cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Metsküla algkool
Ajalugu
1992. aastast muudeti kool taas kuueklassiliseks.
Kojiki
Poliitilised motivatsioonid
Jaapani esimesed kirjandusteosed olid tugevalt mõjutatud Budismist ning Hiina kultuurist. Budism jõudis Jaapanisse umbes 200 aastat enne Kojiki kirjutamist. Usuga tuli kaasa ka kultuuriline, poliitiline ja kirjanduslik mõju. Eeldada võib siis Jaapani valitsuse motivatsiooni Kojiki kirjutamise taga – dikteerides minevikku ja luues otseseid seoseid nende endi ja jumaluste vahel saab tugevdada enda võimu ja legitiimsust. Imiteerides Hiinas kirjutatud sarnaseid teoseid surub Kojiki narratiivi, mis lükkab Jaapani poliitilised piirid kaugele reaalsusest ja viib Jaapani valitseja, ning tähtsamate aadliperekondade, juured kaugele minevikku ja mütoloogiasse.
Metsküla algkool
Ajalugu
Lääneranna vallavolikogu otsus sulgeda kooli 2023. aasta sügisest. Ettevõtja Parvel Pruunsild kandis seepeale Lääneranna vallavalitsusele 40 000 eurot sihtotstarbelist toetust Metsküla algkooli tuleva õppeaasta kulude katteks.
Kojiki
Autor
Raamatute autor, Ō no Yasumaro, kirjutas Kojiki keisri palvel isikliku ettevõtmisena. Kuna talle usaldati selline tähtis töö, on eeldatud Yasumaro usaldusväärsusest ja kõrgest staatusest keisri õukonnas. Ō, tähendusega lai, klann oli üks rikkamaid ja võimsamaid aadliperesid Jaapanis. Kojiki sisus oli ka toodud otsene sisu mütoloogilise valitseja Jinmu ja Ō klanni vahel.
Kirjutusstiil
Hiina kirjanduse mõju tõttu on Kojiki kirjutatud suuresti hiina kirjamärkides, kuid kasutatud on ka algelisi Hiragana ja Katakana silptähestikke. Tekstis on puudu partiklid ja verbilõpud, mistõttu pidi tihti lugedes eeldama, mida on mõeldud. Erinevad lugejad võisid aru saada tekstist erinevalt. Raske keelekasutus takistas teose jõudmist suuremale lugejaskonnale, ning Kojiki oli mõnevõrra unustatud kõigest sada aastat hiljem.
Quo Tai-chi
pisi|Quo Tai-chi (Who's Who in China 3rd ed, The China Weekly Review (Shanghai) 1925) Quo Tai-chi (4. detsember 1888 – 29. veebruar 1952 Santa Barbara) oli Hiina Vabariigi diplomaat.
Ta oli aastail 1932–1940 Hiina Vabariigi saadik ja suursaadik Londonis. 21. detsembril 1937 kirjutas ta alla sõpruslepingule Eestiga.
Aastail 1941–1942 oli ta Hiina Vabariigi välisminister.
Roztoky
Roztoky (saksa keeles Rostok) on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Praha-západi ringkonnas. Roztoky asub Vltava jõe vasakul kaldal, Praha kesklinnast ligikaudu 8 km põhjas.
Roztokyt on esmamainitud 1233. aastal.
Mutant Disco
Esimese Mutant Disco DJ-d olid Rhythm Doctor ja Raul Saaremets, mõned aastad hiljem ka Siim Nestor. Esimesed 10 aastat oli peokohaks Von Krahl, hiljem toimus pidusid üle linna, erinevates klubides.
Viimane Mutant Disco toimus 16. detsembril 2017 Von Krahlis. Peaesinejateks olid Madteo USA-st ja spetsiaalse live teinud kohalik ansambel Holmes, kes esines ka esimesel Mutant Discol 1997. aastal. Veel astusid üles Rhythm Doctor, Raul Saaremets, Lill Slim ja DJ Tutorial.
Amatsoonid
pisi|Pükse kandev amatsoon. Atika [[alabastron, umbes 470 eKr (Briti Muuseum)]] pisi|Amatsoonidega võitlev Herakles. Atika [[hüdria, umbes 530 eKr (Staatliche Antikensammlungen, München)]] Amatsoonid on vanakreeka mütoloogias naissõdalased, kes elasid Väike-Aasias.
Amatsoone kirjeldatakse meestevaenulikena. Nad kasutasid naaberrahvaste mehi soo jätkamiseks, kusjuures ellu jäeti vaid sündinud tüdrukud, poisid anti ära või tapeti.
Kreeka rahvaetümoloogias on nimetust "amatsoonid" tõlgendatud kui 'ilma rinnata' (vanakreeka keeles a- 'ilma' + mazos 'rind'), sest arvati, et nad lõikasid vibu hõlpsamaks käsitsemiseks maha oma parema rinna.
Amatsoonide maale tungis Herakles, et saada kätte amatsoonide kuninganna Hippolyte vöö. Selle käigus tappis ta tahtmatult Hippolyte.
Theseus röövis amatsoon Antiope (mõne müüdi järgi Hippolyte), põhjustades sellega amatsoonide rünnaku Ateena vastu.
Amatsoonidega kohtuvad oma retkel argonaudid.
Amatsoonid võitlesid Trooja sõjas troojalaste poolel ja nende valitseja Penthesileia langes Achilleusega võideldes.
Amatsoone kujutatakse (enamasti pükse kandvana) sageli kreeka vaasimaalidel, reljeefidel ja skulptuuris, samuti hilisemas kunstis. Eriti armastatud teema on nn amatsonomahhia (vanakreeka amazonomachia) ehk kreeklaste müütiline võitlus amatsoonidega.
Biograafiad (Au)
Biograafiad (Au) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Au".
Kabala kihistu
Kabala kihistu (inglise keeles Kabala Formation) on ordoviitsiumi ladestu Pirgu lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Dimitri Kaljo aastal 1984. Kihistu stratotüüp on määratlemata.
Eestis eristatakse kihistut Põhja- ja Loode-Eestis.
Kihistu ülemine piir on ebaselge ja pole täiesti kindel, et see kohati Porkuni lademesse ei kuulu. Seda määratleb Belonechitina gamachiana esinemine, kuid osades proovides esineb sellega koos Porkuni ladet määratlev Spinachitina taugourdeaui. Kihistu koosneb valdavalt tumehallist merglist või rohekashallist sõlmjast lubjakivist. Kabala kihistu vastab ligikaudselt Äiamaa kihistule.
August Kasak
August Kasak (24. juuli 1895 Kellämäe, Krabi vald, Rõuge kihelkond, Võrumaa – 19. august 1942 Sevurallag, Sverdlovski oblast, Vene NFSV) oli Võrumaa vallaametnik ning ühistranspordi pioneer.
Elukäik
Õppis Krabi vallakoolis 1905–1908 ning Tsooru ministeeriumikoolis 1909–1911. Töötas vallasekretäri õpilasena Haanjas 1911–1914, vallasekretäri abina Karulas 1914–1915 ja Oraval 1915.
Oli I maailmasõjas 1915–1918 kirjutaja, Vabadussõjas teenis 1918–1920 7. Jalaväerügemendi kantseleis.
Ta oli Misso valla Järvesaare talu omanik 1935. aastast, bussiliinide omanik 1930. aastast, majaomanik Võrus Kreutzwaldi 46, Misso Haridusseltsi ja Raamatuühingu esimees 1922, Misso rahvamaja juhataja 1935, Võru Tarbijate Ühistu esimees 1929–1931, Misso ühispanga juhatuse esimees 1928, Kaitseliidu Võrumaa maleva juriskonsult, Isamaaliidu osakonna esimees.
