cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Georges de La Tour
Elukäik
Nagu tema kaasaegsetele kombeks, käis La Tour pärast õpinguid reisil Itaalias. 1616. aastal naasis ta Vici. 1620. aastatel külastas kunstnik pea kindlalt Madalmaid, kus ta tõenäoliselt Caravaggio stiiliga tutvus.
1617. aastal abiellus Georges La Tour Lotringi hertsogi hõbesepa tütre Diane Le Nerfiga. La Touri kui pagari poja jaoks pidi see abielu olema soodne ja tõi kaasa kunstniku tõusu sotsiaalsel redelil. 1620. aastal koliti naise kodulinna Lunéville’i, ühte Lotringi hertsogkonna jõukamatest linnadest, kus La Tour elas elu lõpuni.
Georges de La Tour ja Diane Le Nerf said kokku kümme last, kellest täiskasvanuikka jõudsid poeg Etienne ja tütred Claude ning Chrétienne. Teise pojana 1621. aastal sündinud Etienne’ist sirgus kunstnik, kellega Georges de La Tour koostööd tegi.
1620. aastaks sai La Tour Lunéville’is meistriks. Arhiiviandmete põhjal näib, et ta oli oma karjääris rahaliselt nii edukas, et äratas kaaslinlastes kadedust. Teda peeti linna ainsaks professionaalseks maalijaks. 1631. aastal möllas Lunéville’is katk, varsti pärast seda sai linnast Lotringi vabadusvõitluse keskus Prantsuse okupatsiooni vastu.
1633. aastal vallutas Louis XIII Nancy ja tema seal resideerimise ajal esitleti talle La Touri maali “Püha Sebastian”, mis kuningale muljet avaldas. Antoine Augustin Calmet’ (1751) kohaselt oli teos nii täiuslik, et kuningas olevat oma magamistoast kõik teised maalid eemaldada lasknud, et vaid La Touri teos seinal ripuks.
Lotringis muutus olukord aina pingelisemaks ja tellimusi tuli kunstnikule üha vähem. 1638. aastal süüdati ja rüüstati Lunéville’i linn, milles hävis suurem osa La Touri varasemast loomingust.
1642. aastal pöördus kunstnik taas Lunéville’i. Sel ajal valitses piirkonda hertsog de La Ferté-Senneterre, kelle soov oli, et Lunéville’i linn annaks talle mõned La Touri teosed. Kunstnik kasutas olukorda ära ja rikastus, küsides aina kõrgemaid hindu.
Georges de La Tour suri oma karjääri tipus olles Lunéville’is 30. jaanuaril 1652 pandeemiasse, milles hukkus ka tema naine Diane.
Krapkowice
Krapkowice ([krapkɔˈvʲit͡sɛ], saksa Krappitz; tšehhi Krapkovice, Chrapkovice) on 16,721 (2015) elanikuga linn Poola edelaosas, 22 km Opolest edelasse. Krapkowice asutati kolmeteistkümnendal sajandil, linnaõigused sai 1275 aastal. Krapkowice on Krapkowice maakonna ja Krapkowice valla halduskeskus.
Georges de La Tour
Looming
Georges de La Tour oli üks olulisematest Caravaggio järgijatest Prantsusmaal, kelle mõju jõudis temani hollandi kunstnike kaudu nagu Gerard van Honthorst või Hendrick Ter Brugghen. Ta on kuulsaks saanud oma küünlaga valgustatud öiste stseenidega, mis olid eelkõige filosoofilise ja religioosse sisuga. La Touri loomingut iseloomustavad kompositsiooni monumentaalsus, vähesed figuurid, müstilisus ja meditatiivne keskendunud meeleolu. Erinevalt Caravaggio loomingu detailsust oli tema maalide tegevustik äärmiselt üldistatud.
Kronoloogilised andmed La Touri loomingust on nii vähesed, et tema stiililist arengut pole võimalik täpseteks järkudeks jagada. La Tourilt on teada kaks dateeritud teost: "Püha Peetruse pisarad" (1645) ja "Püha Peetruse salgamine" (1650). Georges de La Touri tähtsaimad kliendid olid Lunéville’i ja Nancy kodanlased. Varastes teostes kujutas La Tour enamasti alamklasside elu ja tema stiil viitab Nancys tegutsenud Jacques Callot’ ja Jean LeClerci mõjule. La Tour oli seotud tolleaegse katoliku ringkonnaga. Enamik tema hilisematest maalidest on religioossetel teemadal ja oletatavasti seotud frantsisklaste ordu taassünniga.
On alust arvata, et 1620. aastatel puutus La Tour kokku Caravaggio loominguga. "Püha Hieronymuse" omapärasest naturalistlikust käsitlusest järeldub, et tõenäoliselt ei puutunud ta otseselt kokku Caravaggio enda ja tema Itaalia koolkonnaga, vaid hoopis Caravaggio Hollandi järgijatega. Lähim eeskuju on leitav Ter Bruggheni teostest, näiteks 1621. aastal maalitud nelja evangelisti maalisarjast, mida La Tour võis näha oma esimesel Madalmaade reisil, külastades teiste hulgas Utrechti. La Touri selle aja loomingule on iseloomulik savi meenutav ihu, rõhk kuivadele kortsudele ja detailne figuurikujutus. Sellest perioodist on ka maal "Muusik".
1630. aastatel jätkas La Tour endiselt caravaggioliku naturalismi vaimus, ent hakkas maalima öiseid stseene valgustatud ühe valgusallikaga, milleks oli tavaliselt küünlaleek. Edaspidi kasutas La Tour seda meetodit pea kõigis oma teostes. See on teiseks seoseks Hollandi Caravaggio järgijatega, kes olid just sellise valguskäsitluse meistrid. "Püha Peetruse pisarate" ja "Puusepp püha Joosepi" soojad vaskjad toonid viitavad Honthorsti loomingule, millega La Tour võis tutvuda oma teisel Madalmaade reisil 1639–1642, kui märkmed tema Lunéville’is viibimisest puuduvad. Lisaks hakkas ta tegevustikku oluliselt üldistama: teostel on enamasti üksainus figuur. Sellest perioodist on teiste hulgas "Iiob ja tema naine".
Oma loomingutee lõpus muutus Georges de La Touri valguskäsitlus aina isiklikumaks ja omapärasemaks. La Tour pöördus täielikult ära oma varasemast kirjeldavast ja detailsest kujutamisviisist. Tema teoste tegelased on nüüd kahandatud justkui geomeetrilisele tasandile, mille tulemuseks on monumentaalsus, millele pole teiste Caravaggio järgijate seast võrdset. Viimasesse järku kuuluvad näiteks "Püha Peetruse salgamine", "Püha Irene koos haavatud püha Sebastianiga" ja "Vastsündinu".
Georges de La Touri caravaggioliku naturalismi tõlgendus on rahulik ning ei jäljenda Caravaggio detailikäsitlust. Ta üldistab vormid ülima lihtsuseni ja jätab välja kõik ebavajaliku – dünaamilisuse ja vägivalla. La Touri maalid on oma vaikuses ja tardumuses nõnda mõjuvad, et seda on kujutavas kunstis keeruline mujalt leida. Peale Calmet’ Georges de La Touri ülistava märkuse 1751. aastal vajus kunstniku looming 20. sajandi alguseni unustusse.
Georges de La Tourile iseloomulik valguskäsitlus, valguse-varju mängud ja monumentaalsus muudavad ta üheks omapärasemaks Caravaggio järgijaks. La Touri maalide lihtsus, eriline koloriit ja vaikne, mõtlik õhustik on mõjuvad ka tänapäeval. Teda peetakse üheks olulisemaks prantsuse 17. sajandi maalikunstnikuks.
