cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Umbjärv
Umbjärved kitsamas mõistes
Kuna umbjärvede väljavool (veevahetus) toimub üksnes aurumise ja infiltratsiooni kaudu, on need keskkonnasaasteainetele tundlikud.
Tuntuimad umbjärved maailmas on Kaspia meri, Araali meri, Balkaši järv, Eyre'i järv jt.
Eesti jalgpalli 2002/2003. aasta karikavõistlused
'''Eesti jalgpalli 2002/2003. aasta karikavõistlused''' võitis Tallinna FC TVMK.
1/16 finaalid
!colspan="3" align="center"| 13. oktoober 2002
Aleksandr Volodin
Aleksandr Volodin on mitme tuntud inimese nimi:
Eesti jalgpalli 2002/2003. aasta karikavõistlused
1/16 finaalid
!colspan="3" align="center"| 23. oktoober 2002
1/8 finaalid
!colspan="3" align="center"| 10. november 2002
Veerandfinaalid
!colspan="3" align="center"| 23., 24. märts ja 10., 11. mai 2003
Poolfinaalid
!colspan="3" align="center"| 8., 9. ja 18. mai 2003
Pilt
pisi|Pildi joonistamine
Pilt on tehiskujutis, millegi visuaalne, harilikult kahemõõtmeline taasesitus.
Pilt võib olla loodud optilisel teel (foto, projektsioon), käsitsi või graafiliselt (joonistused, maalid, graafikateosed, gravüürid jne) või elektrooniliselt (arvutigraafika, fototöötlus jne).
Alo Raun
Alo Raun (aastani 1935 Aleksei Reismann; 8. mai 1905 Tartu – 14. juuni 2004 Bloomington, Indiana, USA) oli eesti keeleteadlane.
Ta lõpetas Tartu Ülikooli 1931. aastal. Oli Õpetatud Eesti Seltsi teaduslik sekretär aastatel 1937–1939.
Läks Saksamaale 1944 ning oli Balti Ülikooli õppejõud 1946–1949 ja eesti rektor 1948–1949. 1949. aastast elas USAs. Aastatel 1952–1975 oli Indiana Ülikooli professor.
Teosed
Raun, Alo 1982. Eesti keele etümoloogiline teatmik. Rooma; Toronto: Maarjamaa (2. trükk 2000).
Isiklikku
Tema poeg on Indiana Ülikoolis Bloomingtonis ajalooprofessorina töötav Toivo Raun.
Kisejärve järvestik
Kisejärve järvestik on 7 järvest koosnev järverühm Võru maakonnas Rõuge vallas.
Limnoloogiliselt on järved semidüs- ja oligotroofsed. Neist suurim on oligotroofne Kisejärv, mille pindala on 43,4 ha (2007).
Järvestikku kaitseks on loodud Kisejärve maastikukaitseala.
Ezerciems
Ezerciems (vanasti ka Dekšņciems) on küla (mazciems) Lätis Talsi piirkonnas Virbi valla lõunaosas.
Küla asub merepinnast 90 meetri kõrgusel Virbupe jõe ja  Kūja järve ääres. Ezerciems jääb valla keskusest Jaunpagastsist 1,8, piirkonna keskusest Talsist 20 ning Riiast 107 kilomeetri kaugusele.
Aastal 2017 oli külas 28 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 25.
Brūzis
Brūzis on küla (mazciems) Lätis Talsi piirkonnas Virbi valla keskosas.
Küla asub merepinnast 95 meetri kõrgusel Virbupe jõe paremal kaldal. Brūzis jääb valla keskusest Jaunpagastsist 0,8, piirkonna keskusest Talsist 18 ning Riiast 108 kilomeetri kaugusele.
Küla tekkis endise Jaunpagastsi mõisa keskuse juurde. Asulale pani alguse viinavabriku rajamine aastal 1839. Vabriku ruumides tegutseb SIA «Jaunpagasts Plus».
Aastal 2017 oli külas 75 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 64. pisi|tühi|Brūzis
Eņģeļciems
Eņģeļciems on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Talsi piirkonnas Virbi valla loodeosas.
Küla asub merepinnast 120 meetri kõrgusel. Eņģeļciems jääb valla keskusest Jaunpagastsist 3,7, piirkonna keskusest Talsist 15 ning Riiast 108 kilomeetri kaugusele.
Küla tekkis endise Eņģeļi mõisa (Engelzeem) keskuse juurde.
Külas kasvavad Auziņase tamm, Rogase tammed ja kolm Eņģeļciemsi tamme on looduskaitse all.
Pöide vald
Pöide vald oli vald Saare maakonnas.
Vald muutus 2017. aastal Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus kõigi Saaremaal asunud valdadega ühtseks Saaremaa vallaks.
Pöide viimane vallavanem oli Andres Hanso.
Külad
Ardla, Are, Iruste, Kahutsi, Kakuna, Kanissaare, Keskvere, Koigi, Kõrkvere, Kärneri, Kübassaare, Leisi, Levala, Metsara, Mui, Muraja, Neemi, Nenu, Oti, Puka, Pöide, Reina, Sundimetsa, Talila, Tornimäe, Ula, Unguma, Uuemõisa, Veere, Välta
Lahed
Harju laht, Leetse laht, Muraja laht, Nenu laht, Nõudla laht, Udriku laht, Undu laht
Poolsaared
Kübassaare poolsaar, Muraja poolsaar, Täkksaare poolsaar, Undu poolsaar
Laiud
Aavilaid, Anulaid, Kalmelaid, Kõrgelaid (Muraja lahes), Kõrgelaid (Kiudu lõpes), Lehmlaid, Loomalaid, Madallaid, Oitma laid, Pihlalaid, Pikklaid, Pisselaid, Rooglaid, Suuregilaid, Suutselaid, Tumalaid, Udriku laid, Villemi laid
Ajalugu
Keskmisel kiviajal oli peaaegu kogu Pöide ala litoriinamerega üle ujutatud. Venekirvekultuuri ajastul (1500–600 eKr) oli Pöide aladel kujunenud kindel püsiasustus.
Muistsete läänemeresoome hõimude halduslik-territoriaalne üksus oli kihelkond, mille keskus oli linnus. Pöide koos Muhuga moodustas muinasaja lõpul Horele-Mone kaksikkihelkonna. See siiski oletatav kaksikkihelkond lõhestus kristluse tulekuga kaheks iseseisvaks kiriklikuks kihelkonnaks: Muhuks ja Pöideks.
Varaseimas Saaremaa üksikuid maakohti loetlevas ürikus nimetatakse ala, mis moodustas Pöide ja Jaani kihelkonna, Horeleks. Koos Horele nimega, mis on säilinud praeguse Ardla (veel 16. sajandil Hordele) küla nimes, mainitakse Pöidet ainult korra. Pöidet on mainitud 1233. aasta Saaremaa jagamist märkivas ürikus, mille järgi Horele ja Mone langesid ordu võimu alla. 1254. aastast alates kasutatakse kihelkonna kohta, kuhu kuni 17. sajandi lõpuni kuulus ka hilisem Jaani kihelkond, eranditult ainult Pöide (Peude) nime.
Põllumaa headuse tõttu kujunes asustus Pöidel juba muinasajal tihedamaks kui mujal Saaremaal. Varasem asustus paiknes piki tervet kihelkonda läbivat maanteed ja selle lähemas naabruses, praeguste Ardla, Muiküla ja Tornimäe ümbruses. Keskus oli ilmselt Ardla, mis andis oma nime – Horele – tervele kihelkonnale. Hõredamalt ja osaliselt koguni täiesti asustamata olid rannikualad.