Vangistati 14. juunil 1941 Võrus, lahutati Petseri raudteejaamas perest. Hukati 19. augustil 1942 Sverdlovski oblastis Sevurallagis.
Isiklikku
Tema isa oli Jaan Kasak ning ema Liisa Kasak (sündinud Puurits).
Ta abiellus 1922. aastal Magdaleene Prinsiga (1902–1970) ning neil sündis neli last: Vambola (1923-1944), Olev (1926), Hilja (1929–1998), Rein (1937). Perekond küüditati 1941. aastal Tomski oblasti Aleksandrovo rajooni.
Põhja-Uural
pisi|Konžakovski Kamen ja [[Ostraja Kosva ]] Põhja-Uural (vene keeles Северный Урал) on Uurali mäestiku põhjaosa Lähispolaar-Uurali ja Kesk-Uurali vahel. Selle piirideks on Kosvinski Kamen ja Konžakovski Kamen (59° N) lõunas ning Telposizi massiivi põhjanõlvad ja Štšugeri jõgi (64° N) põhjas.
Uurali mäestik kulgeb siin põhjast lõunasse mitme mäeahelikuna üldlaiusega 50–60 km. Need on keskmise kõrgusega lamedate tippudega mäed.
Halduslikult jaguneb Põhja-Uural nelja haldusüksuse vahel. Haldusüksuste piirid langevad laias laastus kokku valglate piiridega. Põhja-Uurali edelaosa kuulub Permi kraisse. Põhja-Uuralis algavad Permi oblasti jõgedest Jaiva, Jazva, Uls, Veis, Višera ja Kolva, mis kõik viivad oma veed Kaama kaudu Volgasse ja edasi Kaspia merre. Põhja-Uurali loodeosa kuulub Komimaale. Põhja-Uuralis algavad Komi jõgedest Unja, Petšoora, Olõdž, Podtšerje ja Tšugor, mis kõik viivad oma veed Petšoora kaudu Barentsi merre. Põhja-Uurali kirdeosa kuulub Tjumeni oblastisse. Põhja-Uuralis algavad Tjumeni oblasti jõgedest Volja, Njais, Lopsija, Põhja-Sosva ja Leplja, mis kõik viivad oma veed Põhja-Sosva kaudu Obi ja edasi Kara merre. Põhja-Uurali kaguosa kuulub Sverdlovski oblastisse. Põhja-Uuralis algavad Sverdlovski oblasti jõgedest Ložva, Ivdel, Vagran ja Lobva, mis kõik viivad oma veed Tavda, Toboli ja Irtõši kaudu Obi.
Põhja-Uural on Uurali üks kõige raskemini ligipääsetavaid piirkondi. Üks selle tippudest kannab nime Medveži Ugol (Karu nurk). Ivdelist, Vižaist ja Ušmast põhja pool asulad ja teed peaaegu puuduvad. Kogu Põhja-Uuralist ei lähe läbi ühtki ida-läänesuunalist maanteed. Mägedest idas ja läänes on läbimatud metsad ja sood. Kliima on karm. Mägedes leidub siin-seal igilume laike, mis ei jõuagi suve jooksul ära sulada. Leidub igikeltsa laike, isegi Põhja-Uurali lõunaosas Konžakovski Kameni lähedal. Põhja-Uurali põhjaosas Telposizi mäemassiivis on leitud 2 tillukest liustikku.
pisi| Venemaa margil Põhja-Uural on maavarade poolest rikas. Leidub boksiiti, mangaani ja rauamaaki.
Kuigi Põhja-Uural on raskesti ligipääsetav ja karmi kliimaga, on ta siiski turismisihtkoht. Põhja-Uuralis asub manside pühapaik. See koosneb 7 looduslikust sambast, mis on 30–42 m kõrged. Nad valiti 2008 seitsme vene ime hulka.
Inglewood
Inglewood on linn USA-s California osariigis Los Angelese maakonnas. Inglewood piirneb lõunas Hawthorne'i linnaga, ülejäänud linna ümbritseb Los Angelese linn.
Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse seisuga 107 762. Aastal 2010 oli elanikke 109 673.
Inglewood on asutatud 1880. aastatel. See sai linnaõigused 7. veebruaril 1908.
2010. aasta rahvaloenduse kohaselt moodustasid elanikest 50,6% ladinaameeriklased, 43,9% afroameeriklased, 2,9% mitteladinaameeriklastest valged ja 1,5% aasialased.
Alates 2020. aastast on Inglewoodis asuv SoFi Stadium NFL-i klubide Los Angeles Ramsi ja Los Angeles Chargersi kodustaadion. Aastatel 1938–2013 asus SoFi Stadiumi kohal Hollywood Parki hipodroom.
Inglewoodis asub kalmistu Inglewood Park Cemetery, kuhu on maetud ka tuntud inimesi.
Inglewoodis on sündinud muusikud Brian Wilson ja Dennis Wilson, kergejõustiklane ja olümpiavõitja Brittney Reese ning avaliku elu tegelane ja modell Tyra Banks.
Inglewoodi sõpruslinnad on Bo Sierra Leones, Pedavena Itaalias, Port Antonio Jamaical ja Tijuana Mehhikos.
Morosuu-Tsäpsi
Morosuu-Tsäpsi (ka Tsäpsi-Morosoo) oli küla Võrumaal. Küla jääb tänapäeval Haava küla alale. Küla kaotati 1977, mil see liideti Haava külaga.
Külast on teateid hiljemalt alates 1922.
Tahteavaldus
Tahteavaldus (inglise keeles declaration of intent) on tahte väljendamine õiguslike tagajärgede kaasa toomise eesmärgil.
Tahteavalduste liigid
Tahteavalduse võib teha mis tahes viisil, kui seadusega ei ole ette nähtud teisiti. Eristatakse kolme tüüpi tahteavaldusi:
Otsese tahteavaldusega on tahe väljendatud sõnaselgelt. Otsene tahteavaldus on praktikas enim kasutatud, sest suuliselt või kirjalikult väljendamine jätab kõige vähem ruumi vääriti mõistmiseks.
Tahteavalduste liigid on toodud tsiviilseadustiku üldosa seaduse §-s 68.
Annica
Annica on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 3679. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Annica 6 naisel.
Tahteavaldus
Tahteavalduse tegemine
Eristatakse kahte tüüpi tahteavaldusi: kindlale isikule suunatud tahteavaldust, mis muutub kehtivaks kättesaamisega, ja kindlale isikule suunamata tahteavaldust, mis muutub kehtivaks tahte väljendamisega.
Eristatakse ka isiklikult ja eemalviibijale tehtud tahteavaldusi. Isiklikult tehtud tahteavalduse korral piisab, kui väljendada tahet teisele isikule reaalajas. Eemalviibijale tehtud tahteavaldus loetakse kättesaaduks, kui see on jõudnud tahteavalduse saaja elu- või asukohta ja tal on võimalus sellega tutvuda.
Tahteavalduse tegija peab olema õigus- ja teovõimeline tahteavalduse tegemise hetkel, mis tähendab, et isiku surm või teovõime piiramine ei mõjuta tahteavalduse kehtivust.
Tianna Bartoletta
Tianna Bartoletta (neiupõlvenimega Madison; sündinud 30. augustil 1985 Elyrias Ohio osariigis) on USA kergejõustiklane (kaugushüppaja ja sprinter). Ta on kahekordne olümpiavõitja.
