cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ene Ahven
Lapsepõlve veetis Tartust pärit Ahven Kilingi-Nõmmes ja Põltsamaal. 1965. aastal lõpetas ta Põltsamaa Lastemuusikakooli 4. lennu klaveri erialal Koorijuhtimist õppis ta Tallinna Pedagoogilises Instituudis Laine Karindi käe all, lõpetas instituudi muusikapedagoogina.
Alates 1971. aastast tegutseb Ene Ahven Tartu Ülikooli Akadeemilise Naiskoori koormeistrina. Dirigendina on ta osalenud paljudel muusikaüritustel, millelt on tema juhatatud laule salvestatud näiteks Tartu juubelilaulupeolt 1994. aastal. Tema juhatusel on muusikat salvestanud lastekoorid.
Aastatel 1983–1984 oli Ene Ahven Tartu Noortekoori üks kahest esimesest dirigendist koos Riho Leppojaga.
2005. ja 2010. aastal nimetas Eesti Naislaulu Selts dirigentide Vaike Uibopuu ja Triin Kochi ning koormeister Ene Ahvena juhitud Tartu Ülikooli Akadeemilise Naiskoori aasta naiskooriks.
Lisaks koorijuhtimisele on Ene Ahven töötanud aastaid Tartu Tamme Gümnaasiumi (varem Tartu 5. Keskkooli) muusikaõpetajana, kus ta on juhatanud mudilas-, laste- ja poistekoori.
Ta on mänginud ka flööti Põltsamaa linna puhkpilliorkestris ja Eesti NSV ülevabariigilises puhkpilliorkestris.
Punn (ehitus)
Punn on laua või prussi serva freesitud hari ehk keel. Punn vastab teise laua või prussi servas olevale soonele. Puiduserva lõigatud täisnurkse astme serv on poolpunn, väljalõiget nimetatakse valtsiks.
Astelsõnajalg
Astelsõnajalg (Polystichum) on taimeperekond sõnajalaliste sugukonnast.
Varssavi leping (1922)
Varssavi leping oli 17. märtsil 1922 Varssavis sõlmitud leping Poola, Läti, Eesti ja Soome vahel. Kuna Soome parlament lepingut ei ratifitseerinud, siis see ei jõustunud kunagi. Lepinguga seonduvat juhtis Poola, kes tahtis moodustada poliitilise ja majandusliku liidu, mis oleks alternatiiv Saksamaa või Nõukogude Liiduga sõlmitavatele lepingutele.
Edutu lepingu tagajärjel sündis küll 1923 Eesti-Läti kaitseliit.
Lalsi Vabadussõja mälestussammas
Lalsi Vabadussõja mälestussammas on Vabadussõja mälestusmärk Kolga-Jaani kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Viljandi maakonnas Viljandi vallas Lalsi külas.
Ajalugu
Mälestussammas Lalsi kiriku juures avati 19. septembril 1926. See oli pühendatud Kolga-Jaani õigeusu kihelkonna langenud liikmetele (kokku 13 inimest), kuna kihelkonnakeskuses Kolga-Jaanis olev mälestusmärk oli pühendatud luteri kihelkonna langenud liikmetele.
Nõukogude okupatsiooni ajal lükati mälestusmärk 23. juunil 1941 ümber. See taastati ning avati uuesti pidulikult 19. juulil 1942. Nõukogude teise okupatsiooni ajal oktoobris 1944 lükati mälestusmärk taas pikali. Kuna see jäi esiküljega maa poole, ei lõhutud mälestusmärki rohkem ning ümberlükatud mälestusmärk säilis kogu Nõukogude aja.
1988. aastal taastati mälestussammas uuesti ning avati pidulikult 19. juunil 1988. See oli esimene Nõukogude võimu lõpuajal avalikult ja pidulikult taasavatud Vabadussõja mälestusmärk Eesti NSV-s.
Lalsi Vabadussõja mälestussammas tunnistati 1997. aastal kultuurimälestiseks.
Belglased
pisi|Belglaste diasporaa Belglased (hollandi keeles Belgen, prantsuse keeles Belges, saksa keeles Belgier) on Belgia Kuningriigi põhirahvastik. Kuna Belgia on paljurahvuseline riik, võib seos olla pigem juriidiline, ajalooline või kultuuriline kui etniline. Suurem osa belglastest kuulub kahte erinevasse kogukonda (hollandi gemeenschap või prantsuse communauté). Nad pärinevad ajaloolistest piirkondadest: flaamlased Flandriast, kes räägivad hollandi keelt, ja valloonid Vallooniast, kes räägivad vallooni või prantsuse keelt. Samuti on märkimisväärne Belgia diasporaa, mis on asunud peamiselt Ameerika Ühendriikidesse, Kanadasse, Prantsusmaale ja Hollandisse.
Näkilill
Perekonda kuulub 30 liiki. Nende pärismaine levila on Aafrika lõunaosas.
Underberg (LAV)
Underberg on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis KwaZulu-Natali provintsis Harry Gwala ringkonnas Dr Nkosazana Dlamini-Zuma vallas.
Underberg on asutatud 1917. aastal. Linn asub Draakonimägedes 1904 meetri kõrgusel merepinnast.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Underbergi elanikest mustanahalisi 79,73%, valgeid 17,59%, värvilisi 1,30%, India või Aasia päritolu inimesi 0,63% ja teisi 0,74%. Suulu keelt pidas emakeeleks 72,64% inimesi, inglise keelt 19,55%, sotho keelt 2,27%, koosa keelt 1,89% ja afrikaani keelt 1,78%.
Tamboekiesdraai
Tamboekiesdraai on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis KwaZulu-Natali provintsis Zululandi ringkonnas.
Kroomkollane (värvus)
Kroomkollane on soojatooniline erk kollane värvitoon, mis vastab värvipigmendi kroomkollase värvusele.
Tamboekiesdraai
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Tamboekiesdraai elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,55%, valgeid 0,23% ja India või Aasia päritolu inimesi 0,23%. Suulu keelt pidas emakeeleks 97,96% inimesi ja ndebele keelt 0,90%.
Kroomkollane (värvus)
Värvinimetust on kasutatud ilukirjanduses, aga ka näiteks sahhalini paju ühe sordi lehtede värvuse kirjeldamiseks.
Tondi liivik
Tondi liivik on liivik Tallinnas Ülemiste järve lähedal, ulatudes Rahumäeni ja Sütiste teeni. Liivik on tänapäeval suuresti hoonestatud.
Wayne McCullough
Wayne Pocket Rocket McCullough (kuni maini 2004 Wayne William McCullough; sündinud 7. juulil 1970 Belfastis) on Iirimaa ja Põhja-Iirimaa endine poksija.
McCullough sai kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1992. aasta Barcelona olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Joel Casamayorile (Kuuba). Ta osales helveskaalus (kuni 48 kg) 1988. aasta Seouli olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 3. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
McCullough osales kukk-kaalus (kuni 54 kg) 6. maailmameistrivõistlustel (Sydney, 1991), kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Enrique Carrionile (Kuuba) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
McCullough võitis kärbeskaalus (kuni 51 kg) 14. Rahvaste Ühenduse mängude poksivõistlustel (Auckland, 1990) kuldmedali ja tuli Rahvaste Ühenduse meistriks.
