilmandu loodes, Sootaguse põhjas ja Aruküla kagus.
Fridtjof Nansen
Teadlane ja maadeavastaja
Nansen õppis Kristiania (Oslo) ülikoolis zooloogiat. Ta uskus, et valitud erialal on tal parimad võimalused välitingimustes töötamiseks. Hiljem on ta oma otsust siiski kahetsenud ning arvanud, et õigem valik oleks olnud füüsika ja matemaatika, mis oleksid andnud talle paremad võimalused spetsialiseeruda okeanograafia alal. 1888. aastal sai Nansen doktorikraadi.
Vorsti (Väike-Maarja)
Külanimi pärineb isikunimest. Küla esmamainiti 1711, kui Vao mõisas elasid Worsty Hans ja Worsty Matz, ühtlasi oli mõisas veski nimega Mühle zu Worst. 1712 mainiti Vao mõisa kõrvalmõisa nimega Worstimois. 1725 ja 1726 elas Vao mõisas Risu külas Worsti Jürri, Sootaguse külas Worsti Hans ja Worsti Matz ning hajataludes Worssti Mart ja metsavaht Worsti Rein.
Fridtjof Nansen
Teadlane ja maadeavastaja
Esimese ekspeditsiooni tegi ta 1882. aastal Norra küttimislaeva Viking pardal. Nanseni ülesanne oli koguda infot mereloomade ja jääolude kohta. Väidetavalt sellel ekspeditsioonil tuli Nansen mõttele, et ajupuit, mille ta leidis Gröönimaa lähedalt ajujäält, on pärit Siberist ning Gröönimaa lähedale triivinud koos jääga üle põhjapooluse või selle lähedalt.
Idavere
Idavere on küla Lääne-Virumaal Haljala vallas.
Fridtjof Nansen
Teadlane ja maadeavastaja
Kuulsaks sai Nansen kahe polaarekspeditsiooniga. 1888–1889 ületas ta esimese inimesena suuskadel Gröönimaa mandriliustiku. Nansen ei alustanud retke mitte asustatud läänerannikult, vaid elaniketa idarannikult – seda selleks, et lõigata ära taganemistee. See reis tegi temast Norra rahvuskangelase.
Nanseni teine polaarekspeditsioon kestis 1893–1896 laeval Fram. Ekspeditsiooni eesmärk oli kontrollida Põhja-Jäämere ajujää triivi ideed. Selleks purjetas Nansen piki Venemaa põhjarannikut nii kaugele itta, kui jääolud võimaldasid. Severnaja Zemlja lähedal vaierdas ta Frami jääpankade külge. Selgus, et jää liigub tõepoolest Põhja-Jäämeres üldiselt idast läände. Fram väljus jääst 1896. aasta kevadel. Triiv ei kulgenud siiski üle põhjapooluse, nagu Nansen oli lootnud, vaid sellest lõuna poolt. Sellepärast üritas Nansen koos Hjalmar Johanseniga jõuda poolusele suuskadel ja koerte abiga. Poolusele nad ei jõudnud, kuid käisid ära kaugemal põhjas kui ükski inimene enne neid, jõudes põhjalaiusele 86° 14'. Et tagasiteed triivivale laevale oli võimatu leida, liikusid nad lõunasse Franz Josephi maa suunas. Seal olid nad sunnitud talvituma, toitudes jääkarudest ja morskadest. Tagasi Norrasse jõudsid nad järgmisel kevadel Briti ekspeditsiooni abiga. Nädal pärast nende saabumist jõudis Norrasse tagasi ka Fram. Norra rahvas võttis Nanseni ja ta meeskonnakaaslased vastu ekstaatilise vaimustusega.
Aastatel 1887–1908 oli Nansen Oslo ülikooli zooloogiaprofessor ja aastatel 1908–1930 okeanograafiaprofessor.
Riigimees ja humanist
1906–1908 oli ta Norra saadik Suurbritannias. Nansen oli esimene Norra esindaja 1920 asutatud Rahvasteliidus. Seal tegeles ta sõjavangide vahetamise küsimustega ja 1921. aasta Volgamaa näljahäda leevendamisega.
Vorsti (Väike-Maarja)
1774 müüdi Vorsti kõrvalmõis Vao mõisalt Kiltsi mõisale. Seejärel sai mõis endale uue saksakeelse nime Sternhof, mis tähendab tähemõisa. Seda nimekuju esmamainiti 1778. 1792 mainiti kõrvalmõisa nimega Worstemois oder Sternhoff ja 1796 kujul Sternhof, Wosti-M.. Mõis asus Väike-Maarja kihelkonnas.
1977 liideti Vorsti külaga Sootaguse küla, mida esmamainiti 1796 kujul Sootak.
Pärandkultuuri objektid
Kiltsi–Padaküla tee (660:KAT:002) on tee pikkusega 4790 m, mille ääres võib näha kiviaedu, tarasid, vanemaid metsa piirsihte, vanu kvartali- ja eraldusposte.
Spordialade loend
Siin on loetletud spordialasid, distsipliine ja kergejõustiku võistlusalasid.