Ta on kaugushüppes kahekordne maailmameister (2005 ja 2015).
2012. aasta Londoni olümpiamängudel aitas ta USA naiskonnal 4×100 meetri teatejooksus püstitada maailmarekordi 40,82.
2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros tuli ta kaugushüppes olümpiavõitjaks isikliku rekordiga 7.17. Tema eelmine isiklik rekord kaugushüppes oli 7.14, mille ta püstitas 2015. aastal Pekingis maailmameistriks tulles.
Tahteavaldus
Tahteavalduse tegemine
Tahteavaldus võib olla asendatud kohtulahendiga. Kui isik ei täida oma seadusest või lepingust tulenevat kohustust teha tahteavaldus, võib selle asendada kohtulahend. Eeltoodud olukord võib tekkida näiteks siis, kui isik on sõlminud müügilepingu ja keeldub omandi üleandmisel tegemast tahteavaldust, millega muudetaks kinnistusraamatu kannet.
Tahteavalduse tagasivõtmine
Tahteavaldust ei loeta tehtuks, kui enne tahteavaldust või sellega ühel ajal jõuab tahteavalduse saajani tahteavaldust tagasivõttev tahteavaldus. Tahteavalduse tagasivõtmine on võimalik üksnes eemalviibijale ja kindlale isikule tehtud tahteavalduse korral. Tagasivõttev tahteavaldus võib olla esialgsest tahteavaldusest erinevas vormis.
Tianna Bartoletta
Tema isiklik rekord 100 meetri jooksus on 10,78, mis on joostud 3. juulil 2016 Eugene'is.
Tahteavaldus
Tahteavalduse tõlgendamine
Tahteavalduse tõlgendamise kohta on tsiviilseadustiku üldosa seaduses antud kaks võimalust. Esiteks tuleks tahteavalduse sisu tõlgendada nii, nagu tegija seda tahtis. Teiseks, olukorras, kus tahteavalduse saaja tegija tegelikku tahet ei tea, tuleb tahteavaldust tõlgendada objektiivselt, nagu mõistlik isik sarnastel asjaoludel tahet mõistma oleks pidanud.
Tahteavalduse loomulikul tõlgendamisel on esikohal subjektiivne pool ehk tegija tahe ning tähtsad avaldaja huvid. Normatiivsel tõlgendamisel vaadatakse avaldust objektiivselt ning sellest tulenevalt on esikohal tahteavalduse saaja huvid. Tahteavalduse tõlgendamise eesmärk on leida mõlema poole huvide tasakaal.
Tahte ülimuslikkus
Tekkida võib küsimus, milline tähendus on tahteavaldusel, mis on väljendatud "vales dokumendis". Nt näeb Äriseadustiku § 157 lg 2 ette, et "Osanikule makstakse osa kasumist (dividend) võrdeliselt tema osa nimiväärtusega, kui põhikirjaga ei ole ette nähtud teisiti." Kui osanike tahteavaldus maksta ebavõrdseid dividende on väljendatud muus dokumendis kui põhikirjas (nt osanike otsuses, mille poolt on antud ka põhikirja muutmiseks piisav häälte arv), siis kas tahteavaldus (samade osanike suhtes) kehtib või ei kehti? Samuti, kui ühingu juhatus vormistab või protokollib otsuse selle kohta, et volitada töötajat ühingut esindama, siis kas selline tahteavaldus (volituse andmine) kehtib tehingu teise poole jaoks? TsÜS ei näe ette, et tahteavaldus muutuks kehtetuks vaid seetõttu, et dokument, milles see väljendati, "ei ole õige pealkirjaga". Õigussüsteemi jaoks peaks isiku tahe olema olulisem kui koht, viis või dokumendi pealkiri, kus tahe on väljendatud (nn tahte ülimuslikkus). Seega, kehtivaks tuleb lugeda ka vormikohast tahteavaldust, mis on väljendatud muus dokumendis, kui seadus seda nõuab.
Vaarikas
Levik ja kasvukohad
Harilik vaarikas on looduslikult levinud Lääne-, Kesk- ja Ida-Euroopas, Siberis, Kaukaasias ja Kesk-Aasias. Levilas kasvab ta tavaliselt viljakamatel, huumusrikastel muldadel, sageli esineb neid massiliselt raiestikel, metsasihtidel ja -servadel, lagendikel jm.
Kirjeldus
pisi|left|Koguvili pisi|Õis pisi|Vaarikad pisi|Vaarikas pisi|Poolitatud vaarikas Püstine põõsas kasvab üldjuhul 1,0–1,5 (2,0) m kõrguseks, ladvaosa on tavaliselt lookas. Esimese aasta võrsed on kaetud väikeste harjastega. Lehtedeks on sulgjad liitlehed, mis on 12–20 cm pikkused, 10–13 cm laiad, 3–5 (7) lehekesega. Lehekesed on terava tipuga, piklik-munaja kujuga, kuni 8 (10) cm pikkused, laius kuni 4 cm, ümara või südakujulise alusega, ebakorrapärase saagja servaga, pealt peaaegu karvadeta, alt valgete pehmete karvadega.
Õied on valged, umbes 1 cm läbimõõduga, viietised, koondunud väikesearvuliselt õisikutesse. Vilju nimetatakse samuti vaarikaks. Vaarikas on bioloogiliselt määratluselt koguvili. Erinevalt murakast, irdub vaarika koguluuvili kergesti viljapõhjalt. Viljad on tavaliselt punased, kultuursortidel ka kollased.
Vaarika varred on enamasti ogalised ja seest suure säsiga. Varre eluiga kestab kaks aastat. Teisel aastal vars viljub ja siis kuivab.
Õied meeldivad mesilastele.
Kasvatamine
Hariliku vaarika erinevaid sorte kasvatatakse koduaedades ja ärilistes istandustes marjakultuurina. Vaarikas ja pampel ehk aedmurakas moodustavad muraka perekonnas eraldi alamperekonna.
Vaarikas annab kergesti juurevõsusid, mistõttu on ta aias üsna tülikas, levides kiiresti algselt kasvukohalt edasi.
Kasutamine
Vaarikas on väärtuslik põõsas, sest temast saab kasutada kõiki osi: lehti, varsi, õisi ja vilju. Vaarikalehetee alandab paistetust ning sellest tehtud kompress leevendab silmapõletikku.
Vaarika viljadel on meeldiv maitse ja aroom, mistõttu neid tarbitakse laialdaselt nii toorelt kui ka töödeldult. Viljad sisaldavad vähesel määral salitsüülhapet, millel on higistamaajav toime. Viljadest valmistatakse toor- ja keedumoosi, želeed, siirupit, mahla, likööri, veini jms.
Eestis kasvatatavad sordid
Eestis kasvatatakse järgmisi sorte:
Obsessiiv-kompulsiivne häire
Inimesel võib olla liialdatud vajadus käsi, erinevaid asju või põrandaid pesta, kontrollida, kas uks on lukus. Inimesel võib olla vajadus pidevalt endale uusi asju osta, ostmine võib olla seotud konkreetsete asjade ostmisega (raamatud, kingad jms), lihtsalt igasuguseid asju osta, suutmatus allahindlustel odavaid asju mitte osta. Inimesel võib olla raskuseid asjade ja prügi ära viskamisega ja mõnikord need inimesed toovad endale koju prügi juurde.
