cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Taye Taiwo
Koondisekarjäär
Egiptuses toimunud finaalturniiri alagrupis võitis Nigeeria kõik mängud: 23. jaanuaril Ghana jalgpallikoondist 1:0 (mängu ainsa värava lõi Taiwo 85. minutil), 27. jaanuaril Zimbabwe 2:0 ja 31. jaanuaril Senegali jalgpallikoondise pärast tahajäämist 2:1. 4. veebruaril pidas Nigeeria veerandfinaali tiitlikaitsja Tuneesia jalgpallikoondise vastu ja läks 6. minutil juhtima, aga mäng lõppes 1:1. Penaltiseerias Nigeeria esimene lööja eksis, teisena Taiwo tabas ja kolmas lööja eksis taas. Ometi Nigeeria võitis penaltiseeria. 7. veebruaril kaotas Nigeeria poolfinaalis Elevandiluuranniku jalgpallikoondisele 0:1 ja pälvis pronksmedali.
pisi|Taye Taiwo (2008) 2008. aasta Aafrika meistrivõistluste valikturniiri läbis Nigeeria 5 võidu ja 1 kaotusega ning võitis valikgrupi. Taiwo lõi ühe värava: eelviimases valikmängus, millega Nigeeria tagas valikgrupi võidu, viis ta Nigeeria 70. minutil võõrsil Nigeri jalgpallikoondise vastu 2:1 juhtima. Mäng lõppes 3:1.
Finaalturniir toimus Ghanas. Nigeeria kaotas 21. jaanuaril avamängu Elevandiluurannikule 0:1 ja viigistas 25. jaanuaril Mali jalgpallikoondisega 0:0. See lõhnas juba väljakukkumise järele, aga viimane voor 29. jaanuaril kulges üllatavalt soodsalt: Nigeeria alistas edasipääsulootuse kaotanud Benini jalgpallikoondise 2:0, samas kui edasipääsu juba taganud Elevandiluurannik alistas Mali 3:0, misjärel Nigeeria tuli võrdsete punktide juures alagrupis teiseks, edestades Malit väravate vahega. 3. veebruaril pidas Nigeeria veerandfinaali korraldajamaa vastu ja läks penaltist juhtima, ent kaotas 1:2 ja langes välja.
pisi|Taye Taiwo (2011, näoga) 2010. aasta Aafrika meistrivõistluste eelvalikturniiril sattus Nigeeria suhteliselt raskesse valikgruppi koos LAV-i jalgpallikoondisega, aga sellegipoolest võitis kõik 6 mängu ja pääses põhivalikturniirile, kus sai kõrgeima asetuse. Nigeeria läbis oma valikgrupi ainsana kaotuseta ja võitis sellegi.
Alfred Kastler
Alfred Kastler (3. mai 1902 Guebwiller, Elsass-Lotring, Saksa Keisririik – 7. jaanuar 1984 Bandol, Prantsusmaa) oli Prantsusmaa füüsik.
Taye Taiwo
Koondisekarjäär
Finaalturniir toimus Angolas. Nigeeria kaotas 12. jaanuaril avamängu Egiptuse jalgpallikoondisele 1:3, kuid võitis 16. jaanuaril Benini 1:0 ja 20. jaanuaril Mosambiigi jalgpallikoondise 3:0 ning pääses alagrupist täiseduga lõpetanud Egiptuse järel teisena edasi. 25. jaanuaril toimus veerandfinaal Sambia jalgpallikoondise vastu, kus väravaid ei löödud. Penaltiseerias Nigeeria ei eksinud ja jõudis poolfinaali. 28. jaanuaril kaotas Nigeeria poolfinaalis Ghanale 0:1, aga võitis 30. jaanuaril pronksimängus Alžeeria jalgpallikoondise ja sai pronksmedali. Finaalturniiril mängis Taiwo kaks kohtumist, mõlemad algusest lõpuni: avamängu Egiptuse vastu ja pronksimängu Alžeeria vastu.
2010. aasta Aafrika meistrivõistluste põhivalikturniir oli ühtlasi 2010. aasta MM-valikturniir. Valikgrupivõiduga pääses Nigeeria Lõuna-Aafrika Vabariigis toimunud finaalturniirile. 12. juunil kaotas Nigeeria MM-i avavoorus Argentina jalgpallikoondisele 0:1 (värav löödi 6. minutil). Taiwo mängis 75 esimest minutit. 17. juunil kaotas Nigeeria teisegi mängu, seekord Kreeka jalgpallikoondisele 1:2. Taiwo vahetati välja 55. minutil seisul 1:1. 22. juunil viigistas Nigeeria viimase alagrupimängu Lõuna-Korea jalgpallikoondise vastu 2:2, jäi alagrupis viimaseks ja langes välja.
Aastatel 2004–2012 pidas Taiwo Nigeeria koondises 53 mängu ja lõi neis 5 väravat.
Gößnitz
Gößnitz on linn Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis. See asub Pleiße jõe ääres, 12 km Altenburgist lõunas ja 20 km Zwickaust loodes.
Gößnitz sai linnaõigused aastal 1718.
pisi|tühi|Gößnitzi raekoda
Zelva
Zelva on alev Valgevenes Hrodna oblastis, Zelva rajooni ja Zelva külanõukogu halduskeskus. Asula nimi on poola keeles Zelwa. Nimi tuleb alevit läbiva Zelvianka jõe nimest, jõe nimi omakorda on aga ilmselt pärit jatvingi keelest.
Ajalugu
Alevit on esmamainitud 1258. aastal. Toonane asula asus praegusest Zelvast loode pool, kus maapind oli künklikum.
Aastal 1470 ehitati Zelvasse katoliku kirik. Kiriku juures asus toona Suur-Zelvaks (Вялікая Зэльва) kutsutud küla, selle lähedal asus aga Väike-Zelva (Малая Зэльва), kus asus mõis. XVI sajandil oli see ala Višnevskite, Iliniczite, Zabrzeziňskite, Zenowiczite ja Kamarowskite valduses. Aastal 1524 mainiti Suur-Zelvat dokumentides kui alevit. Zelva kuulus toona Navahradaki vojevoodkonda Vaŭkavyski maakonda.
XVII sajandi alguses läks Zelva Sapiehade valdusse. Aastal 1720 said Sapiehad õiguse pidada Zelvas laata, mis kujunes suurimaks laadaks Leedu aladel. Toona oli Zalvianka veel laevatatav ja jõel asus sadam. XVIII sajandil rajasid Sapiehad Zelvasse teatri.
Alates kolmandast Poola jagamisest aastal 1795 oli Zelva Venemaa koosseisus. Alevi elanikud võtsid osa kõigist Venemaa vastu suunatud ülestõusudest Poola aladel, seetõttu konfiskeerisid vene võimud alevi XIX sajandi keskel Sapiehadelt. Aastast 1886 hakkas alevit läbima raudtee Baranavičyst Bialystokki. XX sajandi alguses liideti mõlemad Zelvad ühtseks aleviks.
Pärast Esimest maailmasõda kuulus Zelva Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Aastal 1966 sai Zelvast rajoonikeskus. Aastal 1983 valmis tamm Zalvianka jõel ning rajati veehoidla ja hüdroelektrijaam.
Richard Knill Freeman
thumb|Derby muuseum 20. sajandi esimesel kümnendil Richard Knill Freeman (1840 Stepney, London – 24. juuni 1904) oli Suurbritannia arhitekt, kes projekteeris nii muuseume, kirikuid, koole, elumaju kui ka haiglaid.
Ta alustas arhitektitööd Derbys (näiteks Derby Muuseumi ehitamisel). 1860. aastate teisel poolel kolis Boltonisse.