13. sajandi teisel poolel rajas Liivimaa ordu Pöidele linnuse. 14. sajandi esimesel poolel ehitati linnus ümber suurejooneliseks kihelkonnakirikuks. Pöide Maarja kirik on Saaremaa kõige suurem kivikirik. Ümber kiriku tekkis kihelkonna keskus, milleks oli kuni 1918. aastani Levala küla, kus oli kolm kauplust ja kõrts.
1564. aastal müüs ordufoogt Heinrich Lüdinghausen-Wulff Maasilinna foogtkonna Taani kuningas Friedrich II-le. Pöidel algas Taani aeg. Taani võimu esimesed aastad tõid kihelkonnale küllaltki suuri raskusi, eriti just võitlustega, mida peeti taanlaste ja rootslaste vahel Maasilinna lossi pärast. Et taanlastel oli raskusi lossi kaitsmisega, lasid nad lossi 1576. aastal õhku. Sõdade tagajärjel vähenes ja vaesus kihelkonna rahvastik, paljud talud ja isegi terved külad jäid tühjaks või kadusid. Enne kui rahvaarv jõudis tõusta endisele tasemele, puhkes uus sõda. 1611. aasta sügisel tungisid rootslaste väesalgad Muhu kaudu Pöidele ja jäid sinna talvekorterisse. 1612. aasta jaanuaris tungisid nad ühes mandrilt saabunud uute vägedega edasi ja laastasid kogu maakonna, viies lahkudes kaasa sealseid talupoegi. 1618. aastal oli Pöidel 50% kõigist talurahva valduses olevast kultuurmaast söötis.
Eramõisate valduste kõrval oli Pöidel üle 100 adramaa talumaad, mis ei moodustanud küll asustuslikult omaette suletud tervikuid, kuid asusid enamik hajavaldusena riigi kätte jäänud talumaade hulgas. Nii oli Reinu mõisa valduses Kahutsi küla ja üksikuid talusid Iruste ja Levala külast. Jaani kihelkonda kuulus muuhulgas Pöide Are küla. Otimõisale kuulus enamik Veere ja osa Välta külast. Kingli mõisa valduses olid aga Neemi, Pahavalla ja Kuke küla.
Rootsi ajal asutati lisaks kolmele senisele ametkonnale veel neljas: Laimjala (Gustavsdahl) ametkond, samanimelise mõisaga keskuses. Pöördelisema tähtsusega oli sealsele talurahvale Karl XI alustatud agraarreform, mis tõi põhilisi muutusi talurahva sotsiaalsesse ellu.
Raskelt tabasid Pöide kihelkonda Põhjasõda ja katk. Venelaste röövsõda ja taud nõudsid palju ohvreid. Suremuse tagajärjel tühjaks jäänud talude ja maade hulk oli väga suur. Veel 1731. aastal oli Pöidel 426 täiesti tühja talu söötis maaga ja ainult 290 asustatud talu; seejuures oli viimaste tööjõud ja vahendite hulk nii väike ja nõrk, et ei suudetud kaugeltki majandada taludele kuuluvaid maid katkuaegses ulatuses. Rahu saabudes kasvas talurahva arv vaatamata üha raskematele elutingimustele, halvenevale õiguslikule ja majanduslikule seisundile siiski jõudsalt.
1848. aastal oli Pöide kihelkonnas 2413 elanikku. Seoses tsaarivalitsuse soositud usuvahetuse aktiivsusega piirkonnas valmis 1873. aastal Tornimäel Neitsi Maria kirik. Kirik tegutseb siiani ja on Saaremaa kõige suurem õigeusu kirik. Koos kirikuga ehitati Tornimäele pastoraat, köstrimaja ja koolimaja. Suur nälg tabas Pöidet 1868. ja 1869. aasta viljaikalduse tõttu. Puhkenud näljahädast ja sellega kaasnenud taudidest pääses kihelkond alles väljastpoolt tulnud toetuse ja riikliku viljalaenu abil.
Saaremaa oli 19. sajandi keskel jaotatud 13 kihelkonnaks. 1891. aastaks oli tollase Uuemõisa vallaga liidetud Keskvere, Reina, Tumala-Orissaare ja Pöide kirikuvald. Valla keskus asus Kärneri külas. Kihelkonna põhjaosast läksid mõned alad Maasi vallale.
pisi|Pöide kirik, vaade õhust (2014)
1905. aasta revolutsioonilisel liikumisel oli Pöidel tugev poolehoid. Vägivallategusid siiski toime ei pandud, põletati vaid mõned mõisaküünid. Tegutseti seadustega enam-vähem lubatud raamides. Pöidelt on pärit Saaremaa kõige radikaalsemad juhid, eesotsas Uuemõisa vallakirjutaja Ernst Sarapuuga, kes oma aktiivsusega Kuressaare ja Pöide rahvakoosolekutel detsembris 1905. aastal said kuulsaks nn pöidulaste parteina. Karistussalk jõudis Pöidele vana-aasta õhtul 1905. aastal ja peatus Uuemõisa vallamajas. Suurimaks süüdistajaks olnud Uuemõisa omanik N. von Nolcken. Eriti oli otsitud E. Sarapuud ja M. Trulli, neil aga olevat õnnestunud pageda. Hiljem andis Sarapuu end ise võimude kätte ja 1908. aastal karistati teda kolmeaastase kindlusvangistusega.
Nõukogude ajal oli valla alal Pöide külanõukogu, Eesti Vabariigi taasiseseisvumisel moodustati 1991. aasta 26. septembril Pöide vald. 21. oktoobril 2017. aastal, Saaremaa Vallavolikogu valimistulemuste väljakuulutamise päeval, jõustus Saaremaa valdade, sealhulgas Pöide valla ühinemine ning moodustati uus omavalitsusüksus Saaremaa vald.
Vaatamisväärsused
Pöide kirik, Tornimäe kirik, Oti mõis, Pöide kalmistu, Kõrkvere tuuleveski, Pöide ehk Kahutsi maalinn, Mihkel Ranna dendraarium, Kübassaare mets, Aavakivi, Koigi raba õppe-matkarada.
Kernu kadakas
pisi|Kernu kadakas (2011) pisi|Tüvi on keerdunud päripäeva Kernu kadakas (ka Kernu seitsme keeruga kadakas, Kernu keerukadakas) oli looduskaitsealune kadakas, mis kasvas Harju maakonnas Saue vallas Kernu koolimaja ligidal.
2013. aasta kevade seisuga on kadakas kuivanud. Oma osa on selles kindlasti intensiivse autoliiklusega Via Baltika trassi äärsel asukohal.
Kohapärimus
Muistendi järgi olevat puu Põhjasõja ajal istutanud Rootsi kuningas Karl XII – seetõttu on puud nimetatud ka "Rootsi kuninga kepiks". Samuti on levinud kõnekäänd, et kui kadakas kuivab, hea "Rootsi aeg" jälle Eestimaale tagasi tuleb. Hilda Hunt on rahvaluulekogujatele rääkinud loost sellise variandi: "Vinni väljal, nagu rahvas paika nimetab, oli Põhjasõja ajal peatunud Karl XII oma armeega. Õhtul sõjapealikega lõkke ääres istudes võtnud ta kaksteist kadakast keppi, väänanud need seitsmesse keerdu ja sõnanud: “Kui need kadakad kasvama lähevad, tuleb maale pikk rahuaeg ja Rootsi võim läheb Eestist ära. Kui kadakas kuivab, tuleb Rootsi võim Eestisse tagasi.”"Kernu kadakas on Matthias Johann Eiseni sõnul "kõige iseäralikum kadakas Eestis". Ta refereerib kadaka kohta räägitud muistendeid nii: "Kord tulnud sinna 7 kuningat kokku, kes mitu kadakat kokku keerutanud; need kasvanud üheks kadakaks kokku, nagu see nüüd veel seal hiidkadakana kasvab. Kui see kadakas hakkab õitsma, kaob vene valitsus ja rootsi valitsus tuleb tagasi. J. Jungi teate järele pistnud 7 ülemat sinna oma kepid maha ja need kasvanud kokku hiidkadakaks."
