cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viinistu Külamuuseum
Muuseumis saab näha endisaegseid töö- ja tarbeesemeid; esindatud on ka kala- ja hülgepüügiriistasid.
Ryan Lindgren
Ryan Lindgren (sündinud 11. veebruaril 1998 Minneapolises Minnesotas) on USA jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis New York Rangers.
Aastatel 2016–2018 mängis ta Minnesota Ülikooli jäähokimeeskonnas.
2016. aastal valis Boston Bruins ta NHL-i draft'is 49. valikuna. 2018. aasta veebruaris müüdi Lindgreni mängijaõigused New York Rangersile. Rangersiga sõlmis ta lepingu 2018. aasta märtsis. Hooaja 2017/18 lõpus debüteeris ta American Hockey League'is (AHL) Rangersi tütarklubis Hartford Wolf Pack. NHL-is debüteeris ta 2019. aasta jaanuaris. Rangersi põhikoosseisus mängib ta alates hooajast 2019/20. 2021. aasta mais sõlmis ta klubiga uue kolmeaastase lepingu.
2017. aastal tuli Lindgren USA kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks.
Tema vanem vend Charlie Lindgren on jäähokiväravavaht.
Jacob Collier
2012. aastal hakkas ta tegema poplugude seadeid, näiteks Stevie Wonderi "Don't You Worry 'bout a Thing", mis kogus YouTube'is kiiresti populaarsust. Tema teosed on kogunud miljoneid vaatamisi sotsiaalmeediakanalites.
Collier kombineerib džässi, a cappella, groove 'i, folgi ja souli elemente ning kasutab ebaharilikke harmoonilisi võtteid. 2014. aastal sõlmis Collier lepingu Quincy Jonesi plaadifirmaga ning 1. juulil 2016 ilmus tema debüütalbum "In My Room", mis on täielikult tema enda arranžeeritud ning salvestatud Collieri kodus Londonis. 2017. aasta veebruaris võitis Collier lugude "Flintstones" ja "You And I" arranžeerimise eest kaks Grammy auhinda.
Andy Williams
Howard Andrew Williams (3. detsember 1927 Wall Lake, Iowa – 25. september 2012 Branson, Missouri osariik) oli Ameerika Ühendriikide poplaulja.
Aastatel 1962–1971 juhtis ta telesaadet "The Andy Williams Show", kus astusid üles paljud meelelahutajad. Telesaade pälvis kolm Emmy auhinda.
Nikolaus Mattias Eck
Nikolaus Mattias Eck (ka Nicolaus ja Matthias; 1620–1690) oli Kuressaare postimeister, tolliametnik ja Nolgimõisa mõisa rentnik, Ecki ja Ekesparre suguvõsa esiisa.
Tema vanemad olid Bernhard Eck ja Anna von Zwirnbach.
Pärast Ecki surma pidas postimeistri ametit edasi tema lesk Catharina Unonia Eck, kes koos poja Carl Johaniga oli Kuressaare postmeister Rootsi aja lõpuni. 1711. aastal pöördusid Catharina ja Carl Rootsi.
IR
IR või Ir võib tähendada järgmist:
Roheline tänav (Pärnu)
Roheline tänav on tänav Pärnus Rääma ja Ülejõe linnaosas.
Tänav saab alguse Piiri ja Allika tänava ristmikult, suundub põhja suunas ja lõppeb Ülejõe Selveri parkla juures. Roheline tänav ristub veel Ilvese, Oja, Vilja, Rohu, Astri, Lille, Pärja, Niine, Kilgi, Tulika, Kaevu , Kiige, Saviaugu, Kuldse kodu ja Savi tänavaga. Tänava pikkus on ligikaudu 1,7 km.
Ajalugu
Tänav sai nime 1923.
Hoonestus
Aadressil Roheline tänav 64 asub Keskkonnaameti keskkontor ja Eesti Keskkonnauuringute Keskuse Pärnu filiaal.
Ärina vald
Ärina vald (saksa keeles Errinal) oli vald Virumaal Väike-Maarja kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti Ärina vald Vao vallaga.
Valla alal asus Ärina mõis.
Roosi tänav (Pärnu)
Roosi tänav on tänav Pärnus Rannarajooni linnaosas.
Tänav saab alguse Esplanaadi tänava ja Paul Kerese tänava ristmikult ning suundub kagusse. Roosi tänav ristub Pärna ja Supeluse tänavaga ning lõppeb Aia tänavaga ristumisel.
Tänava pikkus on ligikaudu 500 meetrit.
Valdav osa tänavast jääb Pärnu vanalinna ja kuurordi muinsuskaitsealale.
Nimi
Tänava ajaloolised saksakeelsed nimed olid Rosenstraße ja Rosengasse.
Gérard Blain
Gérard Blain (23. oktoober 1930 – 17. detsember 2000) oli prantsuse filminäitleja ja -lavastaja.
Ludwig Mies van der Rohe
Ludwig Mies van der Rohe (27. märts 1886 – 17. august 1969) oli Saksa-Ameerika arhitekt.
Soome ooper
Soome ooper. Esimest korda esitas Soomes ooperit Carl Gottlieb Seuerlingi külalistrupp 1768. aastal Turus. Esitati saksa helilooja Johan Theile barokkooper Der erschafene, gefallene und wiedern aufgerichtete Mensch (1678). Truppide esinemised olid seotud nende reisimisega Stockholmist Soome kaudu Sankt-Peterburgi ja tagasi. Turus nähti peamiselt Rootsist, Viiburis Sankt-Peterburgist ja Helsingis Tallinnast tulnud ooperitruppide esinemisi. Suur osa esitatud teostest olid saksa laulumängud (Singspiel) või tuntud aariatest koostatud kontserdid. 1813. aastal esitas Helsingis Tallinnast tulnud Gappmeyeri trupp Mozarti Così fan tutte ja 1829. aastal  Viiburis Johan Arnold Schulzi trupp von Weberi romantilise ooperi „Nõidkütt” (Der Freischütz). Sel­les tükis osalesid ka mõned Soome amatöör­lauljad. Alates 1839. aastast käis regulaarselt Tallinnast Helsingis W. von Kastelooti ja H. W. Gehr­manni 70-liikmeline trupp. 19. sajandi keskel külastasid Soomet Tallinna Theofil Fassi ja J. J. Schrameki ning Riia F. Thoméni trupid. Kanti ette selliseid nõudlikke teoseid, nagu Meyerbeeri La pro­phète, Rossini Guillaume Tell, Verdi Ernani, Auberi Fra Diavolo ja Wagneri Tannhäuser. Vii­mast teost mängiti Helsingis 20 aastat enne (1857), kui see itaalia keeles Inglismaal esimest korda ette kanti. Esitamiskohad olid tagasihoidli­kud. Tavaliselt kuulati ooperit suurtes tubaka­kuivatamis­e kuurides või Helsingi Kaivopuisto pargis. Publikuks oli enamasti puhkusel viibiv vene aadel.
Esimene ainult soomlaste jõududega etendatud ooper oli 1849. aastal Helsingis rootsi keeles ette kantud Rossini „Sevilla habemeajaja” (Il barbiere di Siviglia). Selle edu õhutas järgmisel aastal lavastama Donizetti Lucia di Lammermoori. Orkester moodustati nen­de etenduste jaoks üliõpilastest.