Tema viktoriaanlikus gooti stiilis hooned meenutavad tihti hiliskeskaja arhitektuuri. Tema projekteeritud maju võib näha paljudes Põhja-Inglismaa linnades. Ta töötas kokku umbes 140 ehitise projekti kallal, umbes pooled ehitused on mingil kujul säilinud.
Freeman oli Manchesteri Arhitektide Ühingu liige ja sama ühingu president aastail 1890–1891.
Ventava
pisi|Kuramaa 13. sajandil Ventava oli piirkond 13. sajandi Kuramaal Venta jõe alamjooksul. Ta piirnes läänes Läänemere, idas Vanema piirkonna ja lõunas Bandava piirkonnaga. Ventava rahvastiku moodustasid kuralased ja Kuramaa liivlased; jõe äärde asus ka skandinaavlasi; sealt on leitud muinasaegne ruunikirjadega kivirist. Piirkonda (tolleaegse nimega Saggara, sel nimel oletatakse läänemeresoome algupära) on mainitud 1230. aasta "Kuramaa paganate" ja paavst Gregorius IX esindaja Alna Balduini vahelises lepingus, millega see piirkond kohustus võtma vastu preestrid ja laskma neil end ristida, tasuma paavsti määratud piiskoppidele ja prelaatidele maksu, osalema paganate-vastasetes sõjakäikudes ning andma leppe kinnituseks pantvange. Leppes rõhutati ka piirkonna sõltumatust Taanist ja Rootsist. Hiljem jagati Ventava ala siiski Liivi ordu ja Kuramaa piiskopkonna vahel. Kaks kolmandikku Ventava maadest pidi sealjuures jääma ordule, piiskopile jäi kolmandik.
Ainuke teadaolev Ventava valitseja on Lammekin. 1230. aasta 28. detsembril "Kuramaa paganate" ja paavst Gregorius IX saadiku Alna Balduini vahel sõlmitud alistumis- ja ristimislepingus on ära toodud ka sealsed muinaskihelkonnad. Nendeks on:
Priit
Priit on eesti mehenimi.
2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Priit 3542 mehel. Priit oli esinemissageduselt 29. mehenimi. Priit oli keskmiselt 41 aasta vanune (mediaanvanus oli 40). Kõige populaarsem oli eesnimi Priit vanuserühmas 40–44, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 56,11.
Tartu Loodusmaja
pisi|Tartu loodusmaja fassaad. Foto. Jaan Sokk pisi|Tartu loodusmaja talveaed Tartu loodusmaja koos avara pargiga on killuke loodust otse Tartu linnasüdames, mis pakub rahulikku hingamist, põnevat ja harivat ajaveetmist nii lastele kui täiskasvanutele.
Tartu loodusmaja on osa Tartu Keskkonnahariduse Keskusest. Loodusmaja asub Tartus aadressil Lille 10.
Tartu loodusmajas tegutsevad laste ja noorte huvikool, lasteaedadele ja koolidele suunatud õppeprogrammid, täiskasvanute koolituskeskus ning keskkonnainfopunkt.
Ramata vald
pisi|Tuuliku varemed Vērsise külas Ramata vald (läti keeles Ramatas pagasts) on vald Lätis Valmiera piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Mazsalaca, Sēļi, Skaņkalne, Vilpulka ja Ipiku valla ning Limbaži piirkonna Staicele vallaga. Põhjas piirneb vald Eesti Saarde ja Mulgi vallaga (varem Abja vallaga).
Tartu Loodusmaja
Majas asub külastuskeskus. Maja süda on viie tasapinnaga talveaed, kus kasvavad toidu- ja tarbetaimed ning asub bassein punakõrv- ja kollakõrv ilukilpkonnadega. Külastajatele on tutvumiseks avatud püsinäitus "Läbipaistev loodusmaja", mis annab ühe keskkonna-, tervise- ja inimesesõbraliku maja olemusest täpsema ülevaate. Lisaks on Tartu loodusmajas alati üleval mõni uus ja huvitav loodusteemaline näitus.
Ramata vald
Valla pindala on 171 km². 2010. aasta seisuga elas seal 505 inimest. Valla keskus on Ramata küla, vallavanem on Inguna Liepiņa.
Tartu Loodusmaja
Ajalugu
Loodusmaja loodi 1953. aastal kui Tartu Linna Noorte Naturalistide Jaam. 1968. aastal sai see nimeks Tartu Noorte Loodusesõprade Maja, 1988. aastal Tartu Noorte Loodusmaja ning 2002. aastal Tartu Loodusmaja. Viimane nimemuutus toimus koos Tartu Keskkonnahariduse Keskuse loomisega, mille osa Loodusmaja on.
Ramata vald
Valda jääb Ramata algkool.
Tartu Loodusmaja
Ajalugu
2013. aastal valmis loodusmaja uus hoone. Uue hoone projekti ja sisekujunduse tegi Karisma arhitektid OÜ.
Ramata vald
Ajalugu
Vald tekkis aastal 1945, mil Mazsalaca vallast eraldati Ramata külanõukogu. Aastal 1954 liideti sellega Ziediņi külanõukogu, aastal 1965 aga osa Mazsalaca linnapiirkonnast. Aastal 1971 liideti osa külanõukogust Ipiki külanõukoguga, aastal 1977 liideti külanõukoguga aga osa Staicele linnapiirkonnast. 1990. aastal moodustati külanõukogust Ramata vald. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Mazsalaca piirkonda.
Tartu Loodusmaja
Ajalugu
Tartu loodusmaja andis välja ajalehte Kuldkinga Teataja. Pärast väikest vahet anti 2015.–2018. aastal välja ajalehte Kännuseened.
Loodusmajas toimunut
2018. aasta 30. märtsil toimus Loodusmajas ülestõusmispühade perepäev. pisi|Tartu loodusmaja huvikooli lapsed talveaias 2018. aasta 22. oktoobrist 1. detsembrini toimus Loodusmajas fotonäitus "Eesti kalad", kus esitleti loodusfotograaf Tiit Hundi pilte ligi 60 kalaliigist.
Ramata vald
Ajalugu
Muinsuskaitse all on Ramata ja Āboliņi muinaskalmed ning Lejāņi asulapaik.
Tartu Loodusmaja
Loodusmajas toimunut
2019. aasta 24. oktoober MAFF filmiõhtu.
Ramata vald
Loodus
Valla idaosa asub Tālava madaliku Burtnieki tasandikul, lääneosa aga Kesk-Läti madaliku Metsepole tasandikul. Valla kõige kõrgem koht ulatub 75 meetrit üle merepinna. Valda jäävad mitmed suured sood, neist suurim on 2903 hektari suurune Saklaura-Oļļa soo, mis läheb põhjaosas üle Sookuninga looduskaitsealal asuvaks Rongu rabaks. Soos asuvad 162 hektari suurune Lielezers ja 23 hektari suurune Mazezers. Vallas voolab Salatsi jõgi, mille kallastel, samuti selle lisajõgede kallastel, on paljandumas liivakivi. Vallas asub Läti suuruselt 18. rändrahn Ramata Suurkivi, mille pikkuseks on 5,9, laiuseks 3,8 ja kõrguseks 3,3 meetrit.
Tartu Loodusmaja
Loodusmajas toimunut
2019. aasta 8. november Rohelise Kooli programmi tutvustusüritus.
Nikolai Lunini tänav
Nikolai Lunini tänav on tänav Tartus Maarjamõisas ja Veerikul.
Tartu Loodusmaja
Loodusmajas toimunut
2019. aasta 23. november meisterdamishommik "Kas oravad lendavad? Kas lennukid söövad pähkleid?".