Baskerville'ide koer (film)
"Baskerville'ide koer" on Rudolf Meinerti poolt Saksamaal 1914. aastal loodud tummfilm.
Tegemist on Sir Arthur Conan Doyle'i samanimelise teose esmakordse ekraniseeringuga.
Valge kuningas
"Valge kuningas" ("A fehér király") on Ungari kirjaniku György Dragománi 2005. aastal ilmunud romaan. Eesti keeles ilmus raamat 2012. aastal, selle tõlkis Reet Klettenberg.
Romaani peategelane on 11-aastane Djata, kes peab pärast seda, kui hallides ülikondades mehed ta isa ära viivad, võtma enda kanda perepea rolli ning täiskasvanute maailmas hakkama saama.
Alo Särg
thumb|Alo Särg 2014. aastal
Alo Särg (sündinud 23. detsembril 1973 Paide rajoonis) on eesti loodusainete õpetaja ja mõisate ajaloo uurija.
Hariduskäik
Õppinud Türi 2. Keskkoolis, Tallinna Ülikoolis ning lõpetas 2003. aastal Tartu Ülikooli loodusteaduste õpetaja erialal.
Töökäik
Töötanud alates 1995. aastast mitmetes õppeasutustes. Pikemalt (2004–2012) töötas Tallinna Täiskasvanute Gümnaasiumis õpetaja ja kvaliteedijuhina. Alates 2012. aastast töötab Tabasalu Ühisgümnaasiumis erinevatel ametikohtadel.
Põhjalikumalt tegelenud haridusasutuste sisehindamisega, töötas Riikliku Eksamikeskuse sisehindamisenõunikuna. Kuulub Haridusministeeriumi haridusasutuste sisehindamisnõunike hulka.
Avaldanud õppekirjandust koostöös kirjastusega Koolibri.
Alates 1. septembrist 2020 on ta Tabasalu Ühisgümnaasiumi Meriküla õppehoone õppejuht, ajaloo ja loodusõpetuse õpetaja.
Viited
<references group="https://pood.koolibri.ee/catalogsearch/advanced/result/?authors=Alo%20S%C3%A4rg" responsive="" />
Rajmund Tomasz Brzozowski
pisi| Rajmund Tomasz Brzozowski (1. jaanuar 1885 – ?) oli Poola sõjaväelane.
Ta osales esimeses maailmasõjas ja Nõukogude-Poola sõjas.
Ta on pälvinud Vabadusristi teenetemärgi.
Eesti Teatriliidu aasta lavastuse auhind
Aasta lavastuse auhind oli üks Eesti teatri aastaauhindadest, mida anti välja 2008–2015.
Auhind asutati 2008. aastal Eesti Teatriliidu juhatuse otsusega. Auhinna vääriliseks nimetati lavastus, mis on eri autoripositsioonide koostoimes terviklik. Auhinna määras Eesti Teatriliidu juhatus ühele eelnenud kalendriaasta jooksul Eestis esietendunud lavastusele. Auhinnaga kaasnes rändav Theodori silm ja diplom (jäi auhinna saanud kollektiivi valdusse). Auhinna andis üle Eesti Teatriliidu esimees.
Alates 2016. aastast asendati aasta lavastuse auhind teatrikunsti eriauhinnaga.
Viljandi vangla
Viljandi vangla oli vangla Viljandi linnas.
Kunagise vanglakompleksi aadress oli Tallinna tänav 41, seal asub nüüd UKU keskus.
Ajalugu
Viljandi vana vangla asus Viljandi vanalinnas Kauba tänaval.
Uut vanglat hakati Tallinna tänavale ehitama 1914. aastal, kuid arvatavasti jäi see Esimese maailmasõja tõttu pooleli. Uuesti hakati ehitama 1928. aastal, valmis see 1930. aastal.
Vangla suleti 1954. aastal.
1. juulil 1954 alustas vangla kompleksis tegevust Viljandi noortekoloonia, mis oli mõeldud alaealistele, keda oli karistatud kohtuotsusega.
Eesti talupojapulm
Eesti talupojapulm oli rituaali ja meelelahutust ühendav pärimuslik abielusõlmimispidustus.
Pulmi peeti tavaliselt mardipäeva ja jõulude vahelisel ajal, sest siis olid tööd tehtud ja oldi kõige jõukamal järjel.
Pulmakombed on Eestis paikkonniti erinevad, aga neid kõiki ühendab laulmine ja just regilaulude laulmine. Enamasti peeti vanu eesti pulmi alguses pruudi kodus ja pärast peigmehe kodus.
Kuna pulmad kestsid pikalt, siis pulmalised võtsid kaasa oma toidukoti ehk pulmakoti, mille põhitoiduks oli leib. Pulmasöögid erinesid paigati, aga vanaks pulmatoiduks oli klimbisupp, mida keedeti lambalihast. Peale leiva ja liha viidi ka näiteks Lõuna-Eestis kohupiima ja Võrumaal sõiru. Joogiks toodi õlut.
Mõrsja ja peig olid pulmade formaalsed peategelased. Tõeline peategelane oli isamees, kes peigmehele naise välja kauples, ja kaasanaine. Lisaks neile olid peiupoisid, kes pidid pruuti valvama ja pruuttüdrukud. Pruudivend pidi pulmanalju ja -mänge korraldama ning pruuti varastama.
Eesti talupojapulmal oli palju ühisjooni soome-ugri ja Euroopa rahvaste pulmakommetega.
Nüüdisajal püütakse pulmapidu sageli sisustada vanade kommete ja pulmanaljadega.
Kuulamine ehk esimesed viinad
Kosjad olid mitmeastmelised ja algasid nn kuulamisega. Kuulueit ehk vanem naisterahvas käis neljapäeva õhtul külas kuulamas, kas kosilast oodatakse. Kuulueit viis tavaliselt pererahvale kuuluviina. Täis pudeli tagasi andmine tähendas seda, et kosilast ei soovitud. Kõrvale panemine tähendas järelemõtlemist. Vastu võtmine oli märgiks, et kosilane võis tulla. Esimesi järelpärimisi nimetati sellepärast ka esimesteks viinadeks.
Mitmel pool oli kombeks ka kosjapulga viimine. Kaunistati pulk ära ja viidi pruudi koju. Pulk visati põrandale ja kui see üles võeti, siis oli asi korras.
Suured viinad
Pärast kuulamist järgnes järgmine etapp – suured viinad. Kosja mindi tavaliselt neljapäeva õhtul hilissügisel või talvel ning vaadati ka kuu seisu – oodati noort kuud. Kui aeg oli käes, siis isamees ja peigmees läksid kosja. Isamees rääkis kosjajuttu, ning peigmees pidi olema vait. Kosja pidi minema hobuse, hiljem juba vankri või saaniga. Kaasas pidid olema kosjakingid ja kosjaviin, viimast tembiti magusaks nii mee kui ka suhkruga.
Kosjajutt pidi olema metafoorne. Esineti kui teekäijad, kes ajavad taga kaduma läinud lindu või looma (nt vasikas, teder, põder, nirk jne). Kõige sagedamini oli ära kaotatud kana ja sealt tuleneb ka kodukana mõiste. Kui anti luba kaotsiläinud looma otsida, siis olid kosjad vastu võetud. Mõrsja otsiti üles või valiti teiste seast välja. Kosjaviina maitsmine oli lõplikuks kosjade vastu võtmise tõendiks. Üheskoos söödi nii leiba, liha, piima ja kindlasti keedetud kanamune.