1852. aastal oli Soo­me ooperielus sisuliseks pöördepunktiks, kui Helsingis esietendus soome muusika isaks kutsutud saksa päritolu viiuldaja, dirigendi ja helilooja Fredrik Paciuse ooper Kung Karls jakt („Kuningas Karli jaht”). See oli esimene Soomes kirjutatud ja Soome esitajatele mõeldud ooper. Etendus toimus „talgute” korras. Laval oli korraga 34 naist ja 51 meest, kes esitasid rolle kordamööda ning laulsid ka kooris. Orkestris mängis 34 muusikut. Tükki har­jutati koguni enne ettekandmist 74 korda.
1870. aastal kuuldi Helsingi Arkadia teatris Suomalainen Seura esituses esimest korda ooperit soome keeles. Selleks oli Ver­di „Trubaduur” (Il trovatore). 1872. aastal asutas Kaarlo Berg­bom professionaalse rahvusteatri Suomalainen teatteri, mille koosseisu lisati aasta hiljem lauluosakond nimega Suomalainen Ooppera. Esimene nende esitatud teos oli 21. novembril 1873 Viiburis ette kantud Donizetti Lucia di Lammermoor. Seda päeva loeb Rahvusooper (Suomen Kansallisooppera) oma sünnipäevaks. Huvi ooperi vastu oli Soo­mes väga tagasihoidlik, mistõttu Suomalainen Ooppera lõpetas 1879. aastal tegevuse. Selleks ajaks oli esitatud 24 ooperit 450 etendusel. Kõige populaarsem oli Gounod Faust (55 korda).
1891. aastal kuulutas Suomalaisen Kirjallisuuden Seu­ra välja võistluse soome oma ooperi saamiseks. Ühte­gi tööd ei laekunud. 1896. aastal korrati võistlust ja siis võitis selle ainus osaleja Frans Oskar Meri­kanto teosega Pohjan neiti. See lüüriline soomekeelne ooper kanti ette alles 1908. aastal Viiburi laulupeol. 1896. aastal tegi katse komponeerida täismõõduline ooper Veneen luominen ka Soome kõikide aegade suurimaid heliloojaid Jean Sibelius, kuid sellest ei tulnud midagi välja. Ta sai siiski esitamisküpseks lühiooperi Jungfrun i tornet (Neito tronissa, 1896), kuid see oopus ei äratanud erilist tähelepanu. 1913. aastal esitati esimese rahvusliku koomilise ooperina Armas Launise Seitsemän veljestä.
Edvard Fazer, Oskar Merikanto ja  Aino Ackté  asutasid 1911. aastal alaliselt tegutseva ooperitrupi. See sai nimeks Kotimainen Ooppera ja alustas tegevust 2. oktoobril 1911, kui esitas rootsi keeles Leoncavallo ooperi I pagliacci. Kotimainen Ooppera dirigendiks oli kuni 1922. aastani Merikanto. Trupp muudeti 1914. aastal osaühinguks, mis võttis kasutu­sele varem kasutusel olnud nime Suomalainen Ooppera. Trupp sai „ajutiselt” kuni 1993. aastani esinemise ­kohaks Vene sõjaväele kuulunud Aleksanteri teatrimaja (669 kohta). See esinemiskoht avati 19. jaanuaril 1919 Verdi Aida etendusega. Riik teatrit ei finantsee­rinud. Seda toetas maiustuste- ja pagarifirma O/Y Fazer, mis määras ka teatri juhtkonna ja suures osas repertuaari. Samal perioodil, ehk iseseisvumise algaastatel, esitati oopereid ka Turus, alustati Savonlinna ooperifestivalidega ning korraldati Helsingi suveetendusi ja ooperimuusika kontserte. 1920. aastate alguse majandusraskused lõpetasid ooperi­­etendused jättes ruumi vaid operetti­dele, mida publik suure innuga kuulamas käis. 1925. aastal lõpetaski  finantsraskuste tõttu tegevuse Suomalainen Ooppera.
1926. aastal käivitus Soomes rahaloterii, mille tulust osa kasutati ooperi hinges hoidmiseks. See ettevõtmine taastas Suomalainen Ooppera tegevuse ja päästis Soome ooperielu. Trupp esitas põhiliselt saksa hilisromantilist lava­muusikat, mis tõi publiku teatrisse. Kodumaine ooperilooming, nagu Ilmari Krohni Tuhotulva (1928), Emil Kauppi Päiväkummun pidot (1925) ja Nummisuutarit (1930), Väinö Raitio Jeftan tytär (1931), Prinsessa Cecilia (1936) ja Kaksi kuningatarta (1944) ei leidnud publiku tähelepanu ega soosingut. Vaid Aarre Merikanto ja Leevi Madetoja teosed lõid soome publiku hulgas läbi. Meri­kan­to 1920. aastate euroopalikus moder­nist­likus stiilis kirjutatud Juha (1922) leidis Soome publiku silmis armu alles 1963. aasta lavastusega. Suomalainen Ooppera trupp tõi 1920. aastatel välja ligi 70 uuslavastust. Nende hulgas oli ka Madetoja Pohjalaisia (1924), millest kujunes soomlaste üks armastatumaid teoseid. Seda tituleeriti üle poole sajandi rahvusooperiks. 1975. aastal pälvis selle tiitli Joonas Kokkoneni Viimeiset kiu­sauk­set.
Operett ilmus Suomalainen Ooppera mängukavva 1921. aastal, kui esitati Johann Straussi Die Fledermaus. Publik oli vaimustuses, kuid kriitikud mõistsid trupi repertuaarivaliku hukka. Vaatamata kriitikute vastuseisule esitas trupp üksteise järel suurema osa maailma operetitoodangu tippteostest. 1930. aastad olid opereti kuldaastad. Igal aastal võttis trupp mängukavva vähemalt kaks opereti uuslavastust. Ooperi poole pealt oli repertuaaris valitsemas itaalia ooperite kõrval prantsuse heliloojate looming (Le postillon de Lonjeumeau, Faust, Carmen, Thaïs, Les contes d’Hoffmann, Les huguenots, Lakmé, Manon).
Talvesõja alates 1939. aastal sai Aleksanteri teatrimaja Helsingi pommitamiste käigus vigastada, kuid taastati kiiresti. Teise maailmasõja aastatel jätkas Suomalainen Ooppera trupp tegevust, kuid pani oma mängukavas põhilise tähelepanu operettidele, lisaks mõned ooperiliteratuuri tippteoseid nagu Il barbiere di Siviglia, Così fan tutte, Gianni Schicchi, La traviata, Tosca ja I pagliacci.
Sõja lõppedes tõusis Soome rahvuslikest heliloojatest esile Põhjamaade veristliku stiili esindajaks peetud Tauno Pylkkänen, kelle Mare ja hänen poikansa (1945), Simo Hurtta (1948), Opri ja Oleksi (1958) ja eriti patriootiline Tuntematon sotilas (1967) väljendasid sügavaid rahvuslikke tundeid. 1950. aastal võitis Pylkkänen Prix Italia ooperikonkursil oma raadio-ooperiga Sudenmorsian III auhinna.
1956. aastal muutus Suomalainen Ooppera finantseerimise struktuur. Asutati Suomen Kansallisooppera fond, millest sai trupi finantseerija. Teater sai nimeks Suomen Kansallisooppera. Kohe algusest peale pandi suurt rõhku soome algupäraste ooperite esitamisele ja uute oopuste sünni genereerimisele. Kerkis esile terve koolkond rahvuslikke komponiste, nagu Ahti Sonninen, Aaron Justinus Tenkanen ja Tauno Marttinen. Kolme peale kokku komponeerisid nad 20 ooperit, millest viit pole esitatud. Rohkem äratasid tähelepanu Marttineni Tulitikkuja lainaamassa (1966) ja Poltettu oranssi (1975). Kerkisid esile Eeva-ka Liisa Manner ja eriti Aulis Sallinen, kes oli Soome 20. sajajandi viimase veerandi üks populaarsemaid ja edukamaid ooperikomponiste. Tema Ratsumies (1974), Punainen viiva (1979), Kuningas lähtee Ranskaan (1984), Kullervo (1993), Palatsi (1995) ja Kuningas Lear (2000) kujutavad omaette peatükki soome rahvusliku ooperi arengus.
