cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Liivi keel
Klassifitseerimine ja ajalugu
pisi|Liivi keele paiknemine läänemeresoome [[keelepuul Petri Kallio ja Valter Langi järgi]] Tiit-Rein Viitso (1978, 2008) analüüsi kohaselt on algkeele järglaskolmik ugala (ehk lõunaeesti), liivi ja neeva (ülejäänud), kus liivi keel võis olla nii esimene kui teine lahkneja, aga võib-olla ka pärineda liivi ja ugala ühisest keelejärgust. Osaliselt Viitso tööl põhinev Petri Kallio (2014) peab kõige põhjendatumaks varianti, kus liivi keel (täpsemalt sellele eelnenud vorm riialahe-läänemeresoome) on teine läänemeresoome keeleühtsusest lahkneja pärast lõunaeesti (sisemaa-läänemeresoome) keelt. Lahknemise põhjustajaks peab ta alates 2. sajandist aset leidnud tüüpiliste tarandkalmete levikut Ranniku-Eestist Sise-Eestisse ja Põhja-Lätti. Arheoloog Valter Lang, kes lähtub Kallio seisukohtadest, ei näe arheoloogilises aineses liivi keele varast lahknemist märkivaid muutusi, kuna omanäoline liivi arheoloogiline kultuur ilmus alles 10. sajandil. Samas arvab ta, et keele- ja kultuurimuutus ei pidanudki käima käsikäes, ja liivi keele varane eraldumine on siiski tõenäoline juba sellepärast, et Koiva jõgikond, Väina alamjooks ja Põhja-Kuramaa oli kogu 1. aastatuhande jooksul ülejäänud läänemeresoome keelealast suhteliselt eraldatud.
Liivi keel on pikalt arenenud balti keelte kõrval, seetõttu on tal nendega märkimisväärseid ühisjooni. Eriti läti keelega on olulised vastastikused mõjutused. Tiit-Rein Viitso hinnangul paistab liivi keel veel olevat olnud eraldi kontaktis nii Eesti ja Soome lääneranniku murrete kui ka lõunaeesti ning isegi vepsa-lüüdi-lõunakarjala alaga.
Petri Kallio dateerib liivi algkeele, st kunagise ühtse liivi keele, mis polnud veel Kuramaa ja Salatsi murreteks jagunenud, aastasse 1500 ± 100. Ta põhjendab seda asjaoluga, et 13. sajandi alguse Henriku Liivimaa kroonika liivi keelenäited olevat selgelt lahknemisest varasemast perioodist, Thomas Hiärne 1665. aastast pärinev liivi sõnaloend aga tähistavat hiljuti murreteks jagunenud keelt. Valter Lang seostab liivi keele kaheks murdeks jagunemist 14.–16. sajandil toimunud Kuramaa rannakülade liivistumisega ning murrete täienemisega hiliste eesti ja läti laenudega.
Tähestik
Liivi kirjakeele tähestikus on 45 tähte, see on kombinatsioon eesti ja läti tähestikust. Liivi tähestikus leidub tähti, mida pole eesti ega läti tähestikus, näiteks Ǟ (pikk Ä) ja Ȭ (pikk Õ).
<p style="font-size: large;"> a A, ā Ā, ä Ä, ǟ Ǟ, b B, d D, ḑ Ḑ, e E, ē Ē, f F, g G, h H, i I, ī Ī, j J, k K, l L, ļ Ļ, m M, n N, ņ Ņ, o O, ō Ō, ȯ Ȯ, ȱ Ȱ, (ö Ö), (ȫ Ȫ), õ Õ, ȭ Ȭ, p P, r R, ŗ Ŗ, s S, š Š, t T, ţ Ț, u U, ū Ū, v V, (y Y), (ȳ Ȳ), z Z, ž Ž
Sulgudes toodud tähed esinevad ainult võõrnimedes ja/või on nende kasutamisest tänapäeval loobutud (ö, ȫ ja y, ȳ).
NB! Tehnilistel põhjustel, näiteks kui kirjutusmasinal pole kõiki vajalikke tähti või arvutitarkvara ei võimalda kõigi tähtede kasutamist, on kasutatud mitmeid lihtsustusi või asendusi. Näiteks ḑ asemel d' või ǟ asemel ä'.
Hääldus
pisi|Liivikeelne paberossireklaam ajast enne Teist maailmasõda: "Kõige populaarsem pabeross Lätis: Rokoko. 20 tk – 35 santiimi." pisi|Kolmekeelne (läti, liivi, inglise) teeviit [[Kolka ninal]]
Rõhk on sõna esimesel silbil. Sõnades esineb kolme tüüpi silbiintonatsioone: ühtlane, katkendlik ja langev. Katkendlik ja langev intonatsioon võivad eristada tähendust.
Keelenäiteid
pisi|Meieisapalve idaliivi murdes (1905) pisi|Meieisapalve idaliivi murdes (1870) pisi|Meieisapalve lääneliivi murdes (1905) pisi|Meieisapalve lääneliivi murdes (1870)
Uurimislugu
Liivi keelt on teaduslikult uurinud teiste hulgas soome keeleteadlased Lauri Kettunen, Lauri Posti ja Kalevi Wiik, eesti keeleteadlased Eduard Vääri, Tiit-Rein Viitso, Tõnu Karma, Karl Pajusalu, Tuuli Tuisk, Miina Norvik, liivi keeleteadlane Valts Ernštreits ning Eberhard Winkler ja Tor Tveite. Liivi rahvaluulet on kogunud ja uurinud Oskar Loorits (liivlaste seas tuntud kui Valdapǟ).
Miniatuur
Miniatuur on käsikirjalist teksti kaunistav ja selle sisu avav väikesemõõduline maal või joonistus, sageli figuraalne ja hoolimata väiksusest virtuoosselt peene teostusega. Miniatuur võib paikneda eraldi lehel või paigutatuna raamitud või raamimata kujul teksti sisse.
Etümoloogia
Sõna miniatuur tuleb itaaliakeelsest sõnast miniatura, see omakorda ladinakeelsest sõnast minium 'mennik'. Mennik oli levinud värv keskaegsetes käsikirjades, kuna oli suhteliselt odavam võrreldes teiste värvidega, mida tehti pulbristatud poolvääriskividest ja mineraalidest.
Sergo Vares
pisi|püsti|Sergo Vares (2022) Sergo Vares (sündinud 14. septembril 1982 Rakveres) on eesti näitleja.
Lõpetanud 2001. aastal Rakvere Gümnaasiumi, jätkas ta õpinguid Tartu Ülikoolis ajakirjanduse erialal. Aastal 2002 asus ta õppima Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli Priit Pedajase juhendatavale kursusele, mille lõpetas 2006. aastal (22.lend).
Samal aastal asus ta tööle teatrisse NO99, kus tema esimeseks rolliks sai Michal Katuriani osa lavastuses "Padjamees". Töötas Teater NO99s 2012. aastani.
On osalenud ka teleseriaalides ja filmides; tuntumad on ilmselt Henri roll seriaalis "Kodu keset linna", Karl Suure roll seriaalis "Kättemaksukontor" ja Urmas Alenderi osa rokkooperis "Ruja" (2008).
Näitlejana teatris
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
Moskva-Leedu sõda
Moskva-Leedu sõja all võidakse silmas pidada mitut erinevat sõda:
Wojna litewsko-moskiewska
Vesse raudteepeatus
pisi|Vesse raudteepeatus (trepp perroonile) Vesse raudteepeatus on raudteepeatus Tallinnas Sõjamäe asumis.
Vesse raudteepeatus asub keset Ülemiste kaubajaama, 8,5 km kaugusel Balti jaamast ning seetõttu on perroon avatud ühepoolselt – Lasnamäe poole inimesed minna ei saa, sest seal on üle kuue haru raudteid, millel käib intensiivne töö. Küll saavad inimesed minna aga Sõjamäe teele, kust Lasnamäe poole minejad saavad istuda 65. liini bussile või kasutada jalakäijate silda.
