cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Björn Heile
Björn Heile on saksa muusikateadlane.
Ta on Glasgow' ülikooli muusikalektor. Enne seda oli ta kaheksa aastat Sussexi Ülikooli muusikalektor (analüüs, muusika ja draama).
Elulugu
Heile õppis musikoloogiat ning inglise ja ameerika kirjandust Berliini Tehnikaülikoolis (Technische Universität Berlin), omandades seal 1996. aastal magistrikraadi ning seejärel kaitses filosoofiadoktori kraadi Southamptonis aastal 2001. Heile väitekirja teema on "Transcending Quotation: Cross-cultural Musical Representation in Mauricio Kagel's Die Stücke der Windrose für Salonorchester".
Enne Sussexi Ülikooli lektoriks asumist aastal 2003 töötas ta aastatel 2001–2002 Southamptoni Ülikoolis ning 2002–2003 Sussexi Ülikoolis Leverhulme eriuuringute stipendiaadina (Leverhulme Special Research Fellow).
Uurimistöö
Heile uurimistöö keskmes on põhiliselt uus muusika, eriti Mauricio Kagel, kellest ta on kirjutanud raamatu "The Music of Mauricio Kagel" (Ashgate 2006). Oma töös püüab Heile jõuda hermeneutilise tulemuseni, ühendades struktuurianalüüsi kultuurilise konteksti tõlgendamisega ja andes muusikale tähenduse. Nii tehes ei lähtu Heile vaid muusika kõige uuematest uurimissuundadest, vaid ka muusikaga seotud valdkondadest nagu kirjandusteooria, keeleteadus, kultuuriuurimus ja filosoofia. Teemade hulgas, millega ta on ennast sidunud või millega ta kavatseb ennast tulevikus siduda, on skitside uurimine ja loov protsess, modernism ja postmodernism, kultuuridevaheline vastastikune toime ja esindatus, eksperimentaalne muusikateater, Bahtini dialoogika ja muusikaline iroonia, Argentina muusika, stilistiline pluralism ja identiteedi teostumine džässis (eriti Uri Caine) ning subjektiivsed muusikalised konstruktsioonid.
1953
1953. aasta (MCMLIII) oli 20. sajandi 53. aasta.
Eschweiler
Eschweiler ['ešvailer] on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Aacheni kreisis. Asub Inde jõe ääres.
Ajalugu
Eschweilerit on esmamainitud 828. aastal. 1794–1815 oli Eschweiler Prantsusmaa valduses ja läks seejärel Preisimaa koosseisu. 1946. aastast on linn Nordrhein-Westfaleni liidumaa osa.
1602
1602. aasta (MDCII) oli 17. sajandi 2. aasta.
Johannes Hesse
Carl Otto Johannes Hesse (2. juuni 1847 Paide – 8. märts 1916 Saksamaa) oli Hermann Hesse isa.
Ta oli baltisakslane, kes sündis Eestis ja elas siin 11 aastat.
Ta veetis 4 aastat (1869–1873) misjonärina Indias, kuid tema kehv tervis sundis teda Saksamaale pöörduma, kus ta sai tööd Hermann Gunderti juures. Ta armus Gunderti tütresse Mariesse ning nad abiellusid.
Isiklikku
Tema isa Carl Hermann Hesse töötas Paides ja Järvamaal maakonnaarstina. Tema onu Conrad Eduard Hesse oli Kuressaare Laurentiuse koguduse ülemõpetaja, vend Benjamin Hermann Karl Hesse oli aastatel 1880–1888 pastor Rõngus, 1889–1897 Tallinna Diakonisside Asutise rektor (olles ühtlasi 1891–1897 Tallinna Toomkoguduse abiõpetaja) ning 1897–1910 Tallinna Oleviste koguduse õpetaja, oli Tallinna Linnamisjoni asutaja.
Kaseiinvärv
Kaseiinvärv ehk kohupiimavärv on liimvärv, mille liimaineks on piimavalk (kaseiin). Kaseiinvärv on traditsiooniline värv seinte ja lagede viimistlemiseks kuivades ruumides.
Leedu Kommunistlik Partei
Leedu Kommunistlik Partei (ka Leedumaa Kommunistlik Partei; leedu keeles Lietuvos komunistų partija) oli aastatel 1918–1991 Leedus ja Leedu NSV-s tegutsenud kommunistlik partei. Aastatel 1940–1990 oli see Leedu NSV võimupartei ja ühtlasi ainus legaalne partei selles liiduvabariigis.
Kanada vapp
pisi|Kanada vapp pisi|Kanada vapp Kanada saatkonna Tallinna esinduse seinal, Toom-Kooli 13, suvi 2011. Kanada kuninglik vapp (inglise keeles The Royal Coat of Arms of Canada, ametlikult The Arms of His Majesty in Right of Canada) on Kanada riigivapp.
Kaseiinvärv
Kaseiinvärvi põhikoostisosadeks on kaseiin (liimaine), kriidipulber (täiteaine) ja vesi. Värvi toonitakse värvipigmentidega. Tavaliselt kasutatakse värvi segamiseks ainult looduslikke koostisained. Kaseiinvärv on hingav, st laseb läbi veeauru.
Kaseiinvärvi retsept
Kaseiinvärvi võib segada mitmel viisil. Üks võimalik retsept:
Kriit segada kahe klaasi veega ja jätta umbes tunniks seisma.
Segada mõlemad segud kokku ja toonida värvimullaga, mis on enne vähese veega pastaks segatud.
Kanada vapp
Selle võttis kasutusse kuningas George V 21. novembril 1921. Kanada vapp kujundati Suurbritannia kuningliku vapi järgi.
Leedu Kommunistlik Partei
Eellugu
Esimesed marksistlikud ringid tekkisid Leedu territooriumil 1880. aastate lõpul ning olid selgelt sotsiaaldemokraatliku suunitlusega. Nende tegevus aktiviseerus pärast Vladimir Lenini külaskäiku Leedusse septembris 1895. Sama aasta lõpus loodi juba Leedu sotsiaaldemokraatide keskus; aastal 1896 Leedu Sotsiaaldemokraatlik Partei ja Leedu Tööliste Liit. Kõik need organisatsioonid tegutsesid illegaalselt.
Ilmatsalu
Ilmatsalu on alevik Tartu maakonnas Tartu linnas.
Leedu Kommunistlik Partei
Eellugu
1900. aastal ühinesid Sotsiaaldemokraatliku Partei üks tiib ja Leedu Tööliste Liit uueks liikumiseks Poola Kuningriigi ja Leedu Sotsiaaldemokraatia nime all. Väidetavalt oli uue organisatsiooni moodustamine seotud Feliks Dzeržinski tegevusega. Paralleelselt tegutsesid aastatel 1901–1919 Leedu territooriumil ka Venemaa Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei rakukesed, mis ühendasid peamiselt venekeelseid vasakpoolseid. Ka need ühingud olid illegaalsed.
Ilmatsalu
Ilmatsalu aleviku keskmes asuvad kunagise Ilmatsalu mõisa hooned.
Leedu Kommunistlik Partei
Asutamine
14. augustil 1918 otsustati Vilniuses toimunud revolutsiooniliste sotsiaaldemokraatide koosolekul moodustada uus poliitiline liikumine Leedu Kommunistliku Partei nime all.
Ilmatsalu
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Tähtvere valda.