Viljandi vangla avavangla
Viljandi vangla avavangla oli avavangla Viljandi maakonnas.
Theodor Albert Sprengel
Theodor Albert Sprengel (30. september 1832, Wollershausen – 4. juuli 1900 Tallinn) oli baltisaksa kunstnik.
1856–1866 oli ta Behmi internaatkoolis Viiburis, seejärel Tallinna kubermangugümnaasiumis ja 1872–1877 Tallinna toomkoolis joonistusõpetaja.
Ta on joonistanud muu hulgas ajaloomaale. Tema 1889 valminud altarimaal "Kristus ristil", mis asub Jõelähtme kirikus, on arvele võetud kultuurimälestisena.
Viljandi vangla avavangla
Moodustati Karksi asunduskolooniast. Pärast Eesti iseseisvuse taastamist liideti Viljandi noortekolooniaga Viljandi vanglaks.
Asus Ainja külas Polli vallas, alates 1997. aastast Karksi vallas.
Avavangla suleti 1. mail 2008.
Eesti talupojapulm
Suured viinad
Pärast sööki oli kombeks jagada kosjakinke: pruudile kingiti tavaliselt rätik, põll või nuga, hilisemal ajal sõrmus ning kosilasele kingiti kindad või vöö. Pruudi isale maksti aga kihlaraha ja määrati kindlaks, mida mõrsjale kaasavaraks antakse.
Kihlumine
Kosjade järgmiseks etapiks oli kihlumine ehk siis käik kirikuõpetaja juurde. Kui tavaliselt olid kosjad neljapäeval, siis järgmine päev juba käidi abiellumiseks luba küsimas ja laupäeval mindi õpetaja juurde. Pärast lugemist vahetati õpetaja juures lihtsad hõbesõrmused. Pruut kinkis isamehele kindad ja siis pidutseti õhtuni.
Pärast kosja ja enne pulma
Juba lapsest peale hakati valmistama pulmade jaoks sokke, kindaid, vööpaelu, sukki ja muid riideesemeid, mida kingiti pulmalistele. Lõuna- ja Lääne-Eestis nimetatakse neid veimedeks või veemedeks, Põhja-Eestis ja saartel aga annid või anded. Vana kombe kohaselt tulid külatüdrukud neljapäeva ja pühapäeva õhtuti kokku ühiselt näputööd tegema ja pruuti aitama
Kosjade ja pulmade vaheline aeg ei olnud kindlaks määratud. Kõige vähem kestis see 3 nädalat, sest vähemalt kolmel pühapäeval pidi pruutpaari kirikus maha hõikama.
Pulma kutsuti pruudi ja peigmehe külalised eraldi. Seda tehti kolm korda, sest ühekordse kutsumise peale ei tuldud. Kutsuti ainult sugulasi ja lähedasi. Teised ehk tuttavad ja naabrid tulid pulma kontvõõrastena.
Laulatus ei olnud pulmadega tugevalt seotud. See ei käinud siis pulmakommete hulka. Kirikusse tuli väga vähe rahvast.
Pulma pidamine
17.–18. sajandil kehtestati Eesti alal eeskirjad talupojapulmade pidamiseks: piirati nende kestust 3-päevani (varem nädal või enam); pandi kitsendused külaliste arvu, söögi ja joogi koguse suhtes; määrati kingituste iseloomu ja hulka. Kuni 19. sajandini peeti pulmi harilikult sügisel või sügistalvel kolm nädalat pärast kosjasid. Pulmi peeti noorel kuul. Pulmade algusaeg on olnud erinev: varem oli alguspäevaks neljapäev (lõpp pühapäeval), uuemal ajal esmaspäeval või pühapäeval. Pulmad toimusid enamasti nii mõrsja kui ka peiu kodus, neid nimetati kahe otsaga pulmadeks. Mõnikord kestsid pulmad neljandalgi päeval eraldi kummaski pulmamajas. Vaesematel aegadel ja uuemal ajal oli pulmapidu ainult peiukodus, need olid ühe otsaga pulmad.
Vanad eesti pulmad ei olnud seotud kirikurituaaliga, vaid toimusid paar päeva kuni mitu nädalat peale laulatust, kus pruutpaar käis vaid tunnistajatega. Alles 19. sajandi II poolel kujunes tavaks käia esimese pulmapäeva hommikul laulatusel kogu pulmarahva saatel.
Pulmarituaalid
Pulmad toimusid järgmiselt (rituaalide aeg ja järgnevus võis paikkonniti varieeruda):
Tegevus pulmas
Eesti pulmad olid nn laulupulmad: laul saatis kombetalituse kõiki lõike neid seletades või kommenteerides. Vana regilaul on elavana säilinudki kõige kauem pulmades (Setumaal ja Kihnus tänapäevalgi). Ühestki pulmast ei puudunud kummagi poole oma pulmalaulikud (kaasitajad) ja pillimees. Kaasitajate võistulaulmisel laideti harilikult vastapoolt ja kiideti omi. Pulmas toimus võistlus saajarahva ja vakarahva vahel, vahel ka kutsutud ja kutsumata külaliste vahel. Rohkesti pulmades ka mängiti (pulmanaljad) ja tantsiti. Tantsumuusikat mängiti varem torupilliga, 19. sajandil viiuli ja lõõtspilliga. Vanad pulmakombed kaotasid uuemal ajal oma rituaalse tähenduse, lihtsustusid ja muutusid lõbustusteks.
Perekonnaga pulmalised võtsid pulma minnes kaasa söögi-joogikraami (vt pulmakott). Pulmatoidud olid lihtsad ja traditsioonilised, jookideks olid õlu (peamiselt) ja pulmaviin.
Pulmad mõrsja kodus
Pulmahommikul valmistuti saajarongi ehk peigmehepoolsete pulmaliste saabumiseks. Esimeses vankris oli isamees, temale järgnes peigmees ja siis ülejäänud saajarahvas ning nende ees ratsutasid peiupoisid. Vahepeal oli teel ka tõkkeid ja siis pidi pulmapassi näitama ehk viina või õlut andma.
Järgnevalt algas pulmade lauluderohkemaid järke ehk siis toimus saaja sissesõitmine. Teisel pool suletud väravat olid pruudipoolsed pulmalised ehk vakarahvas. Sissesõidu saamiseks näidati passi ehk anti viina või maksti luna. Lunaks heideti kilisevat-kolisevat täis rahakott, kus oli ainult paar kopikat, aga välja nägi suur ja uhke. Vastastikku lauldi - küsiti kes nad on, mida otsivad ja miks hiljaks jäädi jne.
Esimena astus tuppa peiupoiss ja ukse kohale lõi pulmamõõgaga risti, mis pidi tooma õnne ja eemale hoidma kurja. Istuti lauda, kuid ei hakatud kohe sööma, vaid taheti pruuti näha, kes tavaliselt pesitses mõnes kõrvalruumis, aidas või saunas. Mõrsja nõudmises võib välja tuua kolm põhivarianti.
