cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ülisuure ulatusega pildistamine
Fototöötlus
Erineva säritusega fotode kokkukleepimist nimetatakse särisujutamiseks ((inglise Exposure Blending)), tulemusena saadakse HDR-foto, mida enne kuvari ekraanil korrektse kujutise saamist peab veel toonivastendusega ((inglise tone mapping)) töötlema. Toonivastendust kasutatakse ka trükikodades, sest trükistel pole suur dünaamilist ulatust. Sama kehtib ka CRT-kuvarite ja projektorite kontekstis. Toonivastendus kujutab endast dünaamilise ulatuse kokkupressimist, mille eesmärgiks on saada pilt, mis näeb välja HDR-fotoga maksimaalselt sarnane. Eesmärk on midagi üle säritamata tuua fotol välja tumedamad objektid. Hiljem pannakse paika värvid, et need oleksid loomulikud, sätitakse paika heledus ja küllastus, eemaldatakse pildimüra. Lõpliku tulemuse dünaamiline ulatus sõltub nendest parameetridest.
Must meri
Geoloogia
Suur hulk orgaanilist ainet jõuab merepõhja ning kuhjub setetesse kuni 20-protsendises kontsentratsioonis. Selliseid setteid nimetatakse sapropeeliks.
Ülisuure ulatusega pildistamine
Tarkvara
Mõned levinumad tarkvaratooted HDR-i loomiseks on HDRsoft PhotoMatix, Adobe Photoshop ja Dynamic-Photo HDR arendajalt MediaChance.
Eelistused valikul sõltuvad vajadustest, Photoshop lubab kasutada RAW-vormingut, PhotoMatixil on head vahendid toonide vastendamiseks ja Dynamic-Photo HDRi on lihtne mugav kasutada. Tasuta tarkvara eelistajatele sobivad Luminance HDR või Picturenaut (viimasel saab kasutada väga vähe funktsioone).
Kokkuvõte
Tänapäeval räägitakse HDR-fotograafiast rohkem nagu fotograafide hobist ega võeta seda tõsiselt. Leidub aga neidki, kes peavad ülisuure ulatusega fotograafiat paljulubavaks ja tavalise fotoga võrreldes realistlikumaks. Sel teemal pole veel mõtet vaielda, kuna HDR on alles lapsekingades – kaamerate pildisensorid ei luba suuremat dünaamilist ulatust kui 1 : 1000. Rääkimata kuvaritest ja printeritest, ka need ei saa sellistki tulemust taasesitada.
Positiivne on see, et HDR-i suunas käib pidevalt töö, arenevad välja sellised lahendused nagu SpheroCam HDR kaamera, mis salvestab HDR-videot, turule tulevad suure dünaamilise ulatusega kuvarid nagu Sunnybrook HDR või BrightSide DR37 (vastavalt 1 : 40 000 ja 1 : 200 000). Tulevik on lähedal.
Must meri
Geoloogia
Mere edelaosas on naftamaardlad.
Kliima
pisi|Odessa kliimadiagramm Kliima on üldiselt pehme, suved on jahedad, sügised soojad, talved lühikesed ja kevaded pikad. Kõige paremad tingimused on Krimmi lõunaosas ja kagukallastel mägede varjus. Kõige tugevamad tuuled puhuvad talvel, kui piirkonda jõuavad külmad õhumassid Siberist. Suvel soojendab piirkonda niiske õhk Vahemerelt. Kõige madalamad õhutemperatuurid ulatuvad −30 kraadini talvekülmade ajal kirdes. Kõige kõrgemad õhutemperatuurid on suvel Krimmis: kuni 37 °C.
pisi|vasakul|[[Bosporus|Bosporuse väin pildistatuna Rahvusvahelisest kosmosejaamast]]
Sissevool
Jõed toovad aastas 320 km³ magevett. Seetõttu on mere pinnakihi soolsus madalam. Tähtsaim Musta merre suubuv jõgi on Doonau. Teised suuremad jõed on Ukrainas Dnestr, Lõuna-Bug, Dnepr, Gruusias Rioni ning Türgis Kızıl Irmak (Kızılırmak), Sakarya, Yeşilırmak ja Çoruh. Viimase suue on Gruusias Bathumi lähedal. Musta merd toidavad ka Aasovi merre suubuvad Don ja Kuban.
Osa magevett voolab pinnahoovusena Bosporuse poole, süvaveehoovus aga toob Vahemerest soolast vett. Bosporuse väina kaudu voolab Musta merre 200 km³ merevett aastas.
Veetemperatuur
Avameres on veetemperatuur talvel +6...+8 °C, loodes ja Kertši väinast lõuna pool langeb kuni +0,5 °C. Suvel on veetemperatuur üle +25 °C. Sügavusel üle 50–100 m on veetemperatuur aastaringselt +8...+9 °C. Jääkate tekib talvel loode- ja kirdeosa lahtedes.
Soolsus
Soolsus on pinna lähedal 17–21 (keskmiselt 18,3)‰, jõesuu lähedal 3–9‰. Sügavusel üle 50–100 m kasvab aeglaselt kuni 30‰ Marmara mere suunas. Soolsus moodustab umbes poole maailmamere soolsusest.
Vee läbipaistvus
Mikrovetikate tõttu on nähtavus vees umbes 5 m (võrdluseks Vahemeres 35 m).
Vesiniksulfiid
Must meri on suurim anoksiline ehk vees lahustunud hapnikust vaba meresüsteem. Anoksilisuse põhjuseks on mere suur sügavus ning jõgedest ja Vahemerest sellesse voolava vee suhteliselt madal soolsus ja seetõttu väike tihedus. Magevesi ja merevesi segunevad üksnes ülemises 100–150 m paksuses kihis. Sellest lävest (püknokliinist) sügavamale jääv vesi vahetub kord tuhande aasta jooksul. Seetõttu puudub märkimisväärne gaasivahetus pinnaga ning settiv orgaaniline aine tarbib kogu hapniku. Nendes anoksilistes tingimustes suudavad mõned ekstremofiilsed mikroorganismid kasutada orgaanilise aine oksüdeerimiseks sulfaatioone (SO42–), tootes vesiniksulfiidi (H2S) ja süsinikdioksiidi. See segu on väga mürgine (ühest kopsutäiest jätkuks inimese tapmiseks), mistõttu peaaegu kogu elu selles meres toimub ülemises kihis, mille paksus on umbes 180 m.
Hoovused
Hoovused on kahesugused. Ühtesid põhjustab veevahetus Marmara merega, teised on triivhoovused, mida põhjustab tuulte tsüklonaalne iseloom.