Eino­juhani Rautavaara esindab soome uusklassitsistlikku stiili. Tema Apollo ja Marsys (1970) on omamoodi ooper-muusikal, Thomas (1985) kuulub Kalevala temaatikasse, Vincent (1990) käsitleb inimhinge sügavaid probleeme, kammerooper Auringon talo (1990) pühendub vene emigrantide eluolule Soomes, Tieatäjien lahja (1996) on kammerlik teleooper, Aleksis Kivi (1997) pühendatud nimekale Soome kirjanikule ja Rasputin (2003) käsitleb vene usumehe, müstifikaatori ja viimase tsaarinna soosiku elu. Paavo Heinineni Silkki­rumpu (1984) on „kontsert lauljatele, muusi­kutele, liikumisele, sõnadele ja näge­mustele” ja Veitsi käsitleb ühe poeedi elukäiku. See teos võitis 1989. aastal Savonlinna ooperi­festivali repertuaari täienda­miseks korraldatud võistluse, kuid jättis publiku külmaks, kukkus läbi ja põhjustas festivali kor­raldajatele suuri rahalisi raskusi.
20. sajandi lõpukümnenditel esile kerkinud arvukat uut heliloo­jate­põlvkonda esindavad Helsingi Linnateatri „õukonnaheliloojana” tuntud Jukka Linkola, kelle teleooper Angelika võitis 1993 Prix Italia konkursi. Linkola on komponeerinud veel Elina (1992), Lieran poika (1993) ja Täyttyneiden toiveden maa (1998). Olli Kortekangase Short Story (1980) parodeerib ooperit ning teleooperi Grand Hotel tegevus toimub ajavahe­mikul enne Esimest ja pärast Kolmandat maa­ilmasõda. Tähelepanu pälvinud oopereid on komponeerinud Kalevi Aho  kelle Hyönteiselämää (1996) esitati Soome Rahvusooperis ja Salaisuuksien kirja (2000)  Savonlinnas.
Soome ooperielu arengule on tuge­valt kaasa aidanud 1912 asutatud Savonlinna Oopperajuhlat, mis 1967 muudeti iga-aastaseks juulis toimuvaks rahvusvaheliseks ooperifesti­valiks. Aastatega on festival kasvanud nädala pikkusest üritusest kuuajaliseks. Külastajaid on igal aastal ligikaudu 60 000 inimest. Alates 1967. aastast on seal toimunud kaheksa Soome ooperi esmaettekannet. Savonlinna ooperifestivalil on alates 1987. aastast külalisetendusi andnud välismaa ooperitrupid. Seal on oma võimeid demonstreerinud Tallinna  Estonia ooperi- ja balletiteater, Düsseldorfi  Deutsche Oper am Rhein,  Londoni  Covent Garden,  Peterburi  Mariinski teater ja  Moskva Bolšoi teater.
Mitmed soome lauljad on endale rahvusvahelist nime teinud. Aino Ackté oli 1897–1903. aastatel Pariisi Grand Opéra primadonna ja 1903–1905. aastal Metropolitan Opera solist. Kahe maailmasõja vahelisel perioodil tegid Euroopa teatrites karjääri sopranid Aune Antti, Lea Piltti ja Aulikki Rautavaara. Pärast Teist maailmasõda on end rahvusvaheliselt tuntuks laulnud baritonid Tom Krause ja Jorma Hynninen, bassid Martti Talvela, Matti Salminen ja Jaakko Ryhänen ning sopranid Karita Mattila ja Soile Isokoski. Noorema põlvkonna lauljatest on rahvusvahelistel teatrilavadel läbi löönud Laura Nykänen, Taru Valjakka, Tommi Hakala, Petri Lindroos, Tuomas Pursio jt. Operetiprimadonna Tamara Lund on esinenud Viini Theater an der Wienis, Zürichis ja Amsterdamis.
Soome uue ooperimaja eitamine langes aega, kui Soome elas üle sügavat majanduskriisi (lama). Seetõttu oli projektile palju vastaseid, kes väitsid, et majanduslikult „vaene Soome” ei saa endale lubada suuri summasid neelavat ooperit. Riigi kasinavõitu eelarve tähendas ka ooperi finantseerimise kokkutõmbamist, samas kui vajadus suurendada ooperi orkestrit, koori ja tehnilist personali oleks vastupidi nõudnud märkimisväärset suurendamist. Vähese eelarve tõttu sai uude ooperimajja palgata tööle 26 orkestranti, 20 kooriliiget ja 12 tehnilist töötajat ja needki ajutise töölepinguga kuni 1993. aasta sügiseni. Kuid soomlased said majandusraskustest üle ning ka rahvusooper ei pidanud enam peost suhu elama.
Suo­men Kansallisooppera uus maja avati 30. novembril 1993. Selleks puhuks komponeeris Aulis Sallinen ooperi Kullervo. Teatri suu­res saalis on 1365 kohta. Väikese saali (kannab Aulis Almi nime) istekohtade arv varieerub (ole­nevalt orkestri suurusest) 200–500-ni. Pikka aega Põhjamaade moodsaima teatrimaja saalide akustikat on võimalik vastavalt vajadusele muuta.
Mulviuse silla lahing
Pärimus Constantinuse ilmutusest
Kiriku pärimuse kohaselt sai Constantinus 27. oktoobril 312. aastal enne Mulviuse silla lahingut kogemuse, kus ta nägi taevas päikesevalgusest moodustunud X (khi) P (rho) sümbolit, mida hiljem nimetati Kristuse monogrammiks, sest X ja P on ka esimesed tähed nimes Khristos. Ta olevat kuulnud sõnu In hoc signo vinces ("selle (märgi) all võida!"). Constantinus oli enne lahingut käskinud oma sõduritel maalida oma kilpidele hii-roo sümbol.
Soome ooper
Soomes on ka arvukalt provintsioopereid, mis esitavad aastas ühe (harvemini kaks) ooperit ja käivad nendega ringreisidel. 1947. aastal alustas Leevi Madetoja Pohjalaisia ja Bizet’ Carmeni esitamisega tegevust Tampere ooper. 1956. aastal loodi ooperitrupp Vaasa linnateatri juures, mis on ligi 70 aasta jooksul esitanud maailma ooperiliteratuuri tippteoseid, soome heliloojate oopereid ning samuti operette Die Fledermaus, Die lustige Witwe, Wiener Blut, Die Csárdásfürstin, Der Zigeunerbaron, Eine Nacht in Venedig, Orphée aux enfers ning Ülo Vinteri lasteooperi Pipi Pikksukk (1990). Oulu linnateatri ooperi esitamise ajalugu ulatub aastasse 1910, kui kohalik muusikaselts kandis ette Verdi Il trovatore. 1963. aastal esitasid Oulu ülikooli üliõpilased klaveri saatel Lortzingi Die Opernprobe. 1965. aastal komplekteeriti teatri juures alaliselt tegutsev ooperitrupp. 1964. aastal alustas tegevust Turu ooper (Åbo Opera), 1974 Pori ja 1977 Mikkeli ooper. Ooperitrupid on ka Jyväskyläs, Kotkas ja Kuopios. Helsingis tegutseb alates 1988. aastast Suomalainen Kamariooppera ja alates 1996. aastast Ooppera Skaala.