Parasiitsõna
Parasiitsõnad ehk nugisõnad on tihti korratavad tähendusvähesed täitesõnad kõnekeeles.
Parasiitsõnu kasutatakse harjumusest. Tüüpilised parasiitsõnad on "eks ju", "tead", "tähendab", "mingi", "noh", "nagu", "ehk-et", "onju" jms.
Hendrikhansu paljandid ja koopad
Hendrikhansu paljandid ja koopad on piirkond Viljandi maakonnas Mulgi vallas Sarja külas, kus esineb paljandeid ja koopaid. Kõige tuntumat paljandit nimetatakse Hendrikhansu Põrguks.
Ante Budimir
pisi|Budimir 2015. aastal [[FC St. Paulis]] Ante Budimir (sündinud 22. juulil 1991 Zenicas) on Horvaatia jalgpallur, kes mängib ründajana Hispaania kõrgliiga klubis CA Osasuna ja Horvaatia jalgpallikoondises.
2011. aastal debüteeris ta Horvaatia kõrgliigas Zaprešići Interi ridades. 2013. aastal liitus ta NK Lokomotivaga. Hooajal 2013–14 lõi ta Lokomotiva särgis Horvaatia kõrgliigas 12 väravat.
2014. aasta augustis sõlmis ta lepingu Saksamaa esiliiga klubiga FC St. Pauli, kuid ei suutnud hooajal 2014–15 liigas ühtegi väravat lüüa. Hooajal 2015–2016 mängis ta laenul Itaalia esiliiga klubis Crotone ning lõi sel hooajal liigas 16 väravat.
2016. aastal sõlmis ta lepingu Itaalia kõrgliiga klubiga UC Sampdoria, kuid naasis aasta hiljem Crotonesse, kus mängis veel kaks hooaega.
2019. aasta jaanuaris läks Budimir Crotonest laenule Hispaania esiliiga klubisse Mallorca. Hooajal 2019–20 mängis ta Mallorcaga Hispaania kõrgliigas. Ta lõi sel hooajal liigas 13 väravat ning oli Mallorca hooaja parim ja liigas paremuselt kaheksas väravakütt. 2020. aasta oktoobris läks ta laenule Osasunasse.
Kuningkobra
Kuningkobra  (Ophiophagus hannah) on soomuseliste seltsi mürknastiklaste sugukonna pärismürknastiklaste alamsugukonna kuningkobra perekonna maoliik.
Klassifikatsioon
Liigi esmakirjeldaja on Taani arst, zooloog ja botaanik Theodore Edward Cantor (1809–1860) 1836. aastal.
Levila
Kuningkobra looduslik levila piirdub Hindustani poolsaare, Kagu-Aasia ja Ida-Aasia lõunaalade metsadega. Neid võib kohata Bangladeshis, Bhutanis, Birmas, Kambodžas, Hiinas, Indias, Indoneesias, Laoses, Nepalis, Filipiinidel, Tais ja Vietnamis.
Ta elab kõrgendike metsades eelistades järvede ja voolava veega pikitud alasid.
Arvatakse, et kuningkobrade arvukus levila piires võib mõnes paigas olla vähenenud, kuna nende elupaiku hävitatakse ja neid endid ohustab vangistusse sattumine.
Kirjeldus
Seda maoliiki peavad maoteadlased maailma pikimaks mürkmaoks (3–5,5 m pikkune).
Kuningkobra keskmine kehakaal on ligi 6 kg.
Pikim teadaolev kuningkobra oli Londoni loomaaias peetav isend, kelle pikkus enne Teise maailmasõja puhkemise järgset eutaneerimist oli ligi 5,6–5,7 m.
Raskeimaks loodusest püütud isendiks peetakse 1951. aastal Royal Island Clubis Singapuris püütud kuningkobra, kes kaalus 12 kilo ja kelle pikkus oli 4,8 m. Bronxi loomaaias peeti vangistuses (1972) veel raskema kehakaaluga isendit, kes kaalus 12,7 kilogrammi ja kelle pikkus oli 4,4 m.
Kuningkobradel esineb kehapikkuses soolist dimorfismi, isased maod võivad kasvada suuremaks kui emased. Kuningkobra kehakaal ja pikkus sõltub ka elukeskkonnast ja mitmest muust tegurist. Vaatamata suurtele mõõtmetele on kuningkobrad harilikult siiski kiired ja vilkad.
Pea
Täiskasvanud mao pea võib tunduda massiivne ja küllaltki kogukas, nagu enamik madusid suudavad ka nemad lõugu avada ja liigutada nii, et suurt saaklooma oleks võimalik alla neelata.
Neil on eesmürgihambad (Proteroglypha) – see tähendab, et neil paiknevad ülalõualuul seesmine kanaliga (seest õõnsad) mürgihambad. Nende kaudu pritsivad nad valdavalt hammustuse ajal, spetsiaalse mürgiaparaadiga mürgist süljenäärmete nõre saakloomadesse (aga ka vaenlaste tõrjeks ja enesekaitseks).
Soomused
Nende madude soomused on kas oliivirohelised, punakaspruunid või mustad ja nende seljal on eriline soomustest muster: kulunud helekollase värviga seljasoomused moodustavad kogu kehapikkuses kollaseid ribasid. Kõhusoomused on kreemjad või tuhmkollased ja siledad.
Seljasoomuseid on 15 rida. Isastel madudel on 235–250 ja emastel 239–265 seljasoomust. Sabaalused soomused on reas kas üksikult või paaris ja nende numeratsioon jookseb 83–96 isastel ja 77–98 emastel.
Juveniilsed kuningkobrad on läikivat musta värvi ja nende kollased ribad on kitsad (võidakse segi ajada Bungarus fasciatusega kuid kergesti äratuntavad, kui kuningkobra avab kaela ümber oleva lõdva naha laiali nagu kapuutsi).
Saagi püüdmine ja toitumine
Kuningkobrad, nagu teisedki maod, saavad osa informatsiooni väliskeskkonnast haistmise teel. Kaheharulise keelega kogub ta molekule ja partiikleid ning juhib need suulaes paikneva Jacobsoni elundi avaustesse. Keelt kasutab ta ka saaklooma asukoha tuvastamisel; samuti kasutab ta silmanägemist (kuningkobra on võimeline liikuvat saaki tuvastama 100 m kauguselt) ja maapinna vibratsioone.
Olles sooritanud ründe koos sülje eritamisega, hakkab ta veel põtkivat saaklooma alla neelama, süljes leiduvad toksiinina käituvad ained on abiks seedimisel.
Vahel võib kuningkobra saaklooma, näiteks linnu või suurema närilise, ka kägistada.
Kuningkobradel, nagu paljudel teistel madudel, kinnitub alalõualuu näokolju eesosa külge venivate sidemetega, mistõttu on nad suutelised alla neelama enda peast tunduvalt jämedamat saaki.
Need maod on võimelised kogu päeva jahti pidama ja öösiti kohtab neid harva, seetõttu liigitavad mõned herpetoloogid nad päevase eluviisiga loomade hulka.
Kuningkobra saakloomadeks on teised maod, vahetevahel ka teised selgroogsed, nagu sisalikud ja närilised.
Kui madudest jääb väheks, siis toituvad nad ka sisalikest, lindudest ja närilistest.
Madude ainevahetus on aeglane ja seetõttu võivad nad pärast külluslikku söögikorda mitu kuud toiduta läbi ajada.