Sellele järgnes mõrsja piiramine, mis tähendas seda, et peigmees, isamees ja peiupoiss tegid kolm ringi ümber mõrsja hoides pea kohal ristatud mõõku. See pidi kaitsma kurja eest ja tagama õnne. Alles siis võis hakata sööma.
Mõrsja pidi kodust sama päeva õhtul või järgmise päeva hommikul lahkuma. Enne ärasõitu toimus veel mõrsja lunastamine. Kui pruut-peig tõusid, siis pulmasaajad pidid mõrsja istumisalusele panema raha. See oli mõrsja emale tasuks tütre kasvatamise eest. Teele asudes kaeti mõrsja nägu suure rätiga, et mõrsja ei leiaks teed koju tagasi ning ta oleks kaitstud pahade jõudude eest.
Pulmasõidul jälgiti mitmeid maagilise sisuga tavasid. Piirati pulmarongi, tehti tõkkeid, küsiti passi, prooviti mõrsjat varastada. Mõrsja pidi uude koju minema sealt, kust varem polnud mindud. Selleks tõmmati aed maha ja viidi ta august sisse. Saanist astus mõrsja vaibale või kasukale, sest jalg ei tohtinud maapinda puutuda, muidu hakkab maavaim külge.
Pulmad peigmehe kodus
Ämm või isamees tõi mõrsja uude koju. Läve kohal ja toanurkadesse tehti õhku mõõgaga riste, et kurja eemale peletada. Tubades pidid tuled põlema. Mõrsja jättis lävele kindad või raha, et uus kodu teda vastu võtaks.
Üle Eesti oli tuntud rüpepoisi komme. Söögilauas pandi mõrsjale sülle 2-3-aastane poiss, keda ta pidi hüpitama. Pärast söömist tutvustati mõrsjale uut kodu. Igale poole pidi mõrsja jätma andeid (paelad, kindad, vöö, raha), mille ämm korjas üles ja jättis endale. Algselt oli see ohvritalitus majahaldjatele.
Pulma keskseks rituaaliks oli aga tanutamine, mis tähendas seda, et mõrsjale pandi pähe peakate. Niimoodi sai neiust abielunaine. Kõige olulisemate pulmategelaste juuresolekul varjulises kohas tehti tanutamist. Mõrsja ja peigmees istusid kõrvuti. Peigmehe ema või isamehe naine lõikas juukseid, kammis pea ja seejärel võttis tanu, lõi sellega pruudile vastu põske ja ütles tanutamissõnad: „Unusta uni, tuleta tuli, pea mees meeles!“. Tehti nii, et alles kolmandal korral jäi tanu pähe.
Väga tähtsaks peeti ka pulmaööd. Noorpaar magas majast eemal. Pruut tegi magama minnes kõik hõlmad, nööbid, lukud lahti, et tulevikus sünnitamine oleks kerge. Noorpaari magamisviisist ennustati nende eluõnne. Kui nad olid seljad vastamisi, arvati, et nad lähevad varsti lahku. Kui üksteise poole näoga, siis on jahedad suhted. Kui magavad kaisus, ootab neid õnnelik abielu. Pulmaööl loodeti ka laps valmis teha. Et poisslast saada, pandi voodi alla kirves või nuga. Tüdruku saamiseks pandi tõlv või kurikas.
Pulma lõpp
Pulma lõppu pidid külalised ise ära tajuma. Kui lauale toodi kapsad ja liha enam ei antud, siis oli õige aeg lahkuda. Mõnel pool oli selleks kokkade tants, mis tähendas, et enam süüa ei saa. Koputati seinale või siis pandi vokk keset tuba ja hakati ketrama.
2TE116
pisi|2TE116-503 ja 2TE116U-0024. 2TE116 (2ТЭ116) on diiselvedurite seeria, mida tootis Luhanski veduritehas Ukrainas. 2TE116 puhul on tegemist kaksikveduriga.
Esimene vedur valmis 1971. aastal. Vedur konstrueeriti kaubarongide veoks Nõukogude Liidu raudteedel rööpmelaiusega 1520 mm. 2TE116 põhjal on tehtud ka versioonid 2TE116U, 2TE116UP, 2TE126, 2TE10M, 2TE10U, TE3. Lisaks on toodetud kolmikvedureid 3TE116.
Vedur on tänaseni kasutusel paljudes Ida-Euroopa riikides, teiste seas ka Venemaal ja Eestis, kuid seoses ökonoomsemate ja võimsamate Ameerika C-seeria vedurite kasutuselevõtuga on nende kasutamine Eestis oluliselt vähenenud.
Seeria 2TE116 järeltulijaks võib pidada kaksikvedurit 2TE25.
Marin Pongračić
Marin Pongračić (sündinud 11. septembril 1997 Landshutis) on Saksamaal sündinud Horvaatia jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Itaalia kõrgliigaklubis Lecce ja Horvaatia jalgpallikoondises. Ta võib mängida ka paremkaitsja või kaitsva poolkaitsjana.
Ta on kuulunud Müncheni Bayerni noorteakadeemiasse. Aastatel 2013–2016 kuulus ta FC Ingolstadti.
2017. aasta suvel sõlmis ta nelja-aastase lepingu Austria kõrgliigaklubiga Salzburgi Red Bull. Hooaegadel 2017/18 ja 2018/19 tuli ta Salzburgiga Austria meistriks.
2020. aasta jaanuaris sõlmis ta nelja ja poole aasta pikkuse lepingu Saksamaa kõrgliigaklubiga VfL Wolfsburg. Hooajal 2021/22 oli ta Wolfsburgist laenul Dortmundi Borussias. 2022. aasta augustis läks ta laenule Leccesse.
Horvaatia jalgpallikoondises tegi Pongračić debüüdi 11. novembril 2020 sõprusmängus Türgi vastu.
Taraenelas
Taraenelas (Spiraea chamaedryfolia) on taimeliik roosõieliste sugukonnast enela perekonnast.
Taime kasvatatakse dekoratiiv- ja meetaimena.
Taime looduslik levila on Kagu-Euroopa ja Aasia.
Võidu puiestik
pisi|Võidu puiestik ja Männiku staadion Võidu puiestik (ka Võidu park) on parkmets Tallinnas Nõmme linnaosas. Parkmetsa pindala on 8 ha. Pargi ühes servas asub Männiku staadion. Parkmetsas on valdav nõmmemännik.
Trust Feed
Trust Feed on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis KwaZulu-Natali provintsis uMgungundlovu ringkonnas.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Trust Feedi elanikest mustanahalisi aafriklasi 97,67%, valgeid 1,75%, värvilisi 0,43% ja India või Aasia päritolu inimesi 0,12%. Suulu keelt pidas emakeeleks 92,48% inimesi, inglise keelt 2,90% ja sotho keelt 2,44%.
Putjatino rajoon
Putjatino rajoon (vene keeles Путятинский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Rjazani oblasti lõunaosas. Rajooni keskus on Putjatino küla.
Rajoon piirneb kirdes Tšutškovo rajooniga, idas Šatski rajooniga, lõunas Sarai rajooniga, edelas Sapožoki rajooniga ja loodes Šilovo rajooniga.
Rajooni pindala on 1008 km². Elanike arv oli 2012. aastal 7402, 2009. aastal 7474 ja 2002. aastal 8745.