Mulviuse silla lahing
Pärimus Constantinuse ilmutusest
Neist sündmusest kirjutas kõige varem Lactantius, kes väitis, et Constantinus nägi enne lahingut unes, kuidas kristlaste jumal käskiks tal kasutada oma sõjaväe kilpidel hii-roo sümbolit. Pärast teda kirjutas Eusebios "Kiriku ajaloos" sellest, et enne unenägu nägid Constantinus ja tema sõdurid taevas päikesevalguses risti, millele olid lisatud sõnad In hoc signo vinces. Seejärel aga ilmutas Jeesus end Constantinusele unenäos, milles selgitas, et kristliku sümboli kasutamine aitab võita lahingu.
Soome ooper
Tähelepanuväärne on Soome riigi ja munitsipaalvõimude rahaline toetus ooperikunsti arendamiseks. Haridusministeeriumi eelarvest eraldatakse toetusi Savonlinna ooperifestivali läbiviimiseks ja munitsipaalteatritele. Helsingi linn, Espoo, Vantaa ja Kauniainen toetavad igal aastal mitme miljoni euroga Suomen Kansallisooppera tegevust.
Mulviuse silla lahing
Pärimus Constantinuse ilmutusest
Briti ajaloolane Adrian Goldsworthy on pidanud seda tõesti sündinud looks. See oli tema arvates "ajale omane komme", mida hilisemates sõjakäikudes ei korratud. Tema arvates oli Constantinuse eesmärk näidata oma alluvatele, et neid aitab jumalik vägi. Praktilise külje pealt võimaldas see eristada oma vägesid vaenlase omadest, sest kodusõja tingimustes võisid mõlemad osapooled kasutada sarnast varustust ja "välivorme".
Nobuko Jajima
Nobuko Jajima (jaapani keeles 麝嶋 伸子 Jashima Nobuko; sündinud 26. detsembril 1959) on Jaapani endine jalgpallur.
Soome ooper
Rahvusooperi nimi on 1. detsembrist 2015 Suomen Kansallisooppera ja -balletti. 2016. aastal külastas rahvusooperi etendusi 317 tuhat inimest. 2020. aastal pidi rahvusooper ja –ballett jätma koroonaviiruse tõttu ära etendused 12. märtsist 14. aprillini.
Nobuko Jajima
Koondisekarjäär
Jaapani naiste jalgpallikoondises mängis ta aastal 1981 1 mängu.
Soome ooper
Allikad
Mulviuse silla lahing
Lahingu käik
Constantinuse laager paiknes ilmselt tänapäeva Rooma linna Malborghetto piirkonnas. Maxentius oli kindlustanud ennast Rooma linnas ning hävitanud sillad, sealhulgas Mulviuse silla, kuid Maxentius lahkus oma vägedega Roomast ning ületas Tiberi jõe. Sõdivad pooled kohtusid Mulviuse silla juures, mis oli varem olnud kivisild, mille asemele rajati pärast hävitamist ujuksild. Sõdivad pooled kohtusid Saxa Rubra piirkonnas, kus Constantinus ajas Maxentiuse koos oma vägedega taganema, kes kasutasid selleks ujuksilda, kuid Maxentius koos paljude sõduritega, kes kandsid raskeid soomusrüüsid, ilmselt kukkusid silla pealt jõkke ning uppusid. Sild võis taganevate vägede raskuse tagajärjel kokku variseda.
Lahingu tagajärjed
Constantinus lasi oma ajalookirjutuses kujutada Maxentiust türannina, kellest Rooma linna elanikel oli hea meel vabaneda. Pärast lahingut ei teadnud Rooma paganlik senat, kuidas Constantinuse võitu suhtuda. 315/316. aastal talle püstitatud triumfikaarel kujutati tema ihukaitseväelasi, kuid mitte tema uut khi-rho sõjasümbolit. Sellel kujutati tavaliste paganlike taevast pärit jumaluste toetust.
Soome ooper
-         Henry Bacon. Oopperan historia, Helsingi, 1995
-         Matti Haapakoski jt. Suomen musiikin historia – Esittävä säveltaide, Helsingi, 2002
-         Tiit Made. Ooperimaailm II köide, Tallinn, 2012
-         Suomen Kansallisooppera ja -balletti  kodulehekülg (oopperabaletti.fi)
Vaata ka:  Soome Rahvusooper. Vikipeedia
Tartu Ülikooli Kliinikumi preemia
Tartu Ülikooli Kliinikumi preemia on Tartu Ülikooli Kliinikumi auhind, millega tunnustatakse väljapaistvaid eesti arstiteadlasi, kes on andnud olulise panuse oma eriala arengusse (koolkonna loomine, arstkonna koolitus, uute ravi-diagnostikameetodite loomine ja kasutuselevõtmine, väljapaistvad saavutused arstiteaduse valdkonnas), kaasa aidanud eesti tervishoiu üldisele arengule, selle maine tõstmisele üldsuse silmis, eesti inimese tervise parandamisse ning olnud ühiskonna aktiivne liige kodanikuna.
Ivi Helves
Ivi Helves (neiupõlvenimi Ivi Jänes; 16. aprill 1934 Viljandi – 21. aprill 2016 Viljandi) oli eesti õpetaja.
Elukäik
1952 lõpetas Viljandi I keskkooli.
1952–1956 õppis Tallinna Pedagoogilises Instituudis loodusteaduse erialal, lõpetades sai keskkooli bioloogia ja keemia õpetaja kutse.
Aastatel 1965–2003 töötas Viljandi Internaatkoolis (hiljem Viljandi 5. Keskkool ja Viljandi Paalalinna Gümnaasium). 16 aastat õpetas peamiselt bioloogiat, seejärel 22 aastat keemiat.
Isiklikku
Isa Jaan Jänes oli Viljandi linnakooli lõpetanud ametnik ja ema Anna Jänes (Tammann) koduperenaine, kes sai hariduse Viljandi Tütarlaste Eragümnaasiumis.
Vanem õde Ellen Meidla (Jänes; Oja) oli samuti Viljandi 5. Keskkooli keemiaõpetaja kuni pensionile jäämiseni 1981. aastal.
Oskar Erits
Oskar Erits (21. august 1903 Kuivajõe – 3. mai 1979 Tartu) oli eesti vaimulik.
Ta ristiti 27. septembril 1903 Kose koguduses. Aastatel 1918–1924 õppis ta Põltsamaa Ühisgümnaasiumis, mille ta lõpetas. Seejärel asus ta aastal 1924 Tartu Ülikoolis filosoofiaõpinguid, kuid aastal 1925 vahetas eriala ja lõpetas 1929. aasta maikuus Tartu Ülikooli usuteaduskonna. Prooviaastal oli ta Viljandi Pauluse koguduses. Ordineeriti 13. aprillil 1930 õpetajaks.
Köievedajate loend
''See artikkel loetleb köievedajaid
Oskar Erits
Pärast ordineerimist oli ta Viljandi praostkonna vikaarõpetaja, seejärel lühikest aega Petseri Peetri koguduse õpetaja. Aastatel 1930–1944 oli ta Kambja koguduse õpetaja. Aastatel 1944–1979 oli ta Suure-Jaani Johannese koguduse õpetaja.
Oskar Erits suri 3. mail 1979 Tartu bussijaamas (oli just bussiga Tartusse sõitnud) ja ta maeti Suure-Jaani surnuaeda.
Skulptor Endel Taniloo kortermuuseum
Skulptor Endel Taniloo kortermuuseum on Tartus aadressil Jakobi 35-3 asuv muuseum, mille väljapanek koosneb Endel Taniloo teostest.