A
Aeroobika – Aerutamine – Aikidō – Airsoft – Ajalooline mõõgavõitlus – Akrobaatika – Allveeorienteerumine – Allveesport – Allveeujumine – Alpinism – Ameerika jalgpall – Ammulaskmine – Antiikne kettaheide – Austraalia jalgpall – Autokross – Automudelisport – Autosport – Avaveeujumine
B
Batuudihüpped – Bobisõit – Boccia – Bocce – Brasiilia jūjutsu – Bridž
C
Capoeira – Curling
D
Diaulos – Doomino – Dragracing – Drifting
E
ekiden – elektrooniline sport
F
Fitness
G
Gaeli jalgpall – Glima – Go – Golf
H
Hiina male – Hoota kaugushüpe – Hoota kolmikhüpe – Hurling
I
Iaido – Iluuisutamine – Iluvõimlemine – Indiaca – Invasport
J
Jahilaskmine – Jahipraktiline laskmine – Jalggolf – Jalgpall – Jalgrattasport – Jetisport – Jeu de paume – jooks – Judo – Jūjutsu – Jõutõstmine – Jäähoki – Jääkeegel – Jääkriket – Jääpall – Jääpurjetamine
K
Kabe – Kahevõistlus – Kahvpall – Kaljuronimine – Karate – Kardisport – Kaugushüpe – Kaugusvettehüpe – Keegel – Kelgutamine – Kendo – Kepiga vehklemine – Kepikõnd – Kergejõustik – Kettagolf – Kettaheide – Kiiking – Kiiruisutamine – Kikkpoks – Kolmikhüpe – Korfball – Koroona – Korvpall – Kreeka-Rooma maadlus – Kriket – Kroket – Krossijooks – Kujundujumine – Kulturism – Kung fu – Kurn – Kuulitõuge – Kõrgushüpe – Käimine – Kärestikuslaalom – Käsipall – Kätelkõnd – Köieronimine – Köievedu – Kümnevõistlus – Kyūdō
L
Laevamudelisport – Laptuu – Laskesport – Laskesuusatamine – Lauatennis – Lennumudelisport – Lennusport – Lestaujumine – Lohesurf – Lumelauasõit – Lühirajauisutamine
M
Maadlus – Maahoki – Madruste 100 m vabaujumine – Male – Malepoks – Maraton – Matkamine – Meeste rühmvõimlemine – Mereaerutamine – Moodne viievõistlus – Mootorpaadisõit – Mootorrattasport – Motosport – Muay Thai – Murdmaasuusatamine – Mõõgavõitlus – Mäesuusatamine
N
Naisekandmine – Netball
O
Odavise – Orienteerumine – Orienteerumisjooks
P
Pankraation – Pehmepall – Pelota – Pentatlon – Pesapall – Petank – Piljard – Pokker – Poks – Polo – Poolmaraton – Prantsuse poks – Purilend – Purjetamine – Põhja suusaalad
R
Rackets – Ragbi – Rahvastepall – Rallikross – Rannajalgpall – Rannavõrkpall – Raskusheide – Ratsasport – Rattaorienteerumine – Reketlon – Rendžu – Riistvõimlemine – Ringrajavõidusõit – Rogain – Rogue – Roque – Rulasõit – Rullhoki – Rullpall – Rulluisuhoki – Rulluisutamine – Rusikavõitlus
Äntu
Äntu on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Spordialade loend
S
Saalihoki – Saalijalgpall – Sambo – Sangpommi tõstmine – Savate – Seiklussport – Seitsmevõistlus – Seliliujumine – Skeleton – Skimboarding – Slaalom – Snuuker – Sportlik vabavõitlus – Squash – Sulgpall – Sumo – Suundorienteerumine – Suurslaalom – Suurslaalom (lumelaud) – Suusahüpped – Suusasport – Sõudespinning – Sõudmine - Sünkroonuisutamine
Äntu
14. märtsil 2013 läks osa küla territooriumist taastatud Sandimetsa küla koosseisu.
Essu
Essu on küla Lääne-Virumaal Haljala vallas.
Spordialade loend
T
Taekwondo – Taijiquan – Takistusujumine – Teivashüpe – Tennis – Traavisport – Trekisõit – Triatlon – Tunnijooks – Turniiribridž – Tõkkejooks – Tõstmine – Tänavahoki – Tänavakorvpall – Täpsusorienteerumine
Äntu
Mõisa pargist saab alguse Nõmme jõgi. Külas asuvad Äntu järved. Suurim järv on Järaniku järv ehk Äntu tehisjärv.
Kandle
Kandle on küla Lääne-Virumaal Haljala vallas.
Äntu
Külas tegutseb Äntu kalakasvatus. Alates 2008. aastast elab seal kalakasvatuses ka hüljes.
Spordialade loend
U
Uisutamine – Ujumine – Ultimate
V
Vabamaadlus – Valikorienteerumine – Vasaraheide – Veelauasõit – Veemootorisport – Veemoto – Veepall – Veesuusatamine – Vehklemine – Veteranide ja seenioride sport – Vettehüpped – Vibusport – Vigursuusatamine – Viievõistlus (kergejõustik) – Vokisõit – Voltižeerimine – Võimlejate kolmevõistlus – Võimlejate viievõistlus – Võimlemine – Võistlustants – Võrkpall – Värvikuulimäng
W
Wushu
Y
Yağlı güreş
Essu
Külast on leitud umbes 9. sajandist pärinev aardeleid (Essu aardeleid).
1972. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis
1972. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis
1972. aasta EM peeti sama süsteemi järgi mis eelnevgi ning finaalturniir viidi läbi Belgias. Poolfinaalidest said edasi Nõukogude Liit, kes alistas 1:0 Ungari ning Saksamaa LV, kes mängis üle Belgia meeskonna 2:1. Ühepoolselt kulgenud finaali võitis Saksamaa LV, 3:0, kaks tabamust jäi kuulsa edurivimehe Gerd Mülleri arvele. Ühtekokku lõi Müller turniiril 11 väravat. Kaks aastat hiljem tuli sama meeskond ka maailmameistriks.
Beitbridge
Linn on nime saanud teemandimagnaadi Alfred Beiti järgi nimetatud Beiti silla järgi, mis asub 1 km kaugusel linnast ja viib üle Limpopo Lõuna-Aafrika Vabariiki.
pisi|tühi|Beitbridge'i piiripunkt
Rudolf Allabert
Rudolf Allabert (3. september 1939 Gattšina – 10. märts 2011 Tallinn ) oli eesti lavastaja, teatrinäitleja ja pedagoog.
Rudolf Allabert lõpetas 1957. aastal Rakvere I Keskkooli, aastatel 1957–1959 õppis Rakvere Teatri õppestuudios. Seejärel oli Rakvere Teatri näitleja. Aastatel 1961–1965 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedris, mille lõpetas II lennus. Tema juhendajad olid Voldemar Panso ja Vello Rummo.
Ta oli lavakunstikateedri II lennu lõpetajana 1965. aastal üks Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri asutajaid, töötas seal näitleja ja lavastajana kuni 1993. aastani. Aastatel 1986–1992 oli ta Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri kunstiline juht.
Allaberdi tuntumad lavastused olid Astrid Lindgreni "Karlsson tembutab jälle" (1972), Mark Twaini "Tom Sawyeri seiklused" (1974), Yves Jamiaque'i "Härra Amilcar" (1983), James Goldmani "Lõvi talvel" (1985) ja David Pownalli "Meistriklass" (1988). Mälestusväärseteks on peetud tema rolle Kalju Komissarovi lavastustes "Protsess" (1975), "Veri mullal" (1976) ja "Prokurör" (1978) ning Mati Undi lavastuses "Ma armastasin sakslast" (1980).
Aastatel 1977–2001 oli ta Tallinna Pedagoogikaülikooli kultuurhariduse õppetooli õppejõud (aastast 1986 dotsent).
Ta on mänginud enam kui 30 filmis, teleseriaalides ja kuuldemängudes. Samuti on ta kirjutanud dramatiseeringuid. Temast on Urmas Vadi näidend "Rudolf Allaberdi testament" (2012).