Ramata vald
Loodus
Looduskaitse all on Ramata Suurkivi, Ķizlokise künnapuu, Kolla künnapuu, Kolase remmelgas, Raudīši pärn, Kolase jalakas, Zariņi pajud, Raudīši paju, Kolase paju, Silaunieki pärn, Upeslejase kuusk, Jaunpeidi tamm, Mazpeidi lehis, Veckalēji tamm, Piģelnieki tamm, Zauliņi tamm, Mežgalese tamm ja Piģelnieki paju. Valla põhjaosa jääb Ziemeļu purvi (Põhjasoode) hoiualale, valla lõunaosa aga Salatsi oru loodusparki.
Biokilereaktor
Biokile on üldjuhul kahekihiline, koosnedes aeroobsest ja anaeroobsest kihist. Aeroobne kiht paikneb anaeroobse kihi peal. Aeroobses kihis elavad peamiselt heterotroofsed bakterid, kes paljunevad kiiresti, ning autotroofsed nitrifitseerijad, kes kasvavad aeglasemini juurde. Alumises kihis (anaeroobsses kihis) on obligatoorsed ja fakultatiivsed anaeroobid – nende hulgas ka denitrifitseerijad. Pealiskihis on tihti ka seeni ja filtri pinnal vetikaid, ainurakseid, usse ja putukaid.
Ramata vald
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 407 lätlast, 27 venelast, 4 ukrainlast, 1 poolakas ja 2 leedulast.
Tartu Loodusmaja
Loodusmajas toimunut
2019. aasta 12.–26. november pabergraafika töötoad.
Nikolai Lunini tänav
Lunini tänaval on algusest lõpu poole minnes ühine ristmik Säde tänavaga (vasakult), Ümera tänavaga (paremalt), Ehitaja tänavaga (vasakult), Nooruse tänavaga (vasakult), Ülase tänavaga (vasakult), Viljandi maanteega (vasakult) ja Tervishoiu tänavaga (paremalt).
Tartu Loodusmaja
Loodusmajas toimunut
2019. aasta 26. november MAFF filmiõhtu.
Nikolai Lunini tänav
Tänav oli varem osa Suur kaare tänavast nagu Vitamiini tänavgi. Tänav on nimetatud 11. novembril 1980 Tartu teadlase Nikolai Lunini auks, kellel on olulisi teeneid vitamiinide avastamisel.
Tartu Loodusmaja
Loodusmajas toimunut
2019. aasta 27. november üleminekuõhtu "Tartu, elurikas linn". pisi|Loomemajanduskeskuse ja loodusmaja park 2019. aasta 28. oktoober - 29. november Liia Lüdig-Algvere akvarellinäitus "Hiiutriibulised aastaring"
Nikolai Lunini tänav
Tänava ääres asub Mathieseni park ning Tartu Ülikooli Kliinikumi hooned.
Tartu Loodusmaja
Loodusmajas toimunut
2019. aasta 3. detsember Rohelise Tee Õhtu "Ringmajandus".
Ramata vald
Asustus
Valla külad on:
Biokilereaktor
Biokile kasulikkus
Biofiltrid on töökindlamad kui aktiivmudapuhastid ning taluvad paremini koormuse kõikumist: puhastusvõime on hea ka väikeste reoveemahtude juures. Mudatagastus ei ole biofiltrites vajalik, sest biokiles on piisav arv mikroorganisme. Positiivne omadus on see, et nitrifitseerijatel on biokiles aega paljuneda. Võrreldes muude puhastitega kulub nõrg- ja sukelbiofiltritele vähem energiat. Biofiltrite puuduseks on väike lämmastiku kõrvaldamise võime (<30%). Biokile kasvab pidevalt, osa sellest irdub ja kandub välja, seetõttu peab biofiltril olema järelsetiti. Biofiltrite puuduseks on see, et moodsamad neist (plasttäidisega ja ketasbiofilter) peavad olema köetavas ruumis. Ka teised biofiltrid kardavad külma ja võivad olla lageda taeva all vaid siis, kui juurdevool on pidev ja reovesi piisavalt soe.
Tartu Loodusmaja
Loodusmajas toimunut
2019. aasta 7. detsember heategevuslik jõululaat.
Ramata vald
Asustus
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Biokilereaktor
Biokile kasulikkus
Biofilter peab olema projekteeritud õigele koormusele, nii et biokilet ei tekiks liialt palju, tagajärjeks võib olla filtermaterjali ummistamine, ega liiga vähe. Biokile kasv võtab aega mõnest päevast mõne nädalani. Mürgid võivad biokilet kahjustada. See väljendub biokile intensiivses irdumises. Tavaliselt taastub puhasti töövõime siiski kiiresti. Chesleri ja Eskelundi kohaselt reovees olevad toksilised ained biokeemiline hapnikutarve (BHT) ja keemiline hapnikutarve (KHT) ärastamise efektiivsust oluliselt ei mõjuta, küll aga esinevad toksilised ained reovee väljavoolus. Biokilepuhastisse juhitav reovesi peab kindlasti olema võreseadmes ja (väikepuhastitel) septikus mehaaniliselt puhastatud.
Tartu Loodusmaja
Loodusmajas toimunut
2019. aasta 10. detsember MAFF filmiõhtu.
Biokilereaktor
Biofiltrite liigitamine
Biofiltreid võib liigitada mitmete tunnuste järgi. Olenevalt reostuskoormusest ja puhastusastmest on biofiltrid vastavalt madala või kõrge koormusastmega. Tehnoloogilise skeemi poolest võivad olla biofiltrid kas ühe- või kaheastmelised. Õhu vajaduse järgi võib eristada loomulikku ja sundventilatsiooniga filtreid. Vee liikumise järgi võivad filtrid olla retsirkulatsiooniga või ilma. Biofiltri täitematerjalid on teralised või lehekujulised (vastavalt siis tasapinnalised või gofreeritud). Täitematerjalidel on kindlad erinõuded, millest olulisemad on osakeste kindel suurus, mehaaniline tugevus, külma-, happe- ja leelisekindlus. Tähtsamad biofiltrite liigid on aero-, nõrg-, torn-, ketas- ja plasttäidisega biofiltrid.
Tartu Loodusmaja
Loodusmajas toimunut
2019. aasta 13. detsember Rohelise Tee Õhtu "Mida teha, kui sinult oodatakse kingitust?"
Biokilereaktor
Nõrgfilter
pisi|Nõrgbiofiltri ehitus Nõrgfiltrid võivad olla plaanilt nii nelinurksed kui ka ümmargused. Täitematerjaliks on 25–40 mm tükisuurusega graniitkillustik, keramsiit või räbu. Alumine (kandekiht) koosneb 70–100 mm suurustest tükkidest (kogu kihi paksus on 0,2 m). Tugimaterjal ei ole kunagi üleni vee sees ning seetõttu saavad bakterid hapnikku nii õhust kui ka veest. Reovee juhtimiseks filtrisse on kaks võimalust: läbi veejaoturi või pritsitakse täidisele vihmutite abil. Kui vesi nõrgub läbi täidise, haaravad biokiles olevad mikroorganismid veest toitaineid, ning kui vesi ära nõrgub ja täidise vahele pääseb õhk, saavad nad hingata. Mõnel seadmel puhub ventilaator täidise alaossa õhku, et mikroorganismid hapnikupuudusse ei jääks. Kui biokile kasvab paksuks, siis irdub see täidise pinnalt ning vesi kannab kiletükid biofiltri all olevasse lehtrikujulise põhjaga pumpa või järelsetitisse. Sealt edasi pumbatakse biokilesete settemahutisse või septikusse.