Muuseumi asutas ateljee-muuseumina oma endistesse eluruumidesse 2005. aastal skulptor Endel Taniloo ise. Kahes toas on eksponeeritud kunstniku loomingu ülevaade alates 1943. aastast kuni viimaste loominguliselt töiste aastateni (skulptuurid, kavandid, joonistused, installatsioonid). Pärast skulptori surma hoolitsevad muuseumi eest tema poeg Urmas Taniloo ja pojapoeg Joonas.
Kollektsioon
Muuseumis on näha üle 200 Endel Taniloo taiese, neist vanimad on Endel Taniloo kooliajal meisterdatud puitloomakeste kujud ja lamav naisakt „Pallase“ (1943–1944). Väljapanek sisaldab ülevaadet kunstniku kogu loomingust (skulptuurid, kavandid, joonistused, installatsioonid), muu hulgas aktiplastikat erinevates materjalides, graniitmaskide sari „Kivist külalised“, monumentide kavandid (nt Tallinnas Kadriorus asuva F. R. Kreutzwaldi monumendi kavand, monumendi „Kuninganna ja väike kuningas“ kavand, „Aukivi õpetajale“ kavand, mis asub Tartus Ülikooli Õpetajate Seminari ees, kaasautor Airike Taniloo-Bogatkin, hobuse tähtsust ülistava Luunjas asuva „Tšempionhobuse“ kavand). Uuest aastatuhandest pärineb rida installatsioone, näiteks „Riide lugu“, „Kalamehe lugu“, „Mere lugu“ jt.
Ookeanide hapestumine
alt=World map showing varying change to pH across different parts of different oceans|pisi|300x300px|Hinnanguline muutus merevee [[Vesinikeksponent|pH tasemes inimtekkelise CO2 kasvu tõttu 1700. ja 1990. aastate vahel, Globaalse Ookeaniandmete Analüüsi Projekt (GLODAP) ja Maailma ookeanide atlas]] Ookeanide hapestumine on käimasolev pH taseme vähenemine Maa ookeanides, mis on põhjustatud süsinikdioksiidi ( CO 2) sidumisest atmosfäärist. Arvatav 30–40% inimtekkelisest süsinikdioksiidist, mis on paisatud atmosfääri lahustub ookeanides, jõgedes ja järvedes.
Skulptor Endel Taniloo kortermuuseum
Maja
Endel Taniloo kortermuuseum asub skulptori endistes eluruumides majas, mille ehitasid 1811. aastal Reinimaalt pärit baltisaksa maalikunstnikud von Kügelgenid. 19. sajandi lõpus sündis selles majas Konstantin von Kügelgeni tütar maalikunstnik Sally von Kügelgen.
Jón Baldvin Hannibalsson
Jón Baldvin Hannibalsson (sündinud 21. veebruaril 1939) on Islandi poliitik ja diplomaat.
Skulptor Endel Taniloo kortermuuseum
Maja
Endel Taniloo kolis perega sellesse majja 1939. aastal, olles siis 16aastane.
Jón Baldvin Hannibalsson
Magistrikraadi majandusteaduse alal omandas ta Edinburghi Ülikoolis 1963. aastal. Täiendas end Stockholmi Ülikoolis aastatel 1963–1964. 1965. aastal omandas ta Islandi Ülikoolis kraadi pedagoogikateaduste alal. Täiendas end Harvardi ülikooli Euroopa Uuringute Keskuses 1976–1977.
Aastatel 1964–1970 töötas ta õpetajana Reykjavíkis, selle kõrvalt aastatel 1964–1967 ka ajalehe Frjáls þjóð toimetaja. Aastatel 1970–1979 oli ta Ísafjörðuris gümnaasiumidirektor. Lisaks oli ta 1971–1978 Ísafjörðuri linnapea. 1979–1982 oli ta ajalehe Alþýðublaðið toimetaja. 1982–1998 oli ta Alþingi (parlamendi) liige.
Aastatel 1987–1988 oli ta Islandi rahandusminister.
Alates 28. septembrist 1988 kuni 23. aprillini 1995 oli ta Islandi välisminister.
1991. aasta jaanuaris tegi Jón Baldvin Hannibalsson visiidi Leedusse, Lätisse ja Eestisse. Ta oli ainuke Lääne poliitik, kes julges seal ajal neid maid külastada.
Aastatel 1989–1994 juhtis ta Islandi delegatsiooni ühinemisläbirääkimistel Euroopa Majanduspiirkonnaga.
Ta oli Islandi suursaadik Ameerika Ühendriikides ja Mehhikos (1998–2002) ning Soomes, Eestis, Lätis ja Leedus (2002–2005). Ta oli Islandi suursaadik Ukrainas aastatel 2004–2006.
Konsument
Konsumendid ehk tarbijad on organismid, kes otse või kaudselt (teiste tarbijate vahendusel) toituvad muudest elusatest või surnud taimedest või loomadest. Konsumentidele vastanduvad produtsendid ehk tootjad.
Jón Baldvin Hannibalsson
Eesti keeles on 2020. aastal ilmunud Jón Baldvin Hannibalssoni raamat "Väikeriikide solidaarsusest : Islandi õppetunnid."
Konsument
Kõik heterotroofsed organismid on konsumendid.
Toiduahelas moodustavad konsumendid teise lüli ja sellele järgnevad lülid.
Strautiņi (Straupe vald)
Küla asub valla lääneosas maantee A3 ja Brasla jõe ääres. Seal on Strautiņi bussipeatus.
Asula jääb osaliselt Gauja rahvusparki. Seal asuvad Lielstraupe hobupostijaama hooned ja Lapaiņi keskaegne kalmistu on muinsusmälestistena reionaalse kaitse all.
Aastal 2013 oli külas 32 elanikku. pisi|Lielstraupe hobupostijaam
Venezuela jalgpallikoondis
Venezuela jalgpallikoondis on Venezuela rahvuskoondis jalgpallis.
Tori rahvamaja
Tori rahvamaja on rahvamaja Pärnu maakonnas Tori vallas Tori asulas. Rahvamaja juhataja on Argo Juske.
Metallorgaanilised ühendid
Metallorgaanilisteks ühenditeks nimetatakse klassikaliselt ühendeid, kus on vähemalt üks metall-süsinik-side, kusjuures tegu on orgaanilisse rühma kuuluva süsinikuga.
Tori rahvamaja
Rahvamaja asutati 1883.
Metallorgaanilised ühendid
Metallorgaanilisi ühendeid klassifitseeritakse metalli järgi, millega süsinik on seostunud (näiteks liitiumorgaanilised, magneesiumorgaanilised, tsinkorgaanilised ühendid).
Metallorgaanilised ühendid on sünteetikutele väga olulised töövahendid, kuna need on head katalüsaatorid ning võimsad reagendid.
Ühendite struktuur
Metallorgaanilised ühendid koosnevad metallist ja sellega seotud orgaanilis(t)est ligandi(de)st. Kitsalt võttes on tegu ühenditega, kus metalli aatom on seotud orgaanilise rühma süsinikuga. Klassikalise definitsiooni järgi ei kuulu ühendid, kus metall on seotud hapniku, lämmastiku või muu sellise aatomiga, mis on orgaanilises ühendis, metallorgaaniliste ühendite hulka. Kuna need aga esinevad reaktsioonisegudes tõeliste metallorgaaniliste ühenditega sageli paralleelselt, neil on mitmeid sarnaseid omadusi ja need on tihti väga olulised, siis vaadeldakse neidki enamasti metallorgaaniliste ühenditena (näiteks LiOMe).