Ralf Fisker
Ralf Fisker (9. juuli 1916 Tallinn – 17. august 1943 Kiiev, Ukraina Riigikomissariaat) oli Eesti (nooremleitnant) ja Saksa pataljon "Narva" (Obersturmführer) sõjaväelane.
Arkussiinus
Arkussiinus (sümbol: arcsin, asin) on nurga siinuse leidmise pöördtehe. Arkussiinuse väärtus on nurk.
Ralf Fisker
Ta lõpetas 1934. aastal Tallinna Prantsuse Lütseumi.
Isiklikku
pisi|Ralf Fisker 1940. aastal. Tema isa oli sporditegelane ja sõjaväelane Villiam Fiskar.
Abiellus 02.12.1940 Tallinnas Magda-Renate Toomega.
Ain Sillak
Ain Sillak (kuni 1936. aastani Alfred Schmidt (ka Smitt); 1. mai (vkj 19. aprill) 1898 Maidla mõis, Kirna-Kohatu vald, Hageri kihelkond, Harjumaa – 5. november 1972 Tallinn) oli eesti tõstja, olümpiamängude medalist.
Ta kuulus 1920–1923 Eesti koondisse, võitis 1920. aasta Antwerpeni olümpiamängudel hõbe- ja 1923. aasta Göteborgi mängudel pronksmedali ning püstitas neli maailma- ja kolm olümpiarekordit.
Algusaastad
"Minu kõige esimene osavõtt spordivõistlustest toimus 1914. aastal, kui karskusseltsi Valvaja spordiosakond korraldas võistlused kiiruiisutamises. Rada oli umbes 80 m pikk ja sõita võis 1000 ja 10 000 meetrit. Võitsin oma esimesed spordiauhinnad: 1000 m III ja 10 000 m I koha. Kuna lühimaajooksudes, hüpetes, heidetes ja tõugetes ei saavutanud ma kuigi häid tagajärgi, soovitas Artur Kukk mul katsetada pikamaajooksuga. Esimese maratoni jooksin 1916. aasta suvel, teise sama aasta sügisel. Kuna pikamaajooksud olid väga rasked ja ei andnud mulle paremaid tulemusi kui 4. ja 5. koht, siis ma loobusin nendest ja üldse kergejõustikust. Tahtsin sportliku tegevuse hoopistükis katkestada."
Kuid Artur Kukk ei lasknud oma kasvandike spordivaimustusel niisama lihtsalt jahtuda. Ta viis Alfredi võimlasse, kus harjutasid raskejõustiklased. Ka siin proovis noormees kõiki alasid. Ta pani kätte poksikindad, kuid sai armutult klobida. Ka maadlusmatil oli ta teiste väänata. Hoopis teine asi oli tõstekangiga – see ei hakanud vastu. Nii leidiski ta endale tumma, kuid väärilise vastase ja koos sellega sobiva harrastuse.
Tõstesport
1920. aastal korraldati Tondi kasarmutes spordikursused. Neist kutsuti osa võtma ka Alfred Schmidt. Tõstjaid juhendas seal Alfred Neuland. Nüüd oli treeningutel juba eesmärk ja tulemused ei lasknud ennast oodata, ning tee Antwerpeni olümpiamängudele oli avatud.
"1920. aasta Antwerpeni olümpiamängude tõstevõistlused peeti harjumatutes oludes - tenniseväljakul lageda taeva all. Sulgkaalus (kuni 60 kg) võistles 16 riiki, igast riigist kaks meest (meilt veel Karl Kõiv, kes sai 7. koha). Kavas oli kolmevõistlus, mis koosnes kahe käega tõukamisest ning ühe käega rebimisest ja tõukamisest. Kui tõukasid paremaga, siis pidid rebima vasakuga või vastupidi. Kolmevõistluse kogusumma 210,0 kg tuli mul šveitslase Ryteriga võrdne ja me jagasime teist-kolmandat kohta. Edasi oleks pidanud arvestama kehakaalu, kuid kohtunikekogu määras hõbe- ja pronksmedali väljaselgitamiseks ümbertõsted kahe käega tõukamises. Kohtunikekogu esimees Joseph Panesi ütles, et kehakaalu arvestamine on kuiv värk, las pealtvaatajad saavad ka veidi närvikõdi, sest kahe võistleja omavaheline rabelemine on väga põnev. Nii õnnestus mul Ryterit 2,5 kiloga võita (Schmidt – 92,5 kg, Ryter 90,0 kg) ja tulla maailma teiseks sulgkaalu tõstjaks." pisi|1922. aasta tõstmise maailmameistrivõistluste korralduskomisjon, vasakult esimene Alfred Schmidt 1922. aasta tõstmise maailmameistrivõistlustel Tallinnas tuli sportlasel Schmidtil jääda pealtvaatajaks, kuna kontrollkaalumisel osutus ta 200 grammi raskemaks. Kuid ametnikuna ta oli üks võistlusmääruste koostajatest ja korralduskomisjoni liige.
"Šveitslane Graf nõudis kohtunikelt teisel päeval võistlejate ülekaalumist. Prantslasest peakohtunik oli kategooriliselt selle vastu, sest võistlusmäärustik seda ette ei näinud. Kuid meie omad mehed tõid minu ohvriks. Neil lõi välja ülemäärane viisakus välismaalaste vastu. Prantslane meie meestega tülitsema ei hakanud, vaid lõi käega. Mul jäi aega kaalu mahavõtmiseks liiga vähe. Sain küll korra Nõmmele ja tagasi litsuda, kuid sellest ei piisanud, osutusin 200 grammi kaalust raskemaks. Nii kukkusingi edaspidisest konkurentsist välja."
1923. aasta Göteborgi mängudel sai Schmidt kergekaalus (kuni 67,5 kg) III koha.
"Nendel võistlustel kaotasin täiesti omaenda süü läbi. Tahtes näidata kõrget tagajärge ühe käega tõukamises (minu leivanumber), alustasin võrdlemisi suure raskusega (70 kg). Teisel katsel tõukasin 75 kg. Viimasele katsele lisasin veel 5 kilo. Olles enesekindel, tõukasin rässakalt käe küll sirgeks, kuid kang prantsatas maha ja katse ei lugenud. Sellega olid minu suurvõistlused läbi."
Lauri Sommer
Lauri Sommer (1991. aastani Lauri Soomere; sündinud 2. aprillil 1973 Viljandis) on eesti kirjanik, kirjandusteadlane ja muusik.
Ain Sillak
Tõstesport
Ta võitis Tallinna Kalevi liikmena Eesti meistrivõistlustel: sulgkaalus 1921. hõbeda ja 1922. kulla ning kergekaalus 1924. aastal pronksi. Mehe isiklikuks rekordiks viievõistluses (kahe käega surumine, ühe käega rebimine, ühe käega tõukamine, kahe käega rebimine, kahe käega tõukamine) jäi 1924. aasta Eesti meistrivõistlustel saavutatud 405,0 (77,5+65,0+80,0+80,0+102,5) kg.
Lauri Sommer
Ta lõpetas 2000. aastal Tartu Ülikooli kirjanduse ja rahvaluule eriala ning sai 2003. aastal samas magistrikraadi (väitekiri Uku Masingu kogu "Saadik Magellani pilvest" taustadest).
Vene Suurvürstiriik (1658–1659)
Vene Suurvürstiriik (ukraina keeles Велике князівство Руське, poola keeles Wielkie Księstwo Ruskie, valgevene keeles Вялікае княства Рускае) oli riiklik moodustis tänapäeva Ukraina aladel, mille moodustamise nägi ette Gadjatši leping, kuid mis jäi tekkimata.