Putjatino rajoonis on 77 asulat, mis kuuluvad kuue külaasunduse koosseisu.
Szydłów
Szydłów on linn Poolas Święty Krzyżi vojevoodkonnas Staszówi maakonnas, Szydłówi valla halduskeskus. Szydłów asub Staszówist umbes 12 km lääneloodes.
Grazi Ülikool
Grazi Ülikool on ülikool Austrias Grazi linnas.
Szydłów
Szydłówi on esmamainitud 1241. aastal. Szydłów sai linnaõigused 1329. aastal, kuid kaotas need 1869. aastal. 1. jaanuaril 2019 sai Szydłów linnaõigused tagasi.
Küünlavalgel
"Küünlavalgel" on Tom Rickettsi poolt Ameerikas 1914. aastal loodud tummfilm.
Peter Grzybek
Peter Grzybek (22. november 1957 Herne – 29. mai 2019 Graz) oli saksa semiootik, keeleteadlane ja slavist. Ta töötas Grazi Ülikoolis Austrias. Aastail 1984–1992 töötas ta Bochumi Ruhri Ülikoolis.
Bochumi Ruhri Ülikool
Bochumi Ruhri Ülikool (Ruhr-Universität Bochum, RUB) on ülikool, mis asub Bochumis Saksamaal.
Ülikool on asutatud aastal 1962. Aastal 2016 oli see suuruselt viies ülikool Saksamaal.
Riikliku julgeoleku komissar
Nõukogude Liidus olid riikliku julgeoleku eriauastmed kasutusel NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadis (1935–1945) ja NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadis (1941–1945).
Riikliku julgeoleku komissari auaste oli riikliku julgeoleku 3. järgu komissarist madalam ja riikliku julgeoleku polkovnikust kõrgem.
Auastme kaotamine
NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega 6. juulist 1945 riikliku julgeoleku eriauastmed kaotati ja asendati sõjaväeliste auastmetega. Seoses sellega toimus auastme kaotamise ajal elus olnud eriauastme omanike ümberatesteerimine, mille tulemusena anti kindralmajori auaste 143 riikliku julgeoleku komissarile.
Kersti Heinloo
Kersti Heinloo (sündinud 6. septembril 1976 Tartus) on eesti näitleja.
Aastatel 1994–1996 töötas ta Pärnu Raadios. Aastatel 2000–2005 töötas näitlejana Vanemuise teatris ja 2005–2007 oli ta vabakutseline näitleja. 2007. aastast on ta Eesti Draamateatri näitleja.
Isiklikku
Ta on olnud abielus näitleja Janek Joostiga, abielust sündis kaks poega. Tema elukaaslane on teatrikunstnik Kristjan Suits.
Friedrich Knüpffer
Friedrich Gustav Knüpffer (16. (vkj)/27. oktoober 1745 Kuusalu – 28. märts (vkj)/8. aprill 1790 Juuru) oli Eesti vaimulik.
Friedrich Gustav Knüpffer õppis Tallinna toomkoolis ja aastatel 1764–1768 Halle ülikoolis. Ordineeriti 21. detsembril/1. jaanuaril 1771/1772 õpetajaks.
Friedrich Gustav Knüpffer oli aastatel 1771–1790 (kutsuti 25. oktoobril/3. novembril 1771) Juuru Mihkli koguduse õpetaja. Sai Eestimaa konsistooriumi assessoriks 27. jaanuaril/7. veebruaril 1785.
Aastal 1779 ilmunud "Jutluse Ramatus" on temalt mitu eestikeelset jutlust.
Peasalat
Peasalat (Lactuca sativa var. capitata) on korvõieliste sugukonda ja salati perekonda kuuluva üheaastase köögivilja aedsalati teisend.
Tantsija
pisi|Paaristantsijad Tantsija on inimene, kes tegeleb tantsimisega.
Riikliku julgeoleku 3. järgu komissar
pisi|150px|Riikliku julgeoleku [[eriauastet omava töötaja embleem vormikuue käisel]] pisi|150px|Riikliku julgeoleku 3. järgu komissari [[lõkmed vormikuue krae otstel (1937–1943). 1943. aastal võeti kasutusele õlakud]]
Tantsija
Naissoost tantsijat võib nimetada ka tantsijannaks või tantsijatariks, kuid elukutse ja ametinimetus on siiski tantsija.
Riikliku julgeoleku 3. järgu komissar
Nõukogude Liidus olid riikliku julgeoleku eriauastmed kasutusel NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadis (1935–1945) ja NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadis (1941–1945).
Riikliku julgeoleku 3. järgu komissari auaste oli riikliku julgeoleku 2. järgu komissarist madalam ja riikliku julgeoleku vanemmajorist (1943–1945 riikliku julgeoleku komissarist) kõrgem.
2023. aasta Bremeni parlamendivalimised
2023. aasta Bremeni parlamendivalimised toimuvad 14. mail 2023, et valida Bremeni liidumaa 21. parlament (Bremische Bürgerschaft).
Erinevalt teistest liidumaadest valitakse Bremeni parlamendi ametiaeg 5 aasta asemel 4 aastat, valimised peavad toimuma pühapäeval või riigipühal eelmise koosseisu mandaadi viimasel kuul. Eelmised valimised toimusid 26. mail 2019, valimiste eel on võimul puna-puna-roheline koalitsioon (SPD, rohelised ja Vasakpartei) linnapea Andreas Bovenschultega (SPD).
Bremeni liidumaa koosneb kahest linnast: Bremenist ja Bremerhavenist. Parlamendivalimised toimuvad avatud valimisnimekirjadega proportsionaalse süsteemi alusel (Sainte-Laguë meetodiga) mõlemas linnas. Kummaski linnas rakendub eraldi 5% valimiskünnis, mandaate on Bremenil 72 ja Bremerhavenil 15. Igal valijal on viis häält, iga hääle saab anda kas tervele nimekirjale või nimekirja individuaalse(te)le kandidaadi(te)le, ühele kandidaadile või nimekirjale on lubatud ka anda korraga mitu häält. Mõlemas linnas valitakse samaaegselt ka linnavolikogu, Bremeni linna 72 parlamendiliiget on korraga ka linnavolikogu liikmed, Bremerhavenil on eraldi linnavolikogu, mille liikmed erinevad parlamendiliikmetest.
Valimisõigus on kõigil vähemalt 16-aastastel Saksamaa kodanikel, kes on elanud Bremeni liidumaal vähemalt kolm kuud. Samas Bremeni linnavolikogu valimistel võivad osaleda ka linnas vähemalt kolm kuud elanud Euroopa Liidu kodanikud (samadel tingimustel), kuid nende hääled loevad ainult linnavolikogu, mitte parlamendi valimistel. Seetõttu võivadki linnavolikogu ja parlamendi valimistulemused varieeruda.
Kolhooside ehituskontor
Kolhooside ehituskontor ehk kolhoosidevaheline ehituskontor (lühendatult KEK) oli kolhooside vahenditega asutatud kooperatiivne ehitusorganisatsioon.
Esimene KEK asutati 1956 Keila rajoonis. Seejärel asutati KEKid enamikus Eesti NSV rajoonides.
