cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sepsis
Lõppelundite väärtalitlus
Närvisüsteemi häired:
Vere ja veresoonkonna häired:
Neerupuudulikkus:
Maksafunktsiooni häired (kohaldatav ainult imikutele, kes on vanemad kui 1 kuu):
Kokkulepitud mõisteid arendatakse jätkuvalt edasi, koos viimaste laiendustega sepsise tundemärkide ja sümptomite nimekirjas, et kajastada kliinilist haiguskogemust.
Ravi
Sepsist ravitakse tavaliselt intravenoosselt vedelike ja antibiootikumidega. Kui vedeliku asendamine ei ole vererõhu säilitamiseks piisav, võib kasutada vasopressoreid. Mehaanilist ventilatsiooni ja dialüüsi võib olla vaja selleks, et toetada kas kopsude või neerude funktsiooni. Selleks et ravi suunata, võib paigaldada tsentraalse veenikateetri ja arterikateetri. Samuti võib mõõta teisi hemodünaamilisi muutujaid (näiteks südame minutimahtu, segatud vere hapnikuga küllastatust või löögimahu variatsiooni). Sepsisega patsientide puhul on vaja võtta kasutusele meetmeid, mis ennetaksid süvaveeni tromboosi, stressist tingitud maohaavandeid ja lamatisi, kui muud tingimused seda võimaldavad. Kasu võib olla ka sellest, kui veresuhkrutaset insuliini abil rangelt kontrolli all hoida. See aitab ära hoida stressist põhjustatud hüperglükeemiat. Kortikosteroidide kasutamine on vaieldav. Aktiveeritud drotrekogiin alfa (rekombinantne aktiveeritud proteiin C), mis toodi algselt turule kui raske sepsise vastane ravim, leiti olevat kasutu ja kõrvaldati müügilt aastal 2011.
Albaania rahvakunstnik
Albaania rahvakunstnik oli Albaania Sotsialistliku Rahvavabariigi riiklik aunimetus, mida anti aastail 1960–1996.
Kuuse-juurepess
Kuuse-juurepess (Heterobasidion parviporum) on seeneliik.
Eestis intensiivselt majandatavates okaspuumetsades on kõige olulisemaks juuremädaniku tekitajaks juurepess (Heterobasidion spp.). Juurepessu perekond jaguneb kaheks liigiks: kuuse-juurepess (Heterobasidion parviporum) ja männi-juurepess (Heterobasidion annosum). Kuuse-juurepess kahjustab Eestis põhiliselt igas vanuses kuuske, aga ka nulgu, lehist ning noori männitaimi. Kuuse-juurepess, mis tekitab juure-ja tüvemädanikku, kahjustab puidu kvaliteeti ning vähendab kuusikutest saadavat majanduslikku tulu. Juurepess levib paremini järgmistes metsakasvukohatüüpides: jänesekapsa, sinilille, naadi ja kastikuloo.
Tõrje
Juurepessu tõrjeviisiks on kasutusele võetud biopreparaat Rotstop®, mis põhineb puitu lagundaval seenel hiidkoorik (Phlebiopsis gigantea). Hiidkoorik on saprotroofne puidulagundaja ning sarnaselt juurepessuga levib ka hiidkoorik pärast raiet värsketele kändudele, aga elavatele puudele hiidkoorik ei levi ega kahjusta neid .Biopreparaati Rotstopi pritsitakse peale raiet kändudele, ning seeläbi takistab see kuuse-juurepessu edasist levimist tervetele puudele. Biopreparaat on saadud hiidkooriku tööstusliku paljundamise käigus ning selle eesmärk on kahe elusorganismi vaheline konkurents, preparaadi kasutamine on keskkonnale ohutu.
Püha Karl Borromäuse kalmistukirik
Püha Karl Borromäuse kalmistukirik (saksa keeles Friedhofskirche zum heiligen Karl Borromäus) on roomakatoliku kirik Austrias Viini keskkalmistul. Milano peapiiskopile Carlo Borromeole pühitsetud sakraalehitis asub Austria pealinnas Simmeringi linnaringkonnas. See tarindati Max Hegele kavandite järgi aastatel 1908–1911.
Mati Abel
pisi|Mati Abel (vasakul) ja [[Ülo Kaasik 2009. aastal]] Mati Abel (sündinud 17. detsembril 1942 Jõhvis) on eesti matemaatik.
Isiklikku
Ta on abielus Elts Abeliga. Mart Abel on nende poeg.
Jaak Meitern
Ta on tõlkinud mitu populaarteaduslikku teatmeteost. Need on avaldatud kirjastuses Trak Pen.
Podosphaera
Podosphaera on jahukasteliselaadsete seltsi kuuluv seente perekond.
Käre
Käre on küla Võru maakonnas Setomaa vallas.
Helme kirik
pisi|Helme kirik Helme Püha Neitsi Maarja kirik oli Tõrva vallas Valgamaal asuv luteri kirik, millest on säilinud vaid varemed.
Kirikust 500 m lõuna pool paiknes hiliskeskaegne Issanda Ihu kabel, mis hävis 18. sajandil ja millest on säilinud varemed.
Ajaloost
Helmesse ehitati kirik arvatavasti juba 13. sajandil, kuid esimesest hoonest pole midagi säilinud. Uus Maarja kirik ehitati 14. sajandil. See sai ilmselt Liivi sõjas kannatada, sest 1613. ja 1640. a seisis hoone varemetes. 1674. aastaks oli kirik taastatud. 1702. a pärast Hummuli lahingut põletasid venelased kiriku. 18. sajandi keskel taastati pühakoda uuesti.
Suuri kahjustusi sai Helme Maarja kirik 1944. aasta sügislahingutes. Esmalt kasutas Saksa armee kiriku torni oma kahuritule juhtimiseks ja venelased püüdsid torni hävitada. Mõni päev hiljem võtsid pooled vahetusid ja torni püüdis hävitada uus vastaspool.
Koguduse sooviks on varemed konserveerida ja kasutada vabaõhukirikuna. Igal aastal peetakse 15. augustil maarjapäeva jumalateenistus kirikuvaremete juures pargis.
Aino Waldin
Aino Waldin (neiuna Loosberg, 31. jaanuar 1917 – 25. detsember 2018) oli Eesti soost Kanada ja USA klaveripedagoog.
Isiklikku
Aino Waldini vend oli Paavo Loosberg.
Kulna piiskopilinnus
pisi|Kulna luteri kirik, mis asub kunagise piiskopilinnuse kohal pisi|100px|Kulna linna vapp Kulna piiskopilinnus (eestipäraselt ka Luigelinn, Võru murdes Luigaliina, läti keeles Gulbene, saksa keeles Schwaneburg ja Schwanenburg, poola keeles Łabędziewo) asus Ida-Lätis Ida-Vidzemes Kulna piirkonnas Kulna linnas Pedetsi (Pededze, Peddez) lisajõe Krustalīce (Kristliz) parempoolsel kaldal, umbes 2 kilomeetri kaugusel praegusest linnakeskusest.
Praegu asub sellel kohal Gulbene luteri kirik, mille aadress on Brīvības iela 15.
Algusaegadest Liivi sõjani
X–XI sajandil püstitasid latgalid (lätlased) Krustalīce jõe lähedale kõrgele künkale puidust muinaslinnuse.
1224. aastal, kui Mõõgavendade ordu ja Riia piiskop jagasid omavahel lätlaste Tālava ja poolenisti läänemeresoome hõimudega asustatud Atsele maakonna, läks piirkond (Culbana) piiskop Albertile. Ei ole täpselt teada, kas ala (kihelkond?) kuulus enne Tālava või Atsele alla. Hilisemates Kulna ja Alulinna kihelkonnas elasid ka eesti päritolu leivud.