Elustik
Mustas meres elab umbes 185 liiki kalu, ent kalapüük on nõrgalt arenenud. Aastas püütakse umbes 100 000 tonni kalu, peamiselt anšoovist, stauriidi ja makrelli (ehk skumbriat) samuti beluugat, sevrjuugat, atlandi tuura, tülkat ja teisi kalu. On olemas kalade hooajaline ränne, eriti läbi Bosporuse. Agaroidi tootmiseks kogutakse punavetikat.
Viimastel kümnenditel on Must meri tugevalt saastunud.
Majandus
Musta mere äärsed riigid on Türgi lõunas, Bulgaaria ja Rumeenia läänes, Ukraina põhjas ning Venemaa ja Gruusia idas. Need kuus riiki asutasid koos veel viie riigiga 1992. aastal piirkonna arendamiseks Musta Mere Majanduskoostöö Organisatsiooni. De facto on neile lisaks veel Musta mere ääres ka Abhaasia.
Suuremad Musta mere äärsed linnad on İstanbul, Trabzon, Samsun ja Zonguldak (Türgi), Burgas, Varna (Bulgaaria), Constanța (Rumeenia), Jalta, Odessa, Sevastopol (Ukraina), Novorossiisk, Tuapse (Venemaa), Bathumi, Phothi (Gruusia). Sevastopol ja Jalta on praegu de facto Venemaa poolt annekteeritud.
Sadamad
Kõige parem looduslik meresadam on Sevastopol, endine NSV Liidu mereväebaas Krimmi poolsaarel. Must meri on tähtis aastaringne transpordisoon, mis ühendab Ida-Euroopa riike maailmaturuga. Tähtsamad Musta mere sadamad on Odessa, Mõkolaiv ja Herson Ukrainas, Bathumi ja Phothi Gruusias, Novorossiisk Venemaal, Trabzon ja Samsun Türgis, Burgas ja Varna Bulgaarias ning Constanța Rumeenias.
Turism
Musta mere rannikul on arenenud turism. Seal on rahvusvahelise tähtsusega kuurordid ja supelrannad: Krimmi lõunarannik (Jevpatorija, Alupka, Jalta, Gurzuf, Alušta, Feodossija), Kaukasuse Musta mere äärne rannik (Anapa, Gelendžik, Sotši, Pitsunda, Suhhumi, Bathumi), Zlatni pjasǎci ja Slǎnčev brjag Bulgaarias, Mamaja Rumeenias jm.
Ajalugu
Musta mere piirkonda peavad mõned teadlased indoeurooplaste algkoduks, kus kõneldi indoeuroopa algkeelt. Teiste arvates on see kaugemal idas Kaspia mere lähedal.
Aastal 1997 avaldasid William Ryan ja Walter Pitman Columbia ülikoolist tõendid selle kohta, et umbes 5600 eKr põhjustas Bosporuse kohal olnud kaljudest läbi murdnud ja sealtkaudu sisse voolanud vesi suure üleujutuse. Jääliustike sulamisveed olid muutnud Musta mere ja Kaspia mere suurteks mageveejärvedeks, mille pind oli maailmamere pinnast kõrgemal. Kui liustikud taganesid, vähenes jõgedest saabuva vee hulk ning veetase langes. Kui 5600. aasta paiku eKr merevee tase tõusis, hakkas Vahemere vesi sisse tungima. Iga päev voolas Musta merre üle 25 km³ vett, 200 korda rohkem, kui voolab alla Niagara joast. Mere täitumine kestis vähemalt 300 päeva. Üle ujutati 155 000 km² maad. Must meri laienes oluliselt põhja ja ida suunas. Mere tase tõusis sadu meetreid ning see muutus mageveejärvest ookeaniga ühenduses olevaks soolaseks mereks.
pisi|vasakul|300px|Musta mere kontuurid praegu ja enne umbes 5600. aastat eKr (tumedama sinisega)
Varajaste põlluharijate ümberasumine oli seotud põlluharimise kiire levikuga põhja ja lääne poole Euroopasse. On arvatud, et see üleujutus võis olla aluseks Piibli jutustusele veeuputusest Noa ajal 1. Moosese raamatus (vaata ka Noa laev ja Ararat). Piibli jutustuse detaile on siiski raske nende sündmustega kokku sobitada. Noa lugu võis olla seotud ka sarnase mere sissetungiga, mis Tigrise ja Eufrati alamjooksu orgudest kujundas Pärsia lahe.
Allveearheoloog Robert Ballard on hiljem leidnud vana rannajoont, mageveetigude karpe, vee alla jäänud jõgede orge ning töödeldud puitu 100 m kaugusel praeguse Türgi rannikust.
Praegu on Must meri ühendusteena oluline peamiselt teda ümbritsevatele riikidele, kuid vanaajal läbisid seda mitmed kaubateed, muuhulgas toodi sealtkaudu Läänemere äärest merevaiku. Musta mere tähtsus peegeldub ka vanakreeka mütoloogias, näiteks müüdis argonautide retkest kuldvillaku järele kuskile Musta mere kirdenurka ja müüdis amatsoonidest, kes olevat samuti elanud kuskil sealkandis.
14. ja 15. sajandil oli ka Leedu suurvürstiriigil väljapääs Mustale merele, kuid selle sulgesid türklased. Kui türklased 1453 vallutasid Konstantinoopoli (praegu İstanbul), sulgesid nad tee kõigile laevadele peale enda omade.
Saardu
Saardu on küla Haapsalu linnas Lääne maakonnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Ridala valda.
Küla piirneb läänes Kiideva, põhjas Sinalepa ja idas Haeska külaga ning lõunas Matsalu lahega.
Saardu küla asub Matsalu rahvuspargi territooriumil.
Saksa-Rooma keiser
Saksa-Rooma keiser ehk Püha Rooma keiser oli aastatel 962–1806 eksisteerinud Saksa-Rooma impeeriumi valitseja tiitel, mille võttis kasutusele Saksa kuningas Otto I.
Keisritiitel
Otto I nimetas end lihtsalt keisriks, Püha Rooma keisri nimetus tuli ilmselt 11.–12. sajandil, Saksa-Rooma keisriks hakati imperaatorit nimetama alles 15.–16. sajandil.
Otto I kroonis paavst. Sellest alates kuni 16. sajandini pidi valitud Saksa kuningas ootama paavsti heakskiitu ja muude asjaolude soodsat kokkulangemist, enne kui võis ametlikult keisriks saada.