KEKide tegevuse kooskõlastamiseks loodi Kolhoosidevaheliste Ehitusorganisatsioonide Vabariiklik Nõukogu, mis 1971 nimetati ümber koondiseks Eesti Kolhoosiehitus (VK EKE) ja 1988 koondiseks Eesti Külaehitus ja 1991 OÜks Eesti Külaehitus.
Kui Nõukogude Liit lagunes, siis KEKid korraldati ümber ja nende alusel moodustati mitmeid ettevõtteid.
Maatameeste konverents
Maatameeste konverents oli 1917 moodustatud maaproletariaadi ja kehvtalurahva (maatamehed) maakondlik või ülemaaline esinduskogu ja ühtlasi nende esinduskogude ülemaaline nõupidamine (konverents).
I maatameeste konverents toimus 26.–28. augustini Tallinnas. Konverentsil nõuti järgmisi asju:
II maatameeste konverents toimus 16.–17. detsembrini Tallinnas.
Stalini isikukultus
pisi|200px|Stalini isikukultuse perioodist pärit plakat [[Aserbaidžaani NSV-s]]
Stalini isikukultus (vene keeles культ личности Сталина) oli Nõukogude Liidu riigijuhi generalissimus Jossif Stalini isikukultus – põhjendamatult suur austamine ning tema võimete ja teenete ülistamine massipropaganda abil, kultuuri- ja kunstiteostes ning riigidokumentides.
Stalini isikukultus algas 1920. aastate keskel ja jätkus kuni 1956. aastani, kui NLKP 20. kongressil esines Nikita Hruštšov kõnega, milles mõistis hukka Jossif Stalini isikukultuse.
Järgnevaid aastaid (1956–1961) iseloomustab Jossif Stalini isikukultuse pärandist üldine vabanemine. Selle protsessi sümboolseks lõpuleviimiseks oli Jossif Stalini surnukeha mausoleumist väljaviimine ja selle matmine Kremli müüri äärde 31. oktoobri öösel 1961. aastal.
Riikliku julgeoleku 3. järgu komissar
Auastme kaotamine
NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega 6. juulist 1945 riikliku julgeoleku eriauastmed kaotati ja asendati sõjaväeliste auastmetega. Seoses sellega toimus auastme kaotamise ajal elus olnud eriauastme omanike ümberatesteerimine, mille tulemusena anti kindralleitnandi auaste 50 riikliku julgeoleku 3. järgu komissarile.
Kolmeastmeline deliktistruktuur
Kolmeastmeline deliktistruktuur on skeem delikti analüüsimiseks, mille abil selgitatakse välja, kas ja mis ulatuses on delikt teo toimepanijale karistatav. Karistusseadustiku kohaselt karistatakse kuriteo eest, mis vastab süüteokoosseisule, on õigusvastane ja isik on selle toimepanemises süüdi. Kolmeastmelise deliktistruktuuri astmed (koosseisupärasus, õigusvastasus ja süü) tähendavad seda, et kõik astmed läbitakse ning viimasel, süü tasandil, jõutakse järeldusele isiku teo süülisuse (või selle puudumise) osas. Karistatavast teost saab rääkida, kui kõigil kolmel astmel on saadud jaatav vastus. Kui ühes kontrollietapis saadakse eitav vastus (tegu pole koosseisupärane, õigusvastane või isik ei ole süüdi), siis ei jätkata kontrolli, sest karistatavus langeb igal juhul ära.
Objektiivne koosseis
Objektiivne süüteokoosseis moodustub objektiivsetest, välismaailmas ilmnevatest asjaoludest (teo väline pilt).
Tagajärje omistamine koosneb omakorda põhjuslikust seosest ning normatiivsest omistamisest. Selles etapis vaadeldakse teo ja tagajärje vahelist seost. Põhjusliku seose põhivormeli kohaselt on antud tegu tagajärje põhjustanud siis, kui teo mõttelisel eemaldamisel, langeks ära ka tagajärg. Lisaks põhivormelile on ka erandeid. Näiteks on põhjuslik seos olemas ka siis, kui mitme isiku teod põhjustasid tagajärje ühiselt, kuid eraldi poleks tagajärge saabunud (kumulatiivne põhjuslikkus). Alternatiivne põhjuslikkus esineb siis, kui mitu isikut panevad toime teo sama tagajärje osas ning põhivormelit kasutades ei langeks tagajärg ära. Lisaks saab põhjuslik seos olla ka katkenud põhjuslikkuse puhul, kus üks isik jõuab teisest ette ning tagajärg oleks saabunud mõlema teo puhul. Tekib olukord, kus kummagi teo mõttelisel eemaldamisel saabuks ikkagi tagajärg ehk kumbki isikutest põhivormelile tuginedes ei vastutaks. Seetõttu tehakse põhivormelisse korrektiiv ning lähtutakse eelkõige ahelast, mis selgelt tagajärje põhjustas (teine ei vastuta süüteo eest, vaid selle katse eest). Normatiivne omistamine on tagajärje omistamise teine etapp. Selles etapis analüüsitakse, kas isik lõi oma teoga õiguslikult hukkamõistva ohu, mis realiseerus tagajärjes.
Subjektiivne koosseis
Subjektiivses koosseisus analüüsitakse, kas ja mil viisil on teo objektiivsed asjaolud isiku sisemaailmaga seotud ja seega talle ka subjektiivselt omistatavad. Süüteokoosseisu peamisteks subjektiivseteks tunnusteks on tahtlus ning ettevaatamatus. Lisaks võib subjektiivne tunnust tulla seadusest (näiteks motiiv või eesmärk). Tahtlus jaguneb omakorda kavatsetuseks, otseseks tahtluseks ja kaudseks tahtluseks. Ettevaatamatus jaguneb aga kergemeelsuseks ja hooletuseks. Subjektiivses koosseisus määratakse tahtluse või ettevaatamatuse liik, millest sõltub deliktist tuleneva karistuse raskusaste.
Õigusvastasus
Õigusvastasus näitab, et tegu rikub õiguskord ehk on vastuolus inimeste kooselu reguleerivate õigusnormidega. Õigusvastasus rõhutab, et õiguskord on objektiivne suurus, mis kehtib kõigile võrdselt. Õigusvastasust eeldatakse ning selles etapis kontrollitakse eelkõige seda, kas koosseisupärane tegu võib erandina olla õiguspärane. Karistusõiguslikud õigusvastasust välistavad asjaolud on näiteks hädakaitse, hädaseisund , kohustuste kollisioon ja eksimus õigusvastasust välistavas asjaolus .Õiguskorra ühtsusest tulenevalt võivad õigusvastasust välistavad asjaolud tulla ka teistest õigusharudest (näiteks tsiviilõigusest omaabi, lapsevanema sunniõigus jne). Kui tegu on koosseisupärane ja õigusvastane, liigutakse edasi süü tasandile.
Süü
Süü on kolmeastmelise deliktistruktuuri viimane aste, kus selgub, kas koosseisupärane ja õigusvastane tegu on toimepanijale etteheidetav. Isik on teo toimepanemises süüdi, kui isik on süüvõimeline ning puuduvad süüd välistavad asjaolud. Süüvõimeline isik on karistusseadustikust tulenevalt vähemalt 14-aastane ning vaimselt terve ehk süüdiv (seotud meditsiiniliste tunnustega). Kui süüvõimelisus on kindlaks tehtud, tuleb analüüsida, kas esineb mõni süüd välistav asjaolu. Kui süüvõimetu süü välistatakse ea või vaimse tervise tõttu, siis need asjaolud vabastavad või vähemalt piiravad ka süüvõimelise isiku süüd. Süütasandil, süü tuvastamise järel, määratakse isikule süüteo eest karistus.