Kliiver
pisi|Väiksema purjelaeva eespurjed. Valgest riidest väliskliiver ja sisekliiver. Neist tagapool kollasest riidest fokk-taaksel ehk foka, eespool rehvitud kollasest riidest fliiger
Kliiver (Hollandi keeles kluiver, alamsaksa keeles klüver ) on purjelaeva kliiverpoomi või pukspriidi ja vööripoolse laevamasti vahelise taagi alaosale kinnituv kolmnurkne puri. Nimetatakse üldistavalt eespurjeks.
Vesse raudteepeatus
Päevas peatub Vessel umbes 30 reisirongi, nende seas ainult elektrirongid liinil Tallinn-Aegviidu. Piletihinnalt kuulub peatus I tsooni, mille piires liiklemine on tallinlasele tasuta, ja II tsooni.
Kliiver
Kliiverpoomiga (pukspriidiga) purjelaeval on tavaliselt sõltuvalt suurusest 1–4 kliiverpurje.
Vesse raudteepeatus
Vesse raudteepeatusest Lasnamäe pool asuvad peatused on Lasnamäe Maksimarket ja Vesse miniRimi, Ülemiste pool aga Jeti Jäähall.
T-80
T-80 on 1976. aastal Nõukogude Liidus kasutusele võetud lahingutank. Praegu on see Venemaa soomusvägede põhiline lahingutank.
Kliiver
pisi|left| Kliivreid:
T-80
Ajalugu
Selle disain baseerus T-64 tankil, kuid kasutati ka elemente T-72 tankist. T-80UD põhjal loodi Ukrainas T-84, mille tootmist alustati 1994. aastal.
Tempera
pisi|[[ Eugen Gustav Dücker, "Kõrge kallas", 1900-1910, tempera, papp ]] Tempera (ladina keeles temperare "segama") on maalitehnika, mille puhul temperavärv kantakse (libe)krohvile, paberile, lõuendile või puidule. Tempera teises tähenduses on temperavärvidega tehtud maal.
Vesse raudteepeatus
Ajalugu
Vesse raudteepeatus rajati 1985. aastal sealsete tehaste töötajate jaoks.
T-80
Sõjategevus 2022. aastal
Venemaa kasutas 2022. aastal sõjas Ukraina vastu järgmisi T-80 modifikatsioone: T-80UE-1, T-80UK.
Vesse raudteepeatus
Bussid
Peatuse juures asuvad bussipeatused Kesk-Sõjamäe ja Orto, kust sõidavad läbi bussid 15 (Viru Keskus-Sõjamäe), 7 (Seli-Sõjamäe), 65 (Lennujaam – Lasnamäe Centrum).
Tempera
Temperatehnika eeliseks on see, et värv kuivab väga kiiresti ning on kõva ja püsiv.
Sündinud 31. märtsil
''Siin loetletakse 31. märtsil sündinud tuntud inimesi.
Bruno Saul
Bruno Saul (8. jaanuar 1932 Narva – 3. märts 2022 Tallinn) oli Eesti NSV riigi- ja parteitegelane ja Eesti ettevõtja. Ta oli 1984–1988 Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimees.
Tempera
Tempera oli laialdaselt kasutusel keskajal ja enne õlivärvide kasutuselevõtmist. Uuemal ajal kasutatakse peamiselt dekoratiivmaalis.
Rumeelia mänd
Rumeelia mänd (Pinus peuce) on männiliste sugukonda männi perekonda kuuluv okaspuu. Ta kuulub viieokkaliste mändide hulka (alamperekond Strobus). Liigi avastas 1839. aastal Põhja-Makedooniast saksa botaanik August Grisebach (1814–1879).
Papiaru (Rakvere)
Papiaru on küla Lääne-Virumaal Rakvere vallas.
Tempera
Temperat on kasutanud sellised tuntud kunstnikud nagu Michelangelo, Piero della Francesca ja Ghirlandaio.
Rumeelia mänd
Liiginime päritolu
pisi|vasakul|Rumeelia männid Rila mägedes Bulgaarias Liigi eestikeelne nimetus tuleneb kasvukoha piirkonnast. Rumeelia on ajalooline piirkond umbkaudu Bulgaaria lõuna- ja Kreeka põhjaosas ning vastab enam-vähem Traakiale. Ladinakeelne nimetus tuleneb kreekakeelsest sõnast peukē, mis eesti keeles tähendab mändi.
Levikuala
Rumeelia mänd on relikt tertsiaari perioodist ja Balkani poolsaare endeem nagu serbia kuuskki. Tema levila jaguneb kaheks, mida eraldab umbes 200 km laiune vöönd, kus asuvad Vardari ja Južna Morava jõe orud. Levila asub Lääne-Bulgaarias, Põhja-Makedoonias, Ida-Albaanias, Põhja-Kreekas, Montenegros ja Edela-Serbias ning selle kogupindala on umbes 30 000 ha.
Papiaru (Rakvere)
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Sõmeru valda.
Bruno Saul
Elulugu ja haridustee
Bruno Saul sündis 1932. aastal Narva linnas, ta õppis aastatel 1947–1951 Tallinna Elektromehhaanika Tehnikumis ning aastatel 1951–1956 Prof. M. A. Bontš-Brujevitši-nim. Leningradi Elektrotehnika Sideinstituudis, mille lõpetas raadioinsenerina.
Rumeelia mänd
Levikuala
Rumeelia mänd kasvab mägedes 600–2200 m kõrgusel üle merepinna, tõustes kohati metsade levikupiirini. Kasvupinnaseks on mullad, mille lähtekivimiks on peamiselt graniit ja liivakivi, harvem lubjakivi.
Bruno Saul
Elulugu ja haridustee
1973. aastal lõpetas Bruno Saul NLKP KK Kaugõppe Kõrgema Parteikooli cum laude.
Corps Curonia Göttingensis
thumb|Curonia värvid.
Corps Curonia Göttingensis on 1959. aastal asutatud saksa üliõpilasorganisatsioon, mis kuulub Kösener Senioren-Convents-Verbandi (KSCV) katusorganisatsiooni.
Bruno Saul
Elulugu ja haridustee
1973. aastast õppis ta N. A. Voznessenski nimelises Leningradi Finantsmajanduse Instituudis, kus 1975. aastal kaitses doktorikraadi professor J. A. Lavrikovi juhendamisel väitekirjaga "Проблемы совершенствования структуры управления отраслью "связь"" ('Side juhtimisstruktuuride täiustamise probleemid').
Corps Curonia Göttingensis
Ajalugu
Corps Curonia Göttingensise asutasid 1. augustil 1959 Göttingenis 210 vilistlast erinevatest baltisaksa korporatsioonidest:
8. detsembril 1959 võeti Corps Curonia Göttingensis vastu Kösener Senioren-Convents-Verbandi (KSCV).
Bruno Saul
Töökäik
Aastatel 1956–1960 töötas Bruno Saul insenerina Eesti NSV Sideministeeriumi asutustes Tartus ja Harjumaal (sh Laitse raadiojaamas), aastatel 1960–1966 oli ta Eesti NSV Sideministeeriumi osakonnaülem, Eesti NSV Vabariikliku Raadiokeskuse ülem ning Eesti NSV Sideministeeriumi peainsener.
Eesti NSV Ministrite Nõukogus 1966–1983
Aastatel 1966–1969 oli Bruno Saul Eesti NSV sideministri asetäitja, 1969–1975 Eesti NSV sideminister. Aastatel 1975–1983 oli Bruno Saul Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja.
1971. aasta NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes
XVII NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes peeti Taškendis 1971. aastal. Teist aastat järjest ning oma kuuenda tiitli võitis Andris Andreiko.