Friedrich III oli viimane Saksa-Rooma keiser, kes krooniti Roomas. 1508 võttis keiser Maximilian I endale ise tiitli (valitud keiser), 1530 krooniti Karl V viimase keisrina paavsti poolt. Karli vend Ferdinand võttis endale valitud keisri tiitli, kui ta 1556. aastal valitsejaks sai (Saksa kuningas oli ta 1531. aastast niigi), sellega sulasid Saksa kuninga ja Saksa keisri tiitel tegelikult ühte ning termin 'Saksa kuningas' kadus käibelt.
Tendents nimetada kõiki Saksa-Rooma riigi valitsejaid keisriteks on laialt levinud, ehkki tegelikult ei jõudnud suur osa Saksa kuningaist oma keisriks kroonimist ära oodata. Et nende võim oli aga võrdne, vahe oli vaid nimetuses, siis on mõistlik esitada keisrid ja kuningad ühtses nimekirjas. Asja komplitseerib aga see, et sageli nimetas Saksa kuninga juba eelmine keiser, et oma järeltulijale troon tagada, mistõttu keskajal valitses riiki mõnikord mitu isikut. Reaalne võim oli enamasti siiski keisri käes. Sageli leidus aga rivaalitsevaid Saksa kuningaid, kes võisid kahekesi korraga taotleda keisriks kroonimist (näiteks Otto Welf ja Philipp von Hohenstaufen 13. sajandi alguses.
Keisrite valimisest
Keisritiitel oli enamasti Saksamaa tugevaima dünastia käes: algul Saksi, seejärel Franki ehk Saali, siis Hohenstaufenite. Pärast interreegnumit said keisriks aga mitme dünastia esindajad. 1308–1313, 1346–1400 ja 1410–1437 oli keisri tiitel Luxemburgi dünastia, seejärel aga kuni keisririigi lõpuni (välja arvatud kaks erandit) Habsburgide (alates 1765 Habsburgide-Lotringite) käes.
Ametlikult valisid keisri küll kuurvürstid, kuid praktikas oli see pigem vormitäide. Enamasti võis tugevam kandidaat oma tahte jõu või raha abil läbi suruda, kuid aeg-ajalt oli siiski ka kuurvürstidel võimalus asja suunata (ehkki tavaliselt mitte selles suunas kui nad soovisid, kui vaadata näiteks Rudolf von Habsburgi või Karl VII valimist). Kuurvürstideks olid esialgu Mainzi, Trieri ja Kölni peapiiskopid, Saksi hertsog, Brandenburgi markkrahv, Böömi kuningas ja Reini pfaltskrahv (Pfalzi valitseja). Nende privileegid kinnitas Karl IV 1356 kuldbullaga. 1623. aastal lisandus kuurvürstide nimekirja Baieri hertsog ning 1692 ka Hannoveri (Braunschweig-Lüneburgi) hertsog. 1777 ühendati ühe valitseja alla Pfalz ja Baieri, mistõttu üks kuurvürstikoht kadus. 1803. aastal lisati kuurvürstide sekka veel Württembergi ja Salzburgi hertsog, Badeni markkrahv ja Hessen-Kasseli maakrahv. Kuna keisririik kaotati juba 1806. aastal, siis ei olnud viimastena tiitli saanutel tegelikult võimalust kuurvürstidena tegutseda.
Tiitli olemusest
Saksa-Rooma keiser pidas end analoogselt Karl Suurega Rooma imperaatorite järglaseks ning võimsaimaks vürstiks Euroopas. Keskaegsele inimesele kehastas keiser Rooma impeeriumi jätkuvust, mis pidi kestma kuni Viimsekohtupäevani. Eriti kõrgkeskaega iseloomustas pidev võitlus paavstide ja keisrite vahel, kuna kumbki pidas end Rooma impeeriumi tõeliseks pärijaks ning soovis ilmalikku ning vaimulikku võimu enda institutsiooni ühendada. Viimased suuremad lahkhelid keisri ja paavsti vahel olid 16. sajandi teisel veerandil (mille tulemuseks oli näiteks ka Sacco di Roma), hiljem konsolideerusid nad ühises võitluses protestantismiga.
Pärast Kolmekümneaastast sõda muutus keisri võim pigem sümboolseks. Saksamaa vürstid said täieliku iseseisvuse, keiser oli vaid formaalselt nende lääniisand, säilitades võimu vaid oma pärusvalduste üle. Keisri tiitel kadus 1806. aastal koos keisririigiga, kui Napoleon I selle kaotas. Viimasest Saksa-Rooma keisrist Franz II-st sai esimene Austria keiser Franz I. Seega võib tänapäeva Austriat pidada Rooma impeeriumi järeltulijaks.
Vaata ka
神聖ローマ皇帝一覧
Isikusamasuse kontrollimine
Isikusamasuse kontrollimine on toiming, mille käigus võrreldakse isikut ja isikusamasuse pädeva tuvastaja välja antud isikut tõendava dokumenti eesmärgiga veenduda, et isik on see, kes ta väidab ennast olevat.
Isikusamasuse kontrolli võib teostada ka isikut mitte tõendava dokumendiga, näiteks juhiloaga (jalgratta juhtimise luba e jalgratturiluba, autojuhiluba, paadijuhtimisluba, lennuki juhtimise luba), üliõpilaspiletiga, töötõendiga vms, kuid sel juhul ei ole tegemist isikut tõendavate dokumentide seaduse mõttes isikusamasuse kontrollimisega. Sellised olukorrad on tavalised madalama usalduslävega kontrollprotseduurides. Erisuse moodustavad jõustruktuuride töötõendid, mis ei ole küll seaduse alusel isikut tõendavad dokumendid, kuid kätkevad endas lisaks isikutuvastusele ka erivolitusi (pidada kinni isikuid, kanda tulirelva, teostada menetlustoiminguid jmt). Tihti ei osata eristada mõisteid "isikusamasuse kontroll" ja "isiku tuvastamine" ning samastatakse neid ekslikult.
Digitaalset isikusamasuse kontrolli (seaduste mõttes) teostatakse isikut tõendavate dokumentide seaduse alusel välja antud digitaalse isikutunnistusega. Elektrooniline isikutuvastus toimub digitaalsele isikutunnistusele kantud salajaste võtmete, elektrooniliste sertifikaatide ja avaliku võtme infrastruktuuri vahendite abil. See annab nii elektroonilises keskkonnas teenuseid osutavale osapoolele (näiteks pank, riik, e-pood jne) ja/või tavakasutajale õigustatud ootuse, et tuvastatud isik on seaduslikus mõttes vastutav ja seotud tegevustega, mis tema nimel on elektroonilises keskkonnas teostatud.