1340. aastal, peapiiskop Friedrich von Pernsteini ajal, ehitati baltisaksa ajaloolaste arvates kivist Kulna linnus. Tuginetakse ajaloolase J. G. Arndti arvamusele (1753), kuid pole dokumentaalset kinnitust sellele oletusele. Linnust oli idapoolsete valduste kaitsmiseks küll hädasti tarvis, sest XIII sajandi lõpus Viļaka saarele rajatud kindlustatud klooster ei olnud kuigi tugev ja pealegi asus see lähimast peapiiskopkonna linnusest umbes 100 kilomeetri kaugusel.
1416. aastal on linnust esmamainitud vene leetopissis, mis ei räägi aga midagi rajamisaja kohta. Ka hiljem on seda kindlust dokumentides mainitud küllaltki harva.
1479. aastal hõivab linnuse ordu.
1538. aastal märgib peapiiskopi koadjuutor markkrahv Wilhelm oma Raunas väljaantud kirjas Kulna ametkonna pealikuna Johann Butlerit.
1555. aasta Liivimaa linnuste nimekirjas on märgitud, et linnuse kõrval paikneb asula (Hakelwerk) – arh et oppidum.
Liivi sõjast tänapäevani
1558. aasta septembri keskel, kui käis Liivi sõda, kavatses peapiiskopkonna aadel oma maid ise venelaste eest kaitsta ja kogunes Kulnasse. Sinna tuli kokku 600 saksa ratsaväelast ja 3000 talupoega. Kuid venelased lõid üllatusrünnakuga puruks kõigepealt talupoegade väe ja seejärel hävitasid ka varitsusest neid taga ajama tulnud sakslased. Venelaste suurt väge nähes hakkasid sakslased Rauna (Ronneburg) poole põgenema, kuid nad võeti kinni ja ellujäänud viidi hiljem Pihkvasse vangi.
1559. aasta jaanuaris tungisid Vene väed, kuhu kuulus 13 000 meest, Alulinna (Aluliina) juures Liivimaale ja suundusid edasi Kulna peale. Peapiiskopkonna ratsaväelased olid sel ajal Kulna all ja tahtsid rüüstamist takistada. Pärast esimesi võite väiksemate Vene salkade üle sattusid nad lõpuks, 18. veebruaril, Kulna ja Cesvaine vahel Tirza mõisa juures suurema Vene väe peale. Kuna osa sakslasi põgenes, jäi alles vaid 110-meheline väesalk, kes sai venelaste käest hävitava hoobi. Hukkus ka üks peapiiskopi väepealikke, Riia toomhärra Frederick Völkersahm. Kulnas vallutasid Vene väed ka linnuse, kuid pidid sealt peagi lahkuma.
1577. aasta juulis-augustis hõivasid Vene väed uuesti Kulna ja võtsid ka linnakese elanikud vangi. Venelased lasid linnuse õhku ja põletasid kiriku maha.
1582. aastal olid venelased sunnitud pärast Poola kuninga Stefan Bathory Venemaa-sõjakäike Liivimaalt lahkuma. Linnused anti üle poolakatele; Alulinna, Kulna ja Kirumpää staarostiks sai kuninglik kindralkomissar Liivimaal (1582–1588) Stanisław Pękosławski. Samal aastal koostas jesuiit Antonio Possevino, kes oli paavst Gregorius XIII legaat Põhja-Euroopas ning kes oli juhtinud ka Poola ja Venemaa vahelise Jam Zapolski vaherahu sõlmimist, ilmselt paavsti ülesandel Liivimaa linnade ja kindluste kaardi, kus iga linnust kujutati talle omase silueti ja tähtsusele vastava suurusega. Kulnat on kujutatud kolme torniga ja keskmisest väiksemana. Nime Schvaneborg kõrval on kasutatud ka teist nimekuju.
1627. aastaks oli Kulna ümbrus täiesti rüüstatud ja väheste elanikega. Kui varem hariti kihelkonnas üles 126 aakrit mõisamaad, siis nüüd oli kasutuses napilt 30 aakrit. Juba tollal lammutati Kulna linnusevaremeid ehitusmaterjaliks ja veeti telliseid Pedetsi (Peddez), Aiviekste (Ewsti) ja Väina (Düna, Daugava) jõge mööda allavoolu Riiga.
1638. aastal öeldi rootslaste revisjoniaktis, et linnusest pole midagi alles jäänud.
XVII sajandil ehitati endise linnuselääni maade valitsemiseks linnusevaremete kõrvale teisele poole Krustalitse jõge Vana-Gulbene mõis. See käis pidevalt käest kätte, kuni läks 1802. aastal parun von Wolffi perekonnale. Wolffid ehitasid sinna tänini säilinud härrastemajad: Valge (Baltā) ja Punase lossi (Sarkanā pils).
1776. aastal teatas pastor Bergmann oma ajalooraamatus, et kunagine peapiiskopiloss on varemetes.
1837. aastal otsustati linnuse asukohale ehitada kirik. Tehti kaevetöid ja mõõdeti müüre. Kirikut ehitati aastatel 1838–1843.
1840. aastal avaldati koostatud linnuseplaan.
Ehitus
pisi|Piiskopilinnuse kunagist asukohta ümbritsenud kraav Riia peapiiskopkonna Kulna (Gulbene) linnus moodustas koos Liivi ordu Atsele (Gaujiena) linnusega II kaitseliini Pihkva ja Novgorodi poolt tuleva rünnaku vastu Riia sihis ja eelpostid enne Keskmaa (Vidzeme) tihedalt linnustega kaetud ala.
Ida pool asuva I kaitseliini Viļaka (Marienhausen) piiskopilinnuseni jäi linnulennult 55 km (8 miili) ja Alulinna ordulinnuseni 35 km (5 miili). Loode pool asuva Atseleni (Adsel) tuli 45 km (6,5 miili), edelas asuva piiskopliku Cesvaineni (Sesswegen) 35 km (5 miili) ja samuti piiskopi vasallile kuuluva lääne poole jääva Tirza (Tirsen) abilinnuseni 20 km (3 miili). Päris eemale edelasse jäi Latgale ordualal asuv Räisaku (Rezekne, Rositen) foogtilinnus – see oli 81 km (11,5 miili) kaugusel. Riia peapiiskopkonna lätlaste alade residentslinnus Rauna (Ronneburg) asus 71 km (10 miili) kaugusel.
Linnus asetses Krustalica jõe paremal kaldal, kus sügava sälkoru 10-meetrised kaldanõlvad moodustasid poolsaarelaadse kaldaneemiku, mis ümbritseva maastikuga oli ühenduses lääne poolt – jõeorg tekitas linnusele kolmest küljest loodusliku tõkke. Lääne poolt kaitses linnust 4–5 meetri kõrgune neemiku nõlv.
Ehitusstiililt on Kulna lähedane Vana-Piebalga vaba kastellitüüpi piiskopilinnusele ning oli tõenäoliselt vaba laagerkastelli ja majanduslinnuse sümbioos.
Kaevetöödel XIX sajandil avatud müürivundamentide järgi selgus, et pealinnuse moodustas 43 × 45 meetrise põhiplaaniga ristkülikukujuline kahe hoonetiivaga majalinnus kindluse lõuna- ja idaküljel. Müüri paksus elu- ja majanduskorpustes küündis 2 meetrini. Lääne- ja põhjaküljel oli kaitsemüür, mis moodustas hoonetiibade ette suletud õue. Õue põhjapoolses kaitsemüüris asus sissekäik. Tulirelvade ajastu alguses ehitati linnuse kirdenurka ümar suurtükitorn läbimõõduga 14–15 meetrit. Tollal joonistatud skemaatiline plaan ei anna kahjuks andmeid ehitusetappide ja konstruktsioonidetailide kohta. Renneri kroonika põhjal saab siiski järeldada, et tegemist oli vastupanuvõimelise rajatisega, kuna linnus oli pidevalt sõjaliste aktsioonide operatsioonikeskuseks.