Rumeelia mänd
Levikuala
Rumeelia mänd talub talvel negatiivseid õhutemperatuure kuni –29...–34 °C. Samuti talub ta hästi tugevat tuult.
Bruno Saul
EKP Keskkomitees
Ajavahemikul 9. aprillist 1983 kuni 18. jaanuarini 1984 oli Bruno Saul EKP KK tööstussekretär (kinnitati ametikohale EKP KK X pleenumil).
Rumeelia mänd
Botaanilised tunnused
vasakul|pisi|Noored käbid ja okkad pisi|vasakul|Tüve koor Rumeelia mänd kasvab 20–30, harva kuni 40 m kõrguseks. Tüve läbimõõt on kuni 1,5 m. Eluiga võib soodsate tingimuste korral küündida üle 600 aasta.
Võra on noores eas enamasti kitsaskoonusjas, vanemas eas võrdlemisi lai, dekoratiivne, vabalt kasvades algab maapinna lähedalt. Tüve koor on noortel puudel tumehall, õhuke ja sile, Vanematel puudel lõhenenud, soomusjas ja pruunikashall.
Bruno Saul
Eesti NSV Ministrite Nõukogus 1984–1988
Aastatel 1984–1988 oli Bruno Saul Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimees, kus läks ajalukku ühena nn seisakuaja sümbolitest.
Eraettevõtluses
Aastatel 1988–1990 töötas Bruno Saul NSV Liidu kaubandusesindajana Saksa DV-s, seejärel oli ta aastatel 1991–1992 Tartu Kommertspanga asepresident. Pärast 1992. aastat on ta olnud tegev äris ning pidanud õppejõu ametit Rahvusvahelises Sotsiaalteaduste Ülikoolis LEX (1995–1999).
1998–2002 oli ta Euroakadeemia professor, 2003. aastast emeriitprofessor, juhendades 2003–2011 mitmeid väitekirju. 1998. aastast oli ta Euroülikooli nõukogu liige.
Esinduskogudes
Bruno Saul oli Eesti NSV Ülemnõukogu liige aastatel 1975–1990 ning NSV Liidu Ülemnõukogu saadik Eesti NSV-st aastatel 1984–1989.
Rumeelia mänd
Botaanilised tunnused
Isasõisikud on 10–15 mm pikkused, kollakasrohelised või punakad. Käbid on silinderjad ja kõverad, 8–15 (harva kuni 20) cm pikkused, 30–60 kattesoomusega, noorelt rohelised või purpurjad, valminult helekollakaspruunid. Seemned on 6–8 mm pikkused, hästi kinnitunud 12–16 mm pikkuse tiivakesega. 1000 seemne mass on 35–65 g.
Paljunemine
pisi|Emaskäbi tolmlemise perioodil Rumeelia mänd on ühekojaline okaspuu ning paljuneb seemnete abil. Vilja kandma hakkab ta 15–20 aasta vanuselt. Tolmlemine toimub mais-juunis. Seemned valmivad järgmise aasta septembris-oktoobris, millele peatselt järgneb nende varisemine.
Seemned levivad peamiselt tuule abil, kuid sellele aitavad kaasa ka seemnetoidulised linnud, eriti pähklimänsak.
Nooremas eas on rumeelia männi kasv aeglane, hiljem kasvukiirus suureneb.
Head seemneaastad esinevad 2–4 aasta järel.
Ökoloogia
Rumeelia männil on oluline ökoloogiline osa vesikonna kaitsel ja mäenõlvade kindlustamisel erosiooni vastu. Paljud tema populatsioonid on kaitse all, näiteks Bulgaarias asuvast ligi 142 km2 suurusest rumeelia männi asurkonnast on ligi 52 km2 kaitse all.
Rumeelia männikutes pesitsevad linnuliigid
pisi|Pöialpoiss pesitseb rumeelia männikutes Kolme aasta jooksul (2004–2006) vaadeldi Bulgaarias Pirini rahvuspargis linde. 2583 linnu seast tuvastati 31 linnuliiki, kellest arvukaimad olid metsvint, musttihane, väike-lehelind, pöialpoiss, pähklimänsak, punarind, käblik ja puukoristaja.
Kaasliigid
Rumeelia mänd moodustab puhaspuistuid ja kasvab tihedates või avatud segametsades peamiselt koos euroopa nulu, hariliku kuuse, hariliku männi ja mägimänniga. Harvemini satuvad temaga koos kasvama harilik kadakas, raagremmelgas, harilik pöök ja soomusmänd.
Kasutamine
pisi|Rumeelia mänd [[Puukooli park|Tartu puukooli pargis]] Rumeelia männi puit pole eriti tugev ning liigi vähese leviku tõttu pole tal märkimisväärset majanduslikku tähtsust. Samas omab puit väärtust dendrokronoloogias.
Kasutamine haljastuses
Rumeelia mändi pole väljaspool levilat palju kultiveeritud, tõenäoliselt selle tõttu, et noores eas kasvab puu üsna aeglaselt. Mõningal määral kasvatatakse rumeelia mändi ilupuuna parkides ja koduaedades. Seda võiks ka oluliselt rohkem teha, sest puul on dekoratiivne võra ja suured käbid. Hariliku männi okastest pikemad okkad hoiavad võrse ligi, mis teevad oksad välimuselt sihvakateks. Vanemaid suuri puid kasvab meil Narva-Jõesuus, Taagepera lossi pargis (kõrgus kuni 25 m ), Tihemetsa dendraariumis, Kabala metskonnas, Olustvere pargis (kõrgus kuni 26 m ), Järvseljal jm. Ta kasvab meil hästi ja annab kohati isegi looduslikku uuendust. Rumeelia mändi on rohkesti ja edukalt kasvatatud Soome metsakultuurides: Mustilas, Punkaharjus, Tammistos, Ruotsinkyläs, Solböles jm.
Kasutamine hübriidide saamiseks
Kuna rumeelia mänd on üsna kõrge resistentsusega männi-koorepõletiku suhtes, siis üritavad botaanikud teda haigusele vastuvõtlike Põhja-Ameerika viieokkaliste mändidega ristates saada koorepõletikule vastupidavamaid hübriide. Laboratoorsetes tingimustes on rumeelia männiga võimalik ristata kaljumändi (P. flexilis), läänemändi (P. monticola), valget mändi (P. strobus), pisarmändi (P. wallichiana) ja jaapani mändi (P. parviflora). Valge männi resistentsus koorepõletikule on ligi 17%, kuid hübriidil rumeelia männiga (P. strobus × P. peuce) ligi 72%.
Bruno Saul
Esinduskogudes
Bruno Saul oli ka NSV Liidu kõrgeima parteilise organi NLKP KK liikmekandidaat aastatel 1986–1990.
Aserbaidžaan
Aserbaidžaani Vabariik (aserbaidžaani keeles: Azərbaycan Respublikası) on riik Lõuna-Kaukaasias Kaspia mere läänekaldal. Ta piirneb põhjas Venemaa (Dagestani Vabariigiga), lõunas Iraaniga (Lõuna-Aserbaidžaan), loodes Gruusia ja läänes Armeeniaga. Nahhitševani eksklaavil on lühike lõik ühispiiri ka Türgiga.
Praegune Aserbaidžaani Vabariik tekkis Nõukogude Liidu lagunemise järel 1991. aastal. Mägi-Karabahhi ümber Armeeniaga puhkenud relvakonflikti tulemusena kaotas Aserbaidžaan kontrolli 16% üle oma territooriumist (Mägi-Karabahh ning sellest läände ja lõunasse jäävad alad) ning sai 800 000 sõjapõgenikku okupeeritud aladelt.
pisi|Aserbaidžaan
Parlament
Aserbaidžaani ühekojalises parlamendis (Milli Məclis) on 125 saadikut, kes valitakse viieks aastaks.