Tüüpiliselt sundmõtted on seotud saastumisega, korra või sümmeetriaga, kahtlemisega, agressiivse või hirmutava teoga ning seksuaalsete kujutlustega. Sagedasemad sundteod on pesemine, puhastamine, koristamine/sättimine, kontrollimine, mõne tegevuse kordamine (nt ukseläve ületamine kindel arv kordi) ja kogumine. Sundteod võivad olla ka vaimsed rituaalid, näiteks "turvalise numbri" loetlemine või "turvalise mõtte" kordamine, häirivat mõtet või kujutluspilti korrigeeriva mõtte mõtlemine või kujutluspildi loomine. Tavaliselt peab isik rituaale kaitseabinõuks mõne tegelikult ebatõenäolise sündmuse vastu või kasutab neid vähendamaks irratsionaalset vastutust sündmuste ees, mis võiks olla talle/teistele ohtlik või tema enda esile kutsutud.
Rimeikas
Küla asub valla lääneosas ja jääb Riiast 131 kilomeetri kaugusele. Seal on Rimeikase bussipeatus.
Melderīši paju ümbermõõduga 5,01 meetrit on looduskaitse all.
Aastal 2007 oli külas 11 elanikku. Aastail 2006-2021 kuulus küla Burtnieki piirkonda.
Vilja Oja
Vilja Oja (aastani 1972 Vilja Voolar; sündinud 24. detsembril 1945 Tartus) on eesti keeleteadlane.
Isiklikku
Vilja Oja abielust Arno Ojaga on sündinud tütar Iris Oja.
Teadustöö
Uurimisvaldkonnad: eesti ja sugulaskeelte murded, leksikoloogia, leksikograafia, geolingvistika. Eesti murrete sõnaraamatu koostajaid (1970–) ja toimetajaid (1994–) ning Eesti, Soome, Vene, Karjala lingvistide ühistöö, läänemeresoome keelte atlase ALFE ("Atlas Linguarum Fennicarum") koostajaid ja toimetajaid. Osales Euroopa keelte atlase ALE ("Atlas Linguarum Europae I" Assen/Maastricht; Roma 1983–) ainestiku kogumisel, tõlgendamisel ja redigeerimisel. Uurimistoetused Eesti Teadusfondilt ja Alfred Kordelini Sihtasutuselt (Soome). Esinenud rahvusvahelistel konverentsidel Saksamaal, Prantsusmaal, Poolas, Ungaris, Soomes, Rootsis jm. ALE Eesti rahvuskomitee sekretär ja toimetuskolleegiumi liige, ALFE toimetuskolleegiumi liige, eesti keele tasemeeksamite korraldamise parandamise ja eksamisüsteemi arendamise küsimustes haridusministrit nõustava komisjoni liige, EURALEX-i (Eur. Assoc. for Lexicography), SIDG-i (Société Int. de Dialectologie et Géolinguistique) ja Emakeele Seltsi liige. Üle 70 teadustrükise, sh 9 raamatu autor või kaasautor.
Uusgootika
thumb|Silmapaistvaid uusgooti ehitisi. Üleval: [[Westminsteri loss Londonis; vasakul: Teaduse katedraal Pittsburghis; paremal: Sint-Petrus-en-Pauluskerk Oostendes]] thumb|Parliament Hill, Ottawa thumb|New Yorgi ärikeskuses asuvat ja 1912. aastal valminud uusgooti stiilis kõrgehitist [[Woolworth Building|The Woolworth Building kujutav postkaart]] Uusgooti stiil ehk neogooti stiil ehk uusgootika ehk pseudogootika on historitsistlik arhitektuuristiil, mis sai alguse 1740. aastate Ühendkuningriigis. Selle populaarsus kasvas kiirelt 19. sajandi alguses, mil uusgootika austajad püüdsid taaselustada keskaegseid arhitektuurivorme vastandina tollal valitsenud klassitsismile.
Gootika avaldus peamiselt hoonete välisilmes, konstruktsioonid olid aga kaasaegsed. Uusgooti stiil oli levinud peamiselt sakraalarhitektuuris, kuid selles stiilis rajati ka näiteks kunstlikke varemeid, ühiskondlikke hooneid ja eramaju. Uusgootika kujunes Saksamaal "rahvusstiiliks". Sellel ideoloogial oli oma osa ka pärisgooti stiiliajastul pooleli jäänud Kölni toomkiriku (1842–1880) ehitustööde jätkamisel.
Selle liikumise keskmes Inglismaal oli uusgootika tihedalt läbipõimunud filosoofiliste liikumistega, mis seostusid anglikaani kõrgkiriku või anglokatoliikluse esiletõusuga. Lõpuks levis uusgooti stiil 19. sajandi kolmandal veerandil laialdaselt ka oma puhtesteetiliste omaduste toel.
Koos uusgooti stiili levikuga Inglismaal, Šotimaal ja Iirimaal kasvas huvi selle vastu kiiresti ka Mandri-Euroopas, Põhja-Ameerikas, Austraalias, Lõuna-Aafrikas ning Briti Indias. 19.–20. sajandil rajatud uusgooti stiilis ehitiste arv võib ületada autentsete gooti stiilis rajatud ehitiste arvu.
Uusgootika tõusu toetas ka keskaega ülistav medievalism. Industrialiseerimise edenedes kasvas reaktsioon masintootmise ja tehaste vastu. Maaliliste vaadete pooldajad nagu Thomas Carlyle ja Augustus Pugin suhtusid tööstusühiskonda kriitiliselt ning kujustasid tööstuse eelset keskaja ühiskonda kuldajastuna. Katoliiklusse pöördunud Pugini jaoks kandis gooti arhitektuur kristlikke väärtusi, mida klassitsism oli õõnestanud ja industrialiseerimine hävitas.
Uusgooti stiilil oli ka poliitilisi seoseid. Kui "ratsionaalset" ja "radikaalset" uusklassitsismi nähti seotuna vabariikluse ja liberalismiga (nagu tõestab selle populaarsus Ameerika Ühendriikides ja vähemal määral vabariiklikul Prantsusmaal), seostati "vaimsemat" ja "traditsioonilisemat" uusgootikat monarhismi ja konservatismiga, mida peegeldas stiilide valik Westminsteri lossi taastamisel Londonis ja Kanada parlamendihoonete puhul Ottawa Parliament Hillil.
Uusgooti stiil Eestis
Eelromantismist lähtuvaid gooti sepikodasid ja muid kõrvalhooneid, kunstvaremeid ja pargiehitisi on Eesti mõisates rajatud juba alates 1760. aastaist (Orgital, Selis ja Keaval).
Uusgootika varaseimad suursugused näited on 1830. aastatel varemeist taastatud Oleviste kirik Tallinnas ja Peterburi arhitekti Andreas (Andrei) Stackenschneideri 1830. aastatel projekteeritud Keila-Joa mõis. Stiili suurem populaarsus jääb ent 19. sajandi teise poolde. Enamik 19. sajandil ehitatud luterlikest kirikutest ehitati uusgooti stiilis, kuid ka abikirikuid, matusekabeleid, mälestusmärke jm. Samal perioodil ehitati ka paljud vanemad kirikud osaliselt selles stiilis ümber. Teravkaartel põhinevaid uusgooti elemente kasutati mõningate mõisate kõrvalhoonetes veel isegi 19. sajandi lõpul, historitsismi hiilgeajal. 20. sajandi esikümnendil uusgooti stiil hääbus, leides mingil määral kasutust veel vaid sakraalarhitektuuris.
Uusgootika on hästi esindatud ka Eesti mõisaarhitektuuris: Alatskivi mõis (Šotimaal asuva Balmorali lossi jäljendus), Sangaste loss, Keila-Joa, Vasalemma, Laitse, Alu, Lehtse (varemeis), Lööne, Pihtla (varemeis), Lustivere, Kukulinna (tuudorstiilis), Aavere (varemeis), Kose-Uuemõisa matusekabel (varemeis), Esna mõisa matusekabel, matusekabel Velise mõisa kalmistul, Pilistvere kihelkonna Kabala mõisa matusekabel (varemeis).