Kuna 1837. aastal linnuseasemele rajatud kiriku laius on 17 meetrit, peaks pinnases veel leiduma ka piiskopilinnuse vundamendi jäänuseid.
Microsphaera
Microsphaera on jahukasteliselaadsete seltsi kuuluv seente perekond.
Assamalla lahing
Assamalla lahing on müütiline lahing, mida on mainitud rahvuseeposes "Kalevipoeg".
Assamalla lahingust on juttu eepose seitsmeteistkümnendas loos (Sõjaratsu sõit, Assamalla lahing,  Juhtumised põrgukatla juures,  Murueide tütarde tants).
Peale varasemaid heitlusi vaenlastega õitses Eesti radadel seitse suve rahu ja õnn. Olevipoeg, Alevipoeg ja Sulevipoeg ehitasid igaüks ühe linna, mis oleksid ka varjupaigaks sõja ajal. Siiski lõppes rahuaeg ning vaenuväed jõudsid Viru randa. Vaenlase tulekust anti teada Kalevipojale Lindanisas. Kalevipoeg ratsutas koos sõpradega vaenlasele vastu, abiväeks oli tal sõdalasi Virust, Kuressaarest, Soomest ning saartelt. Viru laiadel väljadel olid vaenlased kui suur sipelgate pesa, nad olid maad laastanud ja riisunud. Kalevipoeg sõitis hobusel kõige tihedamasse sõdalaste hulka ning ta puistas vaenlaste päid kui lehti lepikus.
Vaenlastest poleks ükski pääsenud, kuid Kalevipoja hobu hukkus rabas. Seepeale kutsus vägilane kaaslased vaenlase jälitamiselt tagasi ning otsustati sõjasaak jagada ja võidusõnumid kodukohtadesse viia.
Corelli Consort
Corelli Consort on aastast 1992 tegutsev Eesti vanamuusikaansambel.
Trak Pen
Trak Pen OÜ on Eesti kirjastus.
Corelli Consort
Ansambel on nime saanud Itaalia helilooja, viiulimuusika ühe alusepanija, Arcangelo Corelli järgi. Ansambli asutaja ja kunstiline juht on Mail Sildos, kes ühtlasi mängib barokkviiulit.
Eelija (Ojaperv)
Eelija (kodanikunimega Ott Ojaperv; sündinud 11. mail 1977 Tartus) on eesti õigeusu vaimulik (piiskop). Eelija nimepäev on vkj 20. juulil (ukj 2. augustil).
Corelli Consort
Ansambli muusikuid seob ühine sügav huvi barokiajastu elufilosoofia ja esitustraditsioonide vastu. Corelli Consort viljeleb barokkmuusikat omaaegsetel originaalpillidel ja ajastulähedases laadis, valides esinemiseks paiku, mis võimendaksid ajastutruult mängitud barokkmuusika sõnumit, väärtustades, tutvustades ja elustades muusika kaudu omakorda Eesti rikkalikku arhitektuuripärandit. Kontserdisarjad "Toompea muusikasalong", "Mõisaromantika", "Ajaloo ilu", "Kirikupühad Maarjamaal", "Eesti mõisad" jt on osutunud väga menukateks. Ansambli tegevuse juurde kuulub lahutamatult heategevus. Tänu sellele on rahalist või muud toetust ja üleriigilist tähelepanu saanud kaksteist väikest mõisakooli või mõisates asuvat lastekodu.
Trak Pen
Kirjastus on avaldanud alates 2003. aastast rea populaarteaduslike teatmeteoste tõlkeid. Tõlkijate seas on olnud Jaak Meitern, Helve Meitern, Anneli Kavald, Evelin Rungi, Alo Suursaar, Kadri Ugur, Margit Sepp.
Eelija (Ojaperv)
21. oktoobril 2008 valiti arhimandriit Eelija (Ojaperv) Oikumeenilise Patriarhaadi Püha Sinodi istungil Oikumeenilise Patriarhaadi autonoomse Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku (EAÕK) Tartu piiskopkonna piiskopiks. 10. jaanuaril 2009 pühitses Tallinna ja kogu Eesti kõrgestipühitsetud metropoliit Stefanus ta EAÕK Tartu piiskopkonna piiskopiks.
Corelli Consort
Ansambli repertuaaris on peamiselt itaalia ja saksa barokiaja meistrite Arcangelo Corelli, Antonio Vivaldi, Johann Sebastian Bachi, Georg Friedrich Händeli, Georg Philipp Telemanni jt looming, aga samuti prantsuse, baltisaksa ja vene autorite muusika.
Eelija (Ojaperv)
Haridus
Tartu Miina Härma Gümnaasium, lõpetas 1995
Corelli Consort
Euroopa kultuuripealinna Tallinna aastal 2011 tõi ansambel "Toompea muusikasalongis" esiettekandele helilooja Märt-Matis Lille ilmaliku müsteeriumi "Armastajad ja elupõletajad", mis ühendab vana Tallinna legendid ja vanad pillid kaasaja helikeelega. Uudisteos valmis eritellimusena ja on pühendatud ansamblile Corelli Consort. Libreto kirjutas Jan Kaus, lavastas Taago Tubin. Müsteerium "Armastajad ja elupõletajad" oli Eesti Teatriliidu 2011. aasta eripreemia nominent.
Eelija (Ojaperv)
Haridus
Tartu Ülikooli usuteaduskond, baccalaureus artium 2000
Corelli Consort
Ansambli kontserte on salvestanud ERR Klassikaraadio, mitmed kontserdid on jäädvustatud ka DVD-le. Ansambel on andnud välja kaks CD-plaati: "Beauty of History – Corelli Consort & Soloists" (2005) ja "Jõulud iidses Tallinnas" (2007).
Eelija (Ojaperv)
Haridus
Università per Stranieri di Perugia, programm "Itaalia keel ja kultuur" 1999 ja 2001
Peterburi Riikliku Ülikooli filosoofiateaduskond 2002
Silvia Vissak
Silvia Vissak (sünninimi Lesnikova; 31. august 1929 – 11. detsember 2017 ) oli eesti ajakirjanik.
Corelli Consort
Aastal 2004 asutas Mail Sildos ansambli kontserdielu edendamiseks kontserdiagentuuri Corelli Music OÜ.
Eelija (Ojaperv)
Haridus
Tartu Ülikooli usuteaduskond, magister theologiae 2003
Ranko Despotović
Ranko Despotović (sündinud 21. jaanuaril 1983 Loznicas) on Serbia endine jalgpallur, ründaja.
Silvia Vissak
Haridus- ja töökäik
Ta lõpetas 1956. aastal Tartu Riiklikus Ülikoolis loogika-psühholoogia osakonna, seejärel 1957. aastal kaugõppes eriprogrammi järgi ajakirjanduskursuse.
Ranko Despotović
Koondisekarjäär
Serbia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2007–2011 4 mängu.
Eelija (Ojaperv)
Haridus
Tartu Ülikooli usuteaduskond, õpetajakoolitus 2003–2004
Silvia Vissak
Haridus- ja töökäik
Ülikoolis õppimise ajal oli ta ühtlasi paar-kolm aastat Vanemuise ooperi abikoori laulja ja balletirühma tantsija.