President
Presidendi valib rahvas viieks aastaks. 31. oktoobrist 2003 on ametis president İlham Әliyev (meil tuntud ka venepärane nimekujuga Ilham Alijev). 2008. aasta oktoobris valiti ta 87% häältega teiseks ametiajaks ning 2013. aastal 85% häältega kolmandaks ametiajaks.
Rahvusvahelised suhted
1991–1994 kestis Aserbaidžaani ja Armeenia vahel Mägi-Karabahhi sõda, hilisemail aastail jätkusid madalama intensiivsusega kokkupõrked. 2016. aasta aprillis algas Mägi-Karabahhi piiril taas sõjategevus Armeenia ja rahvusvahelise tunnustuseta Mägi-Karabahhi Vabariigi vastu.
2010. aastal sõlmis Aserbaidžaan Türgiga strateegilise partnerluse ja vastastikuse abi lepingu, mis muuhulgas kohustab osapooli osutama teineteisele igakülgset abi kolmanda riigi või riikide relvastatud rünnaku või agressiooni korral.
2011. aasta mais liitus Aserbaidžaan Mitteühinemisliikumisega.
Haldusjaotus
thumb|Aserbaidžaani rajoonid
Aserbaidžaan jaguneb 66 rajooniks (rayon) ja 11 linnaks (şəhər), mis hõlmavad ka Mägi-Karabahhi Vabariigi kontrolli all olevaid alasid. Seitse rajooni ja üks linn asuvad Nahhitševani Autonoomses Vabariigis.
Rajoonid:
Rajoonid on koondatud 14 majanduspiirkonnaks:
Pinnamood
Suure osa territooriumist hõlmab Kura-Araksi madalik, millest enamus asub allpool maailmamere pinda. Põhjas ulatub Aserbaidžaani Suur-Kaukasus, läände jääb Karabahhi ahelik. Bakuu asub Kaspia merre ulatuval Abşeroni poolsaarel.
Veekogud ja märgalad
Aserbaidžaani suurim järv on Sarısu.
Kliima
Suurem osa Aserbaidžaanist asub lähistroopikas. Kliimaerinevused maa eri osade vahel ulatuvad valdavalt kuivast lähistroopikast (ja niiskest lähistroopikast Lənkərani madalikul) tundrale iseloomuliku kliimani Suur-Kaukasuse kõrgematel aladel (kõrgusvööndilisus). Juulis on madalikel 26 °С ja mägialadel 5 °С, jaanuaris vastavalt 3 °C ja –10 °C. Suvi on kuiv. Kura-Araksi madalikul sajab 200–300 mm (Bakuus alla 200 mm), Suur-Kaukasuse eelmäestikes 300–900 mm, mägialadel 900–1400 mm ja Lənkərani madalikul 1700 mm sademeid aastas.
Loodusvarad
Aserbaidžaani peamisteks maavaradeks on nafta, maagaas, rauamaak, aluniit, püriit, polümetallilised maagid, barüüt, kivisool, mineraalvesi.
Majandus
Oluline sissetulekuallikas on nafta- ja gaasieksport ning -transiit. 2008. aastal toodeti 45 miljonit tonni naftat. 2009. aastal toodeti 23,584 miljardit kuupmeetrit maagaasi.
Rahvastik
2009. aasta rahvaloenduse andmeil moodustasid Aserbaidžaani elanikest aserid 91,60%, lesgid 2,02%, armeenlased 1,35% (Mägi-Karabahh), venelased 1,34%, talõšid 1,23%, avaarid 0,56%, türklased 0,43%, tatarlased 0,29%, taadid 0,28%, ukrainlased 0,24%, tsahhid 0,14%, grusiinid 0,11%, juudid 0,10%, kurdid 0,07% ja muudest rahvustest inimesed 0,22%.
Ajalugu
Aserbaidžaan on suure osa oma ajaloost kuulunud Ahhemeniidide Pärsia, Sassaniidide, Araabia kalifaadi koosseisu. Keskajal ka Kaukaasia kristlike (Gruusia) kuningriikide, safaviidide Pärsia riigi ja Venemaa keisririigi valdustesse.
Aserbaidžaani aladel on arheoloogilisel kaevamisel leitud Azıx koobastest Mägi-Karabahhis üle 700 000 aasta vanuseid luid ja kiviriistu. Paleoliitikumiajastu leidusid on saadud ka samuti Mägi-Karabahhis asuvatest Tağlari ja Zari koobastest, Dassalaxli ja Damcılı koobastest Qazaxi rajoonis ning Büzeyiri ja Allari koobastest Talõši mägedes. pisi|Urartu ja [[Assüüria alad 8-6. sajandil eKr]] 9. sajandil eKr kujunes tolleaegses Lõuna-Aserbaidžaanis (tänapäeva Iraan) Urmia järve piirkonnas Aserbaidžaani ala esimene riiklik moodustis – Manna riik, mis võitles pidevalt oma naabrite Assüüria ja Urartuga.
thumb|left|Atropatene asukoht esimesel sajandil eKr thumb|left|Armeenia kuningriik ja [[Albaania (Kaukaasias)|Kaukaasia Albaania aastal 250]]
7. sajandi eKr II poolest kuulus sealne ala Meedia riiki ja 6. sajandi eKr II poolest Ahhemeniidide valdusse. Aserbaidžaani lõuna- ja Iraani põhjaosas kujunes 4. sajandil eKr hõlmav Atropatene riik. Muistsel ajal elasid praeguse Aserbaidžaani alal Kaukaasia albaanlased, kes rääkisid kaukaasia lesgi (lesgiini) haru keeltes, Nahhitševanis aga pärsia keelt kõnelev rahvas. Praegu on lesgid taandunud üheks Venemaa Põhja-Kaukaasia föderaalringkonna Dagestani rahvusgrupiks.
2. sajandil eKr lõid Kaukaasia albaanlased oma kuningriigi, 1. sajandi kirjalik allikas, pajatab seal elanud 26 hõimust, kes kõik rääkisid oma dialekti ja igal neist oma kuningas. Albaania (ladina keeles Albania) oli ajalooline piirkond ja riik 4. sajandist eKr – 10. sajandini pKr Taga-Kaukaasia idaosas Kaspia mere rannikul, hõlmates osa nüüdsest Aserbaidžaanist (põhja pool Araksi jõge ja lõuna pool oli Atropatene) ja Venemaa Dagestani rajooni territooriumist. 1. sajandil eKr sõdis Albaania Roomaga.
pisi|vasakul|[[Gruusia kuningriik ja vasallriigid kuninganna Tamari valitsemisajal (1184–1213)]] pisi|[[Hulagiidide Ilkhanaat oma suurimas ulatuses, 1256–1353]] 1204. aastal vallutasid Gruusia kuninganna Tamari väed Anatoolia kirdeosa, kuhu rajati Trapezundi keisririik, mille valitsejaks krooniti Tamari sugulane, Bütsantsi endise keisri Andronikos I Komnenose pojapoeg Alexios Komnenos. 1210. aastal vallutasid Gruusia väed Pärsia põhjaosa (nüüdse Iraani Aserbaidžaani). Sellega saavutas Gruusia suurima territoriaalse ulatuse oma ajaloos. 1220. aastatel tungisid Kaukaasiasse ja Väike-Aasiasse mongolite väed ja Gruusia kuningriik hääbus. Gruusia-Armeenia ühendväe ja nende liitlaste tugevast vastupanust hoolimata suutsid mongolid vallutada suurema osa piirkonnast.