Mitu ligandi metalliga seostub, sõltub metalli koordineerivast omadusest. Näiteks liitiumil, magneesiumil ja tsingil on koordinatsiooniarv enamasti neli, suurematel metallikatioonidel, nagu naatriumil ja kaaliumil, aga kuus.
Side metalli ja orgaanilise ligandi vahel on nii ioonilise kui ka kovalentse sideme vahepealse iseloomuga. Kumma osakaal on suurem, sõltub eelkõige metalli elektronegatiivsusest: mida väiksem on metalli elektronegatiivsus, seda ioonilisem on side (näiteks side leelis- ja leelismuldmetallidega). Sidet metalli ja orgaanilise ligandi vahel nimetatakse ka elektrondefitsiitseks sidemeks. Süsinik, mis on seotud metalliga, on negatiivse osalaenguga.
Metallorgaaniliste ühendite seisukohalt on tähtsaim sideme stabilisatsioon. See toimub agregeerumise ja solvateerumise kaudu ning samuti sõltub see ka metalliga seotud ligandidest.
Agregatsioon
Agregatsioon on üksikute molekulide liitumine suuremateks kogumiteks, andes täiendavaid sidemeid, mille tagajärjel süsteemi energia väheneb. Metallorgaanilisi ühendeid põhimõtteliselt ei leidugi lihtsalt monomeeridena. See oleks võimalik vaid inertses keskkonnas. Stabiliseerimaks elektrondefitsiitset sidet, moodustavad need üksteisega dimeere ning oligomeere. Agregeerumist iseloomustab agregatsiooniaste, mis näitab, mitu ühendit on teineteisega kogumi moodustanud.
Agregatsiooniaste sõltub:
Solvendid metallorgaanikas
Solventidel on metallorgaanikas väga oluline roll: need aitavad metallorgaanilisi ühendeid stabiliseerida ning seeläbi parandada nende reaktiivsust. Kui metallorgaaniline ühend pole moodustanud agregaate, mida tuleb enne reaktsiooni lõhkuda, siis saab reaktsioon toimuda kiiremini.
Solvendid peavad olema veevabad, kuna enamik metallorgaanilisi ühendeid on sellele väga tundlikud. Näiteks naatrium reageerib veega väga eksotermiliselt ning seetõttu poleks võimalik naatriumorgaanilisi ühendeid sünteesida.
Enamlevinud solvendid metallorgaanikas on:
Solvente tuleb säilitada jahedas ning pimedas ruumis valgest klaasist pudelis, mis on argooniga täidetud.
Inertgaasina tuleb metallorgaanikas kasutada kuiva ja hapnikuvaba argooni. Lämmastik ei sobi, sest reageerib aeglaselt isegi magneesiumorgaaniliste ühenditega. Liitiumorgaaniliste ja elektropositiivsemate metallide derivaadid reageerivad lämmastikuga kiiresti.
Redutseeriv meetod
Redutseeriva meetodi korral toimub pöördumatu reaktsioon, kus metall reageerib orgaanilise molekuliga, andes metallorgaanilise ühendi. Lahkuv rühm (Z) võtab sideme moodustanud elektronpaari kaasa, ning sellest saab anioon (nt Cl- ), mis samuti reageerib metalliga.
Reaktsiooni toimumine sõltub sellest, kas selle käigus vabanev energia ületab süsinik-heteroaatom-sideme lõhkumiseks ning metalli atomiseerimiseks vajamineva energia. Eeliseks permutatsioonilise meetodi ees on see, et ainult metall ise saab olla piiramatuks metalli allikaks. Samas võib saada piiravaks piisavalt aktiivsete metallide olemasolu. Lisaks tekib vajadus metallide aktiviseerimiseks.
Permutatsiooniline meetod
Permutatsioonilise meetodi korral toimub tasakaaluline reaktsioon, kus reageerivad kaks orgaanilist ühendit, kusjuures ühes on orgaaniline rühm seotud heteroaatomiga ning teises metalliga (metallorgaaniline ühend). Produktideks on uus metallorgaaniline ühend ja uus orgaaniline ühend heteroaatomiga. Antud juhul ei võta lahkuv rühm (Z) elektronpaari sideme katkemisel endaga kaasa.
Permutatsioonilise meetodi eeliseks on mugavus: reaktsioonitingimused on pehmed ning reaktsioone on lihtne läbi viia. Samas eeldab antud mehhanism aga kõrge reaktiivsusega metallorgaaniliste suunajate (MR’) olemasolu ning nende kergesti kättesaadavust. Sellised on näiteks butüülliitium, heksüülliitium, sek-butüülliitium, terts-butüülliitium, metüülliitium või fenüülliitium.
Kasutusalad
Metallorgaanilised ühendid leiavad praktilist kasutust stöhhiomeetrilistes ja katalüütilistes protsessides. Kogu maailma polüetüleen ja polüpropüleen on toodetud metallorgaaniliste katalüsaatorite abiga, enamasti heterogeenselt, kasutades Ziegler-Natta katalüsaatorit. Etaanhapet saadakse, kasutades metallkarbonüülkatalüsaatorit Monsanto ja Cativa mehhanismis. Metallorgaanilisi katalüsaatoreid kasutatakse ka enamiku sünteetiliste aldehüüdide ja alkoholide valmistamiseks. Lisaks sellele rakendatakse neid ka pooljuhtelektroonika loomisel (LED-id).
Samuti leiavad metallorgaanilised ühendid kasutust meditsiinis biosensorite ja –sondide ehitamisel, bioloogiliste reaktsioonide katalüüsimisel ning otseselt terapeutiliste või diagnostiliste agentidena.
Rakendused orgaanilises sünteesis:
Hoolimata sellest, et metallorgaanilised ühendid võimaldavad läbi viia väga paljusid reaktsioone, ei tohi unustada, et paljud metallorgaanilised ühendid on loodusele ning elusorganismidele äärmiselt mürgised. Sellised on näiteks plii- ja elavhõbedaühendid.
Ööbikuoru hüdrotöökoda-muuseum
pisi| pisi| Ööbikuoru hüdrotöökoda-muuseum (ka: Rõuge muuseum) on Rõuge vallas Rõuge asulas olev muuseum, mis tutvustab vee jõul töötavaid seadmeid ja ajaloolise Rõngu kihelkonna kultuuripärandit.
Rahvusteavik
Rahvusteavikuid kogutakse alates 1918. aastast, mil asutati Riigiraamatukogu. Käesoleval ajal säilitatakse kõiki enne 1861. aastat ilmunud eestikeelseid ja enne 1831. aastat ilmunud võõrkeelseid rahvusteavikuid harulduste kogus ning hiljem ilmunutest üht, kõige paremini säilinud eksemplari arhiivkogus. Teised eksemplarid kuuluvad põhikogusse. Võrguväljaannetena komplekteeritakse internetis avaldatud raamatuid, ajalehti, ajakirju, jätkväljaandeid, kaarte ja noote ning neid säilitatakse digitaalarhiivis DIGAR. Rahvusteavikuid komplekteeritakse jooksvalt säilituseksemplari seaduse ning komplekteerimise juhendi alusel. Järelkomplekteeritavad ja mujal ilmunud teavikud saadakse tellimiste, ostude, annetuste ja vahetuste teel.