Sigimisbioloogia
Emased kuningkobrad on ovipaarsed. Munemise ajaks püüavad nad midagi pesaaugusarnast meisterdada – lükates kokku langenud lehti või muud materjali. Kuningkobra muneb harilikult pessa 20–40 muna ja jääb pesale kuni munade koorumiseni. Kui munadest hakkavad kooruma maopojad, siis ema lahkub pesa juurest. Juveniilsete kuningkobrade, kelle keskmine pikkus on 45–55 cm, sülg on sama potentne kui täiskasvanutel. Pojad on ärksad ja närvilised ning häirimisel agressiivsed.
Kuningkobrad erinevad paljudest teistest madudest selle poolest, et emasmadu kaitseb munetud munakurna pesas üsna raevukalt. On teada, et mõnikord osalevad pesa kaitsel ka isased maod.
Elupikkus
Keskmine elupikkus looduses elavatel kuningkobradel on 20 aastat.
Enesekaitse
Kuningkobrad on häbelikud ja rahuliku temperamendiga. Kui võimalik, püüavad nad kokkupuuteid inimestega vältida, roomates inimese juurest ära.
Aga kui provokatsioon jätkub, võib kuningkobra väga agressiivselt käituda.
See ei kehti aga pesas mune kaitsva emase kuningkobra kohta – tema võib rünnata igas olukorras.
Ringsu sadam
pisi|Ringsu sadam Maa-ameti kaldaerofotol 2021. aastal Ringsu sadam (sadamakood EE RNG) on Ruhnus asuv sadam. Sadamat haldab Saarte Liinid.
Kuningkobra
Enesekaitse
Kui kuningkobra satub roomamise ajal kokku loodusliku vaenlasega, näiteks mangustlastega (loetakse, et kuningkobra manustatud sülg ei avalda neile toimet), siis püüab ta minema roomata. Kui see ei õnnestu, siis võtab ta sisse kaitseasendi, sisiseb ja imiteerib rünnet (suletud suuga noogutab peaga). Selline käitumine võib vahel vägagi tõhusaks osutuda.
Ringsu sadam
Sadam on võimeline teenindama laevu, mis tagavad saare elanikele ühenduse mandriga. Samuti on sadamat võimalik külastada teistel väikelaevadel.
Kuningkobra
Enesekaitse
Väljapääsmatuna tunduvasse olukorda aetult ehk kui madu tunneb ennast ohustatuna, tõstab ta oma keha eesmise osa maapinnast 1 meetri kõrgusele ja avab kaelanaha, näitab hambaid ja sisiseb valjult. Ka sellisest asendist on kuningkobra võimeline ründama ja seetõttu inimesed tihti alahindavad oma võimeid. See kobra on võib ühe ründe käigus hammustada mitu korda, kuid täiskasvanud harilikult hammustavad ühe korra ja hoiavad siis hambaid koos. Kuid hammustuse jäljed ei ole alati tõendiks, et madu hammustuse käigus ka sülge väljutas.
Ringsu sadam
Sadama direktor on Renno Tammleht.
Kuningkobra
Enesekaitse
Kuningkobra on võimeline vaenlasena tunduvale asjale sellises positsioonis ka märkmisväärse vahemaa jooksul järgnema.
Kokkupuuted inimesega
Kuningkobra hammustuse korral on inimorganismi sattuva sülje hulk nii suur, et vastumürki manustamata sureb inimene harilikult poole tunni jooksul.
Mürkmao DNA
Kuningkobra toksiinina toimivat sülge aitavad komplekteerida DNA-s erilised geeniperekonnad.
Tänapäeval arvatakse, et mürgitootmisegeenid on aegade jooksul kahekordistunud ja koopiates on tekkinud mutatsioonid, mis garanteerivad selle, et sülje koostis teiseneb vastavalt saakloomade immuunvastusele.
Kuningkobradelt lüpstud sülg
Kuningkobra (Ophiophagus hannah) süljest eraldatud ensüüm  L -amino acid oxidase (LAAO) on katsetes tõestanud teatud kasvajatevastast toimet.
Kaitsestaatus
Kuningkobra on pandud paiguti kaitse alla arvatavasti seetõttu, et tema arvukus on looduslike elupaikade hävitamise tõttu vähenenud. Ka on ta langenud inimeste ekspluateerimise ohvriks: farmakoloogias kasutatakse tema sülge, maotaltsutajad kasutavad neid oma etendustes, inimesed peavad neid seltsilisloomadena ja söövad tema liha ning nahakauplejad müütavad nende imeilusa mustriga nahka.
Indias võib kuningkobra tapjat oodata kuni kuus aastat vangistust.
Nimi
Kuningkobra ladinakeelse nime osa 'Ophiophagus' on kreeka päritolu sõna ja tähendab 'maosööjat' ("snake-eater").
Kirjandus
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:King cobra seisuga 12.03.2015.
Enno Lend
pisi|Rektor Enno Lend 2019. aastal Enno Lend (sündinud 18. novembril 1957) on eesti majandusteadlane ja Tallinna Tehnikakõrgkooli rektor.
Hariduskäik
Ta lõpetas 1977. aastal Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi (Tallinna Tehnikakõrgkool) autotranspordi erialal ning 1982. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (Tallinna Tehnikaülikool) mehaanikateaduskonna autotranspordi erialal. 1987. aastal lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi ka mehaanikainseneri diplomiga ja 1999. aastal kaitses ta Tallinna Tehnikaülikoolis magistritööd.
2007. aastal kaitses Lend doktoriväitekirja ärikorralduse alal. Tema doktoritöö teema oli "Transpordiühenduse ja logistikasüsteemi interaktsioon (Saaremaa ja Hiiumaa näitel)" ning selle juhendaja oli Aare-Maldus Uustalu.
Töökäik
Sügisest 2010 on ta Tallinna Tehnikakõrgkooli rektor. Ta andis ametivande 9. novembril 2010. 2015. aastal valiti ta tagasi teiseks ja 2020. aastal kolmandaks ametiajaks.
Aastatel 1992–2010 oli ta sama kooli õppeprorektor. Samuti on ta olnud õppejõud Tallinna Tehnikaülikoolis.
Ühiskondlik tegevus
Enno Lend on alates 2010. aastast Rakenduskõrgkoolide Rektorite Nõukogu liige ning oli 2013−2014 selle nõukogu esimees.
Ta oli 2005−2008 Inseneride kutsenõukogu aseesimees ja 2008−2015 esimees.
2014. aastast tegutseb ta eksperdina Horisont 2020 programmikomitees.
Ta on Eesti Rooma Klubi liige.
Isiklikku
Tema abikaasa on muusikapedagoog Maris Lend. Neil on kuus last. Poeg Andreas Lend on tšellist.
Tema abikaasa kaksikõde on muusikapedagoog Tiina Luhamets. Tema kälimees on piiskop Joel Luhamets.
Lüüdia Vallimäe-Mark
Lüüdia Vallimäe-Mark (aastani 1953 Mark; 10. jaanuar 1925 Tartu – 15. oktoober 2004 Tartu) oli eesti kunstnik.
Elukäik
Lüüdia Vallimäe-Mark sündis keeleteadlase Julius Margi ning skulptor Kristine Mei ühena neljast tütrest. Kunstihariduse omandas ta aastatel 1943–1949 Kõrgemas Kunstikoolis Pallas ja Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis. Pärast lõpetamist asus Vallimäe-Mark tööle Tartu Ülikooli laborandina. Aastatel 1952–1954 töötas ta Kunstifondi Tartu töökojas, aastatel 1953–1973 Eesti Riiklikus Kirjastuses mittekoosseisulise kunstnikuna.