pisi|[[Osmanite riik|Osmanite riigi ja Pärsia valdused Taga-Kaukaasias 1683. aastal]] Safaviidide Iraani šahh (1502–24) Ismail I ühendas Iraani ja naaberalade väikeriigid tugeva keskvõimu alla. Safaviidide riigi pealinn oli algul Tabrīz, seejärel Qazvīn ja aastast 1598 Eşfahān. Ismail võitis 1500. aastal Şirvani šahhi väge ja hõivas Bakuu, haaras 1501. aastal võimu ka Lõuna-Aserbaidžaani aladel (kuulutas Tabrīzi pealinnaks), järgmisel aastal võitis Ida-Anatooliat, Iraaki, Armeeniat, Aserbaidžaani ja Lääne-Iraani hõlmava türkmeenide oguuside dünastia Ak Kojunlu riigi väge ja kuulutas end Iraani šahhiks. Aastatel 1503–1510 taasühendas ta kogu Iraani, Aserbaidžaani ja Lõuna-Dagestani, liidendas Armeenia ja Iraagi, hõivas Bagdadi ning usbekkidega sõdides osa Kesk-Aasiat (Horasani). Ismaili katse tungida Osmanite riiki, lõppes 1514. aastal lüüasaamisega Çaldırani lahingus Türgi sultani (1512–1520) Selim I vastu. thumb|Gəncə khaaniriik aastatel 1801–1813 thumb|left|Khaaniriigid Aserbaidžaani territooriumil 18. ja 19. sajandil
18. sajandi II poolel tekkis Aserbaidžaanis 24 khaaniriiki, tugevaimad olid Şəki, Karabahhi ja Quba khaaniriik.
Vene-Pärsia sõjad
Ajaloolise Aserbaidžaani põhjaosa, mis läks Pärsialt Venemaale 19. sajandi alguses 1804.–1813. aasta Vene-Pärsia sõja lõpetanud Gülistani rahulepinguga 1813. aastal ning Turkmantšai rahulepinguga 1828. aastal.
Venemaa keisririik sai oma valdusse osa tänapäeva Aserbaidžaani territooriumi ja Bakuu, Karabahhi, Gəncə, Şirvani, Derbenti ja Quba khaaniriigid. Venemaa valdusse läksid sõja tulemusel ka osa Talõši khaaniriigist. Lõuna-Aserbaidžaan on jagatud kaheks Iraani provintsiks – Lääne-Aserbaidžaani (pärsia keeles Āzarbāyjān-e Gharbī) ja Ida-Aserbaidžaani provintsiks (pärsia Āzarbāyjān-e Sharqī).
1826.–1828. aasta Vene-Pärsia sõjas vallutas Pärsia vägi 28. juulil 1826 Karabahhi ja Talõši khaaniriigid, hõivas Jelizavetpoli ja piiras Şuşat, mitmes linnas (Bakuus, Šamahõs, Şəkis) puhkesid Venemaa-vastased ülestõusud. Kuid pärast esialgset edu said Pärsia väed septembris Šamkiri ja Gəncə lahingus lüüa, Venemaa väed hõivasid Gəncə, seejärel suvel 1827 Vagharšapati (Etšmiadizini) ja Nahhitševani, 1827. aasta oktoobris Jerevani ja Tabrīzi, 1928. aasta alguses Urmia ja Ardabīli. 22. veebruaril 1828 sõlmitud Turkmantšai lepingu põhjal ühendati ka Nahhitševani ja Jerevani khaaniriik Venemaaga. Sõdade tulemusel jagati Aserbaidžaani ala kaheks, põhjaosa läks Venemaa keisririigi, lõunaosa Pärsia koosseisu. 35 000 – 40 000 armeenlast asustati Turkmantšai lepingu alusel Pärsiast Põhja-Aserbaidžaani, peamiselt Jerevani, Karabahhi, Nahhitševani khaaniriigi alale ja 1829. aastal sõlmitud Adrianoopoli rahulepinguga asustati samasse piirkonda u 90 000 armeenlast Türgist. 19. sajandi II poolel hoogustus nafta tootmine, suurenes selle väljavedu; sajandi lõpuks oli Bakuu muutunud suureks ja paljurahvuseliseks naftatootmis- ja töötlemiskeskuseks. 1870. aastatel alanud naftabuumis kasvas Bakuu Venemaa keisririigi suureks linnaks, kus sajandivahetusel toodeti mõnedel andmetel üle 50% maailma naftast. Aserbaidžaani naftabuumi ajal 19. sajandi lõpul pandi alus tööstuslikule naftapuurimisele ja -töötlemisele, uute naftakompaniide omanike seas olid ka vennad Nobelid, kes alustasid selle äriga 1873. aastal. 20. sajandi alul tegutses Bakuus 167 naftakompaniid, millest 55 kuulus armeenia ärimeestele, 49 aseri, 21 vene, 17 juudi, 6 grusiinidest ja 19 mujalt välismaalt pärit ärimeestele. Tollel ajal oli Bakuu rahvuslik koosseis väga mitmepalgeline, asereid oli 31,3%, venelasi 28,3%, armeenlasi 15,2%, pärslasi 14,7% ja juute 5,7%. 1883. aastal valmis Bakuu–Thbilisi raudtee, 1902. aastal avati rahvusvaheline Bakuu kaubasadam. Aserid olid vaeseim ja rahulolematuim osa linna elanikkonnast.
1905. aasta Vene revolutsiooni päevil leidsid Bakuus aset aserite pogrommid armeenlaste kallal.
Revolutsiooniperioodil
Pärast 1917. aasta veebruarirevolutsiooni valitses kogu Taga-Kaukaasiat (Gruusia, Armeenia, Aserbaidžaan) viieliikmeline Ozakomi-nimeline komitee. Novembris 1917 moodustasid Gruusia esseerid ja menševikud, Armeenia dašnakid ning Aserbaidžaani mussavatistid ühise valitsusorgani Taga-Kaukaasia komissariaadi, seejärel aga Taga-Kaukaasia Demokraatliku Föderatiivse Vabariigi, mis lagunes kui Gruusia (26. mail) ja tema järel ka Aserbaidžaan (28. mail) ja Armeenia (28. mai 1918) kuulutasid end iseseisvaks.
Aserbaidžaani iseseisvumine
1918. aasta mais kuulutati Bakuus Türgi vägede toetusel välja Aserbaidžaani Demokraatlik Vabariik. Lühidalt kaitsesid noort riiki Briti väed, mille eesmärgiks oli naftaväljade kindlustamine. Karsis tegutses 1. detsembrist 1918 kuni 19. aprillini 1919 lühiealine ning nimeliselt sõltumatu Edela-Kaukaasia Demokraatlik Vabariik, mida juhtis Fakhr al-Din Pirioghlu. Edela-Kaukaasia Demokraatlik Vabariik nõutas endale Karsi ja Batumi piirkonda, osa Jerevani maakonnast ning Thbilisi maakonna Akhaltsikhe ja Akhalkalaki piirkonda. Praktikas piirdus EKDV võim Karsi provintsiga. Vabariik eksisteeris kõrvuti Briti kindralkuberneri valitsusega, mis seati ametisse Antandi sissetungi ajal Taga-Kaukaasiasse.
Armeenia-Aserbaidžaani sõda
Armeenia ja selle uue idanaabri, Aserbaidžaani Demokraatliku Vabariigi vahel püsis märgatav vaen, mis tulenes rahvuslikest, usulistest, kultuurilistest ja ühiskondlikest erinevustest. Aseritel olid tihedad rahvuslikud ja usulised sidemed türklastega ning nad olid toetanud Türgit selle püüdlustes jõuda 1918. aastal Bakuusse. Ehkki riikidevaheline piir oli veel lahtine, taotles Aserbaidžaan enamikku Armeeniast, nõudes suuremat osa Venemaa keisririigi endistest aladest Jelizavetopoli, Tiflisi, Jerevani, Karsi ja Batumi provintsis. Diplomaatilisel teel kompromissini ei jõutud, hoolimata Briti Kaukaasia ekspeditsioonikorpuse juhtkonna vahenduskatsetest. 1919. ja 1920. aastal toimusid Armeenia ja Aserbaidžaani vahel kokkupõrked, peamiselt Nahhitševanis, Karabahhis ja Sjunikhis (Zangezuris). Korduvad katsed võtta need piirkonnad Aserbaidžaani jurisdiktsiooni alla põrkusid armeenlastest asukate vastupanule. 1920. aastal haldas Armeenia Demokraatlik Vabariik ala, mis hõlmas enamikku tänapäevasest Armeeniast, nüüdse Türgi Karsi provintsi, Iğdıri provintsi ning Ardahani provintsi Çıldıri ja Göle piirkondi. Nahhitševan, Mägi-Karabahh, Zangezur (nüüdne Armeenia Sjunikhi maakond) ja Qazakh olid vaidlusalused alad, mille pärast võideldi Aserbaidžaaniga. Jerevanist lõunasse jäävad moslemite alad ei tunnistanud Armeenia võimu ning ei lasknud Armeenia valitsusel neil aladel võimu võtta.