Tartu Loodusmaja
Loodusmajas toimunut
2019. aasta 16. detsember üleminekuõhtu jätkusuutlikud kogukonnad.
Biokilereaktor
Aerofilter
Aerofiltrid erinevad nõrgbiofiltritest suurema reoveekoormuse ja sundventilatsiooni poolest. Enamasti on nad üheastmelised, sageli reovee retsirkulatsiooniga. Filtri alumisse ossa ventilaatoriga antava õhu kogus on 8–12 m ühe m³ reovee kohta. Filtri täitematerjali terasuurus on 40–70 mm. Väljakanduva jääkbiokile koguseks loetakse 28 g kuivainet inimekvivalendi kohta ööpäevas. Tänapäeval kasutatakse reoveepuhastites pigem aerofiltreid kui nõrgbiofiltreid, eelkõige tänu nende suuremale läbilaskevõimele.
Tornibiofilter
Tornbiofiltrid on suhteliselt kõrged ja väikese põhjapindalaga. Töörežiimilt kuuluvad nad samuti kõrge koormusega biofiltrite hulka (nagu ka aerofiltrid). Biofiltri kõrgus on võrdeline reovee algse BHT-ga. Filtrikeha paremaks ventileerimiseks jagatakse täitekiht umbes 3 m kõrgusteks sektsioonideks, mis toetuvad vahepõhjadele. Täitematerjali terasuurus on samast suurusjärgust aerofiltri omaga.
Plasttäidisega biofilter
Plasttäidisega biofiltrid kuuluvad samuti kõrge töökoormusega filtrite hulka (koos torn- ja aerofiltritega). Filtrikeha ehitamiseks kasutatakse vinüülplaati, polüetüleeni, polüstürooli või jäigast gofreeritud lehtplastist valmistatud ruumilisi plokke. Mõnikord kasutatakse täitematerjalina ka pikuti poolitatud või perforeeritud torudest koostatud plokke. Võrreldes muudest materjalidest filtritega on plastfiltrid ehitusmaksumuselt 1,5–2,5 korda odavamad, sest nende industriaalsus on kõrge, täitemass väike ja kasutamine lihtsam.
Biorootor
Biorootori ehk ketasbiofiltri korral on tegemist biofiltriga, milles biokilekandja on pidevas liikumises. Täitematerjal on asendatud ühisele horisontaalsele võllile paigutatud vertikaalsete plastjate ketastega, mis osaliselt ulatuvad reovette. Ketaste aeglase pöörlemise tagajärjel moodustub pinnale biokile. Ketasbiofiltrites kasutatavad kettad valmistatakse tavaliselt vintplastist, polüetüleenist või asbestist. Ketasbiofiltrid on kõige sobivamad tööstusreovee eelpuhastamiseks. Biorootor toimib reovee segajana ja õhustajana ning mikroorganismide kasvulavana ja biokile paksuse kontrollijana. Biorootorite tööd mõjutavad tegurid: reaktori hüdraulika ja õhutusvõime, mikrobioloogiline protsess lahustunud ainete eraldamisel, biokile kvaliteet ja kontrollimisvõimalus. Biorootorid peavad olema kaetud või paiknema suletud kambris, et neid ei mõjutaks madalad temperatuurid, vihm ja päike, mis rabestavad plastjaid kettaid ning soodustavad vetikate kasvu. Et saavutada BHT ärastamisel efektiivsus <85%, tuleks hoida temperatuur alla 13 °C. Ketasbiofiltreid võib kasutada ka reovee puhastamiseks ilma eelneva mehaanilise töötluseta, paigutades kettad vahetult reovee kollektorisse või renni. Neid soovitatakse kasutada ajutistes puhastusseadmetes. Aeroobsete biorootorite uputussügavus on tavaliselt 40%. Biorootori töö efektiivsus väheneb, kui uputussügavus väheneb või suureneb üle 50%. Denitrifikatsiooniks kasutatakse täielikult uputatud biorootoreid. Biokiles toimub denitrifikatsioon, kui reovee hapnikusisaldus on vähemalt 1–2 mg/l. Lämmastikuärastuseks kasutatakse uputatud biorootoreid, kus süsinikuallikaks on reovee orgaaniline aine või näiteks metanool. Biorootori miinuseks on see, et biokile paksus ei ole juhitav. Seetõttu võib biokilega ummistumine tõkestada ainetransporti ning on ette tulnud, et liiga raskeks muutunud kettapakk või täidisega trummel on murdnud rootori võlli.
Sukelbiofilter
Sukelbiofiltrite korral on biokile pidevalt üleni vee all. Nad on nõrgbiofiltritest oluliselt väiksemad ning nende pinnakoormus on 5–6 korda suurem ja reovee viibeaeg pikem. Sukelbiofiltrite puhul võib läbi saada ka eelsetitita – see teeb ehitamise lihtsamaks.
Aktiivmudapuhastitest on biofiltrid töökindlamad ning taluvad koormusemuutusi paremini: puhastusvõime on hea nii väikestel kui ka suurtel koormustel. Mudatagastus ei ole vajalik, sest biokile on rohkesti mikroorganisme. Muda settimisomadused on head ja järelsetiti on seetõttu väike (energiakulu on väiksem). Õhustuskambrite mahu tõhus ärakasutamine ning astmeline biopuhastus võimaldavad enamiku orgaanilisest ainest mineraliseerida ning seetõttu tekib väga vähe jääksetet (kuni 40 korda vähem kui aktiivmudapuhastuse korral). Viimast punkti võib lugeda suurimaks plussiks, miks eelistatakse biokilereaktoreid aktiivmudapuhastitele.
Biofiltrite kontroll ja hooldus
Biofiltri ees olevat võreseadet ja septikut tuleb hooldada regulaarselt. Hooldamist vajavad veel reovee jaotussüsteem ja -pumbad ning õhustussüsteem (puhur, õhustid. Ringlus- ja settepumpa ning puhurit peab hooldama tootja juhiste järgi. Kui nõrgbiofiltri vihmuti avadesse kasvab biokile, tuleb see kõrvaldada, muidu võib vihmuti ummistuda. Vees oleva täidisega biofiltri täidesealuste õhustite vahele kogunev sete tuleb aeg-ajalt kõrvaldada.
Kibura karstiala
Kibura karstiala on karstiala Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Kibura külas.
Tartu Loodusmaja
Loodusmajas toimunut
2020. aasta 8. jaanuaril esmaabi täiendkoolitus huvikooli- ja noorsootöötajatele.
2020. aasta 14. jaanuaril MAFF filmiõhtu.
2020. aasta 18. jaanuaril lumeteemaline perepäev.
2020. aasta 28. jaanuaril MAFF filmiõhtu.
B-hepatiidi viirus
pisi|B-hepatiidi virionid
B-hepatiidi viirus (HBV, hepatiidi B viirus) on väike DNA viirus, mis kuulub Hepadnaviridae sugukonda. Üle 300 miljoni inimese on nakatunud HBV-ga, mis on mitme maksahaiguse põhjustajaks. Viirusele on iseloomulik pregenoomse RNA süntees ja replikatsiooni toimumine pöördtranskriptsiooni kaudu.
Haigused
Vaata ka: B-hepatiit
Viirus on B-viirushepatiidi põhjustajaks, mille äge vorm võib üle minna krooniliseks maksapõletikuks. Samuti võib viiruse tagajärgedeks olla maksavähk ja maksatsirroos. Nakatumise vältimiseks on võimalik end B-hepatiidi vastu vaktsineerida. Vaktsiin koosneb viiruse pinnaantigeenist (HBsAg) ja see toodetakse pärmirakkudes. Vaatamata vaktsiini olemasolule on maailmas hinnanguliselt 350–500 miljonit viirusega nakatunut.