Isiklikku
Ta oli alates 1960. aastast abielus näitleja ja rekvisiitor Illi Allaberdiga.
Gorgod
thumb|right|[[Michelangelo Caravaggio maal]] thumb|right|[[Benvenuto Cellini skulptuur Firenzes Perseusest Medusa peaga]] Gorgod olid vanakreeka mütoloogias koletised, Phorkyse ja Keto tütred Euryale, Sthenno ja Medusa. Kaks esimest neist olid surematud, ainult Medusa oli surelik. Nad elasid Okeanose taga kaugel läänes.
Gorgode tunnusteks peeti lõustaks virildunud näojooni, madusid juuste asemel ja õudset möirgamist. Igaüks, kes neid vaatas, muutus otsekohe kiviks. Kunstnikud kujutasid neid sageli, keel suust väljas.
Perseus lubas Polydektesele tuua Medusa pea. Jumalate abiga ta seda suutiski. Hermes andis talle erilise mõõga, millega oli võimalik Medusa nahka läbi raiuda, Athena kilbi, mis peegeldas nagu peegel. Hüperborealased andsid Perseusele tiivulised sandaalid nagu Hermesel, koti, mis iga asja jaoks paraja suurusega oli, ja nähtamatuks tegeva mütsi, et gorgod ei näeks Perseust taga ajada. Gorgode peegelpildi vaatamine kiviks ei muutnud; niisiis jälgis Perseus gorgosid kilbi kaudu. Athena näitas, milline kolmest gorgost on Medusa, ja juhtis Perseuse kätt löögi ajal. Tasuks võttis Athena hiljem Medusa pea ja kilbi tagasi ja kinnitas Medusa pea amuletiks oma aigisele.
Medusa peata kehast kargas välja Pegasos.
Perseuse ainus tütar kandis nime Gorgophone ehk 'gorgohäälne'.
Odysseus kohtas Medusat oma reisil allmaailma: nagu teised surelikud, läks Medusagi pärast surma manalasse. Allmaailmas ei muutnud Medusa nägemine kedagi kiviks.
Gorgod kunstis
Gorgosid, eriti Medusat kujutati juba antiikajal reljeefidel ja seinamaalidel, sealhulgas Pompejis. Neid kujutati ustel, seintel, müntidel, kilpidel, rinnaplaatidel ja hauakividel ohutistena, kaitseks kurja vastu ja vaenlaste hirmutamiseks. Gorgo pea kujutist nimetatakse gorgoneioniks.
Koivisto
Koivisto on soome perekonnanimi.
Russian Roulette (Rihanna)
"Russian Roulette" on laulja Rihanna laul. Laulu on kirjutanud Ne-Yo ja Rihanna ning produtseerinud Ne-Yo ja Chuck Harmony. Laul on esimene singel Rihanna peagi ilmuvalt neljandalt stuudioalbumilt "Rated R". Selle esmaesitlus raadios oli 20. oktoobril 2009.
Ajalugu
14. oktoobril postitas Rihanna oma ametlikule kodulehele fraasi "The Wait Is Ova. Nov 23 09". See viis paljudele spekulatsioonidele selle kohta, kas ta annab sel kuupäeval uue albumi välja ja kas see on albumi pealkiri. 16. oktoobril 2009 pandi leheküljele ametlik loenditaimer uue singli väljaandmise ootuses. 20. oktoobril avaldati Rihanna ametlikul kodulehel "Russian Roulette'i" täispikkuses versioon.
Rihanna esitas loo 22. novembril 2009 Ameerika Muusikaauhindade galal.
Muusikavideo
Video režissöör on Anthony Mandler. . Video esmaesitlus oli 13. novembril 2009.
Tullgarni loss
thumb|Tullgarni loss eestvaates
Tullgarni palee (rootsi keeles Tullgarns slott) on Rootsi kuninglik suveresidents, mis asub Södertälje vallas Stockholmist lõunas Trosa saarestikus Häggnäsvikeni lahe kaldal. 1720. aastal ehitatud palee sisekujundust peetakse parimaks Rootsis.
1719. aastal lammutati senine renessanssloss ning arhitekt Joseph Gabriel Destain projekteeris praeguse palee, mis valmis 1720. aastal. Merele avatud aed valmis 1820ndail ja selle loomisel võeti eeskujuks Stockholmi kuningalossi taga olev aed.
1772. aastal läks palee kuningakoja omandusse ning see anti hertsog Fredrik Adolfile, kuningas Gustav III noorimale vennale. Tema ajal uuendati paleed uusklassitsistlikus stiilis, hoone tiibadele ehitati teine korrus ning kogu lossile pandi peale Itaalia stiilis madal katus. Sisekujundate hulgas olid näiteks Louis Masreliez, Jean Baptiste Masreliez, Per Ljung ja Ernst Philip Thoman. Fredrik Adolfi ajal tehtud sisekujundus on suures osas püsinud puutumatuna tänini.
thumb|Tullgarni loss tagantvaates
1881. aastal läks palee Gustav V (tollal kroonprints) ja kuninganna Victoria omandusse, kes koos tegid palees mitmeid muudatusi. Peahoone muudeti õdusaks suvekoduks ning sisekujundusse lisati Hollandi-elemente (Victoria päritolumaa järgi).
Kisuvere
Kisuvere on küla Lääne-Virumaal Haljala vallas.
Külas asuvad kaitse alla võetud Kisuvere allikad.
Xenophanes
Xenophanes (Ξενοφάνης, 570-480 eKr) oli Vana-Kreeka filosoof, poeet, ja ühiskonna ning religiooni kritiseerija.
Elu
Xenophanes oli pärit Kolofonist, Jooniast. Ta filosofeeris erinevates Vahemerepiirkondades, eriti lõuna-Itaalia ja Sitsiilia Kreeka kolooniates, liikudes ühest linnast teise. Ta olevat olnud Archelaose õpilane ning Parmenidese õpetaja. Varem arvati ka et ta oli ka Elea Zenoni, Parmenidese kolleegi õpetaja ning seega ka lähedane Elea koolkonnale. Tänapäeval seda aga tõeks enam ei peata.
Filosoofia
Xenophanese filosoofiast teame eelkõige tema luule kaudu, mida on aga säilinud ainult hilisemate kreeka autorite kirjanduslikes laenudes. Oma luules ta kritiseerib ja heidab nalja paljude kaasaegsete nähtuste ja ideede üle, nagu näiteks kreeka mütoloogia inimesekujuliste jumalate üle, ning pilab ka kreeklaste suurt austust sportlaste vastu.