Leedu Kommunistlik Partei
Tegevus Leedu Vabariigis
Leedu Kommunistlik Partei tegutses illegaalselt, Leedu Vabariigi võimude poolt tunnustamata liikumisena, toimides vastavalt Ülevenemaalise Kommunistliku (bolševike) Partei juhistele. Partei tegeles süstemaatiliselt seadusliku riigikorra õõnestamisega, revolutsioonilise iseloomuga kirjanduse levitamisega ning streikide ja muude töölisrahutuste õhutamisega.
12. veebruaril 1921 asendati Leedu Kommunistliku Partei Keskbüroo Keskkomiteega, mille koosseisu kuulus 9 liiget ja 5 liikmekandidaati. Sama aasta aprillis ühines parteiga seni eraldi organisatsioonina tegutsenud "Bund".
16. juulil 1921 võeti Leedu Kommunistlik Partei eraldi sektsioonina vastu Kominterni. Partei keskkomitee liige Vincas Mickevičius-Kapsukas oli aastatel 1923–1935 juhtivatel ametikohtadel Kominterni täitevkomitees, sealhulgas alates 1925. aastast Poola ja Baltimaade sekretariaadi juhataja.
Kanada dollar
Kanada dollar (CAD) on Kanada rahaühik, mis võeti kasutusele 1858. aastal. Seda märgitakse tavaliselt dollari sümboliga $ või teistest valuutadest eristamiseks sümboliga C$. Üks Kanada dollar jaguneb 100 sendiks (tähis ¢).
Leedu Kommunistlik Partei
Tegevus Leedu Vabariigis
Liikmete arv parteis ei ületanud põrandaaluse tegevuse perioodil 2000 inimese piiri.
Aastatel 1923–1926 oli LKP Keskkomitee sekretär Karolis Požėla, kes kommunistliku riigipöördekatse kavandamise eest 1926. aastal vahistati ja sõjatribunali otsusega Kaunases maha lasti. Pärast Požėla surma saadeti Nõukogude Liidust uueks parteijuhiks Antanas Sniečkus.
Kanada dollar
Kanada rahatähed on väärtusega 5, 10, 20, 50 ja 100 dollarit. Kupüürid on samade mõõtmetega, kuid igaühel on erinev värvitoon: 5-dollarine on sinine; 10-dollarine lilla; 20-dollarine roheline; 50-dollarine punane ja 100-dollarine pruun. Mündid on väärtusega 1, 5, 10, 25 ja 50 senti, 1 dollar (loonie) ja 2 dollarit (toonie), kusjuures 5-, 10- ja 25-sendised on sama suurusega kui USA sama nimiväärtusega mündid.
Leedu Kommunistlik Partei
Tegevus ainuparteina
21. juulil 1940 moodustatud Leedu NSVs kujunes Leedu Kommunistlikust Parteist esialgu võimupartei, hiljem aga ka ainupartei. Partei keskkomitee ja selle poliitbüroo kujunesid Leedu NSVs tegelikku võimu teostavateks organiteks. LKP KK I sekretär muutus isikuks, kellele kuulus sisuliselt suurem võim kui ametlikule riigipeale ja valitsusjuhile.
8. oktoobril 1940 võeti Leedu Kommunistlik Partei vastu Üleliidulise Kommunistliku (bolševike) Partei liikmesorganisatsiooniks, millega lõpetati ka ametlikult selle liikumise senine näiline iseseisvus.
Kanada dollar
Enne dollari kasutuselevõttu 1858. aastal oli Kanada rahaühikuks nael, mis jagunes 20 šillingiks; šilling aga võrdus 12 penniga.
Leedu Kommunistlik Partei
Tegevus ainuparteina
Partei ajaloo esimene legaalne kongress toimus 5.–9. veebruarini 1941 Vilniuses. Tegemist oli järjekorras viienda LKP kongressiga.
Mäetaguse valla vapp
thumb|Mäetaguse valla vapp Mäetaguse valla vapp on Ida-Viru maakonna endise Eesti haldusüksuse Mäetaguse valla vapp.
Põhjendus
Valla vapil olev karu on Alutaguse metsade valitseja, tugevuse ja sihikindluse sümbol. Seistes mäe taga viitab ta paiga nimele, kolme harjaga mägi aga kujutab valla kolme mõisa ja tähtsamat küla. Kuldne värv sümboliseerib küpseid viljapõlde, rikkust ja põlevkivi; roheline loodust, noorust ja lootust; must viljakat mulda, püsivust ja tugevust.
Valgekihv
"Valgekihv" (inglise keeles "White Fang") on Jack Londoni 1906. aastal ilmunud romaan.
Sisukokkuvõte
Valgekihv sündis ühel väga külmal talvel kaugetel põhjaaladel. Ta oli hunt, kelle soontes voolas natuke ka koeraverd. Valgekihva isa oli hunt Ükssilm. Ta ema oli pooleldi hunt, pooleldi koer Kitši. Kitši pesakonnas oli peale Valgekihva veel neli väikest kutsikat, kuid Valgekihv oli neist kõige arukam, aktiivsem, tugevam ja uudishimulikum.
Saabus põuaperiood. Valgekihva isa hukkus jahikäigul ilvesega võideldes ning ülejäänud kutsikad surid nälga. Valgekihva ema Kitši oli füüsiliselt tugevam kui vana Ükssilm. Ta suutis jahiretkedel ellu jääda ja tappis ka ilvese ning terve tema pesakonna. Kui Valgekihv oli juba piisvalt suur, läks ta koopast välja maailma avastama. Esimest korda ta võitles looduses, võitis ning sai hea kõhutäie. Teine kord, kui ta maailma avastama läks, tuli talle vastu rabakana, kes hakkas Valgekihva nokaga peksma. Esimest korda tundis Valgekihv valu. Tänu sellele oli tema ähmane väike mõistus ebateadlikult juba liigitelu sooritanud. Oli asju, mis elasid, ja sellised, mis ei elanud. Järelikult pidi ta elavate asjade suhtes ettevaatlik olema. Asjad, mis ei elanud, püsisid tavaliselt ühel kohal. Valgekihv õppis ajapikku oma jõudu ja jõuetust täpselt mõõtma, õppis teadma, millal julge olla ja millal ettevaatlik. Ta teadis, et elu sihiks on liha ja, et on olemas sööjad ja söödavad. Ta õppis ka selgeks elus väga tähtsa seaduse: söö või lase ennast süüa.
Ühel hommikul, kui Valgekihva ema oli toitu läinud otsima, kohtus Valgekihv esimest korda inimestega. Ta oli kohkunud ning litsus ennast tugevasti vastu maad. Kuid teda nähes ei karanud mehed püsti, ei näidanud hambaid ega urisenud, vaid istusid vaikselt. Ka hundikutsikas ei liigutanud. Üks indiaanlastest tõusis äkki püsti, tuli ta juurde ja kummardus ta kohale. Indiaanlane ütles: ”Wabam wabisca ip pit tah.” (“Vaata! Valged kihvad!”). Mehed hakkasid naerma ja indiaanlane tõstis ta üles. Valgekihv hakkas niutsuma. Niutsumist kuulis ta ema, kes meeletul kiirusel kohale tormas. Kitši jäi seisma ning urises kaugelt. Siis hüüatas üks meestest: ”Kitši! Kitši!”. Kitši tormas mehe juurde viskas pikali ja niutsus ning liputas saba. “Sellest on aasta, Hall Kobras, kui ta ära jooksis,” ütles teine indiaanlane. “See pole ime, Lõhekeel,” vastas Hall Kobras. ”Oli näljaaeg ja koerte jaoks polnud toitu. Ta oli minu venna koer ja nüüd on mu vend surnud ja ma võtan tema ja ta kutsika endale.” Ta sidus Kitši rihma külge ja rihma puu külge. Valgekihv ei kavatsenudki emast lahkuda ning püsis ema juures.