Richard Cromwell
Richard Cromwell (4. oktoober 1626 Huntingdon, Cambridgeshire – 12. juuli 1712 Cheshunt, Hertfordshire) oli Inglismaa, Šotimaa ja Iirimaa lordprotektor 3. septembrist 1658 kuni 25. maini 1659. Ta oli üks kahest mittekuninglikku päritolu riigipeast, teine oli tema isa Oliver Cromwell, kellelt ta lordprotektori koha päris. pisi|left|Richard Cromwell
Kremass
Kremass (vene keeles Кремас) oli kahe tekiga kümnes Rossija-klassi (projekt 785/OL800, II seeria) Venemaa jõereisilaev, mis on ehitatud Národný Podnik Škoda Komárno (Slovenské Lodenice n.p. Komárno) laevatehases Komárnos Tšehhoslovakkias 1954 Volga jõelaevakompaniile kui Tadžikistan.
Selle nime all kasutati laeva mitte ainult Venemaa jõegedel liinidel Moskva – Rostov Doni ääres, Gorki–Astrahan, Volgograd–Saratov NSVLi ja alates 1993. aastast Venemaa lipu all, vaid ka alates 1. juulist 1986 kuni 9. oktoobrini 1989 Ukrainas Tšornobõli katastroofi tagajärgede likvideerimiseks, kus see teenis hotellina.
1990. aastail kasutati laeva Kremass hotellina Rjazanis ning 2003. aastal põles see maha remonditööde käigus.
Neerusammas
Neerusambaks (ladina keeles ains columna renalis, mitm columnae renales) nimetatakse paljudel selgroogsetel loomadel neerukoores neerupüramiidide ümber ja vahel paiknevat osa. Neerusambad sisaldavad neerutorukesi.
Neerusammaste areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.
Süstemaatiline anatoomia
Kehtivas loomaanatoomia standardis Nomina Anatomica Veterinaria liigitatakse neerusambad urogenitaalsüsteemi.
Nüüdisajal kehtivas inimese anatoomia standardis Terminologia Anatomica kuuluvad neerusambad kuseelundite süsteemi.
Varem liigitati neerusambad kuse-suguelundkonna kuseelundite hulka (Roosalu, 2010:128).
Moskva pisaraid ei usu
"Moskva pisaraid ei usu" (vene keeles "Москва слезам не верит") on Nõukogude Liidu 1979. aasta film, mille režissöör oli Vladimir Menšov.
Film räägib noorest provintsitarist, kes tuleb Moskvasse õppima ja õnne otsima. Filmi peakangelanna armub, kuid jäetakse maha. Siiski ei heida ta meelt, kasvatab üksi üles tütre, teeb hiilgavat karjääri. Lõpuks kingib elu talle kohtumise suurepärase inimesega ja tõelise õnne...
Film sai 1981. aastal parima võõrkeelse filmi Oscari.
František Majdloch
František Majdloch (14. oktoober 1929 Hranice na Moravě, Přerovi ringkond, Olomouci maakond – 30. november 2001) oli Tšehhoslovakkia poksija.
Ta oli kokku üheksakordne Tšehhoslovakkia meister aastatel 1947–1950 ja 1952–1956.
Ta osales Euroopa eest 1948. aastal kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) maavõistlusel USA Kuldkinda-turniiri võitja meeskonnaga ning võitis 13. aprillil Chicagos oma kohtumises Joseph Castañedat. Ta oli esimene ja on olnud ainuke Tšehhoslovakkia poksija, kes on Euroopat esindanud Euroopa–USA Kuldkinda-võistlustel.
Majdloch sai kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1948. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel 4. koha, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Pascual Pérezele (Argentina) ning 3. koha kohtumise Soo-Ann Hanile (Lõuna-Korea). Ta osales kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1952. aasta Helsingi olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale pronksmedalivõitjale Gennadi Garbuzovile (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Isiklikku
Ta oli rahvuselt tšehh.
Kellatorn
pisi|[[Tallinna Niguliste kiriku kellatorn]] pisi|[[Tōdai-ji templi kellatorn Nara linnas Jaapanis]] pisi|[[Pisa katedraali kellatorn (kampaniil) Pisa linnas Itaalias]] Kellatorn on torn, milles on üks või mitu kella või mis on (olnud) mõeldud kellade jaoks, kuigi seal parasjagu ühtegi ei ole. Euroopas kuuluvad sellised tornid enamasti kirikute juurde ja neis on kirikukellad. Kellad võeti kristlikes kirikutes kasutusele 400. aasta paiku ja said tavaliseks 11. sajandil.
Kui kellatorn on kirikuhoone osa (kirikutorn), on see tavaliselt hoone lääneotsas; kellatorne võib olla ka mitu. Kellatorn võib seista ka kirikust eraldi, sel juhul nimetatakse seda ka kampaniiliks.
Kellatornid on tihti ka näiteks raekodade ja ülikoolide juures.
Kellatornid on tavalised ka näiteks Hiinas ja naabermaades.
Kõrgeim eraldiseisev kellatorn maailmas (Joseph Chamberlain Memorial Clock Tower; kõrgus umbes 110 m) asub Birminghami Ülikooli juures Suurbritannias.
Kella(de) helistamisega kellatornis tähistatakse aja möödumist (nt helistatakse igal täistunnil), kutsutakse inimesi jumalateenistusele, tähistatakse erilisi sündmusi (nt laulatus, matused) jne. Ajalooliselt on kellahelistamisega teatatud ka eriolukorrast, näiteks tulekahjust.
Tänapäeval kasutatakse kellatornides tihti mitmest kellast koosnevat kellamängu.
Muda-nõmmkann
Muda-nõmmkann (Androsace filiformis) on taimeliik nõmmkanni perekonnast, nurmenukuliste sugukonnast.
See liik leiti Eestis loodusest 2014. aasta juunis Võrumaal Mõniste vallas Kalkahju juures. Varem oli teada liigi esinemine Põhja-Lätis ja Pihkvamaal.
Liik eelistab kasvukohtadena mudaseid paiku, näiteks metsaraieteid.
Liiki kirjeldas esimesena Rootsi botaanik, keemik ja entomoloog Anders Jahan Retzius.
Sünonüümne nimi on Androsace capillaris.
Tułowice
Tułowice (saksa Tillowitz) on linn Poolas Opole vojevoodkonnas Opole maakonnas, Tułowice valla halduskeskus. Tułowice asub Opolest umbes 20 km lääneedelas.
Tułowicet on esmamainitud 1447. aastal, kuni 1945. aastani oli Saksamaa koosseisus. Tułowice sai linnaõigused 1. jaanuaril 2018.
Węgrów
Węgrów on linn Poolas Masoovia vojevoodkonnas, Węgrówi maakonna halduskeskus. Węgrów asub Varssavist umbes 70 km idas.