Igapäevakäsitluses on digitaalne isikusamasuse kontrollimine isikute isikusamasuse kontroll elektroonilises keskkonnas nii digitaalse isikutunnistuse, paroolide, kolmandate osapoolte teenuste (näiteks internetipanga tunnuste) vms elektrooniliste vahenditega.
Ledringhem
Ledringhem (lääneflaami: Ledringem) on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Wormhouti kantonis.
Eeterlikud õlid
Eeterlikud õlid on taimedes esinevad õlikad (hüdrofoobsed) vedelikud, mida iseloomustab suhteliselt kerge lenduvus; molekulis sisaldub 8–15 süsiniku aatomit: ...C8...C15...
Taimedes esinevad eeterlikud õlid teatud ühendite komplektina väga väikestes kogustes, andes taimele iseloomuliku lõhna; sellesse ainete klassi kuulub hulk taimedes esinevaid lõhnaaineid.
Mõiste "eeterlikud õlid" hõlmab suurt hulka ühendeid (enamasti terpenoide, aga ka aromaatseid ühendeid jm) nende looduslikust materjalist, reeglina taimedest, saamise meetodi alusel. Eeterlikud õlid eraldatakse taimmaterjalist veeaurudestillatsioonil, harvem ka ekstraktsioonil orgaaniliste solventidega.
Mitmetele eeterlike õlide klassi kuuluvatele väärtuslikele ühenditele on välja töötatud ka keemilise sünteesi meetodid, näiteks terpenoidide klassi kuuluvad alkoholid, aldehüüdid ja estrid. Mitmed neist on ka lähteaineks edasisele sünteesile.
Omadused
Keemiliselt on valdav osa eeterlike õlide komponentidest terpenoidide klassi kuuluvad orgaanilised ühendid, mille molekulis sisaldub isopreeni (C5H8) molekulile vastavaid viit süsiniku aatomit ja kaksiksidet sisaldavaid lülisid; need on mono- (C10) või seskviterpenoidid (C15), mis võivad olla funktsionaalrühmadega modifitseeritud mitmel viisil. Kõige sagedamini esinevad hapnikuaatomit sisaldavad rühmad: hüdroksüül-, okso- või alkoksürühmad.
Eeterlikud õlid on enamasti värvitud või kollakad õlikad veest kergemad vedelikud, millel on alati iseloomulik intensiivne lõhn. Üksikkomponentide keemistemperatuur jääb vahemikku 150–350 °C. Eeterlikud õlid segunevad mittepolaarsete solventide ja rasvadega, lahustuvad etanoolis, kuid vees väga vähe.
Kehtivuskinnituse teenus
Kehtivuskinnituse teenus on Sertifitseerimiskeskuse (SK) teenus, mille kaudu on võimalik kontrollida, kas isikut tõendava dokumendi sertifikaadid on kehtivad või mitte.
Sertifikaatide kõrval pakub SK erinevaid info- ja kehtivusteenuseid, mille kaudu saab infot sertifikaatide kehtivuse kohta ning mis on muuhulgas vajalikud digitaalallkirja kasutamiseks. Kehtivusteenused on oluline komponent digitaalallkirjade kehtivuse tagamisel. Digitaalallkirja seaduse kohaselt kehtivad ainult need allkirjad, mis on antud allkirja andmise hetkel kehtiva sertifikaadiga. Samas peab olema võimalik kontrollida allkirja õigsust ka peale sertifikaadi kehtivusaja lõppu või tühistamist. Selleks pakubki SK kehtivusteenuseid, mille kaudu saab digitaalallkirjale lisada vajaliku tehnilise tõestusmaterjali.
Kehtivuskinnituse teenus lisab digitaalallkirjadele õigusjõu. Teenuse käigus lisatakse digitaalallkirjale automaatselt elektrooniline märge, mis määratleb ära allkirja andmise aja ja näitab, et allkirja andmiseks kasutatud sertifikaat sel hetkel kehtis. Kui allkirja andmise aeg pole digitaalallkirja seaduse nõuetele vastaval viisil ära näidatud, on digitaalallkiri kehtetu. Kehtivuskinnituse teenuse teine kasutusvaldkond on isikutuvastusel sertifikaadi kehtivuse reaalajas kontrollimine.
Põhja suusaalad 1924. aasta taliolümpiamängudel
right|200px|Olümpiasümbol Põhja suusaalade 1924. aasta taliolümpiamängude võistlused toimusid Chamonix's neljal alal: murdmaasuusatamises (18 km ja 50 km), kahevõistluses ning suusahüpetes. Võistlustel anti ka välja esimesed 1924. aasta maailmameistrivõistluste medalid.
18 km
Kuupäev: 2. veebruar <br style="clear:both" />
50 km
Kuupäev: 30. jaanuar
<br style="clear:both" />
30px Kahevõistlus
Kuupäev: 30. jaanuar
<br style="clear:both" />
Avo Laido
Avo Laido (kuni 1937. aastani Artur Lossmann; 29. november 1903 Vanaõue talu, Vana-Vändra vald – 20. september 1990 Tallinn) oli Eesti (kapten) ja Nõukogude sõjaväelane (major).
Põhja suusaalad 1924. aasta taliolümpiamängudel
30px Suusahüpped
Kuupäev: 25. jaanuar
Avo Laido
Ta lõpetas 1925. aastal Pärnu gümnaasiumi ja 1927. aastal Sõjakooli suurtükiväeklassi. Ohvitserina lõpetas sõjakoolis topograafiakursused ja sai sõjaväe topograafi kutse. Pärast kursuste lõpetamist töötas Sõjavägede Staabi Topo-Hüdrograafia osakonna juures. Täiendas end ka geodeesia ja fotogramm-meetria alal (komandeeriti 1934. aastal kaheks kuuks Poolasse ja 1938. aastal kaheks kuuks Rootsi). 1938–1940 õppis ta Eesti Vabariigi Kõrgemas sõjakoolis. 1940. aasta septembris viidi üle Eesti Laskurkorpusse.
Põhja suusaalad 1924. aasta taliolümpiamängudel
30px Suusahüpped
Pronksimees Haugen sai medali alles 1974. aastal, kuna võistluste korraldajate tehtud viga tuli ilmsiks. Algul sai pronksi norralane Thorleif Haug, kuid tema punktid olid valesti arvestatud 18,000.
Avo Laido
Oktoobris 1941 saadeti Laido koos teiste eestlastega rindelt ära.