Lüüdia Vallimäe-Mark suhtles tihedalt oma õpingukaaslastega, kellest nimekaim oli Ülo Sooster.
Ta kuulus 1960. aasta rühmitisse, kes manifesteerisid oma modernistlikul kunstikeelel põhinevat loomingut legendaarsel Tartu 8. Keskkooli näitusel.
Looming
Lüüdia Vallimäe-Margi loomingu kaalukama osa moodustavad portreed. Ta on viljelenud ka akti- ja maastikumaali, figuraalkompositsiooni, linnavaadet ning hilisemal loomeperioodil abstraktsioone ja sürrealismisugemetega maale. Mitmed kriitikud on Vallimäe-Margi maalilaadi kirjeldades tõmmanud paralleele renessansiaja kunstnike värviharmoonia ning tehnilise virtuooslikkusega. Hinnatud on tema tundlikku koloriiditaju ja maalipeenust. Vallimäe-Margi varasematele teostele on iseloomulikud realistlik käsitluslaad ja peen pintslikiri. 1950. aastate keskpaigast on maalid dekoratiivsemad, tajutav on tugev joonistuslik alge ja nüansseeritud koloriit.
Lüüdia Vallimäe-Margi loomingu silmapaistva osa moodustavad lasteraamatute illustratsioonid, milles samuti avaldub kunstniku lüüriline maailmataju ja varjundirikas värvikäsitlus — pildid vendade Grimmide "Lumeeidele", Ellen Niidu "Midrimaale", Friedrich Reinhold Kreutzwaldi "Kullaketrajatele", Jakob Kunderi raamatule "Suur Peeter ja Väike Peeter" on olnud unustamatuteks kaaslasteks mitme põlvkonna lastele.
Vallimäe-Mark hakkas näitustel esinema 1956. aastast, tema isikunäitused on olnud Tartu Kunstimuuseumis 1976. ja 1985. aastal, Tartu Küü galeriis 1993. ja 1995. aastal.
Liitmõju
Liitmõju ehk kumulatiivne mõju (inglise cumulative impact, cumulative effect) on üksikute mõjutegurite kuhjuv mõju.
Lüüdia Vallimäe-Mark
Looming
Vallimäe-Mark oli alates 1957. aastast Eesti NSV Kunstnike Liidu liige. Kunstiühingu Pallas liige.
Liitmõju
Nt eri kavade ja projektide ellurakendamisel ühteaegu tekkiv mõju. Terminit kasutatakse inimtegevusega kaasnevate riskide hindamisel looduskeskkonnale ja inimese tervisele keskkonnamõju hindamisel, keskkonnamõju strateegilisel hindamisel ja mõju hindamisel Natura 2000 alale.
Leevikese tänav
pisi|Leevikese tänav Leevikese tänav on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Lilleküla asumis Lille allasumis. Leevikese tänav algab Nõmme teelt, ristub Hauka tänavaga ja lõpeb Vindi tänaval. Leevikese tänav on lääneloode-idakagusuunaline ja ligikaudu 150 meetri pikkune.
Leevikese tänav sai nime 9. juunil 1953.
Kõnekeel
Kõnekeel ehk argikeel on igapäevases suhtlemises kasutatav keel.
Kõnekeel on kirjakeelega võrreldes vabam ja normilõdvem ning ta ei taotle teadus- või ametikeele täpsust.
Argikeele puhul kasutatakse rohkesti fraseologisme, slängisõnu.
Pulmaline
Pulmaline oli eesti pulmas kutsutud pulmakülaline.
Pruut ja peig kutsusid oma külalised eraldi. Peiupoolsed pulmalised olid üldnimega saajarahvas, pruudipoolsetel pulmalistel oli rohkem nimetusi: enamasti vakarahvas, aga ka saunjarahvas jm. Pruudi- ja peiupoolsed pulmalised hüüdsid teineteist vastastikku langudeks. Abielus ja perekonnaga pulmalistel pidi olema kaasas pulmakott, mis sisaldas leiba, liha, võid, sõira, saartel ka kala. Lisaks võeti kaasa õlut ja viina.
Kutsumata pulmalisteks tulid tihti külapoisid, et süüa-juua, tantsida ning pulmanaljades osaleda. Neid kutsuti lapulisteks, kontvõõrasteks, koerkäpalisteks jne.
Richard Kruus
Richard Kruus (6. oktoober 1899 Kooli talu, Võidivere küla, Torma vald, Tartumaa – 7. mai 1989) oli eesti põllumees.
Ta osales Vabadussõjas, sai Aidu lahingus raskesti haavata. 1938. aastal sai ta kinkelepingu alusel Kooli talu omanikuks. Alates 1950. aastast töötas Torma MTJ-s treialina.
Ken Buchanan
Ken Buchanan (28. juuni 1945 Edinburgh – 1. aprill 2023) oli Šotimaa ja Suurbritannia poksija.
Ta osales kukk-kaalus (kuni 54 kg) 15. Euroopa meistrivõistlustel (Moskva, 1963), kuid kaotas 1. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Reiner Poserile (Ida-Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja). Ta sai sulgkaalus (kuni 57 kg) 16. Euroopa meistrivõistlustel (Ida-Berliin, 1965) pronksmedali, kaotades poolfinaalis oma kohtumise hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Stanislav Stepaškinile (NSV Liit).
Elukutselisena
Buchanan poksis septembrist 1965 kuni jaanuarini 1982 elukutselisena. Ta osales kokku 69 kohtumisel ning võitis neist 61 (neist 27 nokaudiga) ja kaotas 8 (neist 1 nokaudiga) kohtumist. Ta on olnud elukutseliste erinevate kaalukategooriate ja poksiorganisatsioonide Suurbritannia, Euroopa ja maailmameister.
Penkivka (Tomašpili rajoon)
Penkivka (ukraina keeles Пеньківка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Tomašpili rajoonis. Elanike arv on 544. Pindala on 3,12 km².
Reigi õpetaja (film)
"Reigi õpetaja" on Eesti 1977. aasta mängufilm. Filmi režissöör on Jüri Müür. Film on tehtud Aino Kallase samanimelise jutustuse ainetel.
Peategelast Paulus Andreas Lempeliust mängis Mikk Mikiver.
2021. aasta kuumalaine Põhja-Ameerika lääneosas
Temperatuurianomaaliad [[Põhja-Ameerikas 27. juunil 2021 (vrd aastad 2014–2020)|pisi]] 2021. aasta juuni lõpus ja juuli alguses tabas Põhja-Ameerika lääneosa äärmuslik kuumalaine. Laine mõjutas Ameerika Ühendriikides Põhja-Californiat, Idahot, Lääne-Nevadat, Oregoni, Washingtoni osariiki ning Kanadas Briti Columbiat. Teises faasis said peamiselt kannatada Kanada provintsid Alberta, Manitoba, Loodealad, Saskatchewan ja Yukon. Vähem jõudis kuumalaine Kesk- ja Lõuna-Californiasse, Montanasse ja Wyomingisse.
Kuumalaine tekkis piirkonna kohal rippunud kõrgrõhkkonna tõttu, mis omakorda tekkis kliimamuutuse mõjul. Kuumalaine ajal registreeriti piirkonnas ajaloo kõrgeimad temperatuurid, mh Kanada kuumarekord (49,6 °C). Lisaks sündisid kuumarekordid Briti Columbias, Loodealadel ning tõenäoliselt Washingtoni osariigis.