Kasahhid
pisi|Kasahhid [[jurtas (u. 1910)]] Kasahhid (endanimetus қазақтар) on turgi rahvas Kasahstanis ja teistes riikides. Kõnelevad turgi keelte kõptšaki-nogai rühma kuuluvat kasahhi keelt. Usklikud on islamiusulised (sunniidid). Kasahhide üldarv on ligikaudu 18 miljonit. Kasahstanis elab kasahhe 12 800 600, Hiinas 1 400 000–2 000 000, Usbekistanis 800 000–1 200 000, Venemaa Föderatsioonis 647 732, Mongoolias 140 152, Türkmenistanis 40 000–90 000, Kõrgõzstanis 33 200, Afganistanis 21 000, Türgis 19 000–25 000 ja Iraanis 10 000–15 000.
Eestis elas 2000. aasta rahvaloenduse andmetel 127 kasahhi ja 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 107 kasahhi (neist 55 Tallinnas).
Kasahhi rahvas kujunes pärast Kuldhordi lagunemist Kesk-Aasia steppides 15.–16. sajandil liitunud turgi hõimudest, kelle hulka teataval määral sulandus ka mongoli hõime. Tol ajal rajati Kasahhi khaaniriik. Arvatavasti 17. sajandil jagunes Kasahhi khaaniriik kolme suure hõimurühmitise alusel Vanemaks, Keskmiseks ja Nooremaks hordiks ehk žuziks. Vene riigiga ühendati Kasahstani ala aastatel 1731–1846.
Traditsiooniliselt olid kasahhid tüüpilisimad Kesk-Aasia rändkarjakasvatajad. Nad tegelesid põhiliselt lambakasvatusega, vähemal määral veise-, hobuse- ja kaamelikasvatusega. Maaviljelusega hakkasid kasahhid laialdasemalt tegelema alles 19. sajandi teisel poolel. Tsaariajal ja nõukogude võimu algaastatel nimetati kasahhe ekslikult kirgiisideks.
Raoul Saue
Raoul Saue (kuni 1935 Raoul Sauer; 26. aprill (vkj) / 9. mai 1906 Tartu – 8. mai 1943 Petšorlag, Komi ANSV) oli eesti jääpallur, jäähokimängija, treener ning spordiajakirjanik, -kohtunik ja -tegelane.
Hariduskäik
Ta lõpetas 1924. aastal Tallinna Poeglaste Reaalgümnaasiumi ning õppis aastatel 1924–1933 ja 1938–1940 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Ta oli korporatsiooni Fraternitas Estica liige.
Töö- ja elukäik
Alates 1928. aastast töötas ta Tallinna linnavalitsuses, oli 1940. aastal maksunõude osakonna juhataja. Oli Eesti Spordilehe kaastööline.
Ta oli II Riigivolikogu valimistel demokraatlike ja rahvuslike jõudude kandidaat 5. valimisringkonnas (NSV Liidu poolt organiseeritud Eesti Töötava Rahva Liidu vastaskandidaat). Pärast 20. juulil 1940 peetud Eesti-Läti jalgpallimaavõistlust ta arreteeriti. Suri vangilaagris.
Tegevus sportlase ja sporditegelasena
Jäähokis tuli aastatel 1934 ja 1937 mängiva treenerina Eesti meistriks.
Kuulus kaheksa korda Eesti jääpalli- ja kaks korda jäähokikoondisse.
Oli Kalevi vee- ja talispordiosakonna esimees ja Eesti esimese jäähokiväljaku rajajaid.
Ta oli Eesti esimene rahvusvahelise kategooria jäähokikohtunik, tegutses kohtunikuna ka 1931. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Oli 1936. aasta Garmisch-Partenkircheni taliolümpiamängudel Eesti delegatsiooni esindaja. Aastatel 1933–1940 oli ta ESK laekur ja Talvespordiliidu sekretär ning 1939–1940 Võimlejate Liidu esimees.
Leo Ojakäär
Elulugu
Lõpetas Valga Gümnaasiumi, 1953 Illinoisis Millikini Ülikooli orgaanilise keemia alal; keemiamagister (1961 Virginia Polütehniline Instituut ja Riiklik Ülikool), Ph.D. (org keemia, 1964 samas), väitekiri "The synthesis and study of new aromatic polycyclic hydrocarbons". Oli 1956–59 Rutgersi Ülikooli uurimisassistent ja 1964–1994 ettevõtte E. I. duPont de Nemours & Co eksperimentaalosakonna (Wilmingtonis) keemik-uurija.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: uued keemilised ühendid ja polümeermaterjalid, nende tööstuslik rakendus. Sünteesis ja uuris uusi kõrgmolekulaarseid aromaatseid süsivesinikke ja fluorosüsivesinikke, uusi isotsüanaate, uretaane ja neopreenühendeid, sünteetilist kummit ja elastomeere. Ameerika Keemiaühingu (ACS), Sigma X, Philambda Y liige. Avaldanud teadustrükiseid, üle 35 USA jt maade patendi.
Senekal
Senekal on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Thabo Mofutsanyana ringkonnas Setsoto vallas.
Linn on asutatud 1877. aastal.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Senekali elanikest mustanahalisi aafriklasi 93,0%, valgeid 5,9%, värvilisi 0,6%, India või Aasia päritolu inimesi 0,4% ja teisi 0,2%. Sotho keelt pidas emakeeleks 88,8% inimestest, afrikaani keelt 7,3% ja inglise keelt 1,4%.
Keskpark (Keila)
Keskpark on park Keila linnas Paldiski maantee, Haapsalu maantee ja Jaama tänava vahelises kolmnurgas.
Ala on 3,6 ha suurune ning see on üks kolmest Keila suurimast pargist.
Park on rajatud hävitatud Keila kalmistu kohale. Nõukogude ajal kandis park Alice Tisleri nime ja seal asus tema monument, kuigi Keila lahing, kus ta langes, leidis aset mujal.
Park kui endine kalmistu on kultuurimälestis ja võeti muinsuskaitse alla 29. juulil 2006 kultuuriministri käskkirjaga (RTL 07.07.2006,53,980). Samuti on muinsuskaitse all pargi lääneosas asuv Teises maailmasõjas hukkunute ühishaud. pisi|Keila kalmistu rõngasrist
Ajaloost
Kuna Keila Mihkli kirikuaia kalmistu jäi 19. sajandi algul kitsaks, asutati 1823. aastal Haapsalu ja Paldiski maantee vahel paiknenud mõisa põllumaale uus surnuaed, mida 1849. ja 1872. aastatel veel laiendati. Keskpargi kalmistut nimetati ka Vanaks surnuaiaks. Kogupindala oli 4,134 ha, millest 5025 m² ulatus üle praeguse Jaama tänava. Teises maailmasõjas hukkunute mälestuskivi kohal, asus omal ajal kirikumehe rehielamu, ning tema paekivist kartulikeldri asukohta meenutab tänini kiviküngas mälestuskivist põhja pool. Mälestuskivi ja Keskväljaku vahele jääv ala oli kirikumehe põllu- ja aiamaa. Praegu on seal kastaniallee. Keskväljaku ääres (Haapsalu mnt 2, põiki Paldiski mnt ja Haapsalu mnt vahel) asus veel kaupmees Nahk´i kanga- ja õmblustarvete kauplus ning väike saun. Kalmistut piiras maakividest ja paest laotud madal kiviaed. Teed olid kitsad, kuna hauad asetsesid tihedalt. Haapsalu mnt äärne tee kulges vanasti kitsa ribana kiviaia kõrval. Praegune pargitee asub haudadel. Varem pööras Vaikne tänav (praegune Jaama tänav) enne surnuaeda vasakule. Paldiski maanteeni kulges sealt kitsas vankritee. Keila kirikumõisale kuulunud surnuaed riigistati 1919. a ning tagastati EELK Keila kogudusele 20.oktoobril 1934.