Taust
8. jaanuaril 1654 otsustas Perejaslavi raada, mida juhtis hetman Bogdan Hmelnitski, et edaspidi ei allu kasakad Poola kuningale, vaid Moskva tsaarile.
Samal aastal puhkes Poola-Vene sõda, mis Rzeczpospolita jaoks kujunes katastroofiliseks. Järgmisel aastal hõivas Moskva tsaaririik Pinski ja Vilniuse, kasakad Bogdan Hmelnitski juhtimisel tungisid Lwówi alla. Samal aastal kuulutas Rzeczpospolitale sõja Rootsi ja hõivas suure osa Rzeczpospolitast, isegi Varssavi ja Krakovi. Valitses reaalne oht, et Rootsi ja Venemaa jagavad Rzeczpospolita omavahel ära ja see riik lakkab olemast. Moskoovia soovis vältida Rootsi liigset tugevnemist ja sõlmis 24. oktoobril 1656 Rzeczpospolitaga Wilno rahulepingu.
1657 suri hetman Hmelnitski, kellel polnud head järglast, sest tema poeg Juri Hmelnitski oli veel väga noor. 21. oktoobril 1657 valiti Korsuni raadal uueks hetmaniks Hmelnitski lähikondlane Ivan Võgovski (Iwan Wyhowski).
Gadjatši leping
pisi|[[Rzeczpospolita kuninga Jan II Kazimierz Waza vandetõotus Gadjatši lepingul]] 1658 sõlmisid Rzeczpospolita esindajad ja Võgovski tänapäeva Poltaava oblastis olevas Gadjatši linnas Gadjatši lepingu. Selle kohaselt asendati Poola–Leedu kaksikmonarhia Poola–Leedu–Vene kolmikmonarhiaga.
Vasakkalda-Ukrainas tuli lepingu kohaselt Tšernigivi vojevoodkonna, Kiievi vojevoodkonna ja Bratslavi vojevoodkonna põhjal moodustada Vene Suurvürstiriik. Sellel pidid olema eraldi seadused, oma seim, sõjavägi ja riigikassa. Suurvürst tuli valida Poola ja Vene ühisel seimil. Vene Suurvürstiriigi riigiusuks pidi saama vene õigeusk. Vene Suurvürstiriigi juhiks pidi saama hetman Võgovski.
Lepingu järgi tuli Vene suurvürstiriigis moodustada 30 tuhande meheline kasakatest koosnev sõjavägi, millele lisandunuks 10 tuhat palgasõdurit. Muid vägesid ei oleks lepingu järgi Vene suurvürstiriiki ilma hetmani loata lubatud muidu kui sõja korral ning ka siis pidid nad alluma hetmanile.
10. juunil 1659 ratifitseeris Gadjatši lepingu Poola seim. Kuid Poola ühiskondliku surve ja paavsti rangete nõudmiste tulemusena tegi Seim lepingusse ratifitseerimise käigus muudatusi. Nimelt jäeti lepingust välja Vene Suurvürstiriigi ja kolmikmonarhia idee. Muudeti teisigi artikleid. Ratifitseeritud kujul pidid poolakad tagasi saama neilt konfiskeeritud varanduse ja Vene Suurvürstiriigi riigiusuks pidi jääma katoliiklus.
Lauri Sommer
Ta on rühmituse Erakkond ning ansamblite Liinatśuraq, Kago ja Ütsiotsõ liige.
2014. aastal ilmus tema seni mahukaim proosateos "Sealpool sood". Raamatut saadab mitteametlik soundtrack (allalaaditav plaadifirma Õunaviks ajaveebist), millelt leiab muusikat alates keskajast kuni Sommeri enda loominguni.
Proosa
Ajakirjanduses on Sommeril ilmunud artikleid, esseid, muusikaarvustusi, lühiproosapalu. Ta on olnud ka raadiosaadete autor.
Isiklikku
Tema isa on psühhiaater Ilmar Soomere. Tema elukaaslane on Liis Keerberg.
Ain Sillak
Elu pärast sportlaskarjääri lõppu
Pärast oma esimese abikaasa Leontine (neiupõlvenimi Luuk) surma abiellus Alfred Schmidt 1925. aastal Margaretega (neiupõlvenimi Reisman). Lapsi neil ei olnud.
Ta oli EKRAVE Liidu raskejõustikuosakonna juhatuse liige, tõstespordi aktivist ja kohtunik. Pärast II maailmasõda ei möödunud Tallinnas ühtegi tõstevõistlust, kus endine kangitõstja poleks osalenud. Kirgliku jahimehena oli ta Harju Jõu jahindusklubi asjaajaja. Jahilaskurina, jahilaskmissektsiooni presiidiumi sekretärina ja vabariikliku kategooria kohtunikuna aitas ta kaasa ka selle ala arengule. Ain Sillak tegutses ka maadluskohtunikuna.
Ta töötas Tallinna keskvanglas vanglaametnikuna majandusalal ning pikka aega Tallinngaasis vahetusmeistrina.
Ain Sillak suri 5. novembril 1972 Tallinnas, ta on maetud Rahumäe kalmistule. pisi|tühi|Ain Sillaku / Alfred Schmidti ja tema abikaasa haud Rahumäe kalmistul |220x220px
Mälestuse jäädvustamine
15. juunil 2018 avati Maidlas (Saue vald) MTÜ-de Spordiajaloo Klubi Alfred ning Maidla Külaselts eestvedamisel mälestuskivi. pisi|Ain Sillaku / Alfred Schmidti mälestuskivi Maidlas|tühi
Vene Suurvürstiriik (1658–1659)
Gadjatši leping
Kasakad olid liidus Venemaaga. Gadjatši leping seevastu tähendas kasakate poolevahetust, minekut Poola liitlaste sekka, mistõttu lepingu sõlmimine põhjustas kasakate konflikti Vene tsaari Aleksei Mihhailovitšiga. Venemaa saatis Võgovski vastu sõjaväe vürst Aleksei Trubetskoi juhtimisel, millega ühinesid mässulised kasakad Ivan Bespalõi juhtimisel.
Konotopi lahing
29. juunil 1659 toimunud Konotopi lahingus purustas hetman Võgovski, keda toetasid Poola väed Andrzej Potocki ja krimmitatarlaste väed Tatari khaani Mehmed IV Giray juhtimisel, venelaste ja kasakate ratsaarmee (üle 6000 sõduri).
Vastuseis Võgovskile siiski suurenes järjest, kuni ta pidi loobuma hetmaniseisusest ja riigist põgenema. 27. oktoobril 1659 valiti tema asemele Hmelnitski 18-aastane poeg Juri Hmelnitski. Seejärel polnud enam kedagi, kes soovinuks Vene Suurvürstiriiki luua.
thumb|Kavandatava kolmikmonarhia vapp
Vapp
Kavandatava Kolme Rahva Vabariigi vapil oli kujutatud Poola Kuningriigi valge kotkas, Leedu Suurvürstiriigi küttiv ratsanik ja Vene Suurvürstiriigi peaingel Miikael.
Nicu Ceaușescu
Gümnaasiumi lõpetamise järel õppis Nicu Ceaușescu Bukaresti Ülikoolis füüsikat. Juba üliõpilasena sai ta Rumeenia Kommunistliku Noorsooühingu peasekretäriks. 1982. aastal valiti ta Rumeenia Kommunistliku Partei Keskkomitee liikmeks. Nicu Ceaușescu vahistati Rumeenia revolutsiooni ajal 1989. aasta detsembri lõpus ja mõisteti kahekümneks aastaks vangi. 1992. aastal lasti ta tervislikel põhjustel vanglast välja. Ta suri 1996. aastal ühes Viini haiglas.