Rahvusteavikud kajastuvad E-kataloogis ESTER ning Eesti rahvusbibliograafia andmebaasis. Võrguväljaanded ja trükifailid on leitavad ka DIGARi otsingu ja Rahvusraamatukogus loodud bibliograafiliste andmekogude kaudu. Rahvusteavikute kasutamine on reguleeritud Rahvusraamatukogu kasutuseeskirjaga. Harulduste kogu teavikuid ning arhiivkogusse kuuluvaid Rahvusraamatukogu ainueksemplare saab kasutada harulduste ja arhiivkogu saalis. Trükiste digitaalsed koopiad on leitavad DIGARi Eesti artiklite portaali ja digiteeritud eesti ajalehtede andmebaasi DEA kaudu. Rahvusteavikute kogude säilitamiseks on vajalikud teatud tingimused – näiteks Rahvusraamatukogus on pikaajalise hoiuga hoidlates tagatud stabiilne keskkond (õhutemperatuur 18±1 °C ning suhteline õhuniiskus 40±5%).
Ruumlaeng
Ruumlaeng on ühemärgiline (negatiivne või positiivne) elektrilaeng, mille kandjad (elektronid, ioonid) on pidevalt jaotatud piiritletud ruumiosas (vrd punktlaeng).
Ruumlaeng tekib näiteks gaaslahenduslambi ioniseeritud gaasis ja elektronlambi elektroodide vahel. Pingestatud vaakumdioodi anoodi ja katoodi vahel juhivad voolu katoodist emiteerunud elektronid. Need loovad lambi elektroodide vahelises ruumis negatiivse elektrivälja; selles ruumis puuduvad positiivse laenguga osakesed, mis elektronide laengut kompenseeriksid.
Ruumlaengud tekivad ka pooljuhtseadise pn-siirde piirkonnas. Pooljuhi n-juhtivusega osast difundeeruvad elektronid pooljuhi p-juhtivusega ossa, kus toimub rekombinatsioon, s.o vastandmärgilise laenguga osakeste (elektronide ja aukude) ühinemine ning vabad laengukandjad kaovad. Elektroni kaotanud aatomid muutuvad n-pooljuhis siirdelähedases ruumis positiivse laenguga ioonideks ja loovad elektrivälja. Samamoodi difundeeruvad augud vastassuunas, nii et p-pooljuhis moodustub siirdele lähedases ruumis vastassuunaline (negatiivne) elektriväli. Need ruumlaengute vastassuunalised väljad mõjuvad vastu vabade laengukandjate (elektronide ja aukude) edasisele difundeerumisele.
Aḩrār ash-Shām
Aḩrār ash-Shām (araabia ‏حركة أحرار الشام الإسلامية‎ Ḩarakat Aḩrār ash-Shām al-Islāmīyah; Islami vabade meeste liit Levandis) on islamistide rühmituste sõjaline maakaitsevägi (miilits), mis sõdib Süüria kodusõjas alates oktoobrist 2011, Asadi valitsuse vastu.
Ir (organisatsioon)
Ir (lühend osseedikeelsest sõnast Irõston 'Osseetia'; ka Osseetia Rahvuslik Kultuuriselts Ir ) on Eestis elavate Eesti osseetide kultuuriselts. Seltsi esimees on Leri Lalajev.
Selts loodi 11. märtsil 1998.
1990ndate lõpus kuulus seltsi umbes 10 liiget.
Kaoru Kakinami
Koondisekarjäär
Jaapani naiste jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1981–1984 4 mängu.
Hola
Hola on hispaania keeles 'tere'.
Hola on:
Hola on kaardimäng.
Pierre Hola on Tonga ragbimängija.
Baltimaade meistrivõistlused ujumises
Baltimaade meistrivõistlused ujumises on iga-aastane Eesti, Läti ja Leedu ujumiskoondiste vaheline võistlus.
Reeglid
Iga rahvuse kaks parimat ujujat koguvad oma võistkonnale punkte. Hoolimata võistlejate rohkusest saab igas kategoorias punkte vaid kuus ujujat: 2 Eestist, 2 Lätist, 2 Leedust. Nende kuue ujuja punktid jagunevad järgmiselt: esimene koht – 7 punkti, teine koht – 5 punkti, kolmas koht – 4 punkti, neljas koht – 3 punkti, viies koht – 2 punkti, kuues koht – 1 punkt. Teateujumises saab punkte igast riigist 1 võistkond. Punktid jagunevad järgmiselt: esimene koht – 14 punkti, teine koht – 10 punkti, kolmas koht – 8 punkti. Riik saab karistuseks 0 punkti, kui vahetusmeeskond (või ujuja) ei alustanud, lõpetanud või diskvalifitseeriti. Meistrivõistlused võidab kõige rohkem punkte kogunud võistkond.
Hoboala
Hoboala oli küla Põlvamaal. Küla jääb tänapäeval Mügra küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Kanepi kihelkonda.
Baltimaade meistrivõistlused ujumises
Võistlusalad
Võistlusel on 17 ala nii meestele kui ka naistele.
Hoboala
Endisaegne küla jääb praeguse Saverna-Jõksi tee äärde.
Venemaa suur kirjanduspreemia
Venemaa suur kirjanduspreemia (vene keeles Большая литературная премия России) on mitteriiklik iga-aastane kirjandusauhind Venemaal.
Auhinna asutasid 2000. aastal Kirjanike Liit Venemaal ja ärikontsern ALROSA. Auhindu jagatakse kolmes kategoorias :
Firenze sinjoriia
pisi|Sinjoriia palee – [[Palazzo Vecchio ]] Sinjoriia oli Firenze Vabariigi valitsusorgan.
Venemaa suur kirjanduspreemia
Laureaatide arv igas kategoorias ei ületa kolme. Preemiasumma jagatakse laureaatide vahel võrdselt. Alates 2005. aastast antakse välja eripreemiat "Venemaa hüvanguks".
Firenze sinjoriia
Firenze sinjoriia 9 liiget, eestseisjad ehk priorid, valiti linna gildide liikmete seast, 6 suurematest ja 2 väiksematest gildidest. Üheksas liige oli Õigluse gonfalonjeer (Gonfaloniere di Giustizia).
Venemaa suur kirjanduspreemia
Esimene preemia (ülevenemaaline)
pisi|Arhimandriit [[Tihhon (Ševkunov)| Tihhon (pildil keskel, 2011)]]
Firenze sinjoriia
Liikmete valimine
Vähemalt 31–aastaste gildiliikmete nimed pandi 8 nahkkotikesse (borse). Iga kahe kuu järel toodi kotikesed välja nende hoiupaigast Santa Croce basiilikas ja igaühest loositi lühikese tseremoonia käigus üks nimi. Valitavaks loeti vaid neid mehi, kel polnud võlgasid, kes polnud lähiminevikus sinjoriias olnud ja kes polnud juba väljaloositud meeste sugulased.
Venemaa suur kirjanduspreemia
Teine preemia (Sahha)
pisi|[[Valentin Rasputin auhinda vastu võtmas (pildil paremalt esimene)]]
Firenze sinjoriia
Teenistus sinjoriias
Üheksa väljavalitut pidid kohe kolima Sinjoriia paleesse (tänapäeval tuntakse seda Vana palee ehk Palazzo Vecchio nime all), kuhu nad pidid jääma kogu oma kahekuise ametisoleku aja jooksul. Neile maksti mõõdukat tasu kulude katteks ja nende käsutusse anti rohelistes livreedes teenijad. Eestseisjate vormiriietuseks oli naaritsanahaga ääristatud ning naaritsanahksete krae ja kätistega karmiinpunane kuub.
W. W. Jacobs
William Wymark Jacobs (8. september 1863 – 1. september 1943) oli inglise kirjanik, paljude novellide autor.
Firenze sinjoriia
Teenistus sinjoriias
Valitsemisel pidi sinjoriia nõu pidama kahe valitava nõukoguga, mida koosvõetuna nimetati Kolleegiumideks (Collegi). Neist esimeses (Dodici Buonomini) oli 12 ja teises (Sedici Gonfaloniere) 16 liiget. Teisi nõukogusid, nagu Sõja kümme, Julgeoleku kaheksa ja Kaubanduse kuus, valiti vajadusel.