Xenophanes hülgas, nagu ka Herakleitos, usu jumalatesse ning sellesse, et jumalad on inimesesarnased. Ta ütles, et Homeros teenis raha sellega, et valetas jumalate ja nende omaduste kohta. Inimese-sarnaste jumalate kohta ütles ta:
Selle asemel rääkis Xenophanes ühest jumalast, kes on abstraktne, universaalne, muutumatu, liikumatu ja ka alati ning kõikjal kohalolev. See jumal ei olnud inimesekujuline ega tal ei olnud ka mingeid inimlikke iseloomuomadusi ega nõrkusi. Jumal oli piirideta. Xenophanese mõtlemist peetakse panteistlikuks, ka peetakse teda esimeseks monoteistiks lääne filosoofia ajaloos.
Xenophanes kirjutas ka, et poeedid peaksid rääkima jumalatest ainult selliseid lugusid, mida saab ka ühiskondlikult rakendada. Hiljem võttis Platon sellesama idee omaks. Xenophanes uuris ka fossiile, ning jõudis nende põhjal järeldusele, et kunagi kattis vesi kogu maapinda. Tema epistemoloogiline arusaam oli, et on olemas absoluutne tõde, aga inimesed surelikena ei ole võimelised seda mõistma. Seetõttu saavad inimesed toetuda vaid hüpoteesidele. Võime käituda, nagu teame tõde, aga peame teadvustama endale, et on väga ebatõenäoline, et see, mida me teame, on ka tegelikult tõde. Selle idee võttis hiljem omaks Karl Popper ning see on ka kriitilise ratsionalismi alus.
Lõuna-Kaukaasia
thumb|280px|Taga-Kaukaasia Lõuna-Kaukaasia ehk Taga-Kaukaasia on piirkond Suur-Kaukasuse mäestikust lõunas, mis hõlmab Gruusiat, Armeeniat ja Aserbaidžaani. Oli suurema osa 19.–20. sajandist Venemaa (ja Nõukogude Liidu) võimu all.
Suur-Kaukasusest põhja poole jääv Kaukaasia osa kannab nime Põhja-Kaukaasia (ka Ees-Kaukaasia).
Pinnamood
Taga-Kaukaasia lääneosas asuvad Kolhethi madalik ja Surami ehk Lihhi ahelik, idaosas Kura-Araksi madalik ning lõunasse jääb Väike-Kaukasus ja Armeenia mägismaa kirdeosa.
Taga-Kaukaasia Komissariaat
Taga-Kaukaasia Komissariaadi moodustasid novembris 1917 Gruusia esseerid ja menševikud, Armeenia dašnakid ning Aserbaidžaani mussavatistid.
Komissariaadi esimees oli 28. novembrist 1917 kuni 26. märtsini 1918 Е. P. Gegetškori.
Taga-Kaukaasia Seim
23. veebruar 1918 avatakse Thbilisis Taga-Kaukaasia Seim. Selle esimees oli 8. juunini 1918 Nikoloz Tšheidze.
Taga-Kaukaasia Demokraatlik Föderatiivne Vabariik
President oli Nikoloz Tšheidze.
Vabariik lagunes, kui Gruusia ja tema järel ka Aserbaidžaan ja Armeenia kuulutasid end iseseisvaks.
Taga-Kaukaasia Föderatsioon
Taga-Kaukaasia Föderatsiooni kohta (1922–1936 Nõukogude Liidus) vaata artiklit Taga-Kaukaasia SFNV.
Jalg
Enamasti on jalg pikergune ning jala alumise otsa kuju aitab keharaskust laiemalt jaotada. Selgroogsetel ühendub jalg kerega puusaliigese abil. Enamikul loomadest on paarisarv jalgu, kuid tigudel on jalgu üksainus ja paljudel, näiteks ainuraksetel ja vaaladel, pole üldse jalgu.
Paljudel loomarühmadel on jalgade arv tähtis eristustunnus. Näiteks tetrapoodide ülemklass on saanud nime sellest, et enamasti on sellesse kuuluvatel loomadel 4 jalga. Putukatel on 6 jalga, ämblikulaadsetel 8. Kahelõpuseste alamklass jagatakse kaheksahaarmeliste ja kümnehaarmeliste seltsi.
Juhtub, et loomarühma nimes on mainitud teistsugune jalgade arv ,kui sellesse kuuluvatel loomadel tavaliselt on. Sajajalgsetel võib olla vähem kui 20 või rohkem kui 300 jalga, kõige tuntumatel sajajalgsetel skolopendritel on 42–46 jalga. Tuhatjalgsetel on alati vähem kui 1000 jalga, ehkki neil võib olla jalgu kuni 750.
Imetajad on üldiselt nelja jalaga. Kuid nende hulka kuuluv inimene loetakse kahejalgseks. Inimese eellastel olnud esijalad on muundunud käteks, mida teistel imetajatel üldiselt ei esine. Käed on kohastunud objektide haaramiseks ja hoidmiseks ning väga täpseteks liigutusteks ega toimi kulgemiselundina.
Lindude ja nahkhiirte esijalad on moondunud tiibadeks. Sellistena on need säilitanud esialgse kulgemiselundi otstarbe, ehkki nad on kohastunud kulgema mitte maad mööda nagu tetrapoodid enamasti, vaid läbi õhu.
Inimese jalad on alajäsemed.
Kõldu
Kõldu on küla Lääne-Virumaal Haljala vallas.
Kavastu (Haljala)
pisi|Kavastu mõisa tuuleveski varemed.
Kavastu on küla Lääne-Virumaal Haljala vallas.
Alulinn
Alulinn (allikates ka Alolinn) oli kunagine linnus, mille ase on Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas soosaarel Aa küla territooriumil Aa mõisa südamest umbes 1,75 km kagu pool, Tallinna–Narva maanteest umbes 600 m lõuna pool.
See oli soolinnus Askälä ja Alutaguse kihelkonna piiril. Tegemist on Virumaa kõige idapoolsema teadaoleva muinaslinnusega.
Vana pärimuse kohaselt olevat Alulinna ehitanud keegi nõid eluasemeks vanema tütrele, kelle ta oli röövinud.
Alutaguse nimi arvatakse tulenevast Alulinna nimest.
Aastal 1838 kirjeldas Alulinna Friedrich Reinhold Kreutzwald. "Kalevipoja" 15. loos seostas ta Alulinna tuuslariga.