Taga-Kaukaasia SFNV
1920. aasta mais tungis Aserbaidžaani Punaarmee ja kehtestas bolševike võimu. 1922. aastal loodi Taga-Kaukaasia SFNV, mille koosseisu arvati ka Aserbaidžaan. 1922. aastal Thbilisis rajatud Taga-Kaukaasia SFNV ühendas Gruusia, Armeenia ja Aserbaidžaani NSV-d. Taga-Kaukaasia SFNV oli Nõukogude Liidu asutajaliige (30. detsembril 1922). Föderatsioon likvideeriti 1936. aastal jagati Taga-Kaukaasia SFNV Gruusia, Armeenia ja Aserbaidžaani NSV-ks.
1935. aastal nimetasid kommunistid Gandža linna Kirovobadiks ja alles 1989. aastal muudeti Bakuu järel suuruselt teise linna nimi uuesti tagasi Gəncəks.
Aserbaidžaani NSV
Armeenia ja Aserbaidžaani Mägi-Karabahhi konflikti taustal toimusid 11. ja 13. jaanuaril Bakuus Aserbaidžaani Rahvarinde algatusel miitingud, kus nõuti Aserbaidžaani NSV valitsuse tagasiastumist ja elanikkonna turvalisuse tagamist Nahhitševanis ja Mägi-Karabahhis. 12. jaanuarist 1990 puhkes Bakuus armeenlaste tsiviilelanikkonna vastu seitsmepäevane vaenutegevus, mille käigus peksti, mõrvati ja saadeti linnast välja ainult armeenlasi. 1989. aasta lõpuks oli Bakuusse kogunenud arvukalt Armeeniast põgenenud aserbaidžaanlasi. Detsembris toimusid valitsusvastased väljaastumised Nahhitševanis. 17.–19. jaanuaril toimusid rahvakogunemised Bakuus ja mitmes teises linnas, 18. jaanuaril algas üldstreik ja 16.–19. jaanuaril koondati Bakuu ümbrusse umbes 50 000 Nõukogude armee sõdurit. Jaanuaris 1990 sekkus NSV Liidu sõjavägi, NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi 19. jaanuari dekreediga väljakuulutatud eriolukorra seaduse alusel Aserbaidžaani sisepoliitilistesse sündmustesse. Sõjaväe ja meeleavaldajate kokkupõrgetes ööl vastu 20. jaanuari 1990. aastal hukkus erinevatel andmetel kuni 170 inimest ja vigastada sai kuni 800 inimest. 20. jaanuari mälestatakse Aserbaidžaanis riikliku leinapäevana.
Aserbaidžaani iseseisvus kuulutati välja 30. augustil 1991.
Abdülhamit I
pisi pisi|Abdülhamit I [[tuğra]] Abdülhamit I (osmanitürgi keeles عبد الحميد اول‎ Abdü’l-Ḥamīd-i evvel; türgi keeles Birinci Abdülhamit; 20. märts 1725 – 7. aprill 1789) oli Osmanite riigi sultan aastatel 1774–1789. Ta oli Ahmed III ja Rabia Sultaana poeg.
Jaanimõisa
Jaanimõisa on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Aastatel 1991–2017 kuulus küla Mooste valda.
Kuno-Hans von Both
Kuno-Hans Paul Hermann Viktor Ludwig von Both (9. aprill 1884 Zabern im Elsaß, Saksa keisririik – 22. mai 1955 Ehlen bei Habichtswald) oli Saksamaa sõjaväelane, alates 1940. aastast jalaväekindral.
Sõjaväes teenis ta alates 1903. aastast. Esimeses maailmasõjas oli Both pataljonikomandör, sõdadevahelisel perioodil aga erinevate jalaväe kompaniide ja pataljonide ülem. Aastatel 1936–1938 juhtis Hannoveri Sõjakooli.
1. aprillist 1943 kuni 26. märtsini 1944 oli Both väegrupi Nord tagalapiirkonna juhataja. Ta resideeris Võrus ja tema haldusalasse kuulusid muuhulgas Eesti territooriumil paiknevad Saksa väeüksused.
Sõja lõpuaastal teenis ta veel Wehrmachti Ida-Ungari operatsioonipiirkonna ja väegrupi Südukraine tagalapiirkonna juhatajana. 8. veebruaril 1945 määrati kindral Both reservi.
Maist 1945 kuni aprillini 1947 oli ta sõjavangis, pärast seda jätkas elu tsiviilis.
Tsensor (Vana-Rooma)
Ühtlasi oli tsensoril õigus karistada kodanikke mitmesuguste halbade kommete eest nii häbistamise, hääleõiguse piiramise kui ka maksude suurendamisega. Samuti rentis tsensor välja rahva vara ja juhtis infrastruktuuriprojektide rajamist, nt Via Appia ehitust.
Blur
Blur on Inglismaa pop- ja rokkansambel, mis asutati 1988. aastal Londonis.
Bändi kuuluvad laulja Damon Albarn, bassist Alex James ja kitarrist Graham Coxon, hiljem liitus trummar Dave Rowntree, kelle isa oli olnud BBC-s The Beatlesi helimees. Bänd kandis algul Seymouri nime.
Blur viljeles algselt nn Madchesteri ansamblite Stone Rosese ja Happy Mondayse ning shoegaze ' i mõjudega muusikat.
Mõningase tuntuse saavutas bänd teise singliga "There's No Other Way" ja esikalbumiga "Leisure", mis ilmusid aastal 1991. Briti tabeli tippu ja tõelise läbilöögini jõudis bänd alles kolmanda albumiga "Parklife" aastal 1994. Selleks ajaks oli ansambli muusikast saanud irooniline, camp-maiguline popp, millest paistsid eeskujudena läbi The Beatles, The Small Faces, The Kinks, XTC, The Jam ja Madness. Tänu "Parklife'i" menule sai Blurist konkurent Oasisele, kellega nad mõnda aega parima britpop-bändi tiitli pärast võistlesid. Pärast vähem eduka "The Great Escape'i" ilmumist aastal 1995 eemaldus ansambel oma lõpule lähenevast britpop ' ist.
Terepi
Terepi on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Aastatel 1991–2017 kuulus küla Mooste valda.
Ebro
thumb|Ebro jõgi Tortosa linnas Ebro (katalaani Ebre) on jõgi Euroopas Pürenee poolsaarel.
Jõgi saab alguse Kantaabria mägedest ja voolab peamiselt kagusse. Suubub Vahemerre, moodustades delta. Pikkus 910 km ja valgla 83 093 km². Suuremad lisajõed on Aragón, Gállego, Cinca, Jalón ja Guadalope. Ülemjooksul asub Ebro veehoidla.
Ebro ääres asuvad Logrono, Zaragoza ja Tortosa.
Näpi
Näpi on alevik Lääne-Virumaal Rakvere vallas Rakverest kirdes.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus alevik Sõmeru valda.
Näpi nimetati alevikuks 2007. aastal.
Seal asub Top Marine OÜ tootmine.