Eelija (Ojaperv)
Haridus
Voroneži Riiklik Ülikool, programm "Vene keel võõrkeelena" 2006
Läti Ülikool Riias, magistriprogramm "Baltic Sea Region Studies" 2007–2008
Silvia Vissak
Haridus- ja töökäik
Ta asus tööle ajaleht Edasi toimetuses, kust siirdus pensionile aastal 1990.
Eelija (Ojaperv)
Haridus
Tartu Ülikooli usuteaduskond, doktoriõpe (katkestatud). Tema uurimisteema oli psaltri tõlkimine eesti keelde.
NSV Liidu Kaitseministeerium
pisi|220px|NSV Liidu kaitseminister [[Nikolai Bulganin (1953–1955), hilisem valitsusjuht (1955–1958)]] pisi|220px|NSV Liidu kaitseminister [[Georgi Žukov (1955–1957)]]
Silvia Vissak
Looming
Ta kirjutas hariduselu ja kõrgkoolide teemal probleemartikleid, tema osalusel ja juhtimisel tekkis 1960. aastate teisel poolel diskussioon eesti rahva iibe üle.
Ta on ka Tartu Ülikooli teemalise raamatu "Pilk üliõpilasellu" (1965) autor ning ta on tõlkinud vene keelest Valentin Katajevi "Muru mulla peal" (1972), Juri Sbitnevi "Põdrajaht" (1981) ja Arkadi Vaineri "Allaaetud kassid ja koerad" (1987).
NSV Liidu Kaitseministeerium
NSV Liidu Kaitseministeerium (vene keeles Министерство обороны СССР) oli aastatel 1953–1991 NSV Liidu relvajõudude riigijuhtimisorgan; kuulus ministeeriumina NSV Liidu Ministrite Nõukogu koosseisu.
5. märtsil 1953 suri valitsusjuht Jossif Stalin (kes oli sõjapäevil muude ametite kõrval ka kaitse rahvakomissar). Valitsuse struktuuris tehti olulisi muudatusi. Ministeeriumide arvu vähendati. 15. märtsil 1953 ühendati NSV Liidu Sõjaministeerium ja NSV Liidu Mereväeministeerium üheks NSV Liidu Kaitseministeeriumiks. Kaitseministriks määrati parteitegelase taustaga (kuigi Nõukogude Liidu marssali auastmega) Nikolai Bulganin, kes ka varem oli olnud sõjalise ametkonna juht (aastatel 1947–1949 NSV Liidu relvajõudude minister).
Žukovi ametist vabastamine
NSV Liidu kaitseminister Georgi Žukov viibis 5.–26. oktoobril 1957 visiidil Jugoslaavia FSV-s ja Albaania Rahvavabariigis. 26. augustil naasis ta Moskvasse. Vnukovo lennujaamas, kuhu lennuk maabus, edastati Žukovile tungiv palve ilmuda kohe NLKP Keskkomitee Presiidiumi istungile. Samal päeval vabastati Žukov NLKP Keskkomitee Presiidiumi rangelt salajase määrusega kaitseministri ametist.
Eelija (Ojaperv)
Teenistuskäik
28.07.2006–15.04.2007 Karksi-Nuia Püha Aleksei Koguduse diakon
NSV Liidu Kaitseministeerium
Žukovi ametist vabastamine
28.–29. oktoobril 1957 toimunud NLKP Keskkomitee pleenumil tõdeti, et Žukov rikkus relvajõudude juhtkonna parteilise juhtimise leninlikke printsiipe. Pleenumi lõpus toimunud hääletusel arvati Žukov ühehäälselt (hääletasid ka pleenumile kutsutud 60 külalist relvajõudude juhtivkoosseisust) Keskkomitee presiidiumi ja Keskkomitee koosseisust välja. NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega vabastati Žukov kaitseministri ametist. Alles 3. novembril teatati ajakirjanduses kaitseminister Žukovi tagandamisest. Veebruaris 1958 saadeti Žukov erru.
Bernina kuru
thumb|Vaade kurult [[Pontresina suunas]]
NSV Liidu Kaitseministeerium
Dmitri Jazovi ametist vabastamine
pisi|260px|NSV Liidu kaitseminister [[Dmitri Jazov 1989. aastal]] Augustiputši ajal (19.–21. august 1991) läks võim riigis Riikliku Erakorralise Seisukorra Komitee (GKTšP) kätte. Komitee koosseisu kuulus ka kaitseminister Dmitri Jazov. 19. augusti hommikul sisenesid Jazovi korraldusel Moskvasse kolm diviisi Moskva sõjaväeringkonnast. Pihkvas dislotseerunud 76. kaardiväe õhudessantdiviis saadeti liiduvabariigina käsitletavasse Eesti Vabariiki. Sündmuste edasine areng kulges putšistidele ebasoodsalt. 21. augusti varahommikul NSV Liidu sõjaõhujõudude ülemjuhataja Jevgeni Šapošnikov tegi Jazovile ettepaneku Moskvast väed välja viia ning GKTšP tunnistada ebaseaduslikuks ja laiali ajada. Paar tundi hiljem andiski Jazov pärast kaitseministeeriumis toimunud arutelu kolleegiumi istungil (seal viibis ka Šapošnikov) käsu väed Moskvast välja viia. Jazov vahistati ööl vastu 22. augustit Vnukovo lennujaamas. Alanud juurdluses esitati Jazovile süüdistus kodumaa reetmises. Vahistamispäeval ilmus NSV Liidu presidendi Mihhail Gorbatšovi seadlus Jazovi kaitseministri ametist vabastamise kohta, kuid see jäi 26. augustil toimunud NSV Liidu Ülemnõukogu istungil kinnitamata. 29. augustil kinnitas ülemnõukogu president Gorbatšovi esildise põhjal Jevgeni Šapošnikovi kaitseministriks.
Eelija (Ojaperv)
Teenistuskäik
15.04.2007–29.01.2009 Karksi-Nuia Püha Aleksei Koguduse preester
Bernina kuru
Bernina kuru (2328 m) (itaalia: Passo del Bernina) on kõrge mäekuru Alpide Bernina mäestikus, Ida-Šveitsi Graubündeni kantonis. See ühendab kuulsa kuurortlinna Sankt Moritzi Engadini orus itaaliakeelse Val Poschiavoga, mis lõpeb Itaalia Tirano linnas Valtellinas. Kuru asub mõni kilomeeter Piz Berninast idas ja Val Minorist lõunas.
Eelija (Ojaperv)
Teenistuskäik
Alates 10.01.2009 Tartu piiskopkonna piiskop ja ex officio EAÕK Püha Sinodi (piiskoppide kogu) ja kirikuvalitsuse liige
Pühitsusastmed
Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Stefanus pühitses ta diakoniks 28.07.2006, preestriks 15.04.2007, ülendas arhimandriidiks 09.10.2008 ja pühitses piiskopiks 10.01.2009.
Richard Brautigan
Tema sulest on ilmunud arvukalt proosat ja luulekogusid, nagu näiteks "Forellipüük Ameerikas" ("Trout Fishing in America"; 1967), "Arbuusisuhkrus" ("In Watermelon Sugar"; 1968), "Pill Springhilli kaevanduskatastroofi vastu" ("The Pill Versus the Springhill Mine Disaster"; 1968), "Abort" ("The Abortion: An Historical Romance 1966"; 1971) ja "Et tuul seda kõike ära ei puhuks" ("So the Wind Won't Blow It All Away"; 1982). .