Taksonoomia
HBV kuulub sugukonda Hepadnaviridae ja perekonda Orthohepadnavirus. Viirusel on 4 serotüüpi: adr, adw, ayr, ayw ja 10 genotüüpi (A–H).
Morfoloogia
Viiruse ikosaeedrilist nukelokapsiidi ümbritseb lipiidne ümbris. Virioni diameetriks on 42 nm. Välimine lipiidne ümbris sisaldab pinnaantigeeni HBsAg. Antigeen HBcAg moodustab nukleokapsiidi, mille sisse on pakitud viiruse DNA ja sellele kinnitunud DNA polümeraas. Viiruse DNA polümeraas on pöördtranskriptaasi aktiivsusega, sarnanedes retroviirustega. Polümeraas on kinnitunud DNA 5’ mittekodeerivale ahelale.
Genoom
HBV genoom on väike (3,2 kB), osaliselt kaheahelaline tsirkulaarne DNA, millel on 4 avatud lugemisraami. Suurim avatud lugemisraam kodeerib viiruse polümeraasi, millel on pöördtranskriptaasi aktiivsus. Viiruse polümeraasi ülesanne on RNA vahevormist genoomse DNA esimese ahela sünteesimine. Suuruselt teises lugemisraamis paiknevad kolm viiruse ümbrisevalgu geeni: suur (L-), keskmine (M-) ja väike (S-) pinnantigeen (HBsAg). Järgmine lugemisraam kodeerib HBV E-antigeeni (HBeAg) ja kapsiidivalku. Väikseimas lugemisraamis paikneb HBV X-valgu (HBx) geen.
E-antigeen
HBeAg on transleeritud prekapsiidivalgu avatud lugemisraami posttranslatsioonilisel modifikatsioonil. Nakatunud rakud sekreteerivad HBeAg valku. Valgu täpne roll pole teada, kuid arvatavasti on see seotud immuunsüsteemi eest varjumisega. Diagnostikas on HBeAg oluline marker, mille tase seerumis korreleerub enamasti viiruse tiitriga.
Kapsiidivalk
HBcAg moodustab viiruse kapsiidi. Rakkudes ekspresseerituna on ta peamiselt kas lahustunud dimeeri kujul, T=3 või T=4 ikosaeedrilise kapsiidina. Infektsioonivõimeliste partiklite seas on levinuim T=4 kapsiid, mis koosneb saja kahekümnest kapsiidivalgu dimeerist. Leidub ka T=3 sümmeetriaga partikleid, mis koosnevad üheksakümnest dimeerist. Lisaks nukleokapsiidi moodustamise osaleb kapsiidivalk ka paljudes muudes protsessides, abistades nii cccDNA nukleosoomide korrektset paiknemist virionis kui ka initsieerides pöördtranskriptsiooni.
Polümeraas
HBV genoomi replikatsioon toimub Hepadna viirustele iseloomulikult RNA vaheühendi kaudu. Valgu pöördtranskriptiivset aktiivsust omav domeen on kasutusel antiviraalse teraapia sihtmärgina, sarnanedes HIV pöördtranskriptaasiga.
X-valk
HBx on ainus HBV poolt kodeeritud regulatoorne valk. HBx on vajalik viiruse replikatsiooniks, kinnitudes cccDNA-le. Arvatakse, et HBx on onkogeense toimega. HBx moduleerib mitmeid hepatotsüütide signaalivaid kaskaade ja faktoreid, mis mõjutavad kaltsiumi taset, apoptoosi, proliferatsiooni. HBx reguleerib ka signaalfaktoreid, mis on seotud vähkasvajatega (Wnt/β-kateniin, p53 ja Akt).
Infektsioonitsükkel
Rakku sisenemiseks on vajalik inimese naatriumtaurokolaadi kotransporter peptiidi olemasolu (hNTCP/SLAC10A1), mida ekspresseeritakse vaid inimese hepatotsüütides. Lisaks sellele peavad naktatavad rakud omama hepatotsüütide spetsiifilisi transkriptsioonifaktoreid HNF1α ja HNF4α, mis on vajalikud infektsioonitsüklis pärast virioni rakku sisenemist. HBV DNA rakutuuma jõudmise mehhanism pole teada. Peremehe RNA polümeraas II kasutab rakuspetsiifilisi transkriptsioonifaktoreid viraalsete transkriptide sünteesiks. Viiruse RNA transkriptide translatsioon toimub raku tsütoplasmas. Pregenoomset RNA-d kasutatakse nii translatsioonis kui ka pöördtranskriptsiooni matriitsina. Viiruse kapsiidi pakkimisel osalevad pgRNA cap-5’ struktuur ja peremehe eIF4E valk, mille tulemusena ka viimane nukleokapsiidi pakitakse. Pärast nukleokapsiidi pakkimist algab pöördtranskriptsioon. Enamik pgRNA-d degradeeritakse DNA sünteesil polümeraasi RNase H aktiivsust omava osa poolt. Tulemuseks on lineaarne kaheahelaline DNA, mis on võimeline integreeruma peremehe genoomi. Tsütosoolis toimuva replikatsiooniprotsessi viimane samm on kapsiidis oleva osaliselt kaheahelalise rcDNA sünteesimine, mille 5’ negatiivse ahela otsale on kinnitunud polümeraas. Edasi võib nukleokapsiid jätkata kahe võimaliku valiku kohaselt. Esimene variant on kapsiidi liikumine tagasi tuuma, et suurendada ja hoida cccDNA hulka (cccDNA molekuli poolestusaeg on 33–57 päeva). Protsessi reguleerib L-HBsAg kontsentratsioon, mille langedes liigub nukleokapsiid eelistatult tuuma. Teine võimalus on nukleokapsiidile ümbrise tekitamine. Selleks kasutatakse endoplasmaatilise retiikulumi membraanis olevaid glükoproteiine.
Infektsioon
HBV infektsioon võib põhjustada kõrget virionide tiitrit veres (kuni 1010 osakest/mL). Kõrge osakeste kontsentratsioon veres ongi viiruse peamiste edasikandumise teede põhjustajaks. Enim nakatumisi põhjustab HBV positiivsete naiste sünnitamine, kus transmissioon lapsele on sage. Lisaks levib viirus sageli ka seksuaalsel teel või süstalde jagamisega. HBV infektsioon jaguneb kaheks: akuutseks ja krooniliseks. Akuutne hepatiit esineb umbes 90–95% nakatanutest. Seda iseloomustab haiguse lõppedes veres detekteerimatu viiruse DNA hulk ja HBsAg antikehade puudumine. Krooniline hepatiit esineb 5–10% nakatanutest (imikutel ja lastel sagedamini). Kroonilise hepatiidi tunnuseks on HBsAg ekspressiooni kestus vähemalt 6 kuud pärast infektsiooni algust.
Hepatotsellulaarne kartsinoom
Hepatotsellulaarne kartsinoom, mis moodustab 80–90% kõigist maksavähijuhtudest, on üks sagedaseim ja ohtlikum vähivorm maailmas. Hepatosellulaarse kartsinoomi haigestumise kõige suuremaks riskiteguriks epidemioloogiliste uuringute põhjal on krooniline HVB nakkus. Täpne mehhanism, miks HBV hepatotsellulaarset kartsinoomi põhjustab, pole teada. Siiski on käibel kolm peamist hüpoteesi vähi tekkeks. Esiteks võib vähki põhjustada krooniline põletik, millega kaasneb hepatotsüütide surm ja regeneratsioon. Teine potentsiaalne põhjus on HBV genoomi integreerumine peremeesrakkudesse ning kolmandaks põhjuseks võivad olla viiruse valgud nagu HBx.