Alevikus asub üks kahest Stora Enso saeveskist Eestis – Näpi saeveski. Ettevõte plaanib selle sulgemist 2023. aasta lõpuks.
Alevikku läbivad Tallinna–Narva raudtee ja Rakvere–Kunda raudteelõik.
Raudlepa
Raudlepa on küla Lääne-Virumaal Rakvere vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Sõmeru valda.
Lagedi raudteejaam
Lagedi raudteejaam on raudteejaam Harjumaal Rae vallas Lagedi alevikus.
Lagedi raudteejaam asub Tallinnast 15 km kaugusel. Rong sõidab Balti jaamast Lagedile umbes 16 minutit.
Jaamas on üks 150 m pikkune ja 550 mm kõrgune raudteedevaheline ooteplatvorm koos jalakäijate tunneliga.
Päevas peatub Lagedil umbes 29 elektrirongi liinil Tallinn–Aegviidu. Kiir- ja ekspressrongid Lagedil ei peatu. Piletihinnalt kuulub jaam II tsooni.
Lagedi jaamas asub 5 rööpapaari ja 18 pööret, lisaks kulgeb jaamast harutee tööstusterritooriumile ning raudtee Maardusse, millel liiguvad kaubarongid.
Divergents (bioloogia)
Divergents on liikide ja muude taksonite evolutsiooniline lahknemine ühest eellasvormist, organismide mitmekesistumine evolutsioonis.
Lagedi raudteejaam
Ajalugu
pisi|vasakul|Lagedi endine [[jaamahoone]] Lagedi raudteejaam rajati aastal 1872, seoses paar aastat varem rajatud (Paldiski–)Tallinna–Narva raudteega. Peatus jäi avamisel Jüri kihelkonda Lagedi mõisa maadele.
Divergents (bioloogia)
Divergentsi vastand on konvergents.
Lagedi raudteejaam
Ajalugu
Peale reisijate ootesaali, kassa ja ametiruumidega jaamahoone paiknes raudteejaamas ka kaubaestakaad ja kaubaait.
Eduard Raia
Eduard Raia (sünninimi Eduard Diedvig; nimi eestistatud 20. märtsil 1935; 20. november 1911 Peterburi kubermang – 6. august 1982 Tallinn) oli Eesti (leitnant) ning Nõukogude Liidu sõjaväelane (major) ja Eesti NSV riigiametnik.
Lagedi raudteejaam
Ajalugu
Seoses Muuga sadama rajamisega ehitati 1980. aastate keskel Lagedi–Maardu raudteelõik, mis on praegugi kasutusel kaubarongide otseteena Muuga sadamasse ja ka Viimsisse. Sel teel järgneb Lagedile Maardu kaubajaam. Samal perioodil ehitati ka läbi Lagedi teine peatee ja rajati silikaattellistest ET-post, kus asuvad tänaseni jaama juhtimisseadmed.
Eduard Raia
Elukäik
Oli 1948. aastast ENSV Ehitusmaterjalide Tööstuse Ministeeriumi katsetehase direktor. Olnud ehitusministri asetäitja. Ta on töötanud Eesti Info Instituudis
Oli Korporatsioon Vironia vilistlane, kuid hoidis Nõukogude ajal selle põrandaalusest tegevusest eemale.
Isiklikku
Tema isa oli Karl Didwig. 1935 kihlus ja laulatati Agnes Alide Eesmanniga. 1948. aastal abiellus ta Olga Raiaga (neiupõlvenimega Tõkke). Neil sündisid lapsed Aleks Raia, Mare Raia (hiljem Špirjonok (Шпиренок); suri arvatavasti 2005), Riina Raia ja Ann Raia (hiljem Samuel; suri 1992. aastal).
Eesti peekon
Eesti peekon (varasem nimetus eesti lontkõrvaline siga) on Eestis aretatud seatõug. Tõug on aretatud kohalikust maaseast, keda on ristatud Saksa, taani ja Rootsi maasigadega.
Ajalugu
Eesti parandatud maasiga, keda seakasvatajad kutsusid ka lontkõrvaliseks seaks, nimetati Kristjan Jaama eestvõtmisel eesti lontkõrvaliseks seatõuks. 1951. aastal loodi Pärnus Eesti Lontkõrvalist Tõugu Sigade Riiklik Tõulava. 1961. aastal nimetati lontkõrvaline seatõug eesti peekoni tõuks ja tõulava nimetati Eesti Peekoni Tõugu Sigade Riiklikuks Tõulavaks. 1991 tõulava likvideeriti ning moodustati Eesti Peekoni Tõugu Sigade Aretuskeskus, mis ühines 1999. aastal Eesti Mustakirju Karja Aretusühistuga Eesti Tõuloomakasvatajate Ühistuks. Alates 1999. a-st kuulub enamik Eesti seakasvatajaid Eesti Tõusigade Aretusühistusse.
Raudvere
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Sõmeru valda.
Geenivool
Geenivool ehk geenisiire (inglise gene flow) on geneetilise materjali vahetus populatsioonide või populatsiooni allosade vahel isendite migratsiooni ja ristumise teel.
Külli Teetamm
thumb|Külli Teetamm esinemas kirjandustänaval Foto: Ave Maria Mõistlik, 8. september 2018 Külli Teetamm (sündinud 22. mail 1976) on eesti näitleja.
Ta lõpetas 1998. aastal Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli 18. lennu. Töötab samast aastast Tallinna Linnateatri näitlejana.
Teetamm on ka EMTA lavakunstikooli õppejõud, 31. lennu juhendaja, näitlejatöö lektor.
Isiklikku
Tal on paarikümneaastasest kooselust näitleja Andero Ermeliga pojad Artur ja Rasmus.
Muretainas
Muretainas ehk liivatainas on suure rasvaine- ja jahusisaldusega ning vähese vedelikuga tainas. Muretainast ei kergitata eelnevalt ja sellest valmistatavad küpsetised ei kerki ka küpsetamise ajal (juhul, kui ei ole lisatud spetsiaalselt kergitusainet). Vähese vedelikusisalduse tõttu on see tainas mureda struktuuriga. Valmistatud tooted on seega samuti muredad ja kergelt rabedad.
Svante Stensson Sture
thumb|Svante Sture Krahv Svante Stensson Sture (1. mai 1517 Stockholmi kuningaloss – 24. mai 1567 Uppsala loss) oli Rootsi sõjaväelane ja riigitegelane.
Elulugu
Svante Sture sündis aastast 1512 Rootsi riigihoidja olnud Sten Sture noorema (1493–1520) ja Kristina Nilsdotter Gyllenstierna (1494–1559) pojana.
Ta oli 29. juunil 1561 üks kolmest esimesest Rootsi krahvitiitli saajast Per Brahe vanema (1520–1590) ja Gustav Johanssoni (Tre Rosor) (1531–1566) kõrval, kellele kuningas Erik XIV kroonimispidustustel Uppsalas selle tiitli andis. Tema abikaasast Märta Eriksdotter Leijonhuvudist sai ajaloo esimene Rootsi krahvinna.
30. juunist (28. augustist ) 1562 kuni 27. juulini 1564 oli Eestimaa asehaldur.
Hukati kuningas Erik XIV käsul, koos on poegade Nilsi (1543–1567) ja Erikuga (1546–1567), ning on maetud Uppsala katedraali Sturede kooriruumi.
Perekond
Svante Stensson Sture abiellus 3. märtsil 1538 Nyköpingi lossis Märta Eriksdotter Leijonhuvudiga (1520–1584), kelle õde Margareta Eriksdotter Leijonhufvud (1516–1551) oli 1. oktoobril 1536 abiellunud kuningas Gustav I Vasaga. Abielust sündisid:
Guadalquivir
Guadalquivir [guadalkiv'iir] (araabia keeles 'suur jõgi') on jõgi Euroopas Pürenee poolsaarel.