Bernina kuru
Bernina kuru ületavad nii Hauptstrasse 29 maantee kui ka Bernina raudteeliin, kus Churi ja Tirano vahel tegutseb aastaringselt populaarne turismirong Bernina ekspress. Rong ületab kuru maanteest läänes veidi madalamal kõrgusel (2253 m; Ospizio Bernina juures) - see on kõrgeim haarderaudtee marstuut Euroopas.
Kurul asuvad Lago Bianco, Lej Nair ja Lej Pitschen.
thumb|200px|none|Bernina kurutee profiil [[Samedanist Poschiavosse]]
Ajalugu
Kuru oli keskajal oluline kaubatee üle Alpide. 1410. aastal leppisid mitmed kogukonnad kurust põhjas ja lõunas kokku töötada koos selle säilitamiseks. 1512. aastal tungisid Kolm Liigat ja nende Šveitsi liitlased Bernina kuru kaudu Valtellina piirkonda. Sel ajal on esmamainitud teed üle kuru. See oli Poschiavost Pontresinasse u. 32 km pikk.
Maantee ehitus algas 1842. aastal. Töid juhatas Rudolf Albertini (1821–1896) Zuozist. Tööd lõpetati 1865. aastal ja avati ka haigla (2307 m). Sellest ajast on teed mitu korda laiendatud, 1965. aastast on see avatud aastaringselt, kuigi seal on 8 kuud lumine.
NSV Liidu Kaitseministeerium
Dmitri Jazovi ametist vabastamine
Jazov vabanes vanglast 1993. aastal. Venemaa presidendi Vladimir Putini ametiajal sai Jazov mitu riiklikku autasu, sealhulgas kolm ordenit.
Kaitseministeeriumi likvideerimine
Pärast Nõukogude Liidu lagunemist (26. detsembril 1991) NSV Liidu Kaitseministeerium likvideeriti. Märtsis 1992 loodi kaitseministeeriumi baasil Sõltumatute Riikide Ühenduse (SRÜ) ühendatud relvajõudude ülemjuhatus.
Pahnimäe allikajärvik
Pahnimäe allikajärvik on allikatoiteline väike järv (järvik) Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas. Veekogu on arvele võetud ürglooduse objektina.
Mart Kuldkepp
Mart Kuldkepp (sündinud 19. septembril 1983) on eesti skandinavist, ajaloolane ja tõlkija. Ta on Skandinaavia ajaloo ja poliitika kaasprofessor University College London'is. Aastatel 2011–2015 töötas ta mitmesugustel ametikohtadel Tartu ülikooli skandinavistika osakonnas, sh. osakonna juhataja ja programmijuhina.
Pahnimäe allikajärvik
Veekogu pikkus on 40 m ja laius 7–30 m, sügavus u 0,5 m. Veekogust voolab välja oja.
Mart Kuldkepp
Mart Kuldkepi peamisteks uurimisteemadeks on Eesti ja Skandinaavia poliitilised ja kultuurikontaktid 20. sajandil, eestlaste põhjamaise identiteedi problemaatika ning vanapõhja kirjandus ja kultuur. 2014. aastal kaitses ta Tartu ülikoolis doktoritöö teemal "Estonia Gravitates Towards Sweden: Nordic Identity and Activist Regionalism in World War I" (Eesti kaldub Rootsi poole: põhjamaine identiteet ja aktivistlik regionalism Esimeses maailmasõjas).
Samuti on ta põhjalikult tegelenud Aleksander Kesküla isiku ja tegevuse uurimisega ning pälvis selle eest 2015. aastal rahvusvahelise Balti-uuringute edendamise assotsiatsiooni (AABS) alustava teadlase preemia.
Mart Kuldkepp kuulub üliõpilasseltsi Veljesto. Samuti on ta Õpetatud Eesti Seltsi liige.
Alma Teder
Alma Teder (sünninimi Alma Papp, aastatel 1935–1937 Alma Rooseste; 17. jaanuar / 30. jaanuar 1908 Albu vald, Järvamaa – 27. juuli 1990 Norrköping) oli eesti kirjanik ja näitleja.
Kooliteed alustas ta Kehras, lõpetas 1925. aastal Tallinna õhtugümnaasiumi ja 1930. aastal Draamastuudio teatrikooli.
Ta oli aastatel 1929–1934 Draamastuudio Teatri näitleja, hiljem oli ta ametnik ja raamatupidaja Tallinnas.
1944. aastal siirdus Rootsi, elades algul Valdemarsvikis, hiljem Norrköpingis. Töötas seal algul tekstiilivabrikus, 1964. aastast aga linnamuuseumis. Ta suri 1990. aastal Norrköpingis ja maeti 27. septembril 1996 (ekslikult 1. augustil 1996 ) ümber Tallinna Metsakalmistule.
Looming
Kirjanduslikku tegevust alustas ta sõja-aastail romaaniga "Ilusad päevad", mille kaks esimest käsikirja hävisid Eestis ja trükki jõudis alles kolmas variant (Vadstena Orto 1950). Teos kujutab idülliliselt sõjaeelset suurtalu, kuhu ootamatult vaesunud linnapreili peab minema teenijannaks.
Tema peateos on kaheosaline naturalistlik perekonnaromaan "Elu õpilane" (Toronto Orto 1954–1956), mille algusosa näitab masendavates värvides naturalistliku fotograafilisusega mõisatööliste elu 20. sajandi esimestel kümnenditel. Peategelane on isata ja ema poolt vaevu sallitud tütar, kelle eluvõitlused jätkuvad teises osas tööpuudusest ahistatud linnas.
Romaan "Röövel ristisambal" (Toronto Orto 1961) kujutab aastast 1905 peetavat võitlust ühe suurtalu pärast, kus mitmekülgselt paljastub peategelase ja tema suguseltsi närusus, perekondlike sündmuste foon on aga ühe aleviku tekkimine ja areng.
Romaan "Üks nendest" (Toronto Orto 1966) kujutab saunikuperest suure suguvõsa arenemist ning dramaatilisi konflikte aastal 1941.
Teatrit tundva autorina on ta kirjutanud näidendid "Eestlased omavahel" (1947) ja "Inimesed tormis" (1955), mida Rootsis ja Austraalias on mänginud eesti amatöörtrupid.
Bernhard Crusell
thumb|Bernhard Crusell Bernhard Henrik Crusell (15. oktoober 1775 Uusikaupunki – 28. juuli 1838 Stockholm) oli rootsi-soome klarnetist, helilooja ja tõlkija.
Sphaerotheca
Sphaerotheca on jahukasteliselaadsete seltsi kuuluv seente perekond.
Johannes Seer
Johannes Seer VR II/3 (2. oktoober (vkj)/ 14. oktoober 1892 Kõrtsijüri talu, Sootaga küla, Laiuse vald, Laiuse kihelkond, Tartumaa – 18. detsember 1985 Kullamäe talu, Kõpu küla, Pajusi külanõukogu, Jõgeva rajoon) oli Eesti sõjaväelane ja põllumees.
Osales Esimeses maailmasõjas ja 2. jalaväepolgu koosseisus Vabadussõjas (reamees).
Pärast Vabadussõda oli Tartus voorimees, pärast abiellumist pidas naise vanematele kuuluvat Kullamäe talu Kõpu külas Kurista vallas Viljandimaal. Ta oli Kaitseliidu Sakalamaa maleva Põltsamaa malevkonna Kurista kompanii ja Laiuse vabatahtliku tuletõrje ühingu liige.
Alates 1949. aastast põllutööline Nurmekunda, hiljem Põdra kolhoosis. 1961. aastast invaliidsuspensionil.
Isiklikku
Abiellus 30. märtsil 1924 Põltsamaa Niguliste kirikus Alide Tiemanniga (1899–1986).