Kuumalaine tõi kaasa hulganisti ulatuslikke maastikupõlenguid, millest mõned matsid enda alla sadu ruutkilomeetreid ning põhjustasid teedevõrgustikul katkestusi. Lyttoni maastikupõlengus hukkus Kanada kuumarekordi sünnikohaks olnud Lyttoni küla. Põlengud kahjustasid tee- ja raudteetaristut, sundisid ettevõtjaid ärisid sulgema, põhjustasid ürituste ärajäämist ning ulatuslikku jää- ja lumekihi sulamist, millest tekkis ka üleujutusi.
Täpne hukkunute arv ei ole teada, hinnangulised numbrid on kasvuteel. 6. juulil avaldas Briti Columbia Koroneriteenistus statistika, mille järgi hukkus provintsis kuumalaine ajal ebatavalistel asjaoludel tavalisest 579 inimest rohkem. Ülemkoroner oli varem hinnanud, et 25. juunist 1. juulini oli enamus või kõik äkksurmadest seotud äärmusliku kuumaga. Albertas suri kuumalaine ajal tavalisest 66 inimest rohkem, pole teada, kui suur osa surmadest on otseselt kuuma ilmaga seotud. Ameerika Ühendriikides hukkus Oregonis vähemalt 107 (kellest 67 Multnomah' maakonnas, kus asub Portland) ja Washingtoni osariigis vähemalt 57 inimest.
Looduse õigused
Looduse õigused (inglise rights of nature) on keskkonnaeetika kategooria, mis omistab loodusele õigusi, nagu neid on inimeselgi.
Loodusele inimkonnaga sarnaste õiguste omistamisega püütakse sageli põhjendada vajadust loodust kaitsta ja inimtegevust selle arvel piirata.
Õiguste omistamisele on omane teatud astmeline laienemine: kõige levinum on nn loomaõiguste tunnustamine, kuid selle mõtteviisi abil ei ole alati võimalik põhjendada ulatuslikumat keskkonnakaitset. Järgmiseks sammuks on olnud õiguste omistamine kõigele elavale ja lõpuks – püsivaks kestmiseks võimelistele ökosüsteemidele. Viimase sammu filosoofiline probleem on selle ühepoolne kommunikatsioon: nimetatud õigusi saavad loodusele omistada omavahelise kokkuleppe alusel ainult inimesed ning looduse kui õigustatud subjekti tagasiside tõlgendamine on samuti ühiskondliku kokkuleppe küsimus.
Rasina remmelgas
pisi|Rasina remmelgas (2013) Rasina remmelgas on Põlva maakonnas Põlva vallas Rasina külas endise kiriku kõrval kasvav hõberemmelgas.
Rasina remmelgas koosneb mitmest jämedast kokkukasvanud tüvest, mis 1 meetri kõrgusel harunevad neljaks. Hendrik Relve mõõtis 2001. aastal tema kõrguseks 20 meetrit ja tüveümbermõõduks kõige peenema koha pealt, 30 sentimeetri kõrguselt, 1092 sentimeetrit.
Remmelgate seas, keda saab mõõta rinnakõrgusest madalamalt, võib tema olla nii Eesti kui ka koguni Euroopa jämedaim paju ja ka Põlvamaa jämedaim puu.
27. oktoobril 2019 murdus suure tormiga Rasina remmelgal ära üks pool tüvest ning kadusid ka harud.
Cato Vanem
thumb|250px|Mаrcus Pоrcius Cаtо Vanem Marcus Porcius Cato Vanem (234 eKr Tusculum – 149 eKr) oli Vana-Rooma suurkuju, kes on tuntud samavõrd nii riigitegelase kui ka kirjamehena. Tema hüüdnimi oli Censorius ('tsensor'). Teda on eristatud sama nime kandvast pojapojapojast Cato Nooremast ja teistest samanimelistest sugulastest ka lisanimega Sapiens ('tark'), Priscus ('muistne') või Major ('suurem; vanem'). Eesti keeles kasutatakse selleks lisanime Vanem.
Cato pärines plebeidest Porciuste soost, kelle esiisa kasvatas arvatavasti sigu (porcus). Rooma aristokraatia hulka pääses ta tänu hiilgavale sõjaväelisele ja tsiviilkarjäärile. Cato Vanem taotles vanade Rooma kommete säilitamist ning võitles poliitikuna mitteroomalike eluviiside, luksuse ja kreeka mõjude vastu. Cato jõulises ja keelelt rikkas stiilis oli Itaalia folkloor põimunud kreeka kõnekunstiga. Oma "Algetega" ("Origines") pani ta aluse ladinakeelsele historiograafiale ja oli ladina proosa rajajaks. Ta mittesäilinud traktaat "Poeg Marcusele" olevat olnud isalikest manitsustest saadetud väike tollaste teadmiste entsüklopeedia. Ta tuntuim ja ainsana tervikuna säilinud töö on traktaat "Põlluharimisest" ("De agri cultura"), mis on ka varajasim täielikult säilinud ladinakeelne proosateos. Selles kasutatakse ka esimest korda sõna cultura, millest pärineb sõna "kultuur". See 170. aastatel eKr kirjutatud teos sai koos Kartaagost selle hävitamise aastal 146 eKr ära toodud ja tõlgitud Mago töödega juhiseks suurorjanduslike latifundiumite ülesehitamiseks, millel oli oma osa senise talupoegliku kultuuri laostamises ja proletaarse (varatute) kihi tekkes.
Panus majandusmõtte arendamisse
Väliskaubanduse alal pooldas Cato teatavat protektsionismi, mida võib pidada uusaja alguse merkantilismiga sarnaseks: tarbimises eelistada omamaiseid saadusi ja sisse vedada üksnes seda, mida endal toota pole võimalik. Tulevat arendada eksportloomakasvatust, taotleda ekspordi ülekaalu impordist.
Ginea kaljukark
pisi|Ginea kaljukark Ginea kaljukark (Picathartes gymnocephalus) on kaljukarklaste sugukonda kaljukargi perekonda kuuluv lind.
Levik
Teda leidub enamasti Lääne-Aafrika kivistel metsaaladel Guineast Ghanani, elupaik on jõgede kallastel ja üksikutel mäetippudel. Populatsioonide eraldumise tõttu on levik ebaühtlane.
Kirjeldus
Ginea kaljukark on keskmise suurusega ning pika kaela ja sabaga lind. Ülaosa on hallmustjas ja alaosa valge. Pikka tumepruuni saba kasutab ta tasakaalu hoidmiseks. Koivad on lihaselised. Pea on peaaegu sulgedeta ning pealae nahk on erekollane. Silmade taga on kaks suurt musta rõngjast lappi.
Alamliigid
Tõestatud alamliigid puuduvad. Mõned uurijad käsitavad punakukal-kaljukarki ginea kaljukargi alamliigiks.
S. R. Ranganathan
Kui Ranganathan Indiasse tagasi pöördus, oli ta veendunud, et India rahvale on ühtne raamatukogusüsteem väga oluline. Järgmised kakskümmend aastat töötas ta Madrase Ülikooli raamatukogu direktorina. Selle aja jooksul asutas ta Madrase Raamatukogude Ühingu ning osales rahvaraamatukogude ning India Rahvusraamatukogu rajamisel.
Rohuneeme raketibaas
pisi|Rohuneeme raketibaasi asukoht 2022. aasta juunis pisi|Droonivideo Rohuneeme raketibaasi aladest 2022. aasta juunis Rohuneeme raketibaas oli NSV Liidu sõjaväeobjekt ligi 48 hektarit hõlmaval alal Viimsi poolsaare tipus, Kelvingi ja Rohuneeme küla lähistel.