Arkuskoosinus
Arkuskoosinus (sümbol: arccos, acos) on nurga koosinuse leidmise pöördtehe. Arkuskoosinuse väärtus on nurk.
Arkustangens
Arkustangens (sümbol: arctan, atan) on nurga tangensi leidmise pöördtehe. Arkustangensi väärtus on nurk.
Konnetaabel
Konnetaabel (prantsuse: connétable < keskladina: comes stabuli talliülem) oli Frangi kuningakoja tallmeister, sõjaväe ülemjuhataja 11.-17. sajandi Prantsusmaal (Prantsusmaa krooni suurameteid).
Treviño
thumb|Treviño asend Burgose provintsis Treviño on vald ja asula Hispaanias Burgose provintsis. Moodustab koos La Puebla de Arganzóni vallaga Treviño enklaavi Baski autonoomse piirkonna Araba provintsis. Treviños elab 1300 inimest (2005). Valla pindala on 209 km².
Richard Aavik
Richard Aavik (7. juuni 1901 Anna vald, Järvamaa – 17. detsember 1965 Paide) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Teenis 1. Jalaväerügemendis.
Liisi Oterma
Liisi Vilhelmiina Oterma (kuni 1935. aastani Österman; 6. jaanuar 1915 – 4. aprill 2001) oli soome astronoom, esimene astronoomia alal doktorikraadi saanud naine Soomes.
Ta oli 1965. aastast Turu Ülikooli professor ja 1971. aastast Tuorla observatooriumi juhataja.
Oterma avastas 3 komeeti, sealhulgas perioodilised komeedid 38P/Stephan-Oterma ja 39P/Oterma ning üle 200 asteroidi. Asteroid 1529 Oterma nimetati tema järgi.
Péter Borossi valitsus
Péter Borossi valitsus tuli Ungaris võimule 21. detsembril 1993 endise valitsusjuhi József Antalli surma järel, ja lahkus 15. juulil 1994 seoses valimiskaotusega.
Jan Berzin
Jan Berzin (ka Jānis Bērziņš; õieti Pēteris Ķuzis, vene keeles Берзин (Беpзинь) Ян Карлович, Кюзис Петерис), hüüdnimi Vanamees «Старик» ; 13. vkj /25. november 1889 Kligene, Jaunpilsi vald, Riia maakond, Liivimaa kubermang, Venemaa Keisririik – 29. juuli 1938 Moskva, NSV Liit) oli lätlasest Nõukogude Liidu parteitegelane, sõjaväelane ja Nõukogude sõjaväeluure juht, 2. järgu armeekomissar (alates 15. juunist 1937).
Noorus
Pēteris Ķuzis sündis taluperes, pärast keskhariduse saamist alustas ta 1902. aastal õpinguid Kuldīga õpetajate seminaris.
Revolutsioonikeerises
Oktoobris 1905 pärast õpetajate seminari sulgemist 1905.–1906. aasta revolutsiooniliste rahutuste käigus Liivimaa kubermangus lahkus Pēteris Ķuzis linnast maale vanematetalusse, kus osales koos vanema vennaga kohalikes rahutustes: mõisate rüüstamises ja kasakatele vastuhakus. Rahutuste käigus rüüstati vallavalitsus Jaunpilsis, lasti maha vallakirjutaja, keda kahtlustati reetmises, varastati vallamajast passide plangid, põletati maha valla kõrts ja kroonu viinapood, eelnevalt ekspropiteerides omanike vara.
1905. aastal liitus Pēteris Ķuzis poliitilise liikumise Läti Sotsiaaldemokraatiaga, mis kuulus ühe fraktsioonina ülevenemaalisse VSDTPi-sse. Rahutuste mahasurumise käigus ta vahistati, kuid kinnipidamisel sai kolmest püssikuulist haavata, millest üks jäi pidama koljusse, vigastamata aju. Mõisteti 1907. aastal Tallinnas toimunud sõjakohtus tapmise eest 8 aastaks sunnitöövanglasse, kuid vabanes juba 1909. aastal, kuna oli alles 16-aastane (alaealine). Pärast vanglast vabanemist jätkas aga Riias poliitilist tegevust (kommunistlikku agitatsiooni) Pavel Ivanovitši («Павел Иванович») nime all.
1911. aastal vahistati ta uuesti ja saadeti asumisele Irkutski kubermangu, kust aga põgenes 1914. aastal, põgenemisel kasutas Bērziņši nimele välja antud valedokumente. Nime Jānis Bērziņš (Ян Карлович Берзин, Павел Иванович Берзин) kasutaski oma edasises tegevuses.
I maailmasõja alguses kutsuti sõjaväkke, kust (läänerindelt), kuid deserteerus ja asus tagalasse Petrogradi tehasesse tööle. 1917. aastal oli ta Petrogradis VSDT(b)P Petrogradi komitee VSDT(b)P ja Viiburi rajoonikomitee liige.
Tegevus oktoobrirevolutsioonis
1917. aasta detsembris töötas ta Vene SFNV Siseasjade Rahvakomissariaadis ning juhtis Vladimir Lenini ja teiste Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu liikmete ihukaitset, mis koosnes enamuses läti ja eesti päritolu sõjaväelastest.
Vene kodusõjas
1918. aasta suvel osales Jaroslavli linnas III Vene revolutsiooni käigus toimunud esseeride ülestõusu mahasurumisel.
Pärast Punaarmee ja Läti punaste küttide poolt Läti loode ja idaosa vallutamist oli 1919. aasta jaanuarist maini oli Jānis Bērziņš Nõukogude Läti Kohaliku omavalitsuse rahvakomissariaadi kantseleiülem, Siseasjade rahvakomissariaadi osakonnaülema sekretär ja asetäitja.
Tegevus Nõukogude Lätis
1919. aasta märtsis pärast Läti vallutamist Punaarmee ja Läti kütidiviisi poolt, määrati ta Nõukogude Läti siseasjade rahvakomissari abiks, kus teenis 2 kuud ja 1919. aasta mais osales Nõukogude vägede poolt Riia kaitsmisel Landeswehri vägede eest, kus sai ka haavata.
1919. aasta juulist augustini oli Jan Berzin 11. Petrogradi kütidiviisi poliitosakonna ülem.
Aastatel 1919–1920 oli Jan Berzin Nõukogude Läti armee (hiljem nimetati ümber) 15. armeeks eriosakonna ülem, mille koosseisus osales Petrogradi kaitsmisel Loodearmee eest ja hiljem osales ka Mihhail Tuhhatševski poolt juhitud Nõukogude–Poola sõjas 1920. aastal.
Nõukogude sõjaväeluures
1920. aasta detsembrist viidi ta üle Punaarmee Luurevalitsusse, kus töötas kuni 1921. aasta detsembrini Luurevalitsuse operatiivosakonna (agentuurluure) ülemana.
Kärla vald
Kärla vald oli vald Saare maakonnas Saaremaa lääneosas.
Jan Berzin
Nõukogude sõjaväeluures
Aastail 1921–1924 oli ta Punaarmee Luurevalitsuse ülema (Arvid Zeyboti) asetäitja.
Arkuskootangens
Arkuskootangens (sümbol: arccot, acot) on nurga kootangensi leidmise pöördtehe. Arkuskootangensi väärtus on nurk.
Jan Berzin
Nõukogude sõjaväeluures
1. märtsist 1924 kuni 1935. aasta aprillini oli ta Punaarmee staabi IV. (luure) osakonna ja juba aprillist laiendatud Luurevalitsuse ülem.
Kärla vald
2014. aastal ühines vald Kaarma ja Lümanda vallaga, mille käigus moodustati Lääne-Saare vald.