Niini Loona
Niini Loona (aastani 1935 Antonina Romanova, aastast 1940 Niini Lind; 27. november 1903 Tallinn – 31. märts 1992 Stockholm) oli eesti laulja (dramaatiline sopran) ja näitleja.
Ta lõpetas aastal 1921 Tallinna Vene gümnaasiumi, õppis aastatel 1921–1924 Tallinna Konservatooriumis (Emmeline Hellmanni lauluklassis).
Ta oli aastatel 1923–1935 teatris Estonia koorilauljaks, aastast 1935 oli ta samas teatris solistiks. Lisaks tegutses ta kirikulauljana.
Aastal 1944 põgenes ta Saksamaale, osales aastast 1945 Eesti Rahvusteatris Schwarzenbekis. Asus aastal 1947 Rootsi, esines Stockholmi eesti teatrites.
Isiklikku
Ta oli abielus näitleja, lavastaja ja tantsija Valentin Linnuga; tema õde oli laulja ja näitleja Valentine Kask.
Nuumen
Nuumen (ladina keeles numen 'jumalus, jumalik vägevus') oli looduslikes objektides sisalduv üleloomulik hing või vägi vanarooma mütoloogias ja religioonis.
Muretto kuru
thumb|Muretto kuru (taust Val Fornost
Muretto kuru (itaalia: Passo del Muretto) (2562 m) on kõrge mäekuru Alpides Šveitsi ja Itaalia vahelisel piiril. See ühendab Malojat Šveitsi Graubündeni kantonis Chiesa in Valmalencoga Itaalia Lombardia piirkonnas. Kuru asub Monte del Forno (Bregaglia mäestik) ja Piz Fedozi (Bernina mäestik) vahel.
Duchesse
Duchesse ([düšess]; prantsuse keeles satin duchesse 'hertsoginna satään' ) on tihe raske läikiv atlass-siduses kangas. See on tiheda koega – kuni 180 lõnga sentimeetri kohta – lõimeatlass; varem kooti looduslikust siidist, tänapäeval sageli tehiskiust. Kasutatakse rõivakangana pidulike kleitide valmistamiseks.
Näiteid
Piltidel Aucklandi muuseumis asuv 1895. aastatest pärit viktoriaanlik kahest osast koosnev pulmakleit, mis on valmistatud suure niitearvuga duchesse ' ist (selle materjal on kirjeldatud kui "cream "Duchess" satin with imit. pearl embroidery" 'kreemikas duchesse kunstpärlitest tikandiga').
Kanga nimetused "satään-duchesse", "duchesse-satään" ja "duchesse" esinevad Eesti 1930. aastate teise poole moesõnavaras, eelkõige piduliku riietuse kontekstis.
Kirjakuju "düšess-satään" leidub 2018. aasta "Anne ja Stiili" jaanuarinumbris.
Lisna järv
Lisna järv (valgevene keeles Возера Лісна, vene keeles Лисно (Lisno)) on järv Valgevenes Viciebski oblastis Vierchniadźvinski rajoonis. Järv asub merepinnast 124 meetri kõrgusel. Piki järve põhjakallast kulgeb kohati Venemaa ja Valgevene vaheline piir.
Kaldajoone pikkus on 25,3 kilomeetrit. Järve lõuna- ja läänekallas on kõrged (keskmiselt 15–20 meetrit, kohati kuni 30 meetrit), ida- ja põhjakaldad on aga madalad ja soised, neid katab hõre männimets. Järve lõunaosas asub üks suur saar. Lisnat läbib Svolna jõgi. Järve valgla on 943 km².
Kaladest elavad järves ohtramalt haug, latikas ja linask, teised levinumad kalad on särg, ahven, koha, säga, angerjas ja koger. Järvel toimub ka tööstuslik kalapüük.
Nasta Pino
Ta lõpetas 1953. aastal Tartu 3. Keskkooli ja 1958. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal.
Ajakirjanikutööd alustas ta kirjandusliku kaastöölisena Elva ajalehes Uus Tee. Ta töötas aastakümneid Eesti NSV hinnatuimas ajalehes Edasi, olles tunnustatud põllumajandusajakirjanik.
Püha Karl Borromäuse rektoraadikirik
Püha Karl Borromäuse rektoraadikirik (saksa keeles Rektoratskirche St. Karl Borromäus, kõnekeeles Karlskirche 'Kaarli kirik') on barokkstiilis kirik Austrias Viinis. Pikliku ellipsoidikujulise kupliga sakraalehitis on pühitsetud kardinalile ja hilisemale Milano peapiiskopile Carlo Borromeole, ühele 16. sajandi suurimale vastureformijale.
Nasta Pino
Looming
Tema sulest on ilmunud romaanid "Ja andke meile andeks meie võlad" (1994), "Vaikne on" (2000), "Suvekurbus" (2003) ja „Trepikoda“ (2014), samuti hulk lühiproosat ning mälestusteraamatuid ("Seal, kus rukkiväli", 2011; "Minu aeg ja selle lugu", 2015 jt).
Püha Karl Borromäuse rektoraadikirik
Johann Bernhard Fischer von Erlachi projekteeritud kirik asub Innere Stadti lähistel Wiedenis, umbes 200 meetri kaugusel Ringstraße puiesteest.
Aleksandar Živković
Aleksandar Živković (sündinud 28. juulil 1977) on Serbia endine jalgpallur, poolkaitsja.
Ta kuulus Serbia koondisse 2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis.
Kopenhaageni kriteeriumid
Kopenhaageni kriteeriumid on reeglid, mis määravad kindlaks, kas teatud riik vastab Euroopa Liiduga liitumise nõuetele. Kriteeriumid nõuavad, et riigil on institutsioonid demokraatliku valitsemise ja inimõiguste säilitamiseks, toimiv turumajandus ja et riik tunnustab Euroopa Liidu poolseid kohustusi ja kavatsusi.
Need liikmesuse kriteeriumid koostati 1993. aasta juunis Kopenhaagenis toimunud Euroopa Nõukogu istungil ning sellest on kriteeriumid saanud ka oma nime. Väljavõte sel ajal Euroopa Liidu eesistujariigiks olnud Taani eesistumisaja kokkuvõttest:
"Liikmesus nõuab, et kandidaatriik on saavutanud stabiilsuse institutsioonides, mis tagavad demokraatia, õigusriigi, inimõigused, vähemuste austamise ja kaitsmise, toimiva turumajanduse olemasolu ning ka pädevuse saada hakkama liidusisese konkureerimise surve ja turujõududega. Liikmesus eeldab kandidaadi võimekust võtta enda peale liikmesusega kaasnevaid kohustusi, sh poliitilise, majandusliku ja rahandusliku liidu eesmärkidest kinnipidamist."
Enamikku neist elementidest on viimase kümnendi jooksul Euroopa Nõukogu, Euroopa Komisjoni ja Euroopa Parlamendi seadustega ning ka Euroopa Kohtu ja Euroopa Inimõiguste Kohtu pretsedendiõigusega selgitatud. Siiski leidub mõnikord praeguste liikmesriikide seas nende kergelt vastuolulisi tõlgendusi (vt altpoolt).
Euroopa Liidu liikmesuse kriteeriumid
Iga kandidaatriigiga peetavatel kõnelustel jälgitakse regulaarselt arengut Kopenhaageni kriteeriumide täitmise suunas. Selle põhjal tehakse otsused selle kohta, kas ja millal peaks konkreetne riik liituma või mida peaks enne liitumise võimalikuks saamist veel tegema.