Evolutsioon
B-hepatiidi viiruse sarnaseid viirusi on leitud kõigilt inimahvidelt ja pärdiklastelt, millest võib järeldada, et viirus on levinud primaatide seas ammustest aegadest.
Viktor Trasberg
Viktor Trasberg on alates 1999. aastast töötanud peamiselt Tartu Ülikoolis, kuid olnud ka West Virgina Ülikooli (USA) majandusteaduskonna külalisõppejõud (2012), teaduslikul tööl Birminghami Ülikooli Suurbritannia majandusteaduskonnas (1993), ja Södertörn Högskola (Baltic and Eastern European Graduate School) külalisõppejõud (jaanuar–juuni 2003).
Viktor Trasberg on töötanud Optiva panga ja ICI Trusti fondijuhina. Alates 2005. aastast on ta Tartu Ülikooli majandusteaduskonna makroökonoomika dotsent.
Viktor Trasberg on avaldanud artikleid ja kommentaare (nt Vikerraadio päevakommentaar) majandusteemadel.
299 eKr
299. aasta eKr
Jakub Moder
Jakub Piotr Moder (sündinud 7. aprillil 1999 Szczecinekis) on Poola jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Brighton & Hove Albion ja Poola jalgpallikoondises.
Poola kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2017–18 Poznańi Lechi meeskonnas. Hooajal 2018–19 mängis ta laenul Poola esiliiga klubis Opole Odre. Seejärel asus ta mängima taas Poznańi Lechis ning valiti hooajal 2019–20 Poola kõrgliiga hooaja parimaks mängijaks ja parimaks uustulijaks.
2020. aasta oktoobris siirdus ta kuue miljoni naelsterlingi eest Brighton & Hove Albioni, kuid jäi aasta lõpuni laenule Poznańi Lechi. Brighton & Hove Albioni meeskonnas debüteeris Moder 10. veebruaril 2021 Inglismaa karikavõistluste mängus Leicester City vastu. Inglismaa kõrgliigas tegi ta debüüdi sama aasta 27. veebruaril mängus West Bromwich Albioni vastu. Esimese värava lõi Moder Inglismaal 24. augustil 2021 liigakarika mängus Cardiff City vastu.
Poola jalgpallikoondises tegi Moder debüüdi 4. septembril 2020 UEFA Rahvuste Liiga mängus Hollandi vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta sama aasta 11. novembril sõprusmängus Ukraina vastu. Ta kuulus Poola koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Wilhelm Tell (film 1911)
"Wilhelm Tell" on Ugo Falena poolt Itaalias 1911. aastal loodud tummfilm.
Kazbek Valijev
pisi|300px|Kazbek Valijev (2012)
Kazbek Šäkimulõ Valijev (kasahhi keeles Қазбек Шәкімұлы Валиев; sündinud 5. juuliil 1952 Kroonlinnas Leningradi oblastis) on kasahhi alpinist ja treener, suurmeister alpinismis (1982).
Viieaastaselt kolis vanematega Almatõsse. 1974. aastal lõpetas siin Lenini-nimelise Kasahhi Polütehnilise Instituudi geofüüsika teaduskonna. 1986. aastal kaitses Novosibirskis NSV Liidu Teaduste Akadeemia Siberi osakonnas geoloogia-mineraloogiakandidaadi kraadi väitekirjaga Maa loodetest.
Alpinism
Valijev alustas alpinismiga instituudi esimese kursuse üliõpilasena. Sai 1978. aastal NSV Liidu meistersportlaseks ja 1979. aastal NSV Liidu meistriks alpinismis. 1980. aastal arvati ta NSV Liidu alpinismikoondise põhikoosseisu. 1982. aastal pääses Nõukogude esimese Everesti ekspeditsiooni meeskonda. 1989. aastal sai NSV Liidu alpinismikoondise kapteniks.
Aastatel 1974–1990 tegi ta 21 tipputõusu NSV Liidu piires asunud seitsmetuhandelistele, sealhulgas tõusis 9 korral Kommunismi (7495 m) ja kahel korral Džengiši (7439 m) tippu.
Edukad tipputõusud kaheksatuhandelistele
Valijev on kolmel korral tõusnud kaheksatuhandelise tippu. 1982. aastal võttis ta osa Jevgeni Tamme juhitud Nõukogude esimesest Everesti ekspeditsioonist ja esimese kasahhina tõusis Džomolungma (8848 m) tippu (seongus Valeri Hrištšatõiga). 1988. aastal tõusis rahvusvahelises ekspeditsiooni liikmena Dhaulagiri (8167 m) tippu. Aasta hiljem osales Valijev Eduard Mõslovski juhitud Nõukogude teises Himaalaja ekspeditsioonis kuueliikmelise Kasahstani meeskonna kaptenina. 16. aprillil tõusis meeskond tema juhtimisel Kanchenjunga (8586 m) tippu.
Kasahstani Himaalaja ekspeditsioonide juht
Valijev juhtis Kasahstani esimest (1991 Dhaulagirile), teist (1995 Manaslule) ja kolmandat (1996 Cho Oyule) Himaalaja ekspeditsiooni.
Ettevõtlus ja ühiskondlik tegevus
1990. aastal lõi Valijev mägiturismifirma Rahvusvaheline Alpilaager Han-Tengri ja sai selle peadirektoriks. Alates 2010. aastast on ta Kasahstani Vabariigi Alpinismi ja Kaljuronimise Föderatsiooni president (aastatel 2001–2010 oli asepresident).
Axams
Axams on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 874 m kõrgusel merepinnast.
Valla pindala on 22,16 km².
Nimi "Axams" on keldi päritolu ja tähendab umbes 'koht kõrgel'.
Möödunud sajandil oli külale tähtis lina.
John Abbott
pisi|John Abbott Sir John Joseph Caldwell Abbott (12. märts 1821 – 30. oktoober 1893) oli kolmas Kanada peaminister 16. juunist 1891 kuni 24. novembrini 1892.
1849. aastal abiellus ta anglikaani vaimuliku tütrega ning sai neli poega ja neli tütart.
Abbott oli Montréalis edukas jurist ja ärimees. Ta oli seotud mitme raudtee-ehituse projektiga. 1854. aastal sai ta McGill College'is tsiviilõiguse alal bakalaureusekraadi ja 1867. aastal doktorikraadi. 1855. aastast oli ta samas äri- ja kriminaalõiguse professor.
Aastatel 1887–1889 oli ta Montréali linnapea.
1891. aastal sai temast Kanada esimene Kanadas sündinud peaminister. Ta loobus 1892. aastal ametist areneva ajukasvaja tõttu ning suri järgmisel sügisel 72-aastaselt.
Paunküla mõis
Paunküla mõis (saksa keeles Paunküll) oli rüütlimõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Kose valda.
Ajalugu
Mõisat mainiti esimest korda 1493. Mõisal oli palju omanikke, ajavahemikus 1750-1754 omasid mõisat Hagemeisterite suguvõsa. Hagemeisterite perekonnale jäi mõis 1919. aastani, kui rentnikuks sai Julius von Hagemeister.
19. sajandi alguses ehitati stiilne ühekorruseline klassitsistlik peahoone, mis 1905 põles maha. Põlenud peahoone asemele ehitati historitsistlik hoone.
Paunküla mõisa põletamine 1905. aastal
1905. aasta sündmuste keerises pandi mõis põlema ja see sai tugevasti kannatada. Kahju hinnati hiljem 33 000 rublale. Mihkel Aitsami kirjeldab mõisas toimunud rüüstamist järgnevalt:
AstroTurf
AstroTurf on Ameerika Ühendriikide kontsern, mis toodab spordiväljakute tarvis kunstmuru.