Laagris olid lapsed, naised, mehed ja koerad. Keset platsi tegi Hall Kobras lõket. Kutsikas muidugi ei teadnud, mis tuli on, ja pistis nina tulle, et seda nuusutada. Kibekiirelt tõmbas ta nina tulest välja ning turtsatas. Hall Kobras hakkas naerma, patsutas Valgekihva ja andis talle väikese lihatüki. Valgekihv sõi lihatüki ära ja jooksis ema juurde tagasi. Kui ta ema juures lamas, nägi ta, kuidas üks koer telki hiilis ja sealt lihatükki varastada tahtis. Telgis olev naine pistis karjuma, haaras maast kive ja hakkas nendega koera loopima. Valgekihv oli õppinud, et inimesed on jumalad. Nad olid käskijad ja isandad kõige elusa ja elutu üle, sõnakuulmisele sundides seda, mis liigub, ja liikuma pannes seda, mis ei liigu, ning tekitades elu – päiksevärvilist, hammustavat elu, mis kasvas samblast ja puust. Nad olid tuletegijad! Nad olid jumalad!
Hall Kobras jäi teisele indiaanlasele võlgu ja pidi võla katteks ära andma Kitši. Kitši pandi paati ja indiaanlased hakkasid mööda jõge allavoolu sõitma. Valgekihv ei tahtnud oma emast ilma jääda ning hüppas vette ja hakkas paadile järgi ujuma. Hall Kobras hüppas samuti paati ja hakkas Valgekihvale järgi sõudma. Ta haaras kutsikalt turjast kinni, tõstis ta paati ja äigas talle aeruga ning peksis teda. Hundikutsikas polnud iial nii suurt valu tundnud. Ta sai aru, et ta oli jumalat pahandanud ning oli selle üle õnnetu. Õhtul, kui Hall Kobras lõkke ääres istus, roomas Valgekihv ta jalge ette. Hall Kobras ulatas jällegi talle väikse lihatüki. Vahepeal ta isegi kaitses Valgekihva teiste koerte eest, kui need tahtsid talt liha ära võtta, samuti kaitses Valgekihv Halli Kopra poega, Mit-Saa'd, kui tema eakaaslastest riiukuked tulid teda kiusama. Hallilt Kopralt saadud üks lihatükk oli kutsikale palju väärtuslikum kui naiste käest saadud kakskümmend lihatükki.
Ajapikku muutus Valgekihvale indiaanlaste juures elamine hingelähedaseks, kuigi ta tundis ikka kurbust oma ema kaotuse üle. Ta lootis, et ta ema tuleb tagasi nii nagu indiaanlased liiguvad mööda jõge edasi-tagasi. Teiste koertega Valgekihv ei mänginud, sest koerad olid ta vastu vaenulikud ja ründasid teda pidevalt. Tänu sellele muutus Valgekihv tugevamaks, tigedamaks ja julmemaks. Nüüd juba, kui mõni koer üksinda ringi liikus, murdis Valgekihv ta maha. Sellest tuli paksu pahandust ning koerad hakkasid Valgekihva kartma. Temast oli saanud kõige julmem hunt, kes oli metsikuim ja osavaim võitleja, kiireim jooksja ja ääretult nutikas. Valgekihva liigutused oli välkkiired ning tal oli oma ründamistehnika. Ta ei valmistunud võitluseks urisemise ja karvade turri ajamisega, vaid kargas kohe kallale ja see ajas ohvri segadusse. Kõigepealt lükkas ta ohvri pikali ja siis hüppas hammastega kõri kallale. Ta ei olnud enam sõbralik, vaid tige ja õel hunt.
Ilus Smith hakkas korraldama koerte võitlusi. Alati tuli kokku palju mehi ja sõlmiti kokkuleppeid. Iga kord võitis Valgekihv. Ta oli võitmatu, ajani kuni linna saabus buldog, kellega tal tuli võidelda. Võitlus oli pikk ja väsitav. Buldog oli Valgekihva kõri kallale hüpanud ega lasknud teda lahti. Äkitselt tulid kohale kaks meest. Üks meestest oli Weedon Scott, teine mees oli Weedoni sõber ja koerarakendijuht Matt. Scott tormas koerte juurde ja karjus meestele: “Elajad!” Ta üritas buldogi Valgekihva kõri kallalt eemaldada. Kulus palju aega, kuni ta lõpuks buldogi Valgekihva kõri alt lahti sai. Valgekihv lebas maas poolsurnuna. Scott peksis Ilusa Smithi näo sisse ja maksis talle 150 dollarit koera eest.
Nüüd hakkas Valgekihv elama Matti ja Scotti juures. Ta oli metsik ja kuri. Scott ei pannud teda ketti, sest Valgekihva uudishimu uute isandate vastu ei sundinud teda minema jooksma. Valgekihv oli iga hetk valmis ründama ning ennast kaitsma.
Pika aja möödudes suutis Scott sisendada Valgekihva sallivust ja armastust. Nad olid juba päris lähedased. Alati suhtles Scott Valgekihvaga rahulikult ja sõbralikult teda silitades. Nende vahel oli tekkinud armastus ja kiindumus. Valgekihv oli jälle sõbralikum ja heasüdamlikum, kuid siiski veel natuke umbusklik. Scottist oli saanud tema armastuse-jumal.
Ühel õhtul, kui mehed kaarte mängisid, kuulsid nad kuidas Valgekihv meeletult uriseb. Kui nad kohale jõudsid, lebas maas verine mees. See oli Ilus Smith. Tal olid kaasas kett ja suur kaigas. Matt kõndis tema juurde, võttis ta õlast kinni ja sundis ta lahkuma.
Tuli kätte päev, mil Scott tahtis sõita kodumaale, oma ema ja isa, naise ning laste juurde, kuid ta ei saanud Valgekihva kaasa võtta. Valgekihv tajus seda ning muutus väga närviliseks. Ta oli kogu aeg telgi juures valves ning käis alati Scottiga kaasas, kui too kuhugi läks.
Lõpuks tuli kätte Scotti ärasaatmise aeg. Scott läks sadamasse aurikut ootama ning selle saabudes astus ta pardale. Valgekihv ei suutnud leppida Weedon Scotti lahkumisega ja hüppas talle aurulaevale järgi, ta põgenes läbi suure inimhulga Scotti poole läbi klaasi hüpates. Klaasikillud olid Valgekihva ihus kinni. Scott patsutas Valgekihva turjale ja lohutas teda. Aurik alustas teekonda Californiasse.
Nad läbisid pika teekonna läbi San Francisco ja San Jose linna, möödudes mürisevatest autodest. Nende teekond viis neid Sierra Vistasse, Scotti vanemate koju. Neile tuli vastu koer Collie ja Dick, kes hüppasid kohe Valgekihva kallale ning pidevalt tekkis neil omavahel rüselus. Majas elas Scotti isa ja ema, Scoti õed Beth ja Mary, Weedon Scotti naine Alice ning ta lapsed Maud ja Weedon. Valgekihv vihkas lapsi ja nende puudutusi. Samuti vihkas ta Collit ja Dicki, kes teda kunagi rahule ei tahtnud jätta. Kogu pererahvaga harjus ta kiirest. Kõik olid Valgekihva kiindunud, kuid too armastas ainult Scotti. Dick ka enam ei teinud temast välja, kõik oli suurepärane. Ainuke mure oli see, et Collie ikka alati ründas Valgekihva, see ei andnud talle südamerahu.