Lauri Luik
Lauri Luik (sündinud 23. aprillil 1982 Haapsalus ) on Eesti poliitik, Riigikogu liige aastatel 2007–2019.
Vernanda
"Vernanda" on 1988. aastal valminud Eesti lühimängufilm.
Lauri Luik
Haridus
Lauri Luik on lõpetanud Haapsalu Wiedemanni Gümnaasiumi 2000. aastal ning Tallinna Tehnikaülikooli arvuti- ja süsteemitehnika erialal aastal 2004. 2009. aastal kaitses ta samal erialal magistrikraadi.
Vernanda
Filmi režissöör on Roman Baskin, kunstnik-lavastaja Hardi Volmer.
Lauri Luik
Tegevus ühingutes
Luik on Maaelu Edendamise Sihtasutuse nõukogu liige, Hasartmängumaksu Nõukogu esimees , EELK Haapsalu Püha Johannese koguduse nõukogu liige ning Eesti Koolispordi Liidu president.
Poliitiline tegevus
Lauri Luik on Eesti Reformierakonna liige alates 2000. aastast. Ta oli Haapsalu Linnavolikogu liige aastatel 2002–2007, samuti valiti Haapsalu Linnavolikokku 2009. aastal. Aastatel 2005-2011 oli Luik Reformierakonna juhatuse liige ning aastal 2007 sai temast XI Riigikogu liige. Ta kandideeris ka 2011. aasta Riigikogu valimistel, sai 1931 häält ja osutus valituks ka Riigikogu XII koosseisu. Luik on Riigikogu kultuurikomisjoni liige.
Luik kandideeris 2015. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 5, sai 855 häält ning osutus valituks kompensatsioonimandaadiga.
Jan Berzin
Hispaania kodusõjas
1936. aastal oktoobris määrati Berzin ja suunati kõrgeimaks sõjaliseks nõunikuks vabariikliku armee juurde Hispaania kodusõjas "kindral Grišin"i nime all.
Lauri Luik
Töö kultuurikomisjonis
Lauri Luik on osalenud Riigikogu kultuurikomisjoni liikmena põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse ja kõrgharidusreformi väljatöötamisel ning vastutab kutseharidusasutuste seaduse menetluse eest.
Annetused Reformierakonnale
Ta annetas 2009. aasta aprillist 2010. aasta septembrini Reformierakonnale 146 300 krooni. "Minu annetused läbi kõikide aastate on olnud minu raha. Minu põhimõte on selline, et mina teen kõik oma kampaaniad läbi erakonna ja panen erakonnale raha siis, kui mul on mõni kampaania," selgitas Lauri Luik annetusi.
Kärla vald
1. jaanuaril 2012 oli rahvastikuregistri järgi elanike arv 1691, neist 308 olid hooldekodu elanikud.
Lauri Luik
Palvushommikusöögid
2012. aastal jäi Luik ajakirjandusele silma usuliste välisreisidega: jaanuaris käis ta maksumaksja kulul palvushommikusöögil Ameerika Ühendriikides, oktoobris soovis aga minna palvushommikusöögile Ugandasse, kuid see reis jäi siiski ära.
Tegevus sportlasena ja sporditegelasena
Lauri Luik on harrastanud korvpalli ja kergejõustikku. 1995. aastal tuli ta Eesti meistriks automudelismis (klassis U15). 2002. aastast on ta Kergejõustikuliidu spordikohtunik (C-kategooria). Ta tuli 2008. aastal maratonijooksus parlamendiliikmete maailmameistriks (aeg 2:57.00). Oma praeguse tippmargi jooksis ta mais 2011 Riia maratonil, milleks on 2.49,19.
Luik oli aastail 2007–10 Läänemaa spordiliidu Läänela president ning aastast 2011 juhib ta Eesti Koolispordi Liitu.
Kärla vald
Kärla vallavanem oli Tiina Luks.
Asustus
Kärla vallas asus Kärla alevik ja 22 küla.
Kirikud ja kalmistud
Kärla Maarja Magdaleena kirik
Loodus
Agari kraav, Anepesa oja, Hooldekodu kraav, Jõempa järv, Kaalupi laht, Kaarmise-Jõempa karstiala, Kaarmise peakraav, Kalja oja, Kandla oja, Karida peakraav, Karujärv, Kessu oja (Ahioja), Kestri oja, Killikari allikas, Kogula peakraav, Kärla jõgi, Marisoo oja, Mullutu laht, Mullutu-Suurlaht, Mõnnuste kraav, Oriküla veski tiik, Pühajõgi, Tirtsi jõgi, Vägara laht
Ajalugu
Kärla vald moodustati 1992. aasta 12. märtsil.
Jan Berzin
Hispaania kodusõjas
1937. aasta juunis saabus tagasi NSV Liitu ja määrati Punaarmee sõjaväeluure ülemaks Semjon Uritski asemele.
Eesti pärismaised põõsad
Pärismaiste põõsaste hulka loetakse Eestis alltoodud 30 liiki. Põõsaste eristamisel puudest on siin võetud kriteeriumiks, et nad ei kasva tavaliselt kõrgemaks kui 2–3 meetrit.
Kibuvitsa (Rosa) perekonnas on liikide piiritlemine ebakindel, seepärast leidub mitu selle perekonna süstemaatikat ja vastavalt on ka võimalik erinev arv liike Eestis.
Jan Berzin
Hispaania kodusõjas
Jan Berzin rehabiliteeriti NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi otsusega 28. juulil 1956.
Eesti pärismaised põõsad
Tuhkpuu (Cotoneaster) perekonnas on Eestis esinevate liikide eristamine samuti keeruline.
Pajude (Salix) liikidest on osa põõsaid, osa aga kasvab kas vahel või enamasti puuks. Puuks kasvavaid pajusid nimetatakse ka remmelgateks.
Kaskedest (Betula) on samuti osa liike põõsad, osa puud.
Puude hulka arvatuist on mitmed sellised, mis väga sageli kasvavad pigem põõsana, näiteks verev kontpuu, harilik paakspuu, harilik kadakas.
Kihelkonna vald
pisi|Kihelkonna vallamaja Kihelkonna vald oli kohaliku omavalitsuse üksus (vald) Saare maakonnas.
Vald liitus 2017. aastal Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus kõigi Saaremaal asunud valdadega ühtseks Saaremaa vallaks.
Novembrist 2009 oli Kihelkonna vallavanem Raimu Aardam.
Asustusüksused
Kihelkonna valla ainus alevik oli Kihelkonna.
Kihelkonna vallas oli 41 küla:
Abaja, Abula, Kallaste, Kalmu, Karujärve, Kehila, Kiirassaare, Kotsma, Kuralase, Kuremetsa, Kurevere, Kuumi, Kuusiku, Kõruse, Kõõru, Liiva, Loona, Lätiniidi, Läägi, Metsaküla, Mäebe, Neeme, Odalätsi, Oju, Pajumõisa, Pidula, Rannaküla, Rootsiküla, Sepise, Tagamõisa, Tammese, Tohku, Undva, Vaigu, Varkja, Vedruka, Veere, Viki, Vilsandi, Virita, Üru.
Loodus
Odalätsi allikad, Tagamõisa puisniit, Viidumäe looduskaitseala, Vilsandi rahvuspark
Järved
Laialepa laht, Laibu laht, Lehmalaht, Lülle laht, Meendrenina laht, Naale laht, Pautsaare laht, Pealmine laht, Postilaht, Roolaht, Säärelaht, Varesemaa laht, Venedelaht
Pangad
Kuriku pank, Suuriku pank, Undva pank
Poolsaared
Harilaid, Juksirahu poolsaar, Maturahu poolsaar, Papissaare poolsaar, Tagamõisa poolsaar
Saared
Allikarahu, Antsulaiud, Kalarahu, Kullipank, Laiarahu, Mustarahu, Mustpank, Noogimaa, Ojurahu, Pihlalaht, Rannasitik, Sepasitik, Telve Kuivarahu, Telvemaa, Vaika saared, Vasikalaid, Vesiloo maa, Vilsandi
Sood
Arasoo, Iiesoo, Kõljala soo, Lee soo, Meelusmaa soo, Paatse soo, Tähtsoo, Vannassoo
Ajalugu
Kihelkonna vald moodustati 1992. aasta 12. märtsil.