Kirjeldus
Soosaar on madal ja piklik. Alulinn asetseb selle kirdeosas. Linnusekoht on piiratud madala (1–1,2 m) valdavalt paekiviplaatidest müüriga (ringvalli jäänustega). Valli laius oli jalamil 7–8 m.
Linnuseaseme pikkus edela-kirde suunas on 130 või 139 m ja laius 35–40 m (kuni 72 m). Linnuse ala oli ovaalse kujuga ning selle pindala oli umbes 4500 ruutmeetrit.
Linnuse vanus pole teada.
Kreutzwaldi kirjeldus
Kreutzwald esitas ajakirjas Inland (1838, nr 36, veerg 583) järgmise kirjelduse (tõlge saksa keelest):
"Alulinn, mälestis Eesti esiajast
Aa mõisa piirialal, Lüganuse kihelkonnas Alutagusel, umbes kolme versta kaugusel mererannast ja ühe versta kaugusel Peterburi maanteest, on väike soo, mille sambla ja mõne kääbuskuusega kaetud, rändaja astumise all sügavale sisse vajuv pind keskpaiga poole pisut kõrgeneb ning paistab taimkatte suurema mitmekesisusega ühtlasi viitavat pinnase muutunud iseloomule. See kõrgendik on – kummaline küll – jäänused igivanast linnusest, mis moodustab pikliku nelinurga pikkusega 70 sülda, laiusega 35 sülda ja kõrgusega 3–4 jalga. Müür ise, mida kõikjal katab muru ja kohati põõsad, sarnaneb esmapilgul pigem künkataolise kõrgendiku kui inimeste kätetööga; kui aga seda täpsemalt uurida, saab nähtavaks korrapärane konstruktsioon paest, graniidist ja samblast – asjaolu, mis tõestab, et varemed pärinevad selle maa põliselanikelt, sest sakslased kasutasid oma ehitistes teatavasti mörti. Kui võrrelda varemete asukohta (vana kaardi järgi täpselt Virumaa ja Alutaguse vaheline piir) tema nimega, mis rahvasuus tänini elab: Alolinn, siis ilmneb, et nähtavasti andis see koht nime Alutaguse maakonnale (eesti keeles Alotagusemaa 'Alo tagune maa'). – Selle koha päritolu ja tähenduse kohta ei ole muistendites midagi ajaloolist säilinud. Ainsal selle kohta teada oleval müüdil on luuleline iseloom, sest ta laseb Alulinna ehitada suurel võluril röövitud tüdruku, pealiku tütre kindlalt kaitstud elukohaks. Milline isamaa ajaloo sõber oskab selle vana mälestise kohta rohkem teateid anda?"
Ohvrikoht
Alulinna lähedal soos oli ohvrikoht, kust 1869. aastal leiti rauast esemeid: 50 odaotsa, üle 20 sirbi, õõskirveid, silmaga kirveid, mõõkade tükke ja muud (kokku üle 90 eseme). Leiud pärinevad põhiliselt vanemast rauaajast (aastatuhandevahetusest ja ka hilisemast ajast).
Kose–Jägala maantee
pisi|350px|Talvine [[Kehra linn vaadatuna Kose–Jägala maanteelt]] pisi|Maantee Kose piiril
Kose–Jägala maantee (registrinumbriga 12) on üks Eesti tugimaanteedest. See saab alguse Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee kolmekümne kaheksandal kilomeetril Kuivajõe külas. Tee pikkus on 36,1 km. Tee lõpeb Jägala–Käravete maantee seitsmendal kilomeetril Partsaare ja Jägala küla piiril.
Sillad Kose–Jägala maanteel
Sildade nimistu pärineb Maa-ameti andmebaasist
Kukeseene kuulamise kunst
"Kukeseene kuulamise kunst: läänemeresoome elutunnet otsimas" on eesti kirjaniku ja semiootiku Valdur Mikita 2017 ilmunud raamat.
Raamatu tutvustus: Läänemeresoome elutunne on otsekui kauge ja salapärane saar tänapäeva maailmas, omamoodi vastupanuliikumine kõigele sellele, mille poole nügib inimest kaasaegne elu. On üks suur küsimus, millele otsime vastust: kas sellel saarel on varjul minevik või hoopis tulevik? Kas eestlased on veel hingelt läänemeresoomlased?
Läänemeresoome elutunnet kehastab oivaliselt kukeseen. Kukeseen on üks neid salapäraseid seeni, mida ei ole siiani õnnestunud kultiveerida. Ta kasvab üksnes vabas looduses. See isepäine seen on keeldunud metsast välja tulemast, kuigi enam kui sada aastat on püütud talle selgeks teha, et elu põllul on palju parem kui elu metsas. Mõnda natuuri lihtsalt ei õnnestu tsiviliseerida, putkesta palju tahad.
Toomas Kallaste
Toomas Kallaste (sündinud 27. jaanuaril 1971) on endine eesti jalgpallur (kaitsja).
Koondisekarjäär
Koondisedebüüdi tegi Kallaste 3. juunil 1992 sõpruskohtumises Sloveenia vastu. Ta viibis platsil kõik 90 minutit. See oli koondise esimene kohtumine pärast taasiseseisvumist. Sama mänguga debüteerisid veel Mart Poom, Meelis Lindmaa, Urmas Kaljend, Urmas Hepner, Igor Prins, Risto Kallaste, Martin Reim, Indro Olumets, Sergei Ratnikov, Tarmo Linnumäe, Viktor Alonen, Aleksandr Puštov, Urmas Kirs, Marko Kristal. Mäng lõppes viigiliselt 1:1. Kallaste oli siis 21-aastane.
Läti kirjandus
pisi|Läti postmark, mis kujutab [[Andrejs Pumpursi poeemi "Lāčplēsis" nimikangelast Riia linna kaitsjana (1932)]]
Läti kirjandus on läti keeles kirjutatud kirjandus.
Läti kirjanduse romantismiaegse klassika hulka kuuluvad Krišjānis Baronsi rahvalaulude ehk dainade kogumik "Latvju dainas" ("Läti dainad") ning Andrejs Pumpursi kirjutatud poeem "Lāčplēsis" ("Karutapja"), mida peetakse Läti rahvuseeposeks.
Välgi metsad
Välgi metsad on eesti kirjaniku ja semiootiku Valdur Mikita kirjastus, mis avaldab tema enda raamatuid.
Dénes Gábor
pisi|Dénes Gábor (1971)
Dennis Gabor (ungari keeles Gábor Dénes; 5. juuni 1900 – 9. veebruar 1979) oli Ungari juudi päritolu Briti elektriinsener ja füüsik. Ta on tuntud eeskätt holograafia leiutajana, selle eest sai ta 1971. aastal ka Nobeli füüsikaauhinna.