Põhja suusaalad 1924. aasta taliolümpiamängudel
30px Suusahüpped
<br style="clear:both" />
Avo Laido
Märtsis 1942 saadeti Eesti Laskurkorpuse 779. suurtükiväepolku (oli ka staabiülem) ja hiljem teenis Eesti Tagavarapolgus.
Alates 16. maist 1945 kuni 1950 oli Tartu Riikliku Ülikooli sõjalise kateedri õppejõud.
Isiklikku
Tema onu oli sõjaväelane ja arst meditsiinikindralmajor Arthur Lossmann (1877–1972). Tema õde oli agronoom Alma Martin. Avo Laido lapsed on vanuse järjekorras: Argo Laido, Eve Fisher (enne Eve Laido), Don Laido (enne Tõnu Laido), Rein Müllerson, Ülle Laido ja Heili Laido.
Tema 1931. aastal sündinud poeg on väliseesti insener Argo Laido. Kooselust Erna Müllersoniga 1944. aastal sündinud poeg on Eesti õigusteadlane ja õppejõud Rein Müllerson.
Alok Sharma
pisi|Alok Sharma (2017) Alok Kumar Sharma (sündinud 7. septembril 1967 Agras) on india päritolu Inglise konservatiivne poliitik. Ta oli 24. juulist 2019 kuni 13. veebruarini 2020 Suurbritannia rahvusvahelise arengu minister. Ta on 13. veebruarist 2020 Suurbritannia äri, energeetika ja tööstuse strateegia minister.
Ta sündis aastal 1967 Agras Uttar Pradeshi osariigis Indias. Kui ta oli 5-aastane, kolisid ta vanemad Readingisse Berkshire'i krahvkonda. Ta lõpetas aastal 1988 Salfordi ülikooli bakalaureusena rakendusfüüsika ja elektroonika alal.
Ta on aastast 2010 Suurbritannia parlamendi alamkoja House of Commonsi liige.
Ta oli 24. juulist 2019 kuni 13. veebruarini 2020 Suurbritannia rahvusvahelise arengu minister. 13. veebruarist 2020 on ta Suurbritannia äri, energeetika ja tööstuse strateegia minister.
Isiklikku
Ta on abielus ja elab oma naise (tema abikaasa on rahvuselt rootslane) ja kahe tütrega Cavershamis Readingi eeslinnas Berkshire'i krahvkonnas. Usutunnistuse poolest on ta hinduist, ta andis ametivande 2019. aastal Bhagavadgītāl.
Agusalu
Agusalu on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Agusalu külas 12 elanikku, sealhulgas mitte ühtegi eestlast.
Rossvärk
Rossvärk (Saaremaal ka loosvärk) oli hobusega käitatav rehepeksumasina ajam.
Rossvärgi põhiosaks oli suur malm hammasratas nelja haardamiga hobuste rakendamiseks. See pani väiksema hammasratta ja kedervarre abil liikuma masinani ulatuva 7–8 meetri pikkuse raud telje.
Rossvärgid võeti mõisates kasutusele 19. sajandi keskpaiku koos hoburehepeksumasinatega. Sajandi lõpu poole hakati neid kasutama ka taludes, kus need püsisid kõrvu aurukateldega 1940. aastateni, eriti Lääne-Eestis.
1 Canada Square
thumb|1 Canada Square (keskel) 1 Canada Square (One Canada Square) on pilvelõhkuja Londonis Canary Wharfis. See oli Suurbritannia kõrgeim hoone 5. juulini 2012, kui valmis 310 m kõrgune The Shard.
Hoonel on 50 korrust ja see on 235 m kõrge. Arhitekt César Pelli projekteeritud hoone valmis aastatel 1987–1991. Kahel pool seda kõrghoonet asuvad 200 m kõrgused pilvelõhkujad: HSBC Tower (8-16 Canada Square) ja Citigroup Centre (25 Canada Square).
Tšernivtsi oblast
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli oblasti elanikest ukrainlas 75,0%, rumeenlasi 12,5%, moldaavlasi 7,3%, venelasi 4,1% ja poolakaid 0,4%.
Oblast on osa ajaloolisest Bukoviinast.
Suuremad jõed on Dnestr ja Prut.
Rajoonid
🇺🇦
Väike mudil
Väike mudil ehk väike mudilake (Pomatoschistus minutus) on väike ahvenaliste seltsi mudillaste sugukonda kuuluv kala.
Väikese mudila pealevila on Atlandi ookeani rannik Portugalist Põhjamere ja Läänemereni. Teda leidub ka Vahemere põhjaosas ja Mustas meres (alamliik P. m. elongatus). Elavad umbes 20 m ja väga harva kuni 70 m sügavuses. Suvel elavad madalamas vees ja talvel liiguvad sügavamale.
Väikese mudila värv on liivakarva kollakaspruun roostepruunide tähnidega. Kalade pikkus võib ulatuda kuni 10 cm. Eluiga on tavaliselt 15–18 kuud, maksimaalselt 2 aastat. Koevad märtsist septembrini.
Mustkael-pütt
Mustkael-pütt (Podiceps nigricollis) on linnuliik pütlaste sugukonnas.
Välimus
Mustkael-püti vanalind hundsulestikus sarnaneb samas sulestikus sarvikpüti vanalinnuga, kuid tal on peenem kael, püstisem laup ja pisut ülespoole kaardus nokk.
Elupaik
Mustkael-pütt on püttidest kõige seltsingulisem. Tavaliselt pesitseb ta kuni mõnesaja paariliste kolooniatena toidurikastel järvedel, sageli koos kajakate, tiirude ja teiste lindudega. Võrreldes sarvikpütiga pesitseb toidurikkamatel veekogudel.
Toitumine
Mustkael-pütt toitub peamiselt veeputukatest, sellele viitab ka tema noka kuju.
Pesitsemine
Mustkael-pütt ehitab ujuva pesa nagu teisedki pütid. Kurnas on 3–6 valkjasrohekat muna. Rändel hoidub parvedesse.
Esinemine Eestis
Mustkael-pütt on Eestis eksikülaline ja väga haruldane juhuslik haudelind. Peamisi põhjuseid, miks mustkael-pütt pole Eestis püsiv haudelind, on tema soojalembesus. Meie suved jäävad talle pesitsemiseks sageli liiga lühikeseks.
2A18 D-30
122 mm välihaubits D-30 (2A18) (vene keeles 122-мм гаубица Д-30) on Nõukogude Liidus valmistatud kerge veetav 120mm välihaubits, mis on mitme riigi relvastuses. GRAU koodnimetus 2A18.