Valgekihv pidi veel õppima hulga seadusi. Ta ei tohtinud hoovipeal olevaid kanu süüa, ka teeääres lamava kassi pidi ta rahule jätma, kõik küülikud puurides ja haned hoovipeal samuti. Ta õppis, et loomad, kes tulevad metsast ja ei kuulu kellelegi, on Valgekihvale saagiks.
Kuud tulid ja läksid. Lõunamaal oli toitu külluses ja teha polnud eriti midagi. Valgekihv elas rammusana, jõukana ja õnnelikuna, kuid ikka erines ta teistest koertest. Ta tundis seadust paremini kui teised koerad, kes polnud teistsuguses elukeskkonnas elanud.
Isandale meeldis ratsutada ning Valgekihv jooksis alati hobuse kõrval kaasa. Kui ühel päeval kukkus hobune, siis kukkus Scott, kes murdis jalaluu. Scott näitas näpuga kodu poole ja ütles Valgekihvale: ”Koju! Mine koju, vanapoiss, jookse nüüd aga koju!” Valgekihv läks ja vaatas vahepeal kahtleva pilguga tagasi. Kodus hakkas ta perenaist kleidist sikutama. Perenaine sai kohe aru, et midagi on juhtunud. Valgekihv juhatas pererahva Scotti juurde. Pererahvas ravis peagi Scotti terveks. Pärast seda, pidasid kõik Valgekihvast lugu. Isegi Collie ei hammustanud valusasti, vaid naksas kergelt ja jooksis mänglevalt metsa poole. Sel päeval ratsutas Scott üksi ja Valgekihv jooksis metsas, külg külje kõrval kolliga, nagu tema ema Kitši ja vana Ükssilm paljude aastate eest olid jooksnud Ürgmaa metsades.
Ühel päeval rääkis terve küla sellest, et vangist on põgenenud Jim Hall. Ta oli külmavereline ja hirmuäratav. Jim Hall oli alusetult süüdi mõistetud, Weedon Scotti isa, kohtunik Scotti poolt. Jim tahtis talle tohutult kätte maksta.
Isanda naisel ja Valgekihval oli väike saladus: alati kui õhtu käes, lasi ta Valgekihva tuppa magama ja hommikul vara jälle välja. Kätte oli jõudnud varahommik ning Valgekihv oli juba ärkvel. Ta kuulis samme. Valgekihv tõusis vaikselt püsti ja valmistus rünnakuks. Sisse astunud mees kõndis trepini ja kui ta esimese sammu tegi, ründas teda Valgekihv. Terve pere ärkas lärmi peale üles. Kui nad alla jõudsid, lebas mees surnult maas, Valgekihv raskelt haavatuna temast meetri kaugusel. Nad kutsusid ruttu haavaarsti. Murdunud oli jalaluu ja kolm roiet. Mees oli talle peale hüpanud, nii et üks roie oli loomale kopsu tunginud ning sisemise verejooksu põhjustanud. Valgekihva põetati ja ta paranes kolme nädalaga. Tema lihastest oli kadunud jõud, kuid lõpuks suutis ta end püsti ajada ning kõndis õue.
Kandiküla
Kandiküla on küla Tartu maakonnas Tartu linnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Tähtvere valda.
Külas asub Kandiküla teaduspark.
Kesk-Eesti Tre Raadio
Kuma Raadio on Eesti regionaalne raadiojaam, mis tegutseb alates 1993. aasta 1. septembrist. Raadiojaam edastab omaprogrammi 24 tundi ööpäevas. Algusaastatel tegutses raadio Paide Piimakombinaadi ruumides, 2002. aasta lõpus koliti uude majja Paides Pärnu tänav 57. Samas majas asub ka trükikoda ja ristsõnade kirjastus.
Kuma Raadio asub Järvamaal Paides, kuid raadiojaama leviala katab lisaks suuremale osale Järvamaast ka osa Pärnu, Rapla, Harju, Viljandi ja Jõgeva maakonnast ning ulatub ka Lääne-Viru maakonda. Kuma Raadio on kuuldav sagedusel 101,0 MHz, lisaks on raadiojaama võimalik kuulata ka internetis. Raadiojaama põhirõhk on kohaliku elu kajastamisel, seda nii uudiste kui ka muude kohalikke teemasid käsitlevate saadete (Paide Raekojatund, Ringmikrofon, Maakonnatund, Türi Valla Saade, Tunne Järvamaad, Sõnumid Viljandist) näol, samuti on programmis muusikastiile tutvustavad saateid.
Raadioauditooriumi ülevaadete põhjal oli Kuma Raadiol 2014. aastal keskmiselt 17 000 kuulajat, 2014. aasta talvel 19 000 kuulajat. TNS Emori raadioauditooriumi uuringu andmetel kuulas Kuma Raadiot 2015. aasta sügisel septembrist detsembrini iga nädal üle 20 000 inimese.
Kesk-Eesti Tre Raadio kuulajaskond oli juunis 2016 ilmunud raadiouuringu järgi 20 000 inimest.
Tulemaa provints (Tšiili)
Tulemaa provints on Tšiili 2. järgu haldusüksus (provints) Magalhãesi ja Tšiili Antarktika piirkonnas.
Provints hõlmab Tulemaa saare lääneosa Magalhãesi väinast lõunas.
Provintsi halduskeskus on Porvenir.
Nimi
Provintsi nimi on pärit 1520. aastast, mil Fernão de Magalhães nimetas selle koha Tulede ja Suitsude maaks rannal näha olnud lõkete järgi, mille olid süüdanud onad. Hispaania kuningas Carlos I jättis sellest nimest alles ainult "Tulemaa" (Tierra de Fuego), sest suits pidi niikuinii tulest lähtuma.
Ajalugu
Saare siseosa jäi tundmatuks 1879. aastani, mil Tšiili sõjaväe leitnandi Ramón Serrano ekspeditsioon läbis selle Gente Grande lahest kuni San Sebastiáni laheni Atlandi ookeanis.
Rohtlates (pampades), mis katavad saare peaaegu täielikult väina suudmest kuni Darwini mägede nõlvadeni lõunas, kus ilmuvad põõsastikud ning seejärel tihe Magallãese mets, elas 4000 onadest põliselanikku. Need olid suurt kasvu ja tüsedad nomaadid, kes osavalt käsitsesid lingu ning vibu ja noolt, millega nad guanakosid ega linde küttisid. Nad olid sissetungijate vastu vaenulikud: lõid poole sajandi jooksul tagasi Punta Arenase koloonia sissetungikatsed. Nende auks nimetasid esimesed meresõitjad lahe Gente Grande laheks ('Suure Rahva laht').
Aastal 1881 fikseeriti Tšiili ja Argentina vaheline piir. Need maad olid nii vähe tuntud, et põhja–lõunasuunaline piir, mis lõikab saare pooleks, kulges algul nii, et ta üks osa sellest jäi Dungenessi neeme juures San Sebastiáni lahte.
Ramón Serrano 1879. aasta ekspeditsioon tegi kindlaks, et tegu on suurepäraste karjakasvatusaladega.
Järgmisel ekspeditsioonil 1880 avastas Jorge Porter Porveniri lahe ja leidis Boqueróni mägedest kulda. Alates 1882. aastast saabus piirkonda Euroopast ja Ameerikast sadu kullaotsijaid. 20. sajandi alguseks muutus kullakaevandamine tööstuslikuks (võeti kasutusele mehaaniline traalimine). Aastaks 1909 sai kuld otsa.