Algselt tootis AstroTurf ainult lühikest kunstmuru. Alates 2000. aastate algusest on AstroTurf hakanud turustama ka pikakarvalist kunstmuru, mis on loodud kasutates täitematerjale ning jätab loodusliku rohu mulje.
Ettevõte alustas tegevust 1964. aastal.
2016. aastal ostis ettevõtte saksa firma SportGroup, mille omanik on investeerimifirma Equistone Partners Europe.
Svirkos
Svirkos on küla Leedus Švenčionyse rajoonis, Svirkose valla halduskeskus. Svirkos asub Valgevene piirist umbes 3,5 km kaugusel.
Svirkoses on põhikool, postkontor, kabel ja raamatukogu. pisi|tühi
Jaan Tamm (lennundustegelane)
Jaan Tamm (sündinud 7. novembril 1957 Tartus) on eesti lennundustegelane.
Haridus
Õppinud 1964–1972 Rõngu 8-klassilises koolis, 1972–1975 Nõo Keskkoolis füüsika ja matemaatika süvaõppe klassis, 1975–1980 Tallinna Polütehnilises Instituudis autotranspordi erialal. Lõpetas TPI mehaanikainsenerina cum laude, sai samas 1987 tehnikateaduste kandidaadi teaduskraadi (PhD) soojusenergeetikas. 1990. aastatel täiendanud end lennundusalastel kursustel Rootsis, Norras, Soomes, Kanadas, Inglismaal, Saksamaal ja Eestis. Õppis 2000–2002 rahvusvahelise lennunduse ärijuhtimist Concordia ülikooli John Molsoni Ärikoolis (Montréal), sai magistrikraadi (MBA).
Töökäik
1976–1993 töötas Tallinna Polütehnilises Instituudis (hiljem Tallinna Tehnikaülikool) õpingute ajal laborandina, peale kooli lõpetamist insenerina, teadurina, vanemõpetajana, laboratooriumi juhatajana, teadustöös tegeles desintegraatortehnoloogia rakendusuuringutega.
1993–1996 Lennuameti peadirektori asetäitja, 1996–1997 Lennuliiklusteeninduse Keskuse peadirektor, kuulunud ka RAS Estonian Air ja RE Eesti Lennujaamad nõukogudesse. Aastatel 1998–2006 oli riigi äriühingu Lennuliiklusteeninduse AS juhatuse esimees.
1993. aastal alustatud Eesti lennuliiklusteeninduse süsteemi reorganiseerimise tulemusena kujundati Jaan Tamme eestvedamisel esmakordselt Eestis iseseisev lennuliiklusteenust osutav organisatsioon, seda jätkusuutliku ja elujõulise äriühinguna. Koos arenguvõimelise kollektiiviga ehitati üles kaasaegne lennuliikluse korraldamise süsteem ja käivitati koostöös Tartu Lennukolledžiga Eesti lennunduspersonali koolitamine. Lennuliiklusteeninduse AS tunnistati IATA lennufirmade poolt 2003. aastal maailma parimaks lennuliiklusteeninduseks ja anti IATA tunnustusena Eagle Award.
Aastatel 2008–2009 töötas Brüsselis rahvusvahelise lennuliiklusteeninduste organisatsiooni CANSO Euroopa lennuliikluse korraldamise direktorina. 2003–2006 oli sama organisatsiooni täitevkomitee liige.
Aastatel 2009–2014 oli Eesti Lennuakadeemia rektor, aastatel 2014-2015 oli Lennuliiklusteeninduse Aktsiaseltsi nõukogu liige.
Aastatel 2017-2021 oli Põhja-Euroopa funktsionaalse õhuruumiosa NEFAB, mis koondab Eesti, Läti, Soome ja Norra lennuliiklusteenistuste arendustegevusi, programmibüroo juhataja ja alates aastast 2022 Eesti Lennundusklastri juhatuse liige ja tegevjuht.
Ühiskondlik tegevus
On Tartu Rotary Klubi liige, on olnud Tallinna Tehnikaülikooli Arengufondi nõukogu ja vilistlaskogu juhatuse liige, rahvusvahelise insenerikoolituse assotsiatsiooni IGIP Eesti seirekomitee liige ja esimees.
Varasemast leiutustegevusest 11 endise NSV Liidu autoritunnistust ja 22 patenti välisriikides, publikatsioone on kokku üle 80. 2004. aastast on volitatud transporditehnika insener, 2006. aastast omab rahvusvahelise insenerikoolitaja IGIP ING-PAED sertifikaati.
Isiklikku
Teist korda abielus, kolm täiskasvanud last. Harrastab reisimist-matkamist. 1980. ja 1990. aastatel osales ta mitmel kõrgema raskuskategooria suusamatkal Altais, Sajaanides, Kamtšatkal, Taimõril, Tšukotkal, Franz Josephi maal. Valdab eesti, vene ja inglise keelt.
Tigres UANL
pisi|Tigres UANL-i meeskond 2015. aastal pisi|[[Estadio Universitario]] Club de Fútbol Tigres de la Universidad Autónoma de Nuevo León ehk lühemalt Tigres UANL on Nuevo Leóni osariigis San Nicolás de los Garza linnas tegutsev jalgpalliklubi. 1960. aastal loodud klubi on enamus oma eksisteerimisajast mänginud Mehhiko kõrgliigas Liga MX.
Klubi on tulnud seitse korda Mehhiko meistriks ja võitnud kolm Mehhiko karikat. 2015. aastal jõudis klubi Copa Libertadorese finaali, kus aga jäi alla Argentina klubile River Plate. 2020. aastal võideti CONCACAF-i Meistrite Liiga, mille finaalis alistati USA klubi Los Angeles FC tulemusega 2:1.
Tigres UANL on Nuevo Leóni Autonoomse Ülikooli ametlik meeskond. Klubi kodustaadion on 41 615 pealtvaatajat mahutav Estadio Universitario, mis asub ülikooli kompleksis.
Praegune koosseis
''Seisuga 31. detsember 2020''
Opatija
Opatija on linn Horvaatias lääneosas, Aadria mere rannikul Istria poolsaarel ning on üks vanimaid turismisihtkoht Horvaatias.
2011. aasta rahvaloenduse järgi elas linnas 11 659 elanikku.
Diex
Diex ([diə̯ks]; sloveeni: Djekše) on linn Austria Kärnteni liidumaa Völkermarkti ringkonnas. See on tuntud oma gooti stiilis kindluskiriku poolest künkatipus.
Diex asub Kagu-Kärntenis Saualpe lõunanõlval kõrgel Jauntali ja Lavanttali kohal.
Nukleofiilne tsenter
Nukleofiilne tsenter on aatom, millel on vaba elektronipaar.
Nukleofiilne tsenter on näiteks lämmastiku aatom.
Tervitusi Nõukogude Eestist!
"Tervitusi Nõukogude Eestist!" on Urmas E. Liivi 2007. aastal esilinastunud dokumentaalfilm Nõukogude Eesti "kuldajast" ehk 1970. aastatest ja 1980. aastate algusest.
Tallinna Sikupilli Keskkool
Tallinna Sikupilli Keskkool oli Tallinnas Sikupilli asumis asunud keskkool.
Kooli ajalugu ulatub aastasse 1935, mil loodi ''Tallinna 10. Algkool''. Hiljem on kool kandnud nimesid :
Kool suleti 1. septembril 2016.
Leinaliblikas
Leinaliblikas (Nymphalis antiopa) on koerlibliklaste sugukonda kuuluv päevaliblikas. Ta on mustade tiibadega, millel on kollased servad.