Everton Luiz Guimarães Bilher
Everton Luiz Guimarães Bilher (sündinud 24. mail 1988 Porto Alegre) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Major League Socceri klubis Real Salt Lake.
Habsburg (täpsustus)
Habsburg on Šveitsis asuva linnuse nimi, millest on tulenenud mitmete kohtade ja isikute nimed:
Konstaabel
Konstaabel (inglise: constable < keskladina: comes stabuli 'talliülem') oli kõrge õukonnaametnik keskaegsel Inglismaal; lossi- või kindlusekomandant.
Tänapäeval on konstaabel politseiametnik paljudes riikides, sealhulgas ka Eestis (kuni 31. detsembrini 1925 oli Eesti politsei vastava ametikoha nimetus rajooniülem). Konstaabliks nimetati pärast Eesti taasiseseisvumist piirkonnatööga tegelevaid politseiametnikke (praegune nimetus piirkonnapolitseinik), nimetus on ka personaalne auaste politseis.
Ago Aava
Ago Aava (kuni 1936. aastani Aleksander Peterson; 20. detsember 1908 Antsla vald, Võrumaa – 25. märts 1996 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (leitnant) ja sportlane.
Ago Aava lõpetas 1928. aastal Võru poeglaste reaalgümnaasiumi, seejärel sõjakooli aspirantide ja 1935. aastal eksternina kaadriohvitseride kursused.
Sportima hakkas õpetaja A. Michelsoni juhendamisel, sõjakoolis treenisid teda Anton Ohaka, Theodor Sulg ja Valter Palm. Võistles suusatamises, kergejõustikus, orienteerumises ja laskmises. Kuulus spordiseltsidesse Tallinna Sport  ja Eesti Spordiseltsi Kalev. Eesti meistrivõistlusteltel kordas muutmata sõjapüssist laskmises püstiasendist 172 silmaga maailmarekordilist tulemust ja täitis erimeistrinormi.
Teenis aastatel 1928–1940 Eesti sõjaväes, 1940–1950 Punaarmees ja Nõukogude armee eesti rahvusväeosas kassapidajana ning polgu rahandusosakonna juhatajana. Oli tegev Eesti NSV Laskespordiföderatsiooni, Kurnimänguföderatsiooni ja Spordiveteranide Liidu eestseisuses.
Oli raamatu "Laskmine: minevikust tänapäevani" (Eesti Raamat, 1972) üks kaasautoreid.
Khalil Gibran
thumb|Khalil Gibran. Foto umbes aastast 1898 Khalil Gibran ehk Kahlil Gibran (sünninimega Gibran Khalil Gibran; araabia keeles جبران خليل جبران (Jibrān Khalīl Jibrān); 6. jaanuar 1883 Bšarri – 10. aprill 1931 New York) oli Liibanoni päritolu araabia- ja ingliskeelne ameerika kirjanik.
Tema tuntuim teos on 26 esseest koosnev "Prohvet", teos ilmus aastal 2012 ka eesti keeles, tõlkijaks (inglise keelest) Doris Kareva. Aastal 2000 ilmus eesti keeles lühijutukogumik "Prohveti aed", tõlkijaks (inglise keelest) Heikki Silvet. Aastal 2001 ilmus eesti keeles mõistujutu- luule- ja aforismikogumik "Liiv ja vaht", tõlkijaks (inglise keelest) Heikki Silvet. Aastal 2018 ilmus eesti keeles teos "Murtud tiivad", tõlkijaks (araabia keelest) Üllar Peterson. Veel ilmus aastal 2018 "Hullumeelne. Tähendussõnad ja luuletused", tõlkijaks (inglise keelest) Rauno Alliksaar.
Foogtikohus
Foogtikohus oli Rakvere, Paide ja Paldiski omavalitsus- ja kohtuasutus kuni 1889. aastani.
Foogtikohtu koosseisu kuulusid kohtufoogt ja kaks linnavanemat. Kohtu liikmed valiti kohaliku kodanikkonna poolt Rakveres kolmeks aastaks, Paides ja Paldiskis eluks ajaks. Rakveres, Paides ja Paldiskis, kus ei olnud magistraati, oli foogtikohus ka omavalitsusorgan. Tallinnast halduslikult eraldatud Toompeal oli lossifoogtikohus.
Linna kantseleid juhatas notar, kes valiti Rakveres ja Paides kodanikkonna, Paldiskis foogtikohtu poolt. Iga foogtikohtu juures oli kohtuteener.
Foogtikohus oli ka üks Pärnu rae alamkohtutest.
Eesti jalgpalli 2001/2002. aasta karikavõistlused
1/16 finaalid
!colspan="3" align="center"| 2. september 2001
1/8 finaalid
!colspan="3" align="center"| 7. oktoober 2001
!colspan="3" align="center"| 9. oktoober 2001
Veerandfinaalid
!colspan="3" align="center"| 9. ja 22. aprill 2002
Poolfinaalid
!colspan="3" align="center"| 5. ja 21. mai 2002
Harilik lubikas
Kasvab peamiselt lubjarikastel niitudel, soodes ja hõredates metsades. Levinud üle Eesti, kuid oluliselt rohkem leidub teda Põhja- ja Lääne-Eestis.
Paul Sperrlingk
Paul Sperrlingk (8. november 1887 Otepää – 3. aprill 1939 Tallinn) oli eesti keemik.
Lõpetas 1912. aastal keemikuna Tartu ülikooli. Pärast seda töötas ta Venemaal keemikuna mitmesugustes asutustes. Aastal 1923 töötas ta lühemat aega eriteadlasena Tartu Ülikoolis. Alates 1924 töötas ta Põllutööministeeriumis (oli seal Piimasaaduste Väljaveo Kontrolljaama keemialaboratooriumi juhataja).
Ta suri oma kodus vähi tagajärjel.
Isiklikku
Sperrlingk oli abielus, tal oli laps.
Sukturi (Lībagi vald)
Sukturi on küla (mazciems) Lätis Talsi piirkonnas Lībagi valla põhjaosas.
Küla asub valla piiril Sirdsezersi järve ääres ja jääb Talsi küngastiku loodusparki. Sukturis kasvav Kurzemnieki kirsipuu on looduskaitse all. Küla asub valla keskusest Mundigciemsist 4,5, piirkonna keskusest Talsist 3 ja Riiast 119 kilomeetri kaugusel. Osa külast jääb Laidze valda ja moodustab ametlikult iseseisva küla.
Aastal 2017 oli külas 31 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 29. pisi|tühi|Sirdsezers
Kaarma vald
Kaarma vald oli vald Saare maakonnas.
Valla pindala oli 400 km², maismaapiiri pikkus oli 87 km ja merepiiri pikkus 98 km.
Kaarma viimane vallavanem oli Andres Tinno.
Ajalugu
Kaarma valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991. 1999. aastal ühines toonane Kaarma vald ja Kuressaare vald, mille baasil loodi uus omavalitsusüksus Kaarma vald.
2014. aastal moodustas Kaarma vald koos Lümanda ja Kärla vallaga Lääne-Saare valla, mis omakorda liitus 2017.aasta omavalitsuste haldusreformi käigus kõigi teiste Saaremaa valdadega Saaremaa vallaks.
Alevikud
Aste, Kudjape, Nasva.