Versioonid
Põhilised haubitsa D-30 mudelid:
Tehniline kirjeldus
D-30 on väga töökindel ja suhteliselt lihtne suurtükiväerelv. Võimalik on lasta nii alumises kui ka ülemises tõstenurgas. Erilisena on kasutatud kolmehaarset lafetti, mis võimaldab tulistada ringselt. Siiski ei saa lasta neis sektorites, kus laskeseade jääb haara kohale, suurema tõstenurgaga kui +18°.
Suurtüki laadimine on lihtsustatud tänu hülsi laadimisel automaatselt sulguvale kiil-lukule. Lukk avaneb lasu ajal automaatselt ja tühi hülss heidetakse välja. See võimaldab laskekiirust kuni 8 lasku minutis.
Laskeasendisse panekul tõstetakse lafett tugiplaadi ja tõstemehhanismi abil üles, tõstetakse üles ja lukustatakse rattad ning tehakse ees üheskoos kinnitatud haarad lahti. Seejärel langetatakse relv lafetiga maapinnale. Relvasüsteemi saab laskeasendisse paari minutiga. Laskmiseks tuleb siiski lisaks haarade otstesse maasse vasardada kiilud, mis võtab aega mõned minutid.
Kaudtule-sihtimiseks kasutatakse kollimaatorit või suunatähiseid. D-30 6000-süsteemis panoraamsihik on vanematüübilisena ühe fikseeritud skaalaga, mis ei võimalda vabalt valida sihtimisabivahendite asukohta relva suhtes ega kanda peale raua tegelikku põhisuunda. Panoraamsihik nõuab sagedast rihtimist.
Ajalugu
pisi|Välihaubitsad D-30 muuseumis [[Iisraelis]]
122 mm välihaubits 2A18 D-30 Liaguška on välja töötatud Nõukogude Liidus aastail 1954–1960. Relva eelkäijaks oli 1938. aastal valmistatud ja Teise maailmasõja ajal laialdaselt kasutatud 122 mm välihaubits M-30. Väljatöötamist juhtis kindralleitnant Fjodor Petrov. Kujundamisel võeti eeskuju Saksamaa haubitsast 10,5cm leFH 43. 1970. aastail relva moderniseeriti (2A18M D-30A).
D-30 on kasutusel paljudes maailma riikides ja osalenud mitmetes relvastatud konfliktides. Nüüdseks on relva tootmine teadaolevalt lõpetatud.
Haubits on paigaldatud ka vene liikursuurtükile 2S1 Gvozdika.
Kasutavad riigid
D-30 ja selle erinevad versioonid on kasutusel enam kui 60-s riigis.
Juudi pruut
"Juudi pruut" (hollandi keeles "Het Joodse bruidje") on Hollandi maalikunstniku Rembrandt van Rijni aastatel 1662–1667 valminud õlimaal. Seda peetakse umbes 60 portreed maalinud kunstniku viimaste eluaastate üheks tuntumaks meistriteoseks “Peetruse ärasalgamise” kõrval.
“Juudi pruut” oli üks selle perioodi maalidest, mil kuulutati välja Rembrandti pankrot ja tema võlgade katteks võeti kunstiväärtused, vanad skulptuurid, renessansiaegsed flaami ja itaalia maalid, Kaug-Ida kunst, kaasaegne Hollandi kunst, relvad ja turvised, samuti maja. Probleemid aga ei mõjutanud Rembrandti maale, tema oskused kunstnikuna muutusid üha paremaks ja oma kõige paremad pildid maalis Rembrandt oma elu kahe viimase aastakümne jooksul.
Maal kuulub Rijksmuseumi püsikollektsiooni.
Ülesehitus
"Juudi pruut" on ülesehituselt barokk-kunsti klassikaline portreemaal, mis on valminud Hollandis kõrgele tasemele tõusnud ja populaarseks saanud portreekunsti ajastul. Kuna barokkportrees domineerinud sotsiaalse positsiooni eksponeerimise asemel hakati enam rõhutama inimese sisemisi, vaimseid väärtusi, on Rembrandt oma aja jooksul aina vabamaks muutunud materjalikäsitlusega siin kujutanud mehe ja naise vahelist tihedat sidet. Kuna emotsioone kujutavad dramaatilised piibliteemalised maalid hõlmavad tervelt kolmandiku Rembrandti loomingust, pandi kõigepealt (enne pealkirja ”Juudi pruut”) maalile piibellik nimi, mis pidi kunstiteost Vanast Testamendist mitmete paaride, mh Abrahami ja Saara või Boase ja Ruti portreena, aga Esimeses Moosese raamatus leiduva kirjelduse 26:8 põhjal peeti seda kõige tõenäolisemalt portreeks Iisakust ja Rebekkast. Pärast oma varast perioodi ei olnud Rembrandt siiski enam huvitatud allegoorilistest ja mütoloogilistest teemadest ning portree võib olla juudi naisest või mehe jaoks veel ebakindlast pruudist.
Mõned kunstiajaloolased nägid mehes Rembrandti poega Titus van Rijni, kes 1668. aastal abiellus Magdalena van Looga. Oma praeguse pealkirja sai teos 19. sajandi alguses, kui Amsterdami kunstikoguja avastas teema, kus oleks tegemist juudi isaga, kes kingib oma tütrele tema pulmapäeval kaelakee. Tähendus ei ole enam aktsepteeritud ning mehe ja naise identiteedid on lõpuni konstrueerimata. Konteksti mitmetähenduslikkus on jätnud alles vaid keskse universaalse teema, et neid ühendab armastus. 1929. aastal omakorda tuvastati, et portree on pühendatud hispaanlasest luuletajale ja ajaloolasele Miguel de Barriosile, kes juudi kogukonna liikmena 1662. aastal abiellus Abigail de Pinaga ja kasvatas üles juudi lapsi. Kirjanik Maarten Wurfbain aastaraamatus 1971 peab võimalikuks, et õlimaal on kunstnik Wallerant Vaillanti vennast, kaupmees Bartholomeus Vaillantist, kes 1668. aastal abiellus Elisabeth Swanenburgiga. 10. märtsiks 1668, mil abielukuulutus tehti, oli Bartholomew Vaillant peaaegu 37 aastat ja tema pruut vaid 22 aastat vana ning sellest aastast on teada portree Bartholomew’st ja tema abikaasast. Abielupaari järglaste hulka kuulus Christiaan Everhard Vaillant, tuntud kui teose tõenäoline omanik.