Leinaliblikas on levinud Euraasias ja Põhja-Ameerikas. Eestis on ta tavaline.
Leinaliblika ladinakeelne nimetus Nymphalis antiopa tuleneb vanakreeka mütoloogiast ja viitab nümfidele. Antiopa oli amatsoon.
Munad
Leinaliblika munad on kahvatukollased, kuid enne rööviku koorumist muutuvad nad tumedamaks. Munad munetakse kobaratena okste ümber ning enamasti eelistavad leinaliblikad muneda mitut liiki pajudele. Tavaliselt munetakse 30–250 muna, mis on 0,91 mm pikad ja pikliku kujuga. Mikroskoobist vaadatuna paistab munade pealispind krokodillinahasarnane.
Röövik
pisi|Leinaliblika röövik
Leinaliblika röövikud on musta värvi valgete karvade ja täppidega ning mööda selja keskosa jooksevad punased laigud. Rööviku keha on kaetud mustade ogadega, mis teeb temast eemaletõukava söögipala lindude jaoks. Leinaliblika röövik võib kasvada kuni 5 cm pikkuseks. Kui röövikud munadest kooruvad, toituvad nad kohe selle taime lehtedest, millel nad asuvad. Röövikud elavad gruppides harva üksteisest eemaldudes ning seega juhul, kui toit otsa saab, liiguvad nad kolonnis edasi järgmisele taimele toituma. Tundes ohtu vaenlase poolt hakkavad nad koos vibreerima, et vaenlast eemale peletada.
Nukk
Leinaliblika nukud on halli värvi ja mööda nende külgesid jookseb kaks rida teravaid ogasid. Liblika nukud kasvavad kuni 2 cm pikkuseks. Nukud kinnituvad lehtedele ja okstele siidist padjanditega, mille valmistab röövik. Liblikaid on leitud nukkumast ka majade lähistelt.
Valmik
pisi|Leinaliblika valmiku selgmine ja kõhtmine külg
Leinaliblika valmik on musta värvi kollaste tiivaservadega. Kollase ja musta tiivaosa vahel on rida siniseid täppe. Liblikate tiivad tunduvad lähedalt vaadatuna sillerdavana, sest nad peegeldavad violetset tooni. Emas- ja isasliblikad on ühesugused ehk neil ei esine sugulist dimorfismi. Leinaliblikad on suhteliselt suured – nende tiivaulatus on kuni 8,5 cm. Puudel on leinaliblikad tavaliselt suletud tiibadega, sest tiivaalustel on pruunikas kaitsevärvus, mis jätab nad vaenlastele märkamatuks.
Leinaliblika valmikutel esineb variatsioon, mille puhul tiibade selgmisel poolel on kollane äär laiem ja sinised täpid võivad puududa. Selline variatsioon on tingitud liiga külmadest temperatuuridest nukkumise ajal.
Elutsükkel
Leinaliblikad on ühed kõige pikema elueaga liblikad – nende elutsükkel kestab kuni 10 kuud. Leinaliblikad on ühed esimesed liblikad, kes kevadel talveunest ärkavad ja lendu alustavad. Enne lendamist liblikad soojendavad end Päikese käes, et koguda jõudu. Pärast talveunest ärkamist isased kaitsevad oma territooriumi ja otsivad sobivad emaseid paaritumiseks. Emastele tehakse lühike paaritumistants lennates. Munad munetakse kevadel. Pärast paaritumist täiskasvanud leinaliblikad surevad.
Röövikud kooruvad munadest 10 päeva pärast. Röövikud toituvad sageli ja vahetavad kesta 4 korda. Röövikud nukkuvad varasuvel. Koht nukkumiseks valitakse kaugemal oma toitumispaigast röövikuna, mõnikord liigutakse isegi 50 meetri kaugusele. Nukkumine kestab 10–15 päeva, olenevalt temperatuurist. Mida soojem on temperatuur, seda vähem aega kestab nukkumine. Liblikad läbivad nukkudes täismoonde. Pärast nukust koorumist püsivad leinaliblika valmikud paar tundi paigal, et lasta tiibadel kuivada enne lendu.
Täiskasvanud liblikad on suve alguses aktiivsed ja lendavad tihti kõrgemates rinnetes nagu puude ladvad. Liblikad läbivad lühikese suveune. Sügisel liblikate lend jälle elavneb, et toituda talveune eel. Leinaliblikad talvituvad rohupuhmastes ja langenud puulehtede vahel. Sageli valivad talveuneks päikeseküllaseid paiku, et talletada maksimaalselt soojust. Soojuse kogumisele aitab kaasa ka tiibade selgmise osa tume värvus. Selline käitumisviis on eriti oluline külmemates piirkondades elavatele liblikatele.
On täheldatud, et täiskasvanud leinaliblikad teevad plõksuvat heli kiskja lähenedes.
Levik
Leinaliblikad on rändavad liblikad ning seega võib neid leida nii metsast, niitudelt kui ka parkidest. Leinaliblikad on Ameerikas levinud Alaskast Venezuelani ja Euraasias. Leinaliblikaid on leitud ka Aasiast ja koguni Jaapanist.
Leinaliblikad on eksikülalised Inglismaal, kus neid nimetatakse Grand Surprize’iks või Camberwell Beauty’ks. On olnud aastaid, kus nende migratsioon Inglismaale on eriti suur: 1846, 1872, 1947, 1995 ja 2006. Liblikad ei ole Inglismaal asunud püsivalt, sest vähesed isendid suudavad üle elada talvitumise ja kuna sigimine toimub pärast talvitumist, ei õnnestu paljudel isenditel kaaslast leida. Inglismaalt ei ole leitud ühtegi varases arengujärgus leinaliblikat.
Folkloor
Leinaliblika tumedate tiibade tõttu on teda peetud rahvakultuuris surmakuulutajaks.
Malelaud
pisi|Malelaud [[stauntonmalenditega]] Malelaud on 64-ruuduline (8*8) mängulaud. Väljade eristamiseks on need värvitud vaheldumisi mustadeks (tumedateks) ja valgeteks (heledateks). Malendi asukoha määramiseks on laua vertikaalid tähistatud tähtedega A-H ja horisontaalid numbritega 1-8.
Baumkirchen
Baumkirchen on vald (Gemeinde) Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 593 m kõrgusel merepinnast.
Valla pindala on 4,03 km².
1. jaanuaril 2016 elas seal 1247 inimest.
Jarvise saar
pisi|300px|Jarvise saare asend Jarvise saar on 4,5 ruutkilomeetri suurune asustamata atoll, mis asub Vaikse ookeani lõunaosas, koordinaatidel 0°22′ lõunalaiust ja 160°01′ läänepikkust, umbes poolel teel Hawaii ja Cooki saarte vahel.
Esimeste eurooplastena märkasid saart 21. augustil 1821 meeskonnaliikmed Briti laevalt Eliza Francis (või Eliza Frances), mida juhti kapten Brown ning mille omanikud olid Edward, Thomas ja William Jarvis. Märtsis 1857 arvasid Ühendriigid Jarvise saare Guano Islands Acti alusel enda omandiks ning annekteerisid formaalselt 27. veebruaril 1858.
Saarel paikneb 1935. aastal rajatud alalise asustuseta asula nimega Millersville, mis sai nime USA õhukaubanduse ministeeriumi ametniku järgi.
Rauno
Rauno on eesti ja soome mehenimi.
Kaspre karstiala
Kaspre karstiala (ka: Kaspre karst) on karstiala Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Ura külas.
Karstiala asub loopealsel, kus on 1–2 m laiuseid paelõhesid, milles on karstilohke. Suuremate karstilohkude mõõtmed on kuni 10 x 15 m.