Euroopa Liidu liikmesuse kriteeriumid on määratletud järgmise kahe dokumendiga:
Kui neis tingimustes 1993. aastal kokku lepiti, ei olnud olemas mehhanismi tagamaks, et ka juba liidu liikmeks olevad riigid neile kriteeriumidele vastavad. Kuid nüüdseks on tehtud korraldusi neile kriteeriumidele vastamise jälgimiseks, kuid seda pärast teiste liikmesriikide poolt 2000. aasta alguses Wolfgang Schüsseli juhitud Austria valitsusele kehtestatud "sanktsioone". Need meetmed hakkasid ametlikult kehtima 2003. aasta 1. veebruaril Nizza lepingu korraldustega.
Geograafilised kriteeriumid
Euroopa Liidu lepingu ehk Maastrichti lepingu artikkel 49 (varem artikkel O) sätestab, et taotluse Euroopa Liiduga liitumiseks võib esitada iga Euroopa riik, mis vastab liidu põhimõtetele. Riikide määratlemine Euroopa riigina on allutatud Euroopa Komisjoni ning veel rohkem Euroopa Nõukogu "poliitilisele hindamisele".
Kuigi väljaspool Euroopat asuvad riigid ei saa liiduga liituda, saavad need riigid vastavalt rahvusvahelistele kokkulepetele osa erineva tasemega integratsioonist Euroopa Liiduga. Väljatöötamisel on ühenduse ja selle liikmete ning kolmandate riikide vaheliste partnerluslepingute sõlmimisega seonduv seadusandlus. Peale selle tekivad ka konkreetsed raamistikud kolmandate riikidega suhtlemiseks – neist kõige silmatorkavam on Euroopa Liidu naabruspoliitika, mis asendab varem kasutusel olnud Barcelona protsessi (mis tagas seni raamistiku Euroopa Liidu suheteks Vahemere-äärsete naabritega Põhja-Aafrikas ja Lääne-Aasias).
Naabruspoliitikat ei tohiks segamini ajada Lääne-Balkani riikide või Euroopa Majanduspiirkonna stabiliseerimis- ja assotsieerimisprotsessiga. Venemaa ei kuulu naabruspoliitika sfääri, kuid suheteks Venemaaga on olemas eraldi raamistik. Euroopa Liidu naabruspoliitikat võib näha kui liidu piiride välja töötamist lähitulevikuks. Veel üks viis, kuidas Euroopa Liit oma naaberriikidega koostööd teeb, on Vahemere Liit, mis koosneb kõigist liikmesriikidest ning ümber Vahemere asuvatest riikidest.
Demokraatia
Toimivaks demokraatlikuks valitsemiseks on vaja, et kõik riigi kodanikud saaksid võrdsetele alustel osaleda poliitiliste otsuste tegemisel igal valitsemise tasandil alates kohalikest omavalitsustest kuni kõrgeima, riikliku tasemeni. See kriteerium nõuab ka salajase hääletamisega vabasid valimisi, õigust luua parteisid ilma riigi poolsete takistusteta, õiglast ja võrdset ligipääsu vabale ajakirjandusele, vabasid ametiühinguorganisatsioone, isiklikku arvamusvabadust ning seadustega piiratud täitevvõimu ja vaba ligipääsu täitevvõimust sõltumatule kohtumõistmisele.
Õigusriik
See eeldab, et valitsus võib oma võimu teostada vaid kooskõlas dokumenteeritud seadustega, mis on vastu võetud ettenähtud protseduure kasutades.
Inimõigused
Inimõigusi peetakse võõrandamatuteks õigusteks ning see tähendab, et neid ei saa muuhulgas millegi vastu vahetada või müüa. Inimõigused hõlmavad õigust elule, õigust saada kohtulikult vastutusele võetud kuritöö ajal kehtinud seaduste järgi, õigust olla vaba orjusest ning õigust olla vaba piinamisest.
Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni inimõiguste ülddeklaratsiooni peetakse kõige autoriteetsemaks inimõiguste sõnastuseks, kuigi sealt puuduvad Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni tõhusamad täitemeetmed. Vajadus vastata sellele formuleeringule sundis mitmeid hiljuti Euroopa Liiduga liitunud riike oma seadustes, riigipoolsetes teenustes ja kohtusüsteemis sisse viima olulisi muudatusi. Neist muudatustest mitmed sisaldasid etniliste ja usuliste vähemuste kohtlemist või erinevate poliitiliste fraktsioonide vaheliste ebavõrdsuste kaotamist.
Vähemuste austamine ja kaitse
Vähemusrahvuste liikmetel peaks olema võimalik säilitada oma eripärane kultuur ja tavad, sealhulgas oma keel (sellises ulatuses, mis ei ole vastavuses teiste inimeste inimõigustega või demokraatlike protseduuride ja õigusnormidega), ilma, et nad peaksid diskrimineerimist taluma. Euroopa Nõukogu leping nr 157 ehk vähemusrahvuste kaitse raamkonventsioon kajastab küll seda printsiipi, kuid konventsioon ei määratle, mis täpselt rahvusvähemuse moodustab. Selle tulemusena lisasid mitmed sellele alla kirjutanud liigid sel teemal oma ametlikud deklaratsioonid.
Eesti deklaratsiooni järgi saab Eesti riik terminist rahvusvähemused aru järgmiselt. Rahvusvähemuseks peetakse neid Eesti kodanikke, kes:
Majanduslikud kriteeriumid
Üldjoontes nõuavad majanduslikud kriteeriumid kandidaatriikidelt, et neil oleks toimiv turumajandus ja et nende tootjatel oleks olemas suutlikkus liidusisese konkureerimise surve ja turujõududega hakkama saamiseks. Nii asutajariikide kui ka hiljem liitunud riikide eurotsooniga ühinemiseks ette valmistamisel on kasutatud Maastrichti kriteeriume ja Euroopa rahasüsteemi vahetuskursimehhanismi.
Mera
Mera (lombardi Maira) on jõgi Šveitsis ja Itaalias. Selle lähe on Piz Mungiroi lähedal Šveitsi Graubündeni kantonis. Algul voolab see itta Maloja kuru suunas, siis pöördub läände läbi Val Bregaglia (saksa Bergell) ja ületab Castasegnas (Dogana) Itaalia piiri. Piuro lähedal suubub sellesse Acquafraggia ja seejärel pöördub see Chiavenna juures lõunasse, vahetult enne Liro suubumist paremalt Prata Camportaccio juures. Mera suubub Como järve Sorico juures Como provintsis.
Kopenhaageni kriteeriumid
Õigusaktide vastavusse viimine
Viimase kohustusena (tehniliselt väljaspool Kopenhaageni kriteeriume) peavad kõik potentsiaalsed uued liikmed jõustama mitmed õigusaktid, et viia oma seadused vastavusse Euroopa Liidu ajaloo jooksul kogunenud õigustikuga (acquis communautaire). Iga riigi liikmeks võtmisel jaotatakse õigustik erinevate teemadega tegelevateks eraldi peatükkideks. 2007. aastal Bulgaaria ja Rumeenia liikmeks võtmisega tipnenud viienda liitumise protsessis oli kokku 31 eraldi peatükki. Horvaatia, Türgi ja Islandi liikmeks astumise üle peetavate läbirääkimiste jaoks on acquis jaotatud koguni 35 peatükiks.
Mera
thumb|tühi|Mera jõgi [[Pian di Spagna e Lago di Mezzola looduskaitsealal]]
Mart Maandi
Ta õppis Stockholmi Eesti Algkoolis. Ta õppis Stockholmi Ülikoolis õigusteaduskonnas, kuid õpingud jäid pooleli. Seejärel õppis ta Uppsala Ülikoolis pedagoogikat ja informatsioonitehnikat. Ta on EÜS Põhjala liige.