Priit Vesilind
Priit Juho Vesilind (sündinud 4. jaanuaril 1943 Tallinnas) on eesti ajakirjanik ja fotograaf.
1601
1601. aasta (MDCI) oli 17. sajandi 1. aasta.
Priit Vesilind
Priit Vesilind lahkus 1944. aastal koos perega Eestist, elas seejärel Saksamaal Geislingeni laagris ning alates 1949. aastast elab Ameerika Ühendriikides.
Ta lõpetas 1964. aastal Colgate'i ülikooli inglise kirjanduse erialal ning 1972. aastal Syracuse'i ülikooli ajakirjandusliku fotograafia alal.
Aastatel 1973–2002 töötas Priit Vesilind ajakirjas National Geographic, algul fotoallkirjade koostajana, hiljem erikorrespondendina. Temalt on ajakirjas ilmunud 35 artiklit.
Praegu tegutseb ta vabakutselise publitsistina.
Tunnustus
pisi|Priit Vesilind abikaasa Rimaga
Isiklikku
Priit Vesilinnu vend oli tehnikateadlane Aarne Vesilind.
Pihva
Pihva on küla Tartu maakonnas Tartu linnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Tähtvere valda.
Kardla
Kardla on küla Tartu maakonnas Tartu linnas.
Aastal 1911 leiti sealt Kardla aardeleid.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Tähtvere valda.
Tedretähed
300px|thumb|right|Tedretähtedega poiss Tedretähed ehk tedretähnid ehk tedretäpid ehk päikesetäpid on pigmendilaigud – väikesed hele- kuni tumepruuni värvi täpid või ebamäärase kujuga laigud – inimese nahal, peamiselt näol. Neid esineb sagedamini päriliku eelsoodumusena heleda nahaga inimestel (nt blondidel, punapeadel ja juutidel).
Esinemine ja tekke põhjused
Tähnid on tavaliselt alla 3 mm läbimõõduga ega kujuta endast ohtu inimese tervisele. Tumedam värvus tuleneb nahapigmendi melaniini suurenenud sisaldusest rakkudes. Pigment asub nahas suhteliselt pindmiselt – marrasknaha ehk epidermise põhjakihis ning tervel inimesel pole melaniini tootvate rakkude arv suurenenud.
Mõnel inimesel kaovad tedretähnid talveks, kuid naasevad kevadel, kui päike paistab taas intensiivsemalt ja nahk puutub kokku päikesekiirgusega. Naha kaitsmine intensiivse ultraviolettkiirguse eest aitab lisaks nahahaiguste riski vähendamisele hoida mingil määral kontrolli all tedretähnide ulatuslikku teket ja nende värvuse intensiivsust (neil, kellel on soodumus tedretähnide tekkeks).
Tedretähed kui kosmeetiline probleem
Tervel inimesel on tedretähed eelkõige kosmeetiline probleem, mistõttu ravi ei ole vajalik. Kuid kui soovitakse siiski teraapiliselt tedretähne vähendada, saab seda kõige tõhusamalt teha kosmeetikasalongides paikse ravina hüdrokinooni abil, sageli kombineeritult antioksüdantide ja muude preparaatidega.
Paiksest ravist kiiremaid tulemusi võib saavutada aga mitut liiki protseduuridega (nt keemilise koorimise, mikrodermabarsiooni, krüoteraapia, valguslaserite või impulseeritud valgussüsteemiga (IPL)).
Tedretähtedega seotud patoloogiad
Ehkki tavaliselt on tedretähed tervisele ohutud, võib tedretähed leida ka RHK-10-sse kantud diagnooside seast (kood L81.2).
Ebausk
Keskajal peeti tedretähne nõidade tunnuseks.
Alkaloidid
pisi|[[Nikotiin on üks alkaloididest]] Alkaloidid on lämmastikku sisaldavate, vees lahustumatute, aluseliste omadustega ja hapetega vees lahustavaid sooli moodustavate keemiliste ainete rühm.
Alkaloide (taimne alus) sisaldavaid taimi on inimkond kasutanud juba väga kaugel ajal joovastavate ainete või taimsete ravimite ja ka mürgina. 399 eKr viidi Antiik-Kreekas täide Sokratese surmaotsus – talle valmistati viimseks joogiks surmaputkeleotist (sisaldab koniini). Taimsed alkaloidid on looduslikud pestitsiidid, mis toimivad taimede enesekaitsena kahjurite vastu.
Esimese puhta alkaloidi, morfiini, eraldas oopiumist 1806. aastal saksa apteeker Friedrich Sertürner. Esimese sünteesitud alkaloidi, koniini, valmistas 1886. aastal Albert Ladenburg.
Seni on taimedest tuvastatud ligi 10 000 alkaloidi.
Klassifikatsioon
Alkaloidide rühma liigitatakse väga erinevate keemiliste ja biokeemilsite omadustega ühendeid. Tänapäeval on kasutusel klassifikatsioon, kus alkaloidid liigitatakse nende molekuli kuuluva heterotsükli ehituse alusel rühmadesse :
Alkaloide
pisi|[[Kofeiin C8H10N4O2]]
Ravi
Alkaloidimürgistuste korral antakse teadvusel inimestele esmaabina veega segatud sütt: täiskasvanule 50–100 g ja lapsele 1–2 g/kg (3 spl 10 kg kohta).
Kui tekivad krambid ja haige kaotab teadvuse, ei tohi patsiendile sütt joogiga manustada. Tuleb jälgida, et haige hingamine ei seiskuks. Vajadusel teha kunstliku hingamist. Kohe kutsuda kiirabi.
Ravi ajaloost
Süsi on tugev absorbent ja imab endasse suure osa mürkainest. Absorbeeriva toimega on ka kaoliin.
Kuuba kriis
Kuuba kriis ehk Kuuba raketikriis ehk Kariibi kriis (, ; Kuubal ka Oktoobrikriis) oli 1962. aasta oktoobris kujunenud vastasseis ühelt poolt Nõukogude Liidu ja Kuuba ning teiselt poolt Ameerika Ühendriikide vahel.
Alkaloidid
Ravi ajaloost
Kaoliini kasutati mürgistuste raviks juba antiikajal. Vana-Kreekas nimetati kaoliini Lemnose mullaks, kuna seda leidus Limnose saarel. Kaoliini segati kitseverega, sellest veeretati väikesed kuulid, vajutati neile kitsepead kujutav tempel ja kuivatati. Ravimikuule nimetati sphragis aigos, hiljem capra sigillum ning nad olid universaalvahendiks paljude mürgistuste puhul (kaasaarvatud alkaloidimürgistuste korral). Samasuguseid ravimikuulikesi valmistati ka Maltal, kus neile anti nimeks terra sigillata.
Kuuba kriis
Eelnevalt olid USA valitsusasutused edutult püüdnud kukutada Fidel Castro valitsust Kuubal (Sigade lahe dessant, Operation Mongoose). Kuuba ja Nõukogude Liit asusid kiiruga rajama Kuubale baase tuumarakettide tarbeks, mille lennuulatusse jäänuks suurem osa USA mandriosast. Ühtlasi oli see ka reaktsioon Thor-tüüpi rakettide paigutamisele Suurbritanniasse 1958. aastal (Projekt Emily) ning Jupiter-tüüpi rakettide paigutamisele Itaaliasse ja Türgisse 1961. aastal, mille tulemusena jäi Moskva enam kui 100 USA tuumaraketi löögiraadiusse. 15. oktoobril 1962 pildistas USA lennuväe luurelennuk U-2 Kuubal ehitatavaid Nõukogude raketibaase.