Elukäik
Gabor sündis juudi peres Budapestis Ungaris ning oli Bernát Günszbergi ja Adéli Jakobovitsi esimene poeg. Tema sünnijärgne nimi oli Dénes Günszberg. 1918. aastal hakkas tema perekond luterlasteks. Kuigi tal oli religioosne taust, mängis religioon tema hilisemas elus väikest rolli ning ta pidas end agnostikuks. 1902. aastal sai tema perekond loa vahetada perekonnanimi Günszberg Gáboriks.
Esimeses maailmasõjas teenis ta Ungari suurtükiväes Põhja-Itaalias. 1918. aastast õppis ta Budapesti Tehnikaülikoolis. Hiljem õppis ta Saksamaal Berliinis Charlottenburgi Tehnikaülikoolis, nüüd tuntakse seda kooli Berliini Tehnikaülikoolina. Karjääri alguses uuris ta kõrgepinge ülekandeliinide omadusi, kasutades katoodikiire ostsilloskoope. Õppides ostsilloskoobi alusprotsesse, jõudis Gabor muudegi elektronkiirt kasutavate seadmeteni, näiteks elektronmikroskoobi ja teleri kineskoobini. 1927. aastal kirjutas ta doktoritöö transientide salvestamisest elektriahelates katoodikiire ostsilloskoobiga. Samuti töötas ta plasmalampidega.
1933. aastal põgenes Gabor Natsi-Saksamaalt, kuna ta oli juudi päritolu, ning ta kutsuti Inglismaale, et ta töötaks ettevõtte British Thomson-Houston arendusosakonnas Rugbys Warwickshire'is. Rugbys tutvus ta Marjorie Louise Butleriga, kellega abiellus 1936. aastal. Temast sai Briti kodanik 1946. aastal. Ta töötas briti Thomson-Houstonis ka ajal, mil ta leiutas holograafia 1947. aastal. Samuti eksperimenteeris Gabor ülimalt filtreeritud elavhõbelampidega. Vaatamata sellele tehti esimene hologramm reaalselt valmis alles 1964. aastal. Sellele eelnes 1960. aastal laseri leiutamine, mis oli esimene koherentne valgusallikas. Pärast seda sai holograafia kättesaadavaks ka üldsusele. Holograafia alusidee oli see, et täiusliku optilise kujutise saamiseks peab kasutama kogu kättesaadavat infot, mitte ainult amplituudi nagu tavalises optilises pildistamises, vaid ka faasi. Gabor avaldas oma holograafiateooriad mitmes teoses aastatel 1946–1951.
Dennis Gabor uuris ka seda, kuidas inimesed suhtlevad ja kuulevad, tema uuringute tulemusena sündis graanulsünteesi teooria, kuigi Kreeka helilooja Iannis Xenakis väitis, et tegelikult oli tema selle sünteesimeetodi esimene leiutaja. Gabori töö sellel ja seotud teadusaladel pani aluse aja-sagedusanalüüsile. 1948. aastal asus Gabor tööle Imperial College Londonis ja 1958. aastal sai temast rakendusfüüsika professor. Dennis Gabor läks pensionile 1967. aastal.
1963. aastal ilmus Gabori raamat "Inventing the Future", mis lahkas moodsat ühiskonda ähvardavat kolme ohtu: sõda, ülerahvastatus ja liigse vaba aja teke. Raamat sisaldas praeguseks hästi tuntud väljendit "Tulevikku ei saa ennustada, aga tulevikku saab leiutada". Arvustaja Nigel Calder sõnastas selle lause ümber nii: "Parim viis tulevikku ennustada on seda leiutada". Selle ütluse variante on kasutanud teisedki, nende seas Alan Kay, Peter Drucker ja Forrest Shaklee. Ekslikult on neid peetud ka selle ütluse autoriteks. Oma järgmises raamatus "Innovations: scientific, technological, and social", mis ilmus 1970. aastal, laiendas Gabor mõningaid varem enda käsitletud teemasid. See raamat näitas tema huvi tehnoloogilise innovatsiooni vastu vabanemise ja hävingu mehhanismina. 1971. aastal oli ta ainus Nobeli füüsikaauhinna laureaat. Ta sai selle holograafilise meetodi leiutamise ja arendamise eest. Oma Nobeli-kõnes rääkis Gabor holograafia arengu ajaloost alates 1948. aastast.
Gabor veetis suure osa pensionipõlvest Itaalias Lavinios. Sealjuures jäi ta vanemteadurina ühendusse Imperial College'iga. Ka üks Imperial College'i uutest saalidest on nimetatud Dennis Gabori auks Gabori saaliks. Samuti sai temast CBS Laboratoriesi teadlane Stamfordis Connecticutis. Seal tegi ta koostööd enda eluaegse sõbra, CBS-i presidendi dr. Peter C. Goldmarkiga. Tal tekkis ka huvi sotsiaalanalüüsi vastu ning 1972. aastal ilmus tema raamat "The Mature Society: a view of the future". Gabor astus ka Rooma klubisse ning juhendas töörühma, mis uuris energiaallikaid ja tehnilist muutust. Selle grupi uurimistulemused avaldati 1978. aastal aruandes "Beyond the Age of Wase". See aruanne hoiatas paljude probleemide eest, mis alles hiljem said suuremat tähelepanu.
Pärast kiiret laserite ja holograafiliste rakenduste arengut saavutas Gabor edu ja ülemaailmse tunnustuse juba enda eluajal. Ta sai peale Nobeli auhinna muidki auhindu. Gabor suri hooldekodus Lõuna-Kensingtonis Londonis 9. veebruaril 1979. 2006. aastal pandi hoonele aadressil 79 Queen's Gate Kensington sinine tahvel, mis teatas, et selles majas elas Gabor aastatel 1949–1960.
Riia–Pihkva maantee
Riia–Pihkva maantee (põhimaantee nr 7) on Lätit, Eestit ja Venemaad läbiva maantee Eesti piiridesse jääva osa. Teelõik kuulub Euroopa tee E77 koosseisu. See paikneb Murati ja Luhamaa piiripunkti vahel ning selle pikkus on 22,0 km. Riia–Pihkva maantee on Eesti lühim põhimaantee. Samuti on selle maantee liiklussagedus 2020. aasta seisuga põhimaanteede hulgas kõige väiksem, olles vaid 615 autot ööpäevas.
Maantee läbib Misso alevikku.
Läti pool jätkub tee sealse maanteena A2.