S. R. Ranganathan
Pärast 20 aastat töötamist lahkus Ranganathan Madrase Ülikoolist juhtkonnaga tekkinud erimeelsuste tõttu ning asus professorina tööle Vārānasis Banarasi Hindu Ülikooli raamatukogus. 1955–1957 elas Ranganathan Zürichis, sest tema poeg abiellus Euroopast pärit naisega. Taoline ebatraditsiooniline suhe talle aga ei sobinud ja ta pöördus tagasi Indiasse, kuid suutis luua ja säilitada rohkesti kontakte Euroopa raamatukogunduse valdkonnas töötavate inimestega.
Vene Filharmooniaühing
Vene Filharmooniaühing on Eesti venelaste organisatsioon.
S. R. Ranganathan
1957. aastal anti talle Padma Shri, mis on India neljanda järgu orden tsiviilisikutele. 1962. aastal asutas Ranganathan Bangalore'is Dokumentatsiooni Teadus- ja Koolituskeskuse. 1965. aastal nimetas India valitsus ta panuse eest raamatukogundusse riiklikuks teadusprofessoriks.
Rohuneeme raketibaas
Baasis asus NSV Liidu õhukaitsevägede seniitraketidivisjon aastatel 1959–1989 ning seal hoiti rakette S-75 ja S-300. Aastatel 1968–1970 kuulusid baasi varustusse ka 100 mm õhutõrjekahurid. 1970. aastatel lisandusid relvastusse tuumalõhkepeadega raketid, mis olid ette nähtud suurte sihtmärgigruppide hävitamiseks või sellise lennuki allatulistamiseks, mille pardal oli tuumarelv. Tuumalõhkepäid rakettidele S-75 hoiti hoidlates „rajatis 7A“, mille tüüpideks oli „Granit“ või „Pantsir“, mis mahutas kolm raketti. 1990. aasta märtsis toodi baasi uuem süsteem S-300PS.
S. R. Ranganathan
Ranganathan suri 27. septembril 1972 pikaajalise raske bronhiidi tagajärjel.
Rohuneeme raketibaas
Uuem divisjon S-125 loodi 1968. aastal Viimsis aadressile Kalmistu tee 17, kalmistu juures olnud linnakuhooned jäid vanema divisjoni S-75 käsutusse.
Hiljem on aladele rajatud tervise- ja suusarajad.
Marievali internaatkool
Marievali internaatkool (inglise keeles Marieval Indian Residential School) oli kool Kanadas, osa Kanada indiaanlaste internaatkoolisüsteemist. Kool asus reservaadi Cowessess 73 aladel Marievalis Saskatchewani provintsis ning tegutses aastatel 1898–1997. Täpsemalt oli kooli asukoht Qu'Appelle'i jõe org, Crooked Lake'ist idas ning Broadview'ist 24 km põhjas.
Vene Filharmooniaühing
Organisatsiooni kontor asub Tallinnas Vene Kultuurikeskuses, ühingu esimees on Aleksandr Nekrassov.
Marievali internaatkool
Juunis 2021 leidis pärismaalaste Cowessessi kogukond kooli territooriumilt 751 tähistamata hauda. Saskatchewani esimesi rahvaid esindava Sõltumatute põlisrahvaste föderatsiooni sõnul on tegu riigi suurima tähistamata hauakoha leiuga. Tegu oli juba kolmanda 2021. aasta Kanada indiaanlaste internaatkooli hauakohaleiuga. Kuu aega varem oli Kamloopsi internaatkooli alalt leitud 215 tähistamata hauda.
Vene Filharmooniaühing
Vene Filharmooniaühing asutati 17. aprillil 1996 ning see korraldab loengkontsertide sarju, näiteks "Vene muusika antoloogia" ja "Bachist Mozartini".
Kriitiline koormus
Kriitiline koormus (inglise critical load) on ühe või mitme reostusallika maksimaalne mõju, mis ei tekita kõige reostusõrnematele keskkonnaelementidele veel olulist kahju. Kriitilist koormust on defineeritud ka kui: "suurim reostuskoormus, mis tänapäevateadmiste kohaselt keskkonda ei ohusta".
Vahenurme ohvripärn Kai
Vahenurme ohvripärn Kai on ohvripuu (pärn) Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas Vahenurme külas. Pärnast umbes 60 m kaugusel asub Vahenurme ohvripärn Mai. Mõlemad pärnad on võetud kaitse alla.
Rahvaluules on Kai-, Mai- ja Riinu-nimelist pärna käsitletud ka koos.
Kool (perekonnanimi)
Kool on eesti ja hollandi perekonnanimi.
Seisuga 1. jaanuar 2021 oli Eestis perekonnanimi Kool 383 inimesel (184 mehel ja 199 naisel). Perekonnanimede levikult oli Kool meeste puhul 344. ja naiste puhul 347. kohal. Perekonnanimi Kool oli levinuim Tartu maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 8,95.
Obuhhovõtši
Obuhhovõtši (ukraina keeles Обуховичі) on küla Ukrainas Kiievi oblastis Ivankivi rajoonis. Elanike arv on 1640. Pindala on 6,1 km².
Middelburg
Middelburg on linn ja vald Hollandis, Zeelandi provintsi halduskeskus.
Asula oli olemas juba 9. sajandil. Middelburg sai linnaõigused 1219. aastal.
Saastamise vältimine
Saastamise vältimine ehk reostamise vältimine ehk saaste vältimine (inglise pollution prevention) on tehnoloogia, majanduslike ja korralduslike meetmete, materjalide või toodete kasutamine, mis saastamist väldivad, vähendavad või kindlates piirides hoiavad.
Saastamise vältimise juurde võivad kuuluda taaskasutus, töötlemine, tehnoloogia muutmine, kontrollmehhanismid, loodusvarade tõhus kasutamine ja materjalide asendamine.
Messier 60
Messier 60 (ka M60 ja NGC 4649) on elliptiline galaktika, mis asub Neitsi tähtkujus.
Messier 60 ja selle lähedal asuva Messier 59 avastas aprillis 1779 Johann Gottfried Koehler, kui ta vaatles komeeti. Prantsuse astronoom Charles Messier lisas mõlemad oma kataloogi umbes kolm päeva pärast Koehleri avastusi.
Messier 60 on Neitsi galaktikaparve heleduselt kolmas galaktika. Galaktika keskel asub ülimassiivne must auk, mille mass on 4,5 ± 1 miljardit Päikese massi ja see on üks suurimaid teadaolevaid musti auke. See asub Maast umbes 54 miljoni valgusaasta kaugusel ja selle diameeter on 120 000 valgusaastat. Messier 60 tähesuurus on 9,8 ja see sisaldab 400 miljardit tähte.
Maa Nõukogu
Maa Nõukogu (inglise Earth Council) on 1992. aastal loodud rahvusvaheline valitsusväline organisatsioon Rio konverentsil vastu võetud otsuste elluviimise toetamiseks.
Maa Nõukogu toetusel loodi paljudes riikides säästva arengu nõukogud (komisjonid).
Maa Nõukogu eesotsas on 23-liikmeline juhtkond 18 riigist, kuhu kuuluvad poliitika-, teadus- ja äriringkondade ning valitsusväliste organisatsioonide esindajad viiest maailmajaost.