Alkaloidid
Nimetus
Alkaloididele pani nimetuse 1819. aastal Saksa apteeker Carl Friedrich Meiβner (1792–1853).
Kuuba kriis
Järgnev kriis oli üks külma sõja aegseid suuremaid vastasseise, võrreldav Berliini blokaadiga. Üldiselt arvatakse, et selle käigus jõudis külm sõda kõige lähemale otsese tuumasõja ohule. See oli ka esimene dokumenteeritud juhtum, mil vastastikuse hävitamise võimalust arvestati määrava tegurina rahvusvahelistel relvastusläbirääkimistel.
Alkaloidid
Nimetus
Alkaloidide nimetus tuleb araabia keelest al-qālī 'leelis' ja kreeka keelest kus eidos tähendab 'sarnast' ehk siis 'leelisesarnased ained'.
Kuuba kriis
Ühendriigid kaalusid Kuuba ründamist õhu ja mere kaudu ning kehtestasid Kuubale sõjalise karantiini. USA teatas, et ei luba ründerelvade paigutamist Kuubale, ning nõudis, et Nõukogude Liit lammutaks Kuubal ehitatavad ja valminud raketibaasid, eemaldades saarelt kõik ründerelvad. President Kennedy valitsus lootis, et Kreml nõustub nende nõudmistega, ning ootas sõjalist vastasseisu. Nõukogude Liidu peaminister Nikita Hruštšov kirjutas Kennedyle, et "rahvusvaheliste vete ja õhuruumi" karantiin on "agressiooniakt, mis heidab inimkonna kogu maailma hõlmava tuumasõja kuristikku".
Avalikult hakkas NSV Liit USA nõudmistele vastu, kuid salajaste suhtluskanalite kaudu tehti ettepanek kriisi lahendamiseks. Vastasseis lõppes 28. oktoobril 1962, mil USA president John F. Kennedy ja ÜRO peasekretär U Thant jõudsid Hruštšoviga nii avalikule kui ka salajasele kokkuleppele. Avalikult lammutas Nõukogude pool oma ründerelvad Kuubal ja viis need tagasi Nõukogude Liitu, kui ÜRO andis garantii USA avalikule lubadusele Kuubat mitte kunagi rünnata. Salajas nõustus USA lammutama kõik Euroopasse ja Türki paigutatud Thor- ja Jupiter-tüüpi raketid.
Kujunemislugu
1959. aastal tuli ülestõusu käigus Kuubal võimule Fidel Castro, kukutades USA-meelse diktaatori Fulgencio Batista. Kuubal algasid sotsialistlikud reformid (natsionaliseerimine jne), mis teravdasid Kuuba suhteid USA-ga. USA-le ei meeldinud ka see, et Kuuba hakkas lähenema NSV Liidule. Castro väitis ise, et ta on marksist ja et Kuubal toimub sotsialistlik revolutsioon.
Juba suvel 1962 tõi NSV Liit Kuubale maa-maa tüüpi tuumalõhkepeadega strateegilised keskmaaraketid (kolm polku rakette R-12 Dvina (24 stardiseadeldist – 3 NSV Liidu relvajõudude Strateegiliste raketivägede 13. strateegilise raketidiviisi polku, Kuuba mereblokaadi tõttu jäi saabumata kaks polku rakette R-14), oktoobris seadis need üles – sihtmärgiks USA. Kuubal olid ka NSV Liidu pommituslennukid. 22. oktoobril 1962 tegi USA president J. Kennedy avalduse, milles informeeris USA-d ja muud maailma, et USA blokeerib Kuuba, selleks et NSV Liit ei saaks sinna lisavägesid viia. USA, aga vastuseks ka VLO sõjaväed, viidi kõrgendatud lahinguvalmidusse.
Kulminatsioon ja lahendus
Oktoobri lõpus 1962 püsis umbes nädala USA ja NSV Liidu eriti terav vastasseis.
Valitses reaalne tuumasõja oht. See oli nende riikide vaheliste suhete kõige pingelisem moment. Kummagi väed (tuumarelvadega) olid valmis iga hetk alustama sõjategevust. John Kennedy ja NSV Liidu liider Nikita Hruštšov vahetasid läkitusi, maailma rahu rippus juuksekarva otsas. Lõpuks 28. oktoobril teatas NSV Liit, et võtab raketid maha. Vastuseks lõpetas USA Kuuba blokeerimise. Tuumasõja oht oli selleks korraks möödas. USA viis Türgist ära ka sealt NSV Liidu peale sihtivad raketid.
Domenico Dragonetti
Domenico Carlo Maria Dragonetti (7. aprill 1763 Veneetsia – 16. aprill 1846 London) oli Itaalia kontrabassist.
Rahinge
Rahinge on küla Tartu maakonnas Tartu linnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Tähtvere valda.
Paide piiramine (1602)
Paide piiramine leidis aset 31. maist kuni 30. septembrini 1602 Poola-Rootsi sõja ajal. Poola väed sundisid mitmekuulise piiramise järel Paide linnuse kapituleeruma.
Piiramine
Mõni nädal pärast Viljandi vallutamist suundus Krooni suurhetman Jan Zamoyski oma vägedega Paidet piirama. Paide linnus oli Eestimaa tugevamaid, ning seda kaitses 700 meest, kes olid hästi suurtükkidega varustatud. Zamoyski piiras linnuse ümber ning jäi ootama lisavägesid.
Zamoyski saatis välihetman Stanisław Żółkiewski hävitama Tallinna lähedal paiknevat rootslaste ratsaväeüksust, kellest kardeti, et nad võivad tulla Paide garnisonile appi. Żółkiewski lõi neid 30. juunil ja sundis nad põgenema. 200 rootslast sai lahingus hukka.
7. augustil saabusid Paide alla poolakate lisajõud. Esialgu pidasid tugevad linnusemüürid Poola vägede kahuritulele hästi vastu. Seepeale otsustati viia suurtükkid linnuse soisemale küljele, mis oli nõrgemini kaitstud.
Septembri lõpuks olid toiduvarud linnuses otsakorral ja garnison kapituleerus 21. septembril.
Ujukomaarv
Ujukomaarv või liikuva komaga arv (inglise keeles floating-point number) on andmetüüp, mis on loodud esitamaks väga suuri ja väga väikseid arve, mida oleks ebaotstarbekas esitada täisarvudena.
Ujukomaarv on paigutatav arvuti mällu kolme komponendi, märgi, arvu tüve ehk mantissi ja astendaja ehk eksponendiga. Ujukomaarvu väärtus avaldub korrutisena kujul. Termin "ujukoma" viitab sellele, et komakoht on liigutatav – seda saab paigutada mantissi suhtes nii paremale kui ka vasakule.
Iga lõplik arv on kirjeldatud kolme komponendiga:. Lõpliku arvu väärtus on, kus b on astme alus.
Kahend-ujukomaarvud
Standardi IEEE 754 järgi esitatakse kahend-ujukomaarv kujul, kus M on arvu tüve ehk mantissi murdosa (fractional part). Arvuti mälus säilitatakse murdosa M, mitte tüvi (significand).