Dateerimine
Teose signatuur on parempoolses alanurgas: Rembrandt f. (ecit) 16(...). Erinevate kirjanduslike andmete ja eri maade kunstiajaloolaste järgi on teos erinevalt dateeritud: Ameerikast Gary Schwartz – 1662, Hollandist Ernst van de Wetering – 1665 ning Saksamaalt Christian Tümpel ja M. L. Wurfbain – 1666 (Leideni ja ümbruskonna ajaloo ja arheoloogia aastaraamatu peatükis ”Armastus suures ummikus” (nl: "De Liefde een groot stuck").
Teema
Kunstiajaloolased on loonud portree teemaks kunstniku tavakogemust rikastavaid kujutlusvõime vorme: mõtlik vaikus, kaitset pakkuv armastus, intiimne žest, kahe armastaja kiindumus ja pühendumus, kus barokilik dramaatika, väline suursugusus ja spetsiifilised detailid ei mänginud enam mitte mingisugust rolli ja teos paljastab soovi rõhutada tuju ja hingelist kvaliteeti. Maal peegeldab klassitsismi nii vormilise kujunduse kui ka sisemise rahu kujutamise sulandumist või vastavalt Rembrandti biograafi Christopher White'i väitele on teos ”üks suurimaid ajaloolisi väljendeid vaimse ja füüsilise armastuse fusioonist ehk ühinemisest”.
Tehnika
thumb|Detailsem pilt kätest Maal on vastuolus mitmete selleaegse maalitehnika võtetega, mil varasema ruumi interjööri väga täpse kujutamise asemel taustal puuduvad peaaegu kõik üksikasjad ja värv kantakse alusmaterjalile paksu kihina. Kuigi moes oli sile, puhas ja tavaline värv, jäi Rembrandt truuks oma tehnikale, mida iseloomustab suur võimas vormikujundus, laia ja vaba pintslilöögiga, ning ta maalis maale erakordselt paksude, tasapinnast eenduvate ja reljeefidena mõjuvate värvikihtidega, mis täitsid kogu lõuendi ja näisid lausa selle äärtelt maha voolavat. 1660. aastate Rembrandti pildid olid maalitud poolabstraktses stiilis, kus oskuslikult tõsteti esile reetlikkust, sarkastilist tuju või armastust ning pinnakunstimeetodiga saavutatud valguse ja varju kooskõla, mis näitab Rembrandti erilist julgust tehnikas. Tema värvivalik muutus kiiresti rikkalikuks ning koosnes vabalt sädelevatest ja säravatest värvidest, kuigi iga pildi loomisel on tarvitatud taas piiratud hulka toone, mil domineerivaks on sügavate toonidega punane, kuldne ja hall, samuti kollane ja pruun kõikvõimalikes variantides. Kasutades maalinuga, said helmed ja ehted kolmemõõtmelise välimuse. Käte ja küünte värvus on silmatorkamatu. Saavutatud on liikumise ja žestide ebamäärasus.
Teatud tehniliste tõendite kohaselt oli Rembrandt esialgu kavandanud oma grupiportreedele omast keerukamat, suuremat ja põhjalikumat kompositsiooni, kuigi lõplik maal ei erine oma mõõtmetelt ja signatuurilt allservas oluliselt sel ajal valminud portreemaalidest.
Tee muuseumi
Vastavalt 1828. aasta oksjoni kataloogile oli selleks ajaks kunstiteose omanik vahetunud, see ei asunud enam poliitiku ja valitseja Christiaan Everhard Vaillanti kollektsioonis. Ilmselt juba 1825. aastal pani Vaillant maali müüki ja 2.-3. mail 1828 jättis Stanley oksjonimajas Londonis kunstikaupmees John Smith 5000 ƒ ehk Hollandi kuldna suuruse enampakkumise nime all "Jefta ja tema tütar". Lõpuks müüdi portree 6825 ƒ eest kaupmehe, joonistaja ja maastikumaalija Albertus Brondgeesi vahendamisel kollektsionäärile ja pankurile Adriaan van der Hoopile, kes 1854. aastal pärandas portree Amsterdami linnale. Esialgu, aastatel 1855–1885, oli teos paigutatud Van der Hoopi muuseumi, kui lõpuks 30. juunil 1885 loovutati see Rijksmuseumile.
Susilo Bambang Yudhoyono
pisi|Susilo Bambang Yudhoyono Susilo Bambang Yudhoyono (sündinud 9. septembril 1949) on Indoneesia poliitik.
Ta oli 20. oktoobrist 2004 kuni 20. oktoobrini 2014 Indoneesia president.
5. juulil 2004 peetud presidendivalimiste avavoorus kogus ta 33,57% häältest oma peamise vastase, senise presidendi Megawati Sukarnoputri 26,61% vastu. 20. septembril 2004 toimunud teises voorus kogus Yudhoyono 60,62% häältest, võites 33 provintsist 29-s, ja valiti ülekaalukalt presidendiks.
8. juulil 2009 peetud presidendivalimistel valiti ta 60,80%-ga häältest juba esimeses valimisvoorus tagasi teiseks ametiajaks. Ta edestas Megawati Sukarnoputrit (26,79%) ja asepresidenti Jusuf Kallat (12,41% häältest).
Indoneeslased ei kasuta üldiselt perekonnanime. Ka Yudhoyono ei ole nimi, mille president oma vanematelt päris, vaid ta valis selle endale ise ajal, mil ta sõjaväes teenis. Selle nimega kutsutakse teda ka välismaal, aga kodumaal kasutab ta nime Susilo. Siiski kannavad ka tema lapsed nime Yudhoyono, nagu oleks see perekonnanimi.
Yudhoyono on abielus Ari Bambang Yudhoyonoga, kelle isa Sarwo Edhie Widowo (1927–1989) oli mõjukas poliitik ja kindral. Neil on kaks poega: kapten Agus Harimurti Yudhoyono (sündinud 1978) ja Edhie Baskoro Yudhoyono (sündinud 1982). Perekonda kuulub ka presidendi vanema poja abikaasa Annisa Larasati Pohan, kes töötab modellina ja kelle isa oli Indoneesia Panga asepresident.
Digitaalne isikutunnistus
Digitaalne isikutunnistus ehk digi-ID on Eesti riiklik digitaalne dokument, millega on võimalik elektroonilises keskkonnas tõendada oma isikut ja allkirjastada e-dokumente. Dokumenti väljastab Politsei- ja Piirivalveamet.