Jõgi saab alguse Cazorla mägedest ja voolab peamiselt läände ja edelasse. Suubub Atlandi ookeani Cádizi lahte, moodustades delta.
Jõe pikkus on 657 km ja valgala 57 000 km². Suuremad lisajõed on Genil, Guadajoz, Sotillo ja Guadalmena.
Guadalquiviri ääres asuvad Córdoba ja Sevilla.
Sündinud 1. aprillil
''Siin loetletakse 1. aprillil sündinud tuntud inimesi.
Roodevälja
Roodevälja on küla Lääne-Virumaal Rakvere vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Sõmeru valda.
Seal tegutseb AS Rakvere Lihakombinaat.
Kastmekoja
Kastmekoja on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Kuulus 1950. aastani Ahja valda, 1945–1954 Laane külanõukogusse, hiljem Rasina külanõukogusse.
Aastatel 1991–2017 kuulus küla Mooste valda.
Viisli
Kuulus 1950. aastani Ahja valda, 1945–1954 Laane külanõukogusse, hiljem Rasina külanõukogusse.
Aastatel 1991–2017 kuulus küla Mooste valda.
Rägavere
Rägavere on mitme koha nimi:
Säässaare
Aastatel 1991–2017 oli küla Mooste valla koosseisus.
Külas asub Säässaare ristimänd.
Genofond
Genofond ehk geenifond on populatsiooni või liigi kõigi geenide ja nende alleelide ning muude geneetiliste elementide kogum.
Ain Valdmann
Ain Valdmann (sündinud 11. veebruaril 1950 Rakveres) on Eesti kommunaalametnik.
One Less Lonely Girl
"One Less Lonely Girl" on Justin Bieberi teine singel, mis ilmus tema EP-l "My World".
Ain Valdmann
Ta lõpetas aastal 1968 Rakvere 1. Keskkooli ja aastal 1974 Tallinna Polütehnilise Instituudi masinaehitustööstuse ökonoomika erialal.
Aastatel 1977–1991 töötas Valdmann Tallinna linna elamute valitsuse plaaniosakonna juhataja, peainseneri ja juhatajana. 1993–1995 oli ta Mustamäe linnaosa vanema asetäitja ning aastatel 1995–1996 töötas Nõmme linnaosavalitsuses.
Alates 1997. aastast on Valdmann olnud Tallinna kommunaalameti juhataja. Pärast asutuste ümberkorraldamist 2019. aastal jätkas ta Tallinna keskkonna- ja kommunaalameti juhatajana. Juunis 2022 teatas Valdmann, et lahkub ametist 1. oktoobril 2022.
Tiiu Laks
Tiiu Laks (sündinud 20. veebruaril 1984) on eesti ajakirjanik.
Tiiu Laks on õppinud Tartu Ülikoolis ajakirjandust ja kommunikatsiooni ning kõrvalainena teatriteadust. Avaldanud teatri- ja tantsukirjutisi ajalehes Sirp ning ajakirjas Teater. Muusika. Kino.
Töötab ajakirjanikuna Eesti Rahvusringhäälingus
Rägavere (Rakvere)
Rägavere on küla Lääne-Virumaal Rakvere vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Sõmeru valda.
Külas asub Rägavere mõisa kalmistu.
Küla järgi on nime saanud Rägavere kihistu.
Säkna
Säkna on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Aastatel 1991–2017 kuulus küla Mooste valda.
ETA
ETA on lühend, mis võib tähistada:
Herbivoor
Rohusööja ehk herbivoor on loom, kes on anatoomiliselt ja psühholoogiliselt kohandunud toituma taimsest materjalist, näiteks lehtedest või rohust. Herbivoori vastand on karnivoor.
Mõnikord eristatakse herbivooride seas füko- ehk algofaage, kes toituvad vetikatest. Rohusööjad võivad olla sama väiksed kui mõned putukad, aga ka suuruselt võrreldavad elevantidega. Herbivoorid on primaartootjad ja nad on esimesed tarbijad toiduahelas. Erinevad organismid on jaotatud toiduahelas erinevatele troofilistele tasemetele. Rohusööjad kuuluvad teise troofilisele tasemele ning nad toituvad autotroofidest.
Herbivoorid kulutavad sageli suure osa oma ajast söömisele. Näiteks elevandid söövad päevas 130 kg toitu ning selle koguse söömiseks võib neil kuluda kuni 18 tundi ööpäevas. Mõned herbivoorid toituvad ainult surnud taime- ja loomajäänustest ning neid kutsutakse detrivoorideks.
Torm (laev)
PVL-105 Torm on endine Eesti Piirivalve Storm-klassi laev, mis seisab praegu Eesti Meremuuseumi eksponaadina Lennusadamas.
Norra teenistues
Torm ehitati aastatel 1965–1966 Norras Bergenis. Tollal kandis laev nime KNM P968 Arg ja teenis Norra Mereväes. Laev kuulus Norras aastatel 1965–1968 ehitatud 20-laevasesse (algselt kavandati 23 laeva) suurtükikaatrite seeriasse. Relvastuseks olid universaal-automaatsuurtükid 76 mm Bofors L/50 ja 40 mm Bofors L/70.
Eesti teenistuses
Torm kingiti Eesti Piirivalvele detsembris 1994 ilma relvastuseta. 16. detsembril 1994 toimus Piirivalvesadamas üleandmise ja lipuvahetuse tseremoonia. Laeva ristiemaks on tollane Riigikogu liige Valve Kirsipuu. Laev klassifitseeriti valvelaevaks ja relvastati 1x2-25mm automaatkahuritega 2M-3. Aastal 1996 asendati üks neist Norrast soetatud 40 mm automaatkahuriga Bofors L/60. Eestis modifitseeriti ka laeva ankrusüsteemi.
Laev baseerus valdavalt Saaremaal ja Hiiumaal, hiljem Tallinnas ja Paldiskis. Torm osales detsembris 1995 Eesti-Läti "kilusõjas" Liivi lahel ning võttis osa mitmest merepäästeõppusest.
Laev anti 2008. aastal üle Eesti Meremuuseumile, sest vanuse ja mootoriressursi peatse ammendumise tõttu ei sobinud laev enam piirivalveteenistuseks. Üleandmisaktid laeva siirdumiseks Eesti Meremuuseumile kirjutati alla 2. aprillil 2008 jäämurdja Suur Tõll salongis.
Laho
Laho on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Aastatel 1991–2017 kuulus küla Mooste valda.
Sooaluse
Sooaluse on küla Lääne-Virumaal Rakvere vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Sõmeru valda.
Nelson Angelo Piquet
Nelson Angelo Piquet (Nelson Piquet juunior; sündinud 25. juulil 1985 Heidelbergis) on Brasiilia endine Vormel 1-sõitja.
Vormel 1 karjäär
Nelson Angelo Piquet alustas oma Vormel 1 karjääri 2007. aastal Renault' testisõitjana. 2008. aastal sai temast meeskonna põhisõitja.
Ta on Vormel 1 eksmaailmameistri Nelson Piquet' poeg.
Johannes Reesen
Johannes Reesen (1. veebruar 1900 Puiatu vald (Kõpu kihelkond), Viljandimaa – 11. november 1937 Leningrad) oli eesti poliitik, I Riigikogu liige Iseseisevast Sotsialistlikust Tööliste Parteist.
Nelson Angelo Piquet
Vormel 1 karjäär
Pärast 2009. aasta Ungari GP-d otsustas Renault Nelson Piquet'ga lepingu lõpetada.
Johannes Reesen
Johannes Reesen liitus bolševistliku liikumisega 1917. aastal ja astus 1917. aastal oktoobripöörde järel Punakaarti, detsembris 1917 VSDT(b)P-sse.
Ta oli Viljandi maakonnas ametiühinguliikumise tegelane ning üks Noorproletaarlaste Ühingu Viljandi osakonna organiseerijaid.