1918. aasta Keila lahingus, kus hukkus 33 võitlejat, siis paljudele langenud punakaartlaste surnukehadele tulid omaksed järele, kuid 13 sõdurit kellele ei tuldud järgi maeti Paldiski maantee äärde kalmistu müüri taha ühishauda. Sellele paigale asetati Nõukogude Liidu perioodil mälestuskivi viisnurgaga ning kirjaga „Langenud võitluses sotsialistliku kodumaa eest 1918”. Keila Lahingu 70. aastapäeval (23. veebruar 1988. aastal) asendati monument mittekommunistliku mälestusmärgiga, millel on lihtne tekst „2''3. II 1918. a. Keila lahingus langenutele. Au kangelastele''”.
1944. aasta 23. septembri Keila lahingu järel puhkenud tulekahjus hävis Paldiski mnt 2 asunud endine köstrimaja koos surnuaia kõikide dokumentidega (taastatud hoones on praegu Mihkli kiriku kantselei). Samal päeval põles maha ka Naha kangakauplus. Tallinna Riigikaitse Osakonna arhiivi andmetel maeti Keila vennashauda 182 langenut, kuid selles vennashauas ei ole mitte niivõrd sõja ajal hukkunud, vaid peamiselt just pärast sõda erinevates kohtades ja eri asjaoludel hukkunud punaarmeelased. Siiski polnud neist enamus ühishauda maetud, sedasi on märgitud üksnes dokumentidesse. Teada on, et seoses Jaama tänava rajamisega maeti ümber vaid paar-kolm punasõdurit, kes sängitati piduliku tseremoonia saatel 1918. aasta Keila lahingu monumendi taha. Seda kohta oli rahvas varem kasutanud lehtede ja prahi mahapanekuks. Punaväelaste hauad asuvad praegu 5. septembril 2005 avatud Teises maailmasõjas hukkunute mälestuskivi taga, paarikümne meetri kaugusel nähtavas lohus. Punaväelaste hauaplaadid anti hoiule Harjumaa Muuseumi.
1940. aastal kalmistu taasriigistati ja 1943. aastal (Saksa ajal), tagastati jälle EELK-le. Uus taasriigistamine toimus 1949–1950 aastatel. Kalmistu sai täis juba enne Teist maailmasõda. Üksikud matused toimusid veel 1946 ja mõni aasta hiljem. 1950ndatel sinna aga rohkem kedagi ei maetud. Matusteks hakati kasutama vaid 21. augustil 1927 avatud Karjaküla kalmistut ning 29. juulil 1928 avatud Korvi surnuaeda. Hooldamata kalmistu kasvas ajapikku võssa.
1959. aastal paigaldati esiküljega Keskväljaku poole 1918. aasta lahingu monument, millel oli kujutatud lahingustseeni. Saaremaa dolomiidist valmistatud samba autoriteks olid skulptor Robert Rannast ja arhitektiks Arnold Alas. Eesti taasiseseisvuse ajal sammas
1960ndate alguses ehitati surnuaia edelaossa suur veetorn, mille rajamisel ning vee- ja kanalisatsioonitorude paigaldamisel lõhuti hulga haudu, kuna torud asetati umbes 180 cm sügavusele.
1966. aasta juunis hakkas peale surnuaia likvideerimine ja pargiks kujundamine. Selle käigus võeti maha surnuaial kasvavad põõsad. Keila tankipolgu sõdurid lõhkusid metallristid kivide küljest lahti ja nii metallist hauapiirded kui ristid veeti utiili ning kogu plats tasandati buldooseriga. Kaunimaid ristikivid säilitati ja neid kasutati (praeguse alajaama ligidal) pargi kaunistuseks. Kalmistust sai 1918. aastal Keila lahingus langenud Alice Tisleri nimeline park. 1968 paigutati pargi keskele ka Alice Tisleri büst.
23. veebruaril 1988 aastal püstitati uus mälestuskivi Keila lahingus langenute ühishauale.
11. juunil 1988, avati mälestuskivi Keila muusikaseltside algataja Jakob Maabergi haual. Taasiseseisvumise järel loovutas EELK Konsistoorium Haapsalu maantee ja Paldiski maantee vahelise surnuaia osa riigile. Teisel pool Jaama tänavat asunud 5025 m² pargiosa võttis aga oma valdusse tagasi.
14. juulil 1991 paigutas Keila Muinsuskaitse Selts surnuaia jaamapoolsele künkale kivist rõngasristi kõigi sinna maetute mälestuseks.
5. septembril 2005 avati Teises maailmasõjas hukkunute mälestuskivi, millel on sõdurikiivri kujutis ning lihtne tekst „Nad langesid II Maailmasõjas”.
2016. aastal alustati veetorni lammutamisega.
2020. aastal uuendati park: ehitati purskkaev ja paviljon, paigaldati uued pingid ja teabetahvlid ning ehitati uued teed, mille äärde istutati lilled.
Mõlgamäe
Mõlgamäe oli küla Võrumaal. Küla jääb tänapäeval Meegomäe küla alale. Küla kaotati 1977, mil see liideti Meegomäe külaga.
Külast on teateid hiljemalt alates 1922.
Alfa Romeo Giulia
Alfa Romeo Giulia on hea juhitavusega tagaveoline sedaan, mis on tegus alternatiiv seda autoklassi valitsevale BMW 3. seeriale.
Samanimelist autot tootis Alfa Romeo ka aastatel 1962-1978.
Tagavere algkool
Tagavere algkool oli algkool Saare maakonnas Orissaare vallas Tagaverel. Kooli hoone on arvele võetud kultuurimälestisena.
Äiamaa kihistu
Kihistu stratotüüp on Äiamaa puurauk, kus kihistu esineb 89.2...96 meetril.
Tagavere algkool
Kool asutati 1919 Tagavere avaliku 4-klassilise algkoolina. 1978 kool suleti. 1990 kool taasavati Tagavere algkoolina.
Äiamaa kihistu
Eestis eristatakse selle kihistu kivimeid Kesk-Eesti aladel.
Soosaar
pisi|Soosaar [[Alam-Pedja looduskaitsealal]] Soosaar ehk võhmas on soos olev kõrgem koht, kus sageli kasvavad võsa ja puud.
Eesti ajaloos on soosaartele ehitatud kindlustatud asulaid (näiteks Maalinna soosaarde Soontagana linnus) või on neid kasutatud pelgupaikadena (näiteks Ohtu linnamägi).
NimmerSchmidt
NimmerSchmidt on 2013. aasta kevadel Tartus loodud Eesti elektropopansambel, mille liikmed on Andero Nimmer ja Fredy Schmidt.
Varem tegid noormehed koos muusikat ansamblis Laika Virgin, mille koosseisus võideti 2012. aasta Eesti Muusikaauhindade galal parima alternatiivalbumi auhind. Fredy Schmidt oli ka Tartu indie rock ' i ansambli Animal Drama juht.