Ta elab Stockholmis. Ta on olnud Eesti Komitee noorteinstruktor. Ta oli üheks metsaülikooli käivitajatest, ta on olnud Rootsi Eestlaste Liidu juhatuse liige.
Isiklikku
Tema isa Helmut Maandi oli jurist, Vabariigi Valitsuse riigisekretär, vend Jaak on riigiametnik.
Erysiphe
Erysiphe on jahukasteliselaadsete seltsi kuuluv seente perekond.
Rõuge kirik
pisi|Rõuge kirik 2008. aastal Rõuge Püha Neitsi Maarja kirik on kirik Võru maakonnas Rõuge vallas Rõuges.
Eelmise, 16. sajandil rajatud, kuid hävinud kiriku asemele valmis kirik uude kohta 1730. aastal. Siis rajatud kirik oli praegusest madalam, võlvideta, ilma koori ja käärkambrita. Põhjalik ümberehitus tehti kirikus 1860. aastal.
Ühelööviline kirikuhoone on ehitatud klassitsistlikus stiilis. Kiriku lõunaseina välisküljele on ehitatud käärkamber.
Interjöör on heledates toonides. Külgrõdud puuduvad. Kantsel asub altari poole vaadates erandlikult paremal pool. Altarimaali "Jeesus ristil" on 1880. aastatel maalinud baltisaksa kunstnik Rudolf von zur Mühlen (1845–1913).
Kirikuorel on kuulsate orelimeistrite Juhan, Jakob ja Tannil Kriisa töö. 29 registriga orel õnnistati sisse 27. juunil 1930.
Kirikut kasutab Rõuge Maarja kogudus.
Rõuge kirik osaleb projektis "Teeliste kirikud".
Puhverlahus
Puhverlahused on mõningate ainete vesilahused, mis suudavad lahusesse lisatud vesinik- (H+) või hüdroksiidiioone (OH-) siduda, ilma et nende pH seejuures märgatavalt muutuks.
FK Homiel
FK Homiel on Valgevene jalgpalliklubi, mis mängib oma kodumänge Homielis. Aastal 2022 mängib Valgevene kõrgliigas.
Puhverlahus
Puhverlahused koosnevad enamasti kas nõrgast alusest ja selle soolast tugeva happega või nõrgast happest ja selle soolast tugeva alusega.
Mingi puhverlahuse, mille ruumala on 1 liiter, pH muutumist mingi aine lisamisel (tavaliselt tugev alus või tugev hape) 1 ühiku võrra nimetatakse vaadeldava puhverlahuse puhvermahtuvuseks.
Pöördsild
pisi|Veduri pööramine pisi| Pöördsild või pöördesild või pöördering on suuremates raudteejaamades asuv vedurite 180° pööramiseks mõeldud rajatis.
Pöördsild kujutab endast maapinnaga samal tasemel olevat platvormi, millele on kinnitatud rööpad veduri pealesõiduks. Metallsillus, milleni viib juurdesõidutee, pöörleb ümber silluse keskpunkti asetatud toe.
Varem pandi pöördsild liikuma kas käsitsi tööliste poolt või hiljem pneumaatiliste pöörajate abil vedurilt saadava suruõhu toimel.
Tänapäeval käitab pöördsildu enamasti elektrimootor.
Eesti raudteejaamadest on asunud pöördsild näiteks Haapsalu raudteejaamas ja Kopli kaubajaamas. Mõlemas jaamas on vana pöördsild säilinud ja muinsuskaitse all.
Kasutusel olevad pöördsillad asuvad Eestis: Tartu raudteejaamas, Koidula raudteejaamas, Valga raudteejaamas ja Muuga kaubajaamas.
80 (Tallinna bussiliin)
pisi|Tallinna Transpordiameti juhataja 11.06.2019 käskkiri nr 1.-1/19/63 ajutise bussiliini nr 80 reisijateveo üksikasjade määratlemiseks Tallinna bussiliin 80 oli kavandatav bussiliin, mis oli planeeritud reisijateveoks 6. ja 7. juulil 2019 Tallinnas toimuvale üldlaulu- ja tantsupeost osavõtjate teenindamiseks. Buss peatus mõlemal suunal Hobujaama ja Tallinna lauluväljaku lähistel asuvates peatustes. Reisijate vedu korraldas Tallinna Linnatranspordi AS.
6. juulil 2019 on planeeritud 21 väljumist intervalliga 11-12 minutit (esimene väljumine lauluväljaku suunal kl 8.03 ja viimane 11.48).
7. juulil 2019 on planeeritud 24 väljumist intervalliga 11-12 minutit (esimene väljumine lauluväljaku suunal kl 10.03 ja viimane 14.25).
Johann Burchart I
Johann Burchart I (sünninimega Both Bélaváry de Sykava; 1546 Pressburg, Ungari kuningriik – 1616 Tallinn) oli sõjaväelane ja apteeker.
Ta oli Tallinna Raeapteeki 1582–1911 juhtinud Burchartide nn apteekrisuguvõsa esimene esindaja.
Isiklikku
Tema poeg oli Johann Burchart II (umbes 1585–1636).
Peeter Kaldre
Peeter Kaldre (sündinud 27. oktoobril 1954 Barabinskis Novosibirski oblastis Venemaal) on eesti ajakirjanik.
Liffart von Ooj
Liffart von Ooj (surnud 1573) oli Liivi ordu rüütelvend 16. sajandi esimesel kolmandikul.
Peeter Kaldre
Haridus
Õppinud Tallinna 1. Keskkoolis 1969–1973 ning Tartu Riikliku Ülikoolis eesti keele ja kirjanduse eriala 1974–1979.
Liffart von Ooj
Liffartivanemad olid Gerhaard von Ooj ja Anna von Steprode. Ta pärines Nijmegeni lähedal asunud Ooj linnust valitsenud samanimelisest suguvõsast, mis 11. sajandil oli olnud Saksa kuninga otsealluvuses. 13. sajandiks liideti Ooj maad aga Gelderni (Geldre) krahvkonnaga, mille vastu Ooj isandad mõistagi protestisid. Siiski osutus see tegevus edutuks ning 14. sajandil leppisid nad Gelderni valitsejate vasallide staatusega, tõustes seal mitmetele kõrgetele kohtadele.
Peeter Kaldre
Töökäik
Ta on teinud ETV-s valimissaateid.
Liffart von Ooj
Liffart von Ooj on ainus teadaolev suguvõsa esindaja nii Liivi kui ka Saksa ordus. Ta sai orduvennaks millalgi enne 1531. aastat ning asus kusagil Liivimaal, kuid sel aastal astus ta ordust välja ning naasis kodumaale, kus abiellus. Hiljem sai temast Ooj linnuse valitseja ning ta suri kõrges vanuses 1573. aastal.
Peeter Kaldre
Töökäik
On kirjutanud väliskommentaare Eesti Raadiole, raadiole Vaba Euroopa, Maalehele, Postimehele.
ETV saate "Välisilm" saatejuht, Vikerraadio "Reporteritunni" saatejuht.
Nina L. Hruštšova
Nina Hruštšova (sündinud 1. augustil 1964. aastal Moskvas ) on vene päritolu ameerika õppejõud New Yorgi ülikoolis The New School.
Hruštšova on Nikita Hruštšovi vanima poja Leonid Hruštšovi lapselaps. Pärast Leonidi surma Teises maailmasõjas lapsendas Nikita Hruštšov poeg Leonidi kaheaastase tütre, Julia, Nina Hruštšova ema. Nikita Hruštšov on seega Nina Hruštšova bioloogiline vanavanaisa.