Vahenurme ohvripärn Mai
Vahenurme ohvripärn Mai on ohvripuu (pärn) Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas Vahenurme külas. Pärnast umbes 60 m kaugusel asub Vahenurme ohvripärn Kai. Mõlemad pärnad on võetud kaitse alla.
Maa Nõukogu
Aastal 2006 avas Maa Nõukogu uue halduskeskuse Stockholmis. Varem oli keskus Costa Ricas, mis pärast 2006. aastat jätkas eeskätt keskkonnahariduslikku tegevust.
Vahenurme ohvripärn Mai
Rahvaluules on Mai-, Kai- ja Riinu-nimelist pärna käsitletud ka koos.
Marcus Porcius Cato
Marcus Porcius Cato on olnud mitme tuntud isiku nimi:
Süütepool
Süütepool on auto süütesüsteemi induktsioonipool, mis muudab aku pinge süüteküünlas sädemeks, et süüdata kütus. Osadel süütepoolidel on sisemine takisti ning osadel on välimine takisti. Takistit on vaja, et limiteerida autoakust tulevat voolu. Tänapäevastel autodel on iga silindri jaoks üks süütepool. Süütepoole kasutatakse peamiselt bensiinimootoris, kuna diiselmootoris kasutatakse kütuse süütamiseks survet.
Süütepooli ehitus
Süütepool koosneb kolmest põhiosast: peamine mähis, teine mähis ja raud tuum. Peamine mähis on jäme vasktraat, millel on ligi 30 000 pööret. Teine mähis on peenike vasktraat, millel on palju rohkem pöördeid. Tavaliselt ligi 210 000 pööret. Raud tuum on vajalik magnetvälja energia salvestamiseks. Tavaliselt on süütepool plastik ümbrises.
Stephen Sondheim
pisi|Stephen Sondheim. Stephen Joshua Sondheim (/ˈsɒnd.haɪm/; 22. märtsil 1930 – 26. november 2021) oli tunnustatud Ameerika helilooja ja laulusõnade kirjutaja. Ta oli muusikateatris tegev üle 50 aasta. Sondheim võitis oma elu jooksul ühe Oscari (ingl Academy Award), kaheksa Tony auhinda (rohkem kui ükski teine helilooja), kaasaarvatud Tony eriauhinna elutöö eest teatris, kaheksa Grammy auhinda, Pulitzeri preemia ja Laurence Olivier' auhinna. Ajalehes New York Times kirjeldati teda kui Ameerika muusikateatri suurimat ja tõenäoliselt tuntumat artisti.
Naha Algkool
Naha Algkool oli algkool Põlvamaa ja Tartumaa piiril asuvas Naha külas.
Naha Algkooli maja asub küla keskel, Räpina–Aravu tee ääres. Koolimaja ehitasid Naha küla talumehed 1937. aastal.
Kooli direktor aastatel 1974–2010 oli Valve Peebu.
One Sweet Day
"One Sweet Day" on ameerika laulja Mariah Carey ja Boyz II Meni esitatud ballaad.
Selle kirjutasid Carey, Walter Afanasieff, Boyz II Men: Wanya Morris, Shawn Stockman, Nathan Morris ja Michael McCary.
"One Sweet Day" anti algselt välja singlina, hiljem on laulu esitatud paljudel kontsertidel, raadios, Spotifys ja mujal.
"One Sweet Day" on vaadatav-kuulatav YouTube'i muusikavideona.
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:One Sweet Day seisuga 31.08.2017.
Madis Kimberg
Madis Kimberg (19. veebruar 1876 – 4. aprill 1935) oli Harilaiu kolmas majakavaht. Majakavahi ameti päris Madis oma isalt Hari Peetrilt.
Madis Kimberg on maetud Pühalepa kalmistule.
Vindi tänav
Vindi tänav on põhjakirde-lõunaedela suunaline, paralleelne Nõmme teega ja ligikaudu 400 meetri pikkune.
Vindi tänav sai nime 25. septembril 1959.
Vivi Bak
Vivi Bak (3. september 1939 Kopenhaagen – 22. aprill 2013 Ibiza) oli taani näitleja ja laulja.
Ta mängis aastatel 1958–1974 ligi 50 filmis. Ta mängis muu hulgas mitmekümnes Saksa filmis Vivi Bachi nime all. Ta kasutas ka nime Vivienne Bach.
Ta oli abielus Austria näitleja Dietmar Schönherriga.
Raritan
pisi|Raritani jõe valgla Raritan on New Jersey keskosa suurim jõgi, mis Ameerika Ühendriikide idarannikul suubub Raritani lahte. Jõgi kogub vee osariigi keskosa mägisest piirkonnast, Raritani lahes tühjeneb see Atlandi ookeanisse.
Cato
Cato võib tähendada mitut asja:
Ella Adaïewsky
pisi| Ella Adaïewsky (sünninimi Elisabeth (von) Schultz, pseudonüüm Bertramin; 29. jaanuar 1846 Peterburi – 26. juuli 1926 Bonn) oli baltisaksa päritolu pianist ja helilooja.
Ella Adaïewsky sündis arsti, literaadi ja folkloristi Georg Julius von Schultzi perekonnas. Andekas noor pianist andis juba väga noorelt kontserte ja esines ka Eestis. 1866. aastal astus ta Peterburi konservatooriumisse ning õppis Anton Rubinsteini ja Nikolai Zaremba klaveriklassis.
Tema kui helilooja loomingusse kuuluvad kaks lühiooperit, laule ja kammermuusikat, ta tegi seadeid eesti rahvalauludele ning avaldas artikleid eesti muusika kohta. Alates 1882. aastast elas ta Itaalias, hiljem Saksamaal.
Ella Adaïewsky oli isiklikult tuttav Johann Köleriga, kes maalis temast portree, mis asub praegu Eesti Kunstimuuseumi kogudes.
Isiklikku
Tema isa oli baltisaksa arst, kirjanik, publitsist, folklorist ja silmapaistev estofiil Georg Julius von Schultz.
Raritani laht
pisi|Raritani laht Raritani laht on Lower New York Bay külglaht Atlandi ookeanis. Staten Islandi saare ja New Jersey poolsaare vahelisse lahte suubub Raritani jõgi koos osariigi mägise keskosa vetega.
Kauri tänav
pisi|Kauri tänav 15. augustil 2023 Kauri tänav on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Lilleküla asumis Linnu allasumis.
Kauri tänav algab Liblika tänavalt ja lõpeb Talviku tänaval ning on lääneloode-lõunakagu suunaline.
Kauri tänav on paralleelne Tihase tänavaga ja ligikaudu 100 meetri pikkune.
Kauri tänav on nime saanud 16. augustil 1949.
Leontine Hippius
Leontine Hippius (23. juuli / 4. august 1868 – 30. aprill 1942 Kirov) oli Eesti poliitik.
1936 anti talle Eesti Punase Risti mälestusmärgi II järgu I aste.
23. juulil 1941 arreteeriti Leontine von Hippius, Agnes von Wahl ja Helene Terras, keda kahtlustati spionaažis. Naised evakueeriti Kirovisse, kus kohalikus oblastikohtus 1941. aasta sügisel süüdistati neid kuulumises “fašistlikku” saksa ühingusse Deutscher Frauenbund ja nõukogudevastaste juttude rääkimises, ning 17. novembril 1941 mõisteti nad surma. Vene NFSV Ülemkohus lükkas kassatsioonikaebuse tagasi ja 30. aprillil 1942 lasti vangid Kirovis maha.
Mari Käbin
Mari Käbin (sündinud 23. mail 1958 Tallinnas) on eesti ehtekunstnik ja raamatukujundaja.