Muusikaline tegevus
NimmerSchmidti esimene singel "Öisel järvel" ilmus 2013. aasta aprillis. Sestpeale on ansambel igal teisel kuul üllitanud uue raadioloo: juunis 2013 "Eelmise suve saladus", augustis 2013 "Pilvelõhkuja", oktoobris 2013 "Sandra" ning detsembris 2013 hakkas Raadio2 mängima sageli veel ühe laulu, "Palmisaar" mängimist, tehes sellest omal algatusel NimmerSchmidti viienda raadiosingli.
Esimese kontserdi andis NimmerSchmidt 20. septembril 2013 Tartus Genialistide klubis indie-muusikasarja Indiroonika hooaja avapeol. Kahele põhiliikmele lisandusid sellel kontserdil ka trummar Kalle Kindel ja DJ Roland Viljat. Järgmisel õhtul anti sama koosseisuga kontsert Tartu Uues Teatris subkultuuride seminari järelpeol.
Novembris 2013 alustas NimmerSchmidt debüütplaadi valmimiseks rahakogumisprojekti ühisrahastusplatvormil Hooandja.ee. Nelja nädala jooksul saadi kokku 1500 eurot, millele lisandus pikendusnädala jooksul veel mõnisada eurot. NimmerSchmidti debüütplaat "Kirgede torm" ilmus 9. jaanuaril 2014. "Kirgede torm" on 10 lauluga stuudioalbum, mis on lindistatud duo mõlema liikme kodudes ja Tartus Ö Stuudios. Albumi miksis Martin Kikas ja masterdas Lauri Liivak.
NimmerSchmidti singel "Sandra" valiti lauluvõistluse Eesti Laul 2014 20 esmavalikust edasi jõudnud loo sekka. See osales lauluvõistluse esimeses poolfinaalis 14. veebruaril 2014.
Lauluvõistlusel Eesti Laul 2015 osales NimmerSchmidt singliga "Kellega ma tutvusin?" . 20 loo hulka valitud laul osales lauluvõistluse teises poolfinaalis 14. veebruaril, taustalauljateks Taavi Peterson ja Kristjan Saharov.
Koosseis
NimmerSchmidti kogu muusika kirjutavad Andero Nimmer ja Fredy Schmidt. Sõnade autorid on Andero Nimmer, Fredy Schmidt ja Merilyn Merisalu.
2014. aastal andis NimmerSchmidt kontserte neljaliikmelisena: laulukirjutajad Andero Nimmer (klahvpillid) ja Fredy Schmidt (vokaal, kitarrid, klahvpillid) ning Kalle Kindel (trummid, löökriistad) ja Indrek Mällo (basskitarr). Alates 2015. aastast jätkab NimmerSchmidt duona.
Annike
Annike on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1259. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Annike 39 naisel.
Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Annike 2 inimesel.
Košķele
Košķele (nõukogude perioodil ka Austrumi) on küla (vidējciems) Lätis Valmiera piirkonnas Vecate vallas.
Küla asub valla idaosas.
Asula on tekkinud endise Košķele mõisa (Osthof) keskuse juurde. Aastail 2006-2021 kuulus küla Burtnieki piirkonda.
Aastal 2007 oli külas 69 elanikku.
Dina Rubina
pisi|Dina Rubina esinemas Prima Vista kirjandusfestivali ajal [[Tallinna Ülikoolis 8. mail 2011]] Dina Rubina (vene Дина Ильинична Рубина; sündinud 19. septembril 1953 Taškendis) on Iisraeli venekeelne kirjanik. Ta on õppinud Taškendi Konservatooriumis muusikat. 1990. aastal asus elama Iisraeli.
Anniki
Anniki on naisenimi.
Claudine de Culam
Claudine de Culam (1585 Rozay-en-Brie – 1601) oli prantsuse tüdruk, kes mõisteti koeraga vahekorras olemise eest surma.
Süüdistusi uurinud kohtunik lasi oma naissoost abiliste jälgimise all Claudine'il lahti riietuda ja koer hüppas tüdrukule selga. Sellega oli süüdistus tõestatud. Nii koer kui tüdruk kägistati surnuks, nende kehad põletati ja tuhk puistati nelja ilmakaarde laiali, "et võimalikult vähe jälgi jääks nende kohutavaid tegusid inimkonnale meenutama."
Mõhhailo Kotsjubõnski
pisi|Mõhhailo Kotsjubõnski Mõhhailo Kotsjubõnski (ukraina keeles Михайло Михайлович Коцюбинський; pseudonüüm Zahhar Kozub; 17. september 1864, Vinnõtsja – 25. aprill 1913, Kiiev) oli Ukraina kirjanik.
Ta kirjeldas tüüpilist Ukraina elulaadi 20. sajandi algul. Kotsjubõnski varaseid jutustusi on nimetatud etnograafiliseks realismiks. Hiljem arenes ta stiil keerukamaks ning temast sai üks Ukraina andekamaid impressionistlikke ja modernistlikke kirjanikke. Kotsjubõnski populaarsetest romaanidest tehti Nõukogude ajal mitu filmi.
Tema järgi on nimetatud Mõhhailo-Kotsjubõnske alev Tšernihivi oblastis.
Menardi maakond
thumb|Asend Illinoisi osariigis Menardi maakond (Menard County) on maakond USA-s Illinoisi osariigis. Geograafilised koordinaadid on 40°03' N, 89°90' W.
Eugen Ojamaa
Eugen Ojamaa (16. veebruar 1918 Narva – 20. märts 2003 Tallinn) oli eesti ehitusteadlane.
Menardi maakond
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Petersburg.
Maakonna pindala on 817 km², millest 3 km² moodustab veepindala.
Eugen Ojamaa
Elulugu
Ta lõpetas 1937. aastal Tallinna Tehnikumi ehitusosakonna tehnikuna, 1947. aastal Moskva V. V. Kuibõševi nimelise Ehitusinseneride Instituudi, 1953. aastal aspirantuuri Moskvas Tööstushoonete Teadusliku Uurimise Instituudi juures, tehnikakandidaat (1953, samas).
Kirsti
Kirsti on soome päritolu naisenimi. 2021. aasta seisuga kannab Soomes seda eesnime 25 462 inimest.
Eugen Ojamaa
Elulugu
Oli aastatel 1947–1951 Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudi nooremteadur, 1953–1959 vanemteadur ja sektorijuhataja, 1959–1972 teadusdirektor, 1972. aastast Silikaatbetooni TUPI laborijuhataja ja vanemteadur.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: ehitiste piirdekonstruktsioonide soojustehniliste omaduste määramine, kohalikud ehitusmaterjalid, kukermiitsideaine kasutamine seinaplokkide tootmises, erisuguste side- ja täiteainete kasutamine põlevkivituhkbetooni ning kuumuskindla betooni tootmisel, gaasbetoonist ehitusdetailide toomise tehnoloogia, põlevkivituhk-gaasbetooni ja vibraatormeetodil toodetava tavalise betooni tehnilis-majanduslik võrdlemine.
Defitsiit
Defitsiidi mõiste
Ideaalsel turul (sellisel, mis vastab lihtsale mikromajanduse mudelile) ajendab liigne nõudlus müüjaid hindu tõstma, kuni nõudlus selle hinna juures vastab olemasolevale pakkumisele, luues turu tasakaalu. Majanduslikus terminoloogias ilmneb defitsiit siis, kui mingil põhjusel (näiteks valitsuse sekkumisel või müüjate otsusel mitte hindu tõsta) tasakaalu saavutamiseks hind ei tõuse.