Węgrówit on esmamainitud 1414. aastal, linnaõigused sai 1441. aastal. Kuni 1569. aastani oli linn Leedu suurvürstiriigi piires. 16.–18. sajandil oli Węgrów üks tähtsamaid reformatsiooni keskusi Poolas. Kolmanda Poola jagamise tagajärjel läks linn 1795. aastal Habsburgide Austria keisririigi võimu alla. 1809. aastal läks linn Varssavi hertsogiriigi koosseisu. Neljanda Poola jagamise tulemusel läks Siedlce 1815. aastal Venemaa Keisririigiga personaalunioonis olnud Kongressi-Poola koosseisu.
Nõmmkann
Nõmmkann (Androsace) on taimeperekond nurmenukuliste sugukonnast.
Res publicae
Res publicae ehk avalikud asjad olid Vana-Roomas esemed, mida põhimõtteliselt saaks omandada, kuid mis on mõeldud kasutamiseks kõigile (nagu jõekaldad, mis on rahvaste õiguse järgi mõeldud kasutamiseks igaühele ) ja seetõttu ei kuulu need kellelegi. See tähendab, et need asjad on väljaspool inimeste eraomandit ehk res extra nostrum patrimonium. Sinna kuuluvad ka jumalikud asjad (Res divini iuris), mis ei kuulu kellelegi.
Res publicae mõistet on selgitanud Rooma 2. sajandi jurist Gaius oma teoses "Igapäevased asjad ehk Kuldsed [sõnad]", mis on edasi antud "Digestas" (Dig. 1.8.5.pr): ''Riparum usus publicus est iure gentium sicut ipsius fluminis. Itaque navem ad eas appellere, funes ex arboribus ibin atis religare, retia siccare et ex mare reducere, onus aliquid in his reponere cuilibet liberum est, sicuti per ipsum flumen navigare. Sed proprietas illorum est, quorum praedilis haerent: qua de causa arbores quoque in his natae eorundem sunt.'' 'Jõekallaste kasutamine on rahvaste (loomu)õiguse alusel avalik nagu ka jõe enda [kasutamine]. Seega on kõigil vaba voli laeva kalda poole suunata, köitega seal kinnitada, võrke kuivatada ja merest välja tõmmata ning koormat sinna [kaldale] laadida, nagu ka mööda jõge ennast sõita. Aga omandiõigus [kallaste üle] kuulub neile, kelle maatükid ulatuvad jõeni: sel põhjusel kuuluvad neile ka puud, mis seal kasvavad.'
Üldiselt jaotati asjad esmalt nendeks, mis allusid jumalikule ja inimlikule õigusele. Inimlikule õigusele alluvad asjad olid kas avalikus või eraomandis. Kõik asjad jagunesid ka kehalisteks ja kehatuteks asjadeks.
Tartu Muinsuskaitse Ühendus
Tartu Muinsuskaitse Ühendus (TMÜ) oli aastatel 1987-1994 Tartus tegutsenud kultuuriselts, Eesti Muinsuskaitse Seltsi osakond.
Organisatsioon
Aastatel 1989-1990 kuulus TMÜ-sse u 1200 liiget 30 algüksusest, selle tegevust juhtis 30-liikmeline volikogu ja 15-liikmeline juhatus. TMÜ esimees oli Tõnn Sarv, palgalisse kesktoimkonda kuulus 4-5 inimest; majandusliku aluse tagasid 3-4 tegutsevat väikeettevõtet. TMÜ asukoht oli Tartu Ülikooli peahoone vastas asuva hoone teisel korrusel aadressiga Ülikooli 15.
Tegevusi
Tartu vanglas hukatute mälestuse jäädvustamine, Tartu Jaani kiriku restaureerimise eeltöödele kaasa aitamine, ajaloopärimuse kogumine, Vabadussõja monumentide taastamine, Tartu kalmistute ajalooline inventariseerimine jpm.
Impendle
Impendle on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis KwaZulu-Natali provintsis uMgungundlovu ringkonnas, Impendle valla halduskeskus.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Impendle elanikest mustanahalisi aafriklasi 91,30%, India või Aasia päritolu inimesi 5,65% ja teisi 3,04%. Suulu keelt pidas emakeeleks 80,87% inimesi, inglise keelt 3,48%, koosa keelt 3,04% ja sotho keelt 1,74%.
Eesti Külaehitus
Eesti Külaehitus oli kolhoosidevaheliste ehituskontorite (KEK) tegevust kooskõlastav osaühing, varem koondis. Kollektiivil oli määrav roll Eesti küladele ehituslik-arhitektuurse ilme andmisel. Rohkemal või vähemal määral on need nõukogudeaegsed mõjud täheldatavad ka tänapäevastes Eesti külades.
1962 moodustati Kolhoosidevaheliste Ehitusorganisatsioonide Vabariiklik Nõukogu, mis 1971 nimetati ümber vabariiklikuks koondiseks Eesti Kolhoosiehitus (VK EKE) ja 1988 vabariiklikuks koondiseks Eesti Külaehitus ja 1991 OÜks Eesti Külaehitus.
Kollektiivi koosseisus tegutses nii EKE Projekt kui ka mitu tööstusettevõtet.
Venemaa Libertaarne Partei
pisi|Venemaa Libertaarse Partei logo
Venemaa Libertaarne Partei (vene keeles Либертарианская партия России, lühend ЛПР LPR) on poliitiline partei Venemaal, mis propageerib riigi arengut libertaarses suunas.
Venemaa justiitsministeerium pole tänini LPR-i registreerinud (nagu ka mitmeid teisi opositsiooniliste vaadetega parteisid, sealhulgas Aleksei Navalnõi juhitavat parteid).
2008. aasta veebruaris toimus Venemaa Libertaarse Partei asutamiskonverents. Partei asutamise kuupäevaks loetakse 15. aprilli 2008, kui justiitsministeeriumile esitati teade partei orgkomitee loomise kohta. Alates 2009. aastast on partei edendanud Tea Party liikumist Venemaal.
3. aprillil 2012 osales partei liider Andrei Šalnev Venemaa presidendi Dmitri Medvedevi kohtumisel poliitiliste parteide loomise initsiatiivgruppide juhtidega.
2015. aasta aprillis teatas LPR liitumisest RPR–PARNAS-i baasil moodustatud opositsioonijõudude koalitsiooniga, et osaleda 2015. aasta regionaalvalimistel ja 2016. aasta septembris kavandatud Riigiduuma valimistel.
2017. aasta märtsis toimunud partei kongressil valiti partei esimeheks Sergei Boiko.
Alates 2017. aastast on partei föderaalkomitee liikme Mihhail Svetovi YouTube'i kanal SVTV saavutanud suurt populaarsust ning suhtlusportaalis Telegram on korraldatud avalikke jututubasid. Regionaalosakondade iseseisev tegevus kasvas oluliselt. 2017. aasta juuni seisuga oli partei liikmeid veidi üle 1000 inimese, sealhulgas Moskva osakonnas ligi 200 inimest.
Kordnik
Kordnik on kõige madalam politseinikuaste; ka vastav ametiisik.
Edutamisel sai kordnikust vanemkordnik ja selle edutamisel allkonstaabel.
Eestikeelsetes allikates on terminit kasutatud esimese iseseisvusaja Eesti politseid silmas pidades.