Marius Ivaškevičius
pisi|Marius Ivaškevičius (aastal 2008) Marius Ivaškevičius (sündinud 26. märtsil 1973 Molėtais Utena maakonnas) on leedu proosa- ja näitekirjanik.
Riia–Pihkva maantee
Ajalugu
Ajalooliselt hõlmab nimi teed kogu selle ulatuses Riiast Pihkvani. Maanteed on nimetatud ka Riia–Pihkva kiviteeks, kohalike inimeste kõnepruugis ka lihtsalt kiviteeks. Kivitee nimi tuleneb ajast (aastast 1865), kui kogu tee oli kaetud munakivisillutisega. Riia–Pihkva kivitee läbis Pihkva kubermangu ja Liivimaa kubermangu Võru kreisi ning Lätimaad kuni Riia linnani.
Ajalooline tee hõlmab lisaks Eestis paiknevale osale ka teid Lätis ja Venemaal. Lõigu Riia–Veclaicene tähis Lätis on A2 ja pikkus 195,6 km. Venemaal paikneva osa, Luhamaa piiripunktist kuni Pihkvani on tee tähiseks A212 ning selle lõigu pikkus on umbes 60 km. Eesti piires on ajaloolist teed suuremal määral õgvendatud Kuura jõe piirkonnas ja viidud see lõuna poolt Kuklase ja Kuura külast mööda.
Marius Ivaškevičius
Pärast keskkooli lõpetamist Molėtais õppis ta aastatel 1991–1997 Vilniuse Ülikoolis leedu keelt ja kirjandust.
Aastatel 1996–1999 töötas ta reporterina ajalehe Respublika laupäevalisas Julius, 1999–2000 oli samas laupäevalisas toimetaja. Aastatel 2000–2001 töötas Leedu Televisiooni kultuurisaadete režissööri ja toimetajana.
Riia–Pihkva maantee
Vaata ka
thumb|250px|E77 asukoht
Marius Ivaškevičius
Tema näidendeid on peale Leedu teatrite mängitud Läti, Eesti, Vene, Poola, Itaalia, Prantsusmaa, Soome, Uus-Meremaa teatrites. Tema teoseid – proosat, stsenaariume, näidendeid – on tõlgitud eesti, läti, vene, valgevene, poola, saksa, inglise, prantsuse, itaalia, sloveenia jt keeltesse.
Eesti Draamateatris on 24. aprillist 2016 mängukavas tema väljarändeteemaline näidend "Väljaheitmine ehk Ühe õuna kroonika", mille on lavastanud Hendrik Toompere juunior.
Kärmu
Kärmu on küla Lääne-Virumaal Haljala vallas.
Kärmu külas asub kunagise Kärmu mõisa keskus.
Mart Laari esimene valitsus
Mart Laari valitsus oli Eesti Vabariigi 36. valitsus, mis töötas 21. oktoobrist 1992 kuni 8. novembrini 1994. See oli esimene Eesti Vabariigi 1992. aasta põhiseaduse alusel ametisse astunud valitsus. Valitsuskoalitsiooni moodustasid valimisliit Isamaa, valimisliit Mõõdukad ja Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei.
Valitsuse moodustas Isamaa esinumber Mart Laar, kelle juhitud valimisliit võitis 1992. aasta Riigikogu valimised ning sai 22% häältest ja 29 mandaati Riigikogus. Vaid 32-aastase Laari saamine valitsusjuhiks ajal, mil Eesti majandusolukord oli väga raske ja teha tuli keerukaid reforme, tekitas avalikkuses vastakaid arvamusi. Eelkõige heideti ette tema kogenematust majandusküsimuste teemal. Laari valitsus püsis siiski üle kahe aasta ja viis ellu maksureformi, tasakaalustas riigieelarve, käivitas omandireformi ning korraldas Vene vägede väljaviimise Eestist. Samas raputasid valitsust selle ametisoleku jooksul mitmed kriisid ja poliitilised skandaalid. Suurimad neist olid jäägrikriis, Narva kriis, rublatehing ja Iisraeli relvatehing. Skandaalid ja kiired reformid riigi majanduskorralduses muutsid valitsuse ebapopulaarseks ning võimendasid vastuolusid Isamaa sees. Koalitsioon kaotas liikmeid ka Riigikogus ja alates 1994. aasta keskpaigast tegutses Mart Laari juhitud valitsus sisuliselt vähemusvalitsusena.
Valitsuse moodustamine
1992. aasta Riigikogu valimised võitnud Isamaa oli juba enne valimisi esitlenud oma potentsiaalsete liitlastena Mõõdukaid ja ERSP-d, seetõttu ei olnud ka üllatav, et just need kolm poliitilist jõudu asusid koalitsiooniläbirääkimisi pidama. Isamaal, Mõõdukatel ja ERSP-l oli kokku 51 kohta Riigikogus. Kuna Rein Helme otsustas peale valimisi lahkuda Eesti Kodaniku fraktsioonist ja liituda Isamaaga ning Tiina Benno liikus Eesti Kodanikust ERSP fraktsiooni, siis oli koalitsioonil kokku 53 kohta. Kuna kardeti, et raskete reformide läbiviimiseks nii väikesest enamusest ei piisaks, siis prooviti koalitsiooni kaasata ka Koonderakond, mille üks juhtfiguure oli ametis olev peaminister Tiit Vähi. Koonderakondlased aga arvasid, et Isamaa ei suudaks riiki juhtida sellises majanduslikult ja poliitiliselt raskes olukorras, kus Eesti 1992. aastal oli. Seetõttu soovis Koonderakond valitsusega liitudes saada peaministri, välisministri, rahandusministri, majandusministri ja siseministri portfelli. Sellised nõudmised olid Isamaa juhtidele vastuvõetamatud ja kui Isamaa lubas Tiit Vähile vaid transpordiministri portfelli, siis otsustas Koonderakond koostööst loobuda.
Isamaa, Mõõdukate ja ERSP koalitsioonikõnelused kulgesid suuremate viperusteta ning lõpliku koalitsioonileppe kirjutas valmis Mart Laar oma isiklikus sülearvutis. Uus valitsus lubas riigiaparaadi vähendamist kolmandiku võrra, haldusreformi, omandireformi ning õiguskaitse- ja kohtureformi läbiviimist. Maksureformiga lubati muuta tulumaks proportsionaalseks ja ettevõtte tulumaksumäär vähendada enam-vähem samale tasemele üksikisiku tulumaksuga. Riigieelarve tasakaalustamiseks soovis koalitsioon kehtestada maamaksu ja mootorkütuse aktsiisi. Riikluse tugevdamiseks oli esmatähtis Vene vägede kiire ja tingimusteta väljaviimine ning võtta riigipiir kindla kontrolli alla. Valitsuse välispoliitilisteks eesmärgiks oli alustada Eesti integreerumist Euroopasse. Võimuleppe allkirjastasid Isamaa, Mõõdukate ja ERSP fraktsioonide juhid 19. oktoobril 1992.