Üldkasutatavas mõttes võib mõiste "defitsiit" viidata olukorrale, kus enamus inimesi ei suuda leida soovitud toodet taskukohase hinnaga, eriti kui pakkumisega seotud probleemide tagajärjel on hinnad tõusnud. Turu tasakaal kujuneb, kui kõik ostjad ja müüjad, kes soovivad kaubelda valitseva hinnataseme juures, suudavad leida partnerid.
Põhjused
Defitsiit (tehnilises mõttes) võib olla põhjustatud:
Mõjud
Valitsuse sekkumine turule toob endaga kaasa nii positiivseid kui ka negatiivseid mõjusid. Näiteks võib hinnalangus põhjustada puudujäägi, kuid see võimaldab ka teatud protsendil elanikkonnast osta toodet, mida nad muidu ei saaks endale lubada. Kõrgemate tehingukulude ja alternatiivkulude (nt kaotatud aja kujul) põhjustatud majanduslik puudus tähendab ka seda, et turustamisprotsess on raiskav. Mõlemad tegurid aitavad kaasa üldise jõukuse vähenemisele.
Defitsiit võib põhjustada:
Menardi maakond
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 12 705. Aastal 2000 oli elanike arv 12 486.
Ajalugu
Menardi maakond moodustati 15. veebruaril 1839. aastal Sangamoni maakonna osast. Maakond on saanud nime Illinoisi kuberneri Pierre Menardi järgi.
Kliima
Madalaim kuu keskmine temperatuur jaanuaris on maakonna halduskeskuses Petersburgis −8 °C (17 °F) ja kõrgeim juulis 31 °C (87 °F). Madalaim temperatuur on mõõdetud 1905. aasta veebruaris −31 °C (−24 °F) ja kõrgeim temperatuur 1954. aasta juulis 44 °C (112 °F). Keskmine kuu sajuhulk varieerub 41 mm jaanuari ja mai 103 mm vahel.
Njurba uluss
Njurba uluss on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Venemaal Sahha Vabariigis.
92% elanikest olid 2002. aastal jakuudid ja 6% venelased.
Uluss jaguneb 19 kolmanda järgu haldusüksuseks.
Põhjaeesti hõimumurre
Põhjaeesti hõimumurre (ka põhjaeesti hõimukeel, põhjaeesti keel) on Põhja-Eestis kõneldud läänemeresoome keelekuju. Sarnastumisel lõunaeesti ja mitme teise väiksema hõimumurdega moodustasid nad koos 16. sajandiks eesti keele ja põhjaeesti hõimumurdest sai selle põhjaeesti murderühm.
Klassifikatsioon ja kujunemine
Paljud varased keeleteadlased käsitlesid eesti keelt selle päritolu mõttes ühtse üksusena. Selle põhjuseks on peetud toonast (keele)ideoloogiat. Lauri Kettuneni (aastast 1940) mudelis tekkis põhjaeesti murre (koos liivi ja hämega) läänemeresoome lääneharu lahknemisel. See omakorda oli (koos idaharuga) läänemeresoome algkeele järglane. Põhjaeesti segunemisel liivi keelega olevat tekkinud lõunaeesti keel. Lingvistilisi näiteid oma oletuste kinnituseks ta ei esitanud.
Hiljem on enamik uurijaid asunud seisukohale, et põhjaeesti ja lõunaeesti murrete päritolu on erinev ning lõunaeesti hõimukeel lahknes ülejäänud läänemeresoome keeltest väga varakult. Paul Ariste (1956) vanimate läänemeresoome murrete nimekirjas on liivi, põhjaeesti, lõunaeesti, karjala ja vepsa keel. Põhjaeesti järglaseks on tal kirde-eesti, mis omakorda on häme ja vadja baasiks. Paul Alvrel (1973) kuulub põhjaeesti keel ühte rühma liivi ja läänesoomega. See Peipsist idas paiknenud rühm olevat lahknenud siis, kui liivlaste esivanemad rändasid edelasse, ülejäänud aga järvest põhja poolt möödudes läände. Pekka Sammallahti (1977) väitel lõhenes läänemeresoome algkeel, kust lõunaeesti keel oli juba eraldunud, põhjaläänemeresoomeks ja lõunaläänemeresoomeks, viimasest on liivi ja edelasoome kõrval pärit ka põhjaeesti keel. Selle haru viimane lahknemine põhjaeestiks ja vadjaks olevat toimunud viikingiajal (800-1050 pKr).
Huno Rätsepa (1989) mudelis jagunes algkeel põhja-, ida- ja lõunarühmaks. Peamiselt Eesti ja Põhja-Läti alal kõneldud lõunarühmas kujunes kolm murret: liivi, Ugala (lõunaeesti) ja maamurre. Maamurre jagunes põhjaeestiks ja vaiaks (viimastest pärinevad omakorda vadja keel, idamurre ja Vaivara murre). Kalevi Wiiki (1996) kohaselt jagunes algkeel ranniku- ja sisemaamurdeks, rannikumurre omakorda hämeks ja põhjaeestiks, kusjuures viimane hõlmas ka hilisemat liivi keelt. Keeleandmeid ta oma oletuste põhjendamiseks ei kasuta. Heikki Leskineni (1999) arvates olid läänemeresoome keeled algselt Soome lahega jagatud põhja- ja lõunaharuks, mille kummagi läänepoolses otsas oli tugev germaani ja balti mõju. Neist said põhjaeesti ja edelasoome keeled ning uuenduskeskused, kust uuendused levisid ida ja kagu suunas.
Tiit-Rein Viitso (1985, 2008) järgi on põhjaeesti murre üks 18-st läänemeresoome peamurdest. Põhjaeestile eelnevat keelejärku nimetab ta maamurdeks, mis jagunes ühelt poolt põhjaeestiks ja teiselt poolt vaiaks (või peipsiks, sellest pärinevad vadja keel ning idaeesti ja kirde-eesti murded). Petri Kallio hinnangul on põhjaeesti keele lähim sugulane vadja keel, millega ta jagab ühist algkeelt (nn keskne läänemeresoome, inglise keeles Central Finnic). See algkeel oli tema arvates juba enne lagunemist pigem murdekontiinum kui ühtne keel. Kallio keelepuud kasutanud Karl Pajusalu peab põhjaeesti tekkeajaks 1. aastatuhande keskpaika.
Arheoloogiline vaade
Samuti Kallio seisukohtadest lähtuv Valter Lang on vaadelnud põhjaeesti keele kujunemist arheoloogia kontekstis. Tema hinnangul pidi läänemeresoome keele varane vorm (soomelahe-läänemeresoome), kust lõunaeesti ja liivi eellaskeeled olid juba eemaldunud, jagunema ajavahemikus 500–1000 pKr (või täpsemalt varasel viikingiajal) põhjapoolseks (läänesoome-karjala-vepsa-isuri algkeel) ja keskseks läänemersoomeks (põhjaeesti-vadja algkeel). Keskse läänemeresoome lahkukasvamise algusena näeb ta eelrooma rauaajal ja rooma rauaajal Põhja-Eestist Isuri platoo lääneossa liikunud rahvastiku (ja ühtlasi keele) rännet, millest annab tunnistust vastavasuunaline tarandkalmete levik ja sarnane leiuaines. Vadjalaste ja põhjaeestlaste kultuurilised ja keelelised erisused hakkasid Langi hinnangul tekkima 2. aastatuhande algul (hilisrauaajal) ja süvenesid 13.–14. sajandil. Sellele aitas kaasa kummagi rühma sattumine erinevate riikide territooriumile. Vadja keelt hakkas mõjutama venelaste, isurite ja soomlaste kolonisatsioon.