Arvu varjatud tüvenumber
Töötades kahendarvudega on arvu tüvel alati kindel arv bitte. Kuna normaliseeritud arvu kõige suurema kohakaaluga bitt on alati 1, siis seda arvuti mällu ei salvestata ja nimetatakse varjatud bitiks (hidden bit). Kontekstist sõltuvalt võib varjatud bitti võib arvu tüve hulka mitte arvestada. Näiteks IEEE 754 topelttäpsusega (double precision) vorming on tavaliselt 53-bitilise tüvega, millesse on arvestatud ka "varjatud bitt" või 52-bitilise tüvega, millesse ei ole arvestatud "varjatud bitti". Varjatud biti (hidden bit) mõiste kehtib ainult arvu kahendkujule. IEEE 745 määrab täpsuse p, mis peab olema kirjeldatud teatud arvu tüvenumbritega, kaasaarvatud tähenduseta järgnevad bitid (st. topelttäpsusega ujukomaarvu puhul p=53).
Väga nullilähedasi arve, mille puhul on vajalik nullist erinev varjatud bitt (hidden bit) kutsutakse "denormaliseeritud arvudeks" (Denormal number) või IEEE 745 järgi "subnormal number". Lahenduseks on arvu Bias mahalahutamine astmenäitajast sõltuvalt esitatavast arvust.
Kümnend-ujukomaaarvud
Kümnendarve saab esitada täpselt kümnend-ujukomaarvudega. Näiteks arvudel 1,1 või 2,2 pole täpset vastet kahend-ujukomaarvudena. Lõppkasutaja ei soovi, et 1,1 + 2,2 annaks tulemuseks 3,3000000000000003 nagu kahend-ujukomaarvude puhul. Seetõttu kasutatakse mitmete programmeerimiskeelte interpretaatorites (Python, Java) ja ka mõnedes protsessorkiipides (näiteks IBM POWER6) kümnend-ujukomaarve (astmealusel 10).
Normaliseeritud ujukomaarv
Normaliseeritud ujukomaarv on ujukomaarv, mille puhul kehtib 1 ≤ arvu tüvi < k, kus k on alus arvusüsteemile, milles arvu esitatakse.
Kahend-ujukomaaarvu normaliseerimine
Tehte tulemiks võib kujuneda mittenormaliseeritud arv. Lõpptulemuse saamiseks on vajalik tulem normaliseerida. Sõltuvalt mittenormaliseeritud mantissi väärtusest toimub normaliseerimine erinevalt :
Jonathan Edwards (kolmikhüppaja)
Jonathan David Edwards (sündinud 10. mail 1966 Londonis Westminsteris) on Briti kolmikhüppaja, kes hüppas esimesena üle 18 meetri, 2000. aasta olümpiavõitja.
Violina
Violina on Eesti ansambel, mis tegutseb alates 2008. aastast. Kolmest viiuldajast koosnev muusikaline kollektiiv mängib nii omaloomingut kui ka pop- ja klassikalise muusika hitte.
Jonathan Edwards (kolmikhüppaja)
Elulugu
Edwardsi sportlasetee sai alguse 1984, kui ta tuli Suurbritannia koolide meistriks.
Violina
2010. aastal saavutas nende muusikapala "Sellel ööl" (koos Lenna Kuurmaaga) Kuldse Plaadi aasta raadiohiti kategoorias.
Muusikaline tegevus
Professionaalsete muusikute koostöö algas 2007. aastal, millest peagi kasvas välja elektriviiuleid mängiv trio. Instrumentaalbändi üks produtsente on Mihkel Mattisen. Peamised ülesastumiskohad on ööklubid ja privaatüritused. 2009. aasta mais esineti Eestit külastanud Hispaania kuningapaarile.
Jonathan Edwards (kolmikhüppaja)
Elulugu
1988. aastal võistles ta olümpiamängudel. Võitis 1990. ja 1994. aasta Briti Ühenduse mängude hõbemedali. 1992. aastal võitis maailma karika.
Violina
Eesti Laul 2010
Violina osales koos Rolf Junioriga konkursil "Eesti laul 2010". Laul "Maagiline päev" jäi 17 punktiga kolmandale kohale Malcolm Lincolni järel. See punktikoht jättis nad aga lõppvoorust napilt välja.
Jonathan Edwards (kolmikhüppaja)
Elulugu
Edwards keeldus algul usuliste veendumuste tõttu pühapäeviti võistlemast, mistõttu ta ei osalenud 1988. aasta olümpiamängudel ja 1989. aasta Euroopa karikavõistlustel ega võistelnud ka 1991. aasta maailmameistrivõistlustel. Ent 1993. aastal mõtles ta pärast vikaarist isaga nõupidamist ümber, leides, et Jumal on talle ande andnud võistlemiseks, ning võitis kohe 1993. aasta maailmameistrivõistlustel (kus kvalifikatsioonivõistlus oli pühapäeval) pronksmedali.
Tõsise tormihoiatuse andis Edwards 1995. aasta Euroopa karika meistrivõistlustel, kui lendas lubatust tugevama taganttuule (+2,4m/s) toel 18.43 (!). Varasem pikim hüpe – 18.20 (+5,2 m/s) – kuulus Willie Banksi (Ameerika Ühendriigid) nimele, aastast 1988 Indianapolises.
1995. aasta maailmameistrivõistlustel Göteborgis 7. augustil ületas ta 20 minuti jooksul kaks korda omaenda maailmarekordi. See on vist ainus kord, kui kaks maailmarekordit on sündinud sama inimese kahe järjest hüpatud hüppega. Rekordiks jäi lõpuks 18.29. Edwards suutis oma tulemust vaevalt uskuda ja hoidis käsi üleval. Esimese katsega (18.16) oli ta lisanud 18 sentimeetrit oma eelmisele rekordile (Salamancas 18. juulil 1995).
1996. aasta olümpiamängudelt sai hõbemedali.
1996. aasta lõppes hüppeliigesevigastusega.
2000. aasta suveolümpiamängudel võitis Edwards kuldmedali.
Tunnustus
5. märtsil 2003 osales Edwards Tallinnas võistlusel "Hüppegala Tallinn 2003" ja võitis tulemusega 17.05.
Jonathani pikkus on 182 cm ja kaal 73 kg (2003).
Kuulub klubisse Gateshead Harriers & AC. Treenerid on Norman Anderson ja Peter Stanley.
Jonathan Edwards on lõpetanud Durhami Ülikooli füüsika alal. On töötanud geneetikalaboris Newcastle'i haiglas ja elektroonikatehases.
Vaated
Sportlasena ei pea Edwards õigeks püüda võitu, vaid anda Jumalale oma parim. Jumal annab talle enne võistlusi rahu.
Hakkas tegelema kergejõustikuga, sest tundis, et Jumal soovib seda. Selle kaudu saab ta evangeeliumi kuulutada.
Isiklikku
On abielus Allisoniga, kes on samuti pärit rangelt kristlikust perekonnast. Neil on pojad Samuel ja Nathan. Nad elavad Newcastle upon Tyne'is.
Jonathani lemmikraamatud on Piibel ja "Sõrmuste isand", lemmikfilmid "Tähtede sõda" ja "Matrix".
Aleksandr Borodin
Aleksandr Porfirjevitš Borodin (vene Александр Порфирьевич Бородин; 12. november 1833 – 27. veebruar 1887) oli vene keemik ja helilooja.