Koalitsioonileppe sõnastamisest märksa raskem oli sobivate ministrite leidmine. Paljud, kellele ministriportfelli pakuti, loobusid, sest ajad olid väga keerulised ja tõenäosus ebaõnnestuda suur. Kuna esimesel okupatsioonijärgsel Riigikogu koosseisul tuli vastu võtta vastu hulk tähtsaid seaduseid, siis oli ka see üks põhjuseid, miks mitmed tipp-poliitikud eelistasid tööd valitsuse asemel parlamendis. Sobivate kandidaatide puuduse tõttu kutsuti ministriteks mitmeid väliseestlasi ja oma ala spetsialiste, kes olid aga Eesti poliitikas tundmatud.
8. oktoobril 1992 andis president Lennart Meri välja dekreedi nr 1, millega ta määras Mart Laari peaministrikandidaadiks ning tegi talle ülesandeks valitsuse moodustamise. Valitsuse ametisseastumine venis, kuna loodav koalitsioon soovis kohe läbi viia valitsusreformi ja moodustada valitsus uue, mitte nõukogudeaegse seaduse alusel. 19. oktoobril 1992 esines Mart Laar Riigikogus ettekandega valitsuse moodustamise alustest ning sai 54 poolthäälega volitused valitsuse moodustamiseks. 21. oktoobri õhtul kell kuus nimetas president Lennart Meri käskkirjaga nr 1 valitsuse ametisse ning 22. oktoobri hommikul andis uus valitsus Riigikogu ees ametivande.
Maksureform
Kohe ametisse astumise järel asus valitsus tegelema maksureformiga. Maksureformi ettevalmistamise eest vastutas algul rahandusminister Madis Üürike, kuna ta oli ainuke valitsuse liige, kellel oli rahanduse vallas praktilisi kogemusi. Esimese asjana tühistas valitsus rahareformi ajal kehtestatud kõrgeima tulumaksuastme, mis oli 50% üle 2000-krooniselt tulult kuus. Peaminister Mart Laar soovis uute maksuseaduste kiiret vastuvõtmist, kuna kartis, et valitsus võib enne laguneda, kui maksureformiga lõpuni jõutakse. Ametnikud rahandusministeeriumist pidasid aga võimatuks koalitsiooni kokkulepitud ühetaolise tulumaksu kehtestamist. Veel ei olnud Maksuametile meeltmööda, et ajal, mil riigis lokkas ulatuslik varimajandus, tekitab valitsus radikaalsete maksumuudatustega ametile hulga tööd juurde. Kuna Üürike oli Laari meelest maksureformi ettevalmistamisel olnud liiga aeglane, siis lõi ta protsessi kiirendamiseks spetsiaalse töörühma. Selle tulemusena kiitis Riigikogu 1993. aasta esimesel poolel heaks maamaksuseaduse, alkoholiaktsiisi seaduse ja mootorikütuse aktsiisi seaduse. Uued seadused hakkasid kehtima 1. juulist 1993. Riiklik maamaks oli 0,5% ja kohalik 0,3–0,7% maa maksustamisehinnast. Bensiinile kehtestati aktsiis 40 senti liitrilt. Kange alkoholi aktsiis oli 4 krooni ja lahja alkoholi aktsiis 3 krooni liitrilt.
25. augustil 1993 kiitis Riigikogu heaks käibemaksuseaduse, millega hakkas senise 10-protsendilise käibemaksumäära asemel kehtima 18-protsendiline määr. Kõige revolutsioonilisem oli tulumaksuseadus, millega kehtestati progressiivse tulumaksu asemel proportsionaalne maksumäär. Algselt pakkus Isamaa saadikuterühma aseesimees ning Riigikogu eelarve- ja maksukomisjoni liige Heiki Kranich maksumääraks 25%, kuna ta olevat kuskilt lugenud, et inimene hakkab maksudest kõrvale hiilima, kui maksumäär on üle veerandi tuludest. Lõpuks jäi maksumääraks 26% nii eraisikutele kui ka ettevõtjatele, sest muidu poleks saadud riigieelarvet tasakaalu. Riigikogu andis tulumaksuseadusele oma heakskiidu 8. detsembril 1993 ning uued käibemaksu ja tulumaksu määrad hakkasid kehtima 1. jaanuarist 1994.
Omandireform
17. novembril 1992 kuulutas Eesti Erastamisettevõte välja Eesti esimese erastamisvooru, mida reklaamiti mainekates ajalehtedes üle maailma. Kokku pandi müüki 38 ettevõtet. Kuna müüdavatele ettevõtetele kuulus ka objekte, mis oleks tulnud endistele omanikele tagastada, siis otsustas valitsus müügi peatada. Peaminister Mart Laar väitis, et ta oli enne müügi väljakuulutamist Erastamisettevõte juhil Andres Bergmannil käskinud kontrollida, et müüki ei pandaks tagastamisele minevat vara, kuid Bergmann ei olevat sellest välja teinud. Seetõttu otsustas Laar Bergmanni vallandada. Detsembris 1992 teatas Laar, et esimene erastamisvoor siiski jätkub muudatusteta. Tulevikus sarnaste olukordade vältimiseks töötas valitsus välja erastamisseaduse, mille Riigikogu võttis vastu 1993. aasta juunis. Uue seadusega liideti Eesti Erastamisettevõte ja Riigivaraamet Eesti Erastamisagentuuriks, mida asus juhtima Väino Sarnet. Seejärel sai erastamine hoo sisse – 1993. aastal sõlmiti 55 müügilepingut ja 1994. aastal juba 214 müügilepingut. Laari valitsuse ajal erastati üle poole riigi suurettevõtetest.
Kuigi erastamine pälvis palju rahvusvahelist tähelepanu, siis valitsus pidas väga oluliseks ka okupatsiooni käigus kaotatud vara tagastamise. Riigikogu võttis Laari valitsuse ajal vastu üle 20 omandireformi puudutava seaduse ja valitsus ise kinnitas ligi 40 vastavasisulist määrust. Esimene kinnistu tagastati 21. detsembril 1992. 1. jaanuariks 1994 oli tagastatud juba üle 2000 kinnistu ja sellest ajast peale hakkas tagastamise tempo kiiresti kasvama.