Külad
Kaarma vallas oli 68 küla:
Abruka, Anijala, Ansi, Aste, Asuküla, Aula-Vintri, Eikla, Endla, Haamse, Hakjala, Hübja, Irase, Jootme, Jõe, Kaarma, Kaarmise, Kaisvere, Kasti, Kaubi, Kellamäe, Keskranna, Keskvere, Kiratsi, Kirikuküla, Koidu, Koidula, Kuke, Kungla, Käku, Kärdu, Laadjala, Laheküla, Laoküla, Lilbi, Maleva, Meedla, Metsaküla, Mullutu, Muratsi, Mõisaküla, Mändjala, Nõmme, Paimala, Parila, Piila, Praakli, Põlluküla, Pähkla, Pärni, Randvere, Saia, Sepa, Sikassaare, Tahula, Tamsalu, Tõlli, Tõrise, Tõru, Uduvere, Unimäe, Upa, Vaivere, Vantri, Vatsküla, Vestla, Viira, Õha.
Kirikud ja kalmistud
Valla territooriumil asusid Kaarma kirik ja Piila kirik ning kalmistutest Kaarma kalmistu, Kaarma-Liiva kalmistu, Kudjape kalmistu, Saia kalmistu, Piila kalmistu ja Abruka kalmistu.
Loodus
Elmereika, Loode tammik, Pootsareika
Järved
Kaarmise järv, Mullutu-Suurlaht, Padura loik, Ärgessoo järv
Lahed
Kasti laht, Kuressaare laht, Muratsi laht, Põlde lõugas, Sepamaa laht
Poolsaared, neemed
Kadakanina, Koplina säär, Limbinina, Muratsi poolsaar, Pitkanina, Suur-Tulpe poolsaar, Tagasäär, Tõugasäär, Vaherahu nukk
Saared
Abruka, Iilaste laid, Kasselaid, Kabüse, Kirjurahu, Laidu, Linnusitamaa, Läkumätas, Roolaid, Vahase, Väike-Tulpe.
Sood
Allikasoo, Hübja soo, Kurgessoo
Bernhard Abrams
Bernhard Abrams VR I/3 (22. märts 1891 Tallinn – 15. veebruar 1945 Intalagi vangilaager, Komi ANSV) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Kaitseliidu Tallinna maleva Kalevi malevkonna ülem 1933–1940.
Manchesteri kodeering
Manchesteri kodeering on andmesides ja andmesalvestusel kasutatav kodeering, mis kannab endas taktsignaali ja mille edastamisel ei teki elektrijuhis alalisvoolu komponenti. Iga andmebiti edastamine toimub kahe takti jooksul.
386px|pisi|1110001101 Manchesteri kodeeringus (G. E. Thomas) Kodeerimisel kasutatakse kahte standardit:
Alalisvoolu komponent puudub tänu sellele, et iga andmebiti edastamisel toimub vähemalt üks üleminek kõrgelt nivoolt madalale või vastupidi. Sellist signaali saab edastada induktiivselt ja mahtuvuslikult ning signaalist saab välja lugeda ka taktsignaali. Signaalikuju poolest vastab sellele BPSK faasimanipulatsioon.
Aleksander Eelmaa
Aleksander Eelmaa (6. november 1946 Viljandi – 21. juuli 2021 Saueaugu Teatritalu, Ohtla, Lääne-Nigula vald, Lääne maakond) oli eesti näitleja.
Ta õppis aastatel 1968–1969 Eesti NSV Teatriühingu pantomiimistuudios. 1976. aastal lõpetas ta Tallinna 10. Õhtukeskkooli.
Ta on töötanud Viljandi Kultuurikolledži õppejõuna.
Teatrinäitlejana
Aleksander Eelmaa esines Maret Kristali pantomiimirühmas miimina. Aastatel 1976–1981 töötas ta näitlejana Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris, 1981–1990 Vanalinnastuudios, 1990–2006 Eesti Draamateatris ja 2007–2014 Tallinna Linnateatris, 2015–2021 jälle Eesti Draamateatris. Eesti Draamateatris tegi ta 2020/2021. hooajal kaasa neljas lavastuses: Klaus Manni „Mefistos“, Andrus Kivirähki „Eesti matuses“ ja „Keiserlikus kokas“ ning Helen Käiti ja Mehis Pihla „Lohe needuses“.
Tema viimaseks teatrirolliks jäi Saare vana osatäitmine Saueaugu Teatritalus 20. juulil 2021 esietendunud lavastuses "Kadunud kodu" (lavastajad Margus Kasterpalu ja Priit Põldma).
Filmi- ja telerollid
Aleksander Eelmaa tegi kaasa paljudes filmides ja telelavastustes, mh "Metskannikesed" (1980), "Rudolf ja Irma" (1985), "Pildikesi Paunverest" (1986), "Viimane suvi" (1987), "Õnne 13" (alates 1993), "Tuli sinu käes" (1996), Tulivesi (1994), "Kõrbekuu" (1999), "Ferdinand" (2002), "Agent Sinikael" (2002), "Fender Bender" (2003), "Vanameeste paradiis" (2005), "Vana daami visiit" (2006), "Ruudi" (2006), "Kinnunen" (2007), "Tuulepealne maa" (2008), "Kalevipojad" (2011), "Üks mu sõber" (2011), "Rotilõks" (2011), "Tupiktänava mehed" (2012).
Tema viimased ülesastumised ekraanil olid tudengifilmides "Vanad mehed ja meri" (2020) ja "Vinguv jalaluu" (2021).
Hanipäev
Hanipäev ehk kadrilaupäev on 24. november, kadripäevale eelnev päev.
Hanipäevaks või hanedepäevaks on päeva nimetatud Muhus ja nimetatakse praegu maausu kalendris.
Veebruar 2007
Veebruar 2007, kroonika
Stagnatsioon
Nõukogude Liidus oli stagnatsioon aastatel 1964–1987 – alates Leonid Brežnevi võimuletulekust 1964 kuni NLKP XXVII kongressini veebruaris 1986, aga veelgi täpsemalt NLKP KK jaanuaripleenumini 1987, kui riigi ametlikuks poliitikaks kuulutati perestroika.
Veiko Õunpuu
Veiko Õunpuu (sündinud 16. märtsil 1972 Saaremaal) on eesti filmi- ja teatrilavastaja.
Elulugu
Õunpuu on 1995. aastal lõpetanud Estonian Business Schoolis rahvusvahelise ärijuhtimise eriala, 1999. aastal Eesti Humanitaarinstituudis kirjandusteooria ja semiootika eriala ning Eesti Kunstiakadeemias maalikunsti eriala. Filmi alal on ta iseõppija. Tema lemmikfilmide hulka kuuluvad näiteks "Solaris", "Hirm närib hinge seest" ja "Boheemide elus".
Ta on töötanud reklaamifirmades, olnud bändi Leper Messiah kitarrist ja laulja. Aastal 2000 asutas ta filmitootmisfirma Suhkur Film. Alates 2005. aastast töötab ta režissöörina Kuukulgur Filmis, kus on teinud peamiselt reklaamklippe. 2000. aastate keskpaigas lõi ta produktsioonifirma Homeless Bob Production, mille tööna on valminud Veiko Õunpuu mängufilmid "Sügisball" ja "Püha Tõnu kiusamine", aga ka Rainer Sarneti "Idioot" jt linateosed.
Filmograafia
2006. aastal valminud "Tühirand" nimetas Eesti Filmiajakirjanike Ühing 2006. aasta Eesti parimaks filmiks. Sama tunnustuse on pälvinud ka "Sügisball" ja "Püha Tõnu Kiusamine".
Aastal 2009 valmis "Püha Tõnu kiusamine", mis valiti detsembris 2009 Sundance'i filmifestivali võistlusprogrammi.