Elulugu
Borodin oli andekas keemik ja väga suur muusik. Lapsepõlvest peale armastas loodusteadusi, kuid tegeles ka kirjandusega, armastas joonistada, õppis lapsepõlves mitut keelt (prantsuse, itaalia keel ja kultuur). Õppis kooli hoidjatädi käest vene keelt ja laule. Kodus muusikaõhtud, kus ema, isa ja sugulaste kaasabil õppis klaveri- ja tšellomängu (prantsuse koduõpetajad). Tekkis huvi heliloomingu vastu. 17-aastaselt läks õppima kirurgilise arstiteaduse akadeemiasse, kus hakkas kujunema teadlaseks. 29-aastaselt oli ta juba rahvusvaheliselt tuntud, sai keemiaprofessoriks ja liitus Balakirevi ringiga. Pidi ennast jagama keemia ja muusika vahel. Keemia oli tema igapäevane põhitöö, kuid muusika alal nimetas ta ennast pühapäevaheliloojaks. Maailmatuntud helilooja. Teoseid kirjutas vähe, kuid kõik on tuntud: ooper "Vürst Igor", Bõlina ooper, kaks sümfooniat, kümmekond laule, keelpillikvartette.
Loomingu iseloomustus
Aleksandr Borodini looming ei ole suur, kuid see-eest väärtuslik. Muusika kõlab rahvuslikult ja võimsalt. Lemmikteemad on rahvakangelased ja vägilased ("Vägilassümfoonia"). Meloodiad on voolavad ja laulvad. Looming on klassikaline. Eeskujuks oli Mihhail Glinka looming.
Aavo Reinfeldt
Aavo A. Reinfeldt (sündinud 1956) on eesti päritolu Ameerika Ühendriikide majandustegelane.
Aavo Reinfeldti isa Karl Reinfeldt põgenes Eestist Teise maailmasõja lõpus.
Aavo Reinfeldt õppis aastail 1968–1972 Bridgeton High Schoolis, New Jersey osariigis.
Töötanud pikka aega pangandussüsteemis, 1997. aastal auhinnati silmapaistvate tulemuste eest Summit Pangas töötamise ajal. Aastal 2009 on ta Ameerika Ühendriikides New Jersey osariigis Ühendriikide ühe suurima panga PNC Bank Corp äripanganduse juht.
Feldkirch
pisi|Feldkirchi vanalinn
Feldkirch on linn Austrias Vorarlbergi liidumaal Šveitsi ja Liechtensteini piiri lähedal ning Illi jõe ääres. See on Feldkirchi ringkonna halduskeskus. Dornbirni järel on see rahvaarvu poolest suuruselt teine linn Vorarlbergis. Austria läänepoolseim punkt asub Feldkirchis Reini jõe ääres, Austria, Šveitsi ja Liechtensteini piiri kolmikpunktist põhjas.
Ajalugu
Kaunist keskaegset linna, mis on tänaseni hästi säilinud, on linnana esmamainitud 1218. aastal pärast seda, kui krahv Hugo von Montfort ehitas "Schattenburgi", lossi, mis on endiselt Feldkirchi peamine vaatamisväärsus. Muud linna vaatamisväärsused hõlmavad hilisgooti ajast pärit Püha Nikolause toomkirikut. Feldkirchis sündis Georg Joachim Rheticus ja asub praegu Feldkirchi diötsees. Aastatel 1651–1773 ja 1856–1979 asus Feldkirchis jesuiitide kool Stella Matutina.
1799. aasta märtsis toimus kaks kokkupõrget Prantsusmaa Esimesne Vabariigi ja Habsburgide monarhia vägede vahel. 7. märtsil võitis Nicolas Oudinot koos 9000 Prantsuse sõduriga Friedrich von Hotze 6000 austerlast. Feldkirchi lahing toimus 23. märtsil, kui André Masséna ja 12 000 prantslast said lüüa Franjo Jelačićilt ja 5500 austerlaselt.
Majandus ja taristu
pisi|Turuplats
Transport
Feldkirchil on alates 1993. aastast olnud oma kohalik bussivõrk, kus on praegu 8 liini, sealhulgas bussid Liechtensteini põhjaossa. Bussisüsteem töötab koos Vorarlbergi bussisüsteemiga, mis pakub mitut piirkonnaülest liini, mis algavad ja lõpevad Feldkirchis. Lisaks on niinimetatud "ööliin", mis ühendab baare ja diskosid kogu Feldkirchis. Ööliin töötab nädalavahetustel umbes kella neljani hommikul.
Ettevõtted
15. mai 2001. aasta seisuga oli Feldkirchi 1464 ettevõttes 13 146 töötajat, sealhulgas 5 suuremat ettevõtet, milles igaühes rohkem kui 200 töötajat.
Feldkirchis baseeruvad järgmised ettevõtted:
Feldkirchi all-linn
Feldkirchis on üks paremini säilinud keskaegseid Vorarlbergi linnamaastikke. Linn ehitati 1200. aasta paiku Schattenburgiga samal ajal ja sellel on geomeetriline võrgusüsteem. Alates 1500. aastast, kui linnamüür uuesti üles ehitati, püsis linn sajandite jooksul muutumatuna.
Alates 2015. aastast on Feldkirchi ansambel kantud Austria kultuuripärandi nimekirja (Haagi konventsiooniga kaitstud kultuuriväärtused). Linn on ka väikeste ajalooliste linnade liidu, Turismi turundusliidu liige.
Linna kindlustused
Schlossgrabeni, Hirschgrabeni ja St. Leonhardsplatzi tänavad tähistavad linnamüüri endist kulgemist ümber Neustadti ala 13. sajandil. Linnamüür ehitati suuresti ümber 1500. aasta paiku ja 1826. aastast on see paljudest kohtadest kadunud.
Puiestee
Enamasti on puiestee (suuremalt jaolt) sirge ning puud selles on samaliigilised ja ühevanused. Ühtluse eesmärk on rõhutada maastiku perspektiivi.
Feldkirch
Linna kindlustused
Kuni Feldkirch oli ümbritsetud linnamüüri ja vallikraaviga, võis linna siseneda vaid läbi nelja värava. Neid linnaväravaid kutsuti Bregenzertor või Nikolaustor, Bludenzertor või Schultor, Milltor või Sautor ning Churertor või Salztor. Kaks viimast väravat on siiani alles, teised kaks eemaldati koos linnamüüriga 19. sajandi alguses.
Puiestee
Puiestee võib olla ette nähtud nii jalakäijatele (nt puiesteed parkides) kui ka sõidukitele. Viimaste hulka kuuluvad ka need puiesteed, mis on ühtlasi tänavad. Selline puiestee võib olla ka aadressikoht. Eesti keeles on puiestee lühend aadressikohana pst: näiteks aadress "Kolde puiestee 4" on lühendatult "Kolde pst 4".
Feldkirch
Villad ja muud elamud
19. sajandil ehitas Feldkirchi kodanlus arvukalt mainekaid elamuid, millest enamus on siiani eraomanduses. Villasid ehitati peamiselt Reichsstraßele ning peamiselt Bärenkreuzungi ja rongijaama vahelisele alale.
Puiestee
Allee pole täielikult puiestee sünonüüm: kui alleeks nimetatakse vahel ka suurte põõsastega, harvem skulptuuridega ääristatud teed (nagu sfinkside allee Egiptuses, mis viib vaarao Hatšepsuti hauakambri juurde), siis puiestee on ilmselgelt seotud puudega.
Feldkirch
Kultuurielu
Poolbar Festival on moodsa muusika ja kultuuri festival Feldkirchis. Igal aastal juulist augustini toimuval üritusel on umbes 20 000 külastajat, kes pakuvad muusikat, näitusi, luuleprõmme, moodi ja arhitektuuripreemiat. Esimest korda toimus see 1994. aastal kultuuri suveakadeemiana ning erineb maastiku ja arhitektuuri korralduse ja teostuse poolest suuresti teistest vabaõhuüritustest.