Õigluse gonfalonjeer
Õigluse gonfalonjeeri ametikoht kehtestati 1293. Tema juhtis sinjoriiat ja talle oli usaldatud linnriigi põhiseaduse kaitse. Gonfalonjeeril oli tema võimu sümboliseeriv erilise kuju ja värviga lipp gonfalone, millest tuli ka ametinimetus.
Otto Hermanni nimeline auhind
Otto Hermanni nimeline auhind on üks Eesti teatri aastaauhindadest, mille eesmärk on tõsta esile ja väärtustada pikaaegset kõrgetasemelist pühendunud tööd teatri orkestrandina. Auhinda antakse välja 2009. aastast. Auhinnaga kaasneb Vaike Pääsukese kujundatud auaadress ja Eesti Kultuurkapitali rahaline preemia.
Firenze sinjoriia
Õigluse gonfalonjeer
Õigluse gonfalonjeer valiti esialgu 2 kuuks loosi abil gildide vanemate liikmete seast. Kuid pikapeale muutus isikute ring, kelle seast gonfalonjeere valiti, järjest kitsamaks ja lõpuks hakati gonfalonjeere valima Firenze kõige mõjukamatest perekondadest. 1393 lisati tingimus, et gonfalonjeer peab olema vähemalt 45-aastane.
Gonfalonjeeri käes oli suur võim. Ta oli sinjoriia eesistuja, juhtis linna relvajõude, kutsus kokku kolleegiume ja tal oli õigus algatada seaduste vastuvõtmist. Kõige rohkem piiras tema võimu lühike ametiaeg (2 kuud).
1502 muudeti õigluse gonfalonjeeri ametikoht eluaegseks ja sellele kohale valiti Piero Soderini. Soderini siiski ei olnud gonfalonjeer surmani: ta suri 1522, aga kukutati 1512. Medicite restauratsioon taastas 2 kuu pikkuse ametiaja. 1527 kehtestati ametiaja pikkuseks 1 aasta, kusjuures gonfalonjeeri tohtis kuni 3 korda tagasi valida. Ent juba 1532 õigluse gonfalonjeeri ametikoht kaotati ja selle ülesandeid hakkas täitma hertsog.
Treimani rahvamaja
Treimani rahvamaja on rahvamaja Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas Treimani külas.
Rahvamaja juhataja on Viljar Soomre.
Härmä (Põlva maakond)
Härmä oli küla Põlvamaal. Küla jääb tänapäeval Partsi küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Põlva kihelkonda.
Lisu keel
Lisu on Tiibeti-Birma toonikeel, mida räägitakse Hiinas Yunnani provintsis, Salweeni ja Mekongi jõe ülemjooksul, Sichuani provintsis ja Liangshani provintsi edelaosas. Keelt kõneldakse ka Indias, Myanmaris ja Tais.
Fraseri tähestik
Lisu keeles on kasutatud mitut erinevat tähestikku. Praegu kasutatakse Fraseri ja ladina tähestikku. Fraseri tähestikus on kümme vokaali ja 30 konsonanti. Fraseri tähestiku lõi 1915. aastal Sara Ba Thaw ning seda täiendas misjonär James O. Fraser.
pisi|Fraseri tähestik
Lisu silpkiri
Lisu keelel on ka 1250 glüüfi ja 880 kirjatähega silpkiri. Selle koostas aastatel 1924–1930 talupoeg Nuga-ze-bo Hiina, Dongba ja Geba tähestiku põhjal.
Dialektid
Lisu keelel on kolm dialekti: põhja-, kesk- ja lõunadialekt, kõige levinum neist põhjadialekt. Dialektide kohaselt võib moodustada häälikut y kas eksolabiaalselt (torus huultega), endolabiaalselt (esileulatuvate huultega) või suu keskel (nagu foneemi ʉ).
Toonid
Lisu keel on toonikeel. On kuus tooni: kõrge, keskmine kriiksuv, keskmine, madal, tõusev ja madal järsk toon. Kindel helikõrgus eristab ütluseid ja sõnade tähendusi, seega võib erinev rõhutamine ja hääletoon sama kirjapildiga sõna tähendust muuta. Tooni kasutamine ja rõhutamine sõltub sellest, kas silp on heliline, helita või rõhutatud. Vähestel sõnadel lisu keeles on ainult üks tähendus, seega õigetel rõhkudel on väga suur tähtsus.
hi − maja
hi − seisma
hi − looma sünd
Häälikud
Lisu keeles on kümme täishäälikut ehk vokaali ning 30 kaashäälikut ehk konsonanti. Lisu keeles puuduvad pooltäishäälikud (eesti keeles on pooltäishäälik j) ja kõiki vokaale hääldatakse nasaalselt. Lisu keele konsonante on väga keeruline hääldada inimesel, kes ei räägi seda emakeelena. Kaashäälikud on eesti keelega võrreldes väga erinevad, näiteks konsonanti v hääldatakse nagu ha, d nagu da.
Vokaalid
/i/ /e/ /ɛ/ /y/ /ø/ /ɯ/ /ə/ /ɑ/ /u/ /ʊ/
Grammatika
Sõnajärg lisu keeles on SOV (subjekt-objekt-verb).
Ainsus ja mitmus
Mitmuses lisatakse nimisõnadele järelliide -tu või -fu. Järelliidet -tu kasutatakse loomade ja eluta objektide puhul, inimeste tähistamiseks lisatakse -bu.
Numbritegi puhul saab nimisõna järelliite, mis oleneb nimisõnast. Suurte loomade puhul lisatakse sufiks -kha, väikeste loomade puhul -ma. Inimeste puhul lisatakse järelliide -yo, riideesemete tähistamiseks kasutatakse liidet -khew, pulkade, pastakate, vihmavarjude korral lisatakse järelliide -ka, suurte puude puhul järelliide -zi (ehituspuidu puhul aga -thu), põõsastele, maitseainetele lisatakse järelliide -po.
kümme hobust − amu tsikha (amu 'hobune', tsi '10', kha järelliide)
viis koera − ana ngaw ma
üks mees − choza tsiyo
kümme pluusi − bey chi tsikhew
üks pastakas − bo ka thi ka
Palli oja
Pall (prantsuse ja letseburgi keeles Pall) on oja Belgias ja Luksemburgis (Gutlandis), Atterti jõe lisajõgi.
Lisu keel
Sugude eristamine ja austusliited
Tihti kasutatakse liite -yiphew asemel liidet -pha või -pa ning -yima asemel liidet -ma, sest neid on lihtsam hääldada.
Numbrid 1–10
Arvsõnad
Palli oja
Palli oja saab alguse Bonnerti ja Tontelange'i lähedalt Belgias. Enne Oberpallenit Diggelis ületab ta Luksemburgi piiri. Oberpallenis võtab ta vasakult vastu Peilzi oja. Ta suundub itta ning võtab enne Levelange'i paremalt vastu Merelbaachi. Niederpallenis võtab ta paremalt vastu Naerderenbaachi. Edasi voolab ta kirde suunas ning suubub enne Reichlange'i Atterti jõkke.
Lisu keel
Fraasid
Ma söön. – Ngaw za nya ngo.
Kui sa loed, siis saad sa teada. – Nu so ngo bay nu gu su lee du ngo.
Palli oja
Oja pikkus on 10,6 km, sellest 1,4 km Belgias.
Oja lähe on 325 m kõrgusel merepinnast, suue 252 m kõrgusel.
Oja on aasta läbi veerikas.