Isiklikku
Tema ema oli toimetaja ja tõlkija Maret Käbin.
Eeva-Maija Tammekann
Eeva-Maija Tammekann (9. mai 1930 Tartu – 12. oktoober 2016 Helsingi) oli eesti päritolu Soome raamatukoguhoidja, filosoofialitsentsiaat.
Ta töötas aastatel 1970–1979 Jyväskylä Ülikooli raamatukogu juhatajana. Aastatel 1980–1993 oli ta Eduskunna raamatukogu juhataja.
Isiklikku
Tema isa August Tammekann oli geograaf, esimene eestlasest Tartu Ülikooli geograafiaprofessor. Kumbki on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Juhan Vaabel
Juhan Vaabel (ka Johan Vaabel; 26. august 1899 Karksi vald, Pärnumaa – 10. aprill 1971 Tallinn) oli eesti majandusteadlane, Tallinna Polütehnilise Instituudi professor ja Eesti NSV Teaduste akadeemia liige (1946).
Haridus
Ta omandas alghariduse Karksi valla- ja kihelkonnakoolis, lõpetas aastal 1919 Tartu Kommertskooli. Ta võttis osa Vabadussõjast; aastal 1924 lõpetas ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonna I järgu diplomiga, ta oli EÜS Ühendus liige.
Ta oli aastatel 1924–1929 Tartu Ülikooli teaduslikuks stipendiaadiks Tartus, Prahas ja Pariisis ning aastatel 1935 ja 1937 Rockefelleri stipendiaadiks Genfis. Ta kaitses aastal 1930 Tartu Ülikoolis ''mag. jur. ja aastal 1934 dr. jur.'' väitekirja.
Töökäik
Vaabel oli aastatel 1929–1935 Majandusministeeriumi rahandusnõunik, peasekretär ja rahandusosakonna direktor; aastatel 1932 –1935 oli ta majandusministri abi, aastatel 1936–1939 majandusministri rahandusnõunik. Ühtlasi oli ta aastatel 1931–1935 ja 1937–1939 Tartu Ülikooli finantsõiguse õppeülesande täitja (olles aastast 1934 erakorraline ja aastast 1939 korraline professor).
19. juulist 3. oktoobrini 1940 oli ta Eesti Panga president.
Aastatel 1940–1941 oli ta Tallinna Tehnikaülikooli krediidi ja finantsmajanduse kateedri juhataja ja professor, alates 29. maist 1941 oli ta ka majandusteaduskonna dekaan; ühtlasi oli ta ka Eesti NSV Rahanduse rahvakomissari asetäitja.
Pärast sõja algust evakueerus ta NSV Liidu tagalasse, kus ta aastatel 1941–1942 töötas NSV Liidu Riigipanga Saraatovi kontori vaneminspektorina. Aastatel 1942–1947 oli ta Eesti NSV rahanduse rahvakomissari asetäitja.
Aastal 1946 sai ta ENSV TA akadeemikuks õigusteaduse alal. Ta oli aastatel 1946–1951 ja 1964–1968 Eesti NSV Teaduste Akadeemia asepresident. 1951. aastal vallandati ta akadeemia asepresidendi ametist kui kodanlik natsionalist, hiljem õigused taastati.
Teadustöö
Tema teadustöö põhisuunad olid finantsõigus ja riigi maksundusõigus, avaldanud neil teemadel publikatsioone.
Ado Tamm
Ado Tamm (16. aprill 1938 Võrumaa – 24. veebruar 2005) oli eesti puhkpillimängija.
1958. aastal lõpetas ta Tartu Muusikakooli metsasarve erialal. Õppis Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Mart Paemurru metsasarveklassis.
Ta oli Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri metsasarve rühma kontsertmeister.
Aastatel 1991–1993 oli ta Tallinna Konservatooriumi metsasarveklassi juhataja.
Ta on maetud Pärnamäe kalmistule.
Vene Kirjavara Selts
Vene Kirjavara Selts on 21. jaanuaril 2000 asutatud Eesti venelaste organisatsioon.
Organisatsiooni kontor asub Tallinnas aadressil Mere puiestee 5. Organisatsiooni juhatuse esimees on Vladimir Bragin.
Organisatsioon muu hulgas kirjastab vene keele ja kirjanduse tunnikonspekte. Organisatsiooni jaoks on oluline tähistada 6. juunit ehk vene kirjavara päeva.
Kaks pimedat meest
"Kaks pimedat meest" on Georges Mélièsi poolt Prantsusmaal 1900. aastal loodud tummfilm. Filmi peetakse kaotsiläinuks.
Loomeliitude ühispleenum
Kirjeldus
Loomeliitude kultuurinõukogu oli kutsunud pleenumi tööst osa võtma EKP Keskkomitee büroo selle täies koosseisus. Karl Vaino oli otsustanud, et pleenumist võtavad osa siiski ainult Indrek Toome, Enn-Arno Sillari ja Ain Soidla. Pleenumil olid kohal Eesti NSV Ametiühingute Nõukogu esimees Matti Pedak, EKP Tallinna Linnakomitee esimene sekretär Enn-Arno Sillari ning külalised Läti loomingulistest liitudest. Kutse saadeti ligi neljasajale Eesti loovharitlasele ja avaliku elu tegelasele, kellele lisandusid veel mõned külalised väljastpoolt. Tegemist oli kinnise üritusega, kuhu pääses vaid kutse ja isikuttõendava dokumendiga. Pleenumi aegu viibis Tallinnas NLKP Keskkomitee instruktor A. Jartšak.
Avasõnad ütlesid foorumi kokkukutsumise algatanud Teatriliidu juhatuse esimees Mikk Mikiver, Eesti NSV Loominguliste Liitude Kultuurinõukogu esimees Ignar Fjuk ja EKP Keskkomitee sekretär Indrek Toome. Järgnesid sõnavõtud teadlastelt, kes oli kutsutud ekspertideks: Eesti NSV Teaduste Akadeemia asepresident akadeemik Arno Köörna, Eesti NSV Teaduste Akadeemia akadeemik Endel Lippmaa, Eesti NSV Plaanikomitee aseesimees Urmo Kala, filosoofiakandidaadid Aili Aarelaid, Klara Hallik, Jevgeni Golikov ja filoloogiakandidaat Marju Lauristin. Registreeritud sõnavõtjatena kõnelesid pleenumi esimesel päeval Vladimir Beekman, Ado Eigi, Ain Kaalep, Irina Raud, Enn Põldroos, Ike Volkov, Lepo Sumera, Heino Kiik, Valve Pormeister, Hando Runnel, Arvo Valton ja Tõnu Tepandi.
Teisel päeval võtsid sõna Rein Raud, Aleksei Peterson, Mihhail Šatrov, Allan Kullaste, Rein Järlik, Aivo Lõhmus, Jüri Arrak, Jaak Jõerüüt, Jaan Kaplinski, Heinz Valk, Andres Langemets, Jaan Rääts, Lennart Meri, Kalju Komissarov, Aino Pervik, Paul-Eerik Rummo, Märt Kubo, Jüri Paalma, Jüri Jaama, Inge Teder, Mark Soosaar, Lembit Koik, Rein Veidemann, Enn Vetemaa, Tiit Koldits, Ingo Normet, Vjatšeslav Glazõtšev, Ain Soidla, Feliks Undusk, Hando Runnel, Mikk Mikiver, Eino Tamberg, Tõnu Liigand, Rein Agur, Ants Paju ja taas Indrek Toome, kes ütles lõppsõna.