Digitaalne isikutunnistus on ID1-formaadis (85,6 × 53,98 mm) PVC-materjalist kiipkaart, millele on kantud digitaalne isikutuvastussertifikaat ja digitaalne allkirjastamissertifikaat. Digitaalset isikutunnistust ei saa kasutada füüsiliseks isikutuvastamiseks, sest sellel pole dokumendi omaniku pilti ega allkirjanäidist.
Digitaalset isikutunnistuse väljastamist alustati 1. oktoobril 2010. Algselt oli dokumendi kehtivusaeg kolm aastat, mis tõsteti 8. jaanuaril 2018 viiele aastale.
Kassitõugude loend
''Siin on loetletud kassitõuge.
Ridala
Ridala võib olla:
QMA
thumb|QMA-konnektor QMA-konnektorid (quick-connect) kuuluvad SMA-konnektorite sarja. QMA-konnektorid loodi, et SMA-konnektorid lähitulevikus nendega asendada.
QMA-konnektoritel on võrreldes tavaliste SMA-konnektoritega mitu eelist:
QMA-konnektorid on kasutusel alates 2003. aastast.
Idee
Idee (vanakreeka keele sõnadest εἶδος (eidos), ἰδέα (idea), mis tähendavad 'vaade, kuju, väljanägemine') on filosoofia mõiste, mida kasutatakse filosoofia eri traditsioonides erinevas tähenduses.
Tänapäeva filosoofias võidakse nimetada ideeks mistahes mentaalset üksust, olgu see siis kujuteldav või mingil viisil tegelikkusega seotud.
Tavatähenduses peetakse idee all silmas millegi ettekujutust vaimusilmas ehk mõtet mõnest asjast või valdkonnast ja selle korraldusest (nt "Idee poolest on see nii...", "Mul tuli idee!"), mis võib aga ei pruugi reaalsusega kooskõlas või reaalselt ellu viidav olla.
Demokritos
Filosoofilises kontekstis esineb sõna idee esimest korda arvatavasti antiiksetel atomistidel. Demokritose järgi koosnevat kõik aatomitest ja tühjusest, kusjuures aatomid on nii tihedad-kõvad, et neid ei saa omakorda osadeks teha, st nad on "jagamatud". Tühjuses oma paratamatutel trajektooridel liikuvad aatomid aga puutuvad üksteisega kokku ning kuna aatomid on kuju (eidos, morphē) poolest erinevad, siis osad neist haakuvad üksteise külge ja moodustavad uusi kehi ning põhjustavad nii kehade tekkimise, püsimise ja hävimise. Aatomi kuju on siis Demokritose käsitluses selle "idee" ning võib olla sile, krobeline, kandiline, ümmargune, konksjas jne. Kui aatomid on need, mis tõeliselt on ja tühjus on piiritu ning olematu, siis on aatomite "idee" just see, mis on kehade eri omaduste ja iseseisvuse aluseks ning kehi reaalselt piiritleb või eristab.
Platon
Tänapäevasele kasutusele aluseks olevas tähenduses võttis idee mõiste kasutusele Platon.
Platoni filosoofias on idee iga asja juures see, mis selles alati samaks jääb, st ei teki, hävi ega muutu. Idee pole asja juures ka nähtav, vaid on tabatav mõtlemisele (noein, dianoein), mõistuse vaatele või "hinge silmale". Seega peetakse ideed kui mõistet lähedaseks asja olemusele (ousia), mis asjast teeb selle, mis ta tõeliselt on, ja püütakse määratleda ideed kui seda üldist, mis üksikule ühine on. Ometi ei saa pidada ideed Platonil samaks üldmõistega, kuna idee on tihti määratlematuna pigem eeldatud kui reaalselt määratletud.
Pigem on ideed ontoloogilised üksused kui mõtted inimese peas ning ei sõltu sellest, kas nad on määratletud või mitte, kuigi nad on määratlemise (logos) kaudu ligipääsetavad. Ontoloogilises plaanis on ideed nähtavate asjade eeskujuks (paradeigma), mille järgi need tehtud on ning mida need jäljendavad (mimesis), kuigi kunagi täielikult originaali kvaliteedini ei küüni. Nähtavad asjad on püsivatena äratuntavad jäljendusseose kaudu ideega, mille kaudu hing saab mõtlemise vahendusel üldse tuvastada mõnda olevat just selle olevana. Ilma asjade olemuseks olevate ideedeta poleks meil võimalik ühtegi asja teistest eristatuna ära tunda, kuna siis võiksime me tajuda ainult eri omadusi nende omaduste tajumisel hetkel ja me ei suudaks neid eri meeltega tajutud omadusi ühiselt seostada mõne kindla olevaga, vaid meil tekiks lihtsalt punase taju, huilgamise taju, vibratsiooni taju, aga me ei tunneks ära möödasõitvat tuletõrjeautot kui ühtset olevat.
Ideed on omavahel arvatavasti hierarhiliselt seotud moodustades ideede püramiidi või puu, kusjuures mõned ideed on sellised, mis on kõrgemad ja seotud rohkemate ideedega kui teised. Kõige kõrgemaks ideeks on Platon nimetanud hüve (agathon) ideed, aga ka kirjutanud viiest kõrgeimast ideest: olev, samasus, erinevus, liikumine, paigalseis.
Platonist lähtuvat arusaama ideedest ning sellest tulenevat filosoofilist hoiakut nimetatakse ideede- või ka valguse-metafüüsikaks, kuna "ideed" saavad oma teoreetilise tähenduse nägemise ja seda võimaldava valguse metafoorikalt, millest annavad tunnistust koopa võrdpilt ja päikese võrdpilt "Politeias", ja mis seob filosoofilise tähenduse sõna varasema tavatähendusega.
Idee mõiste
John Locke nimetab ideeks (idea) mida tahes, mis on aru objektiks, kui inimene mõtleb (whatsoever is the object of the understanding, when a man thinks; "Essay on the Human Understanding" I, I peatükk, § 8). See on igasugune teadvuse sisu, sealhulgas aistingud, kujutlused ja mõisted.
Ideede allikad: aisting ja refleksioon
Ideedel on kaks allikat: aisting ja refleksioon. Meeled toovad vaimu selle, mis seal tekitab erinevaid asjade tajumusi vastavalt erinevatele viisidele, kuidas meeltega tajutavad objektid neid afitseerivad. Siit pärinevad aistitavate kvaliteetide (kollane, magus) ideed. Teine allikas, millest kogemus varustab aru ideedega, on meie oma vaimu toimingute taju (tajumise, mõtlemise, kahtlemise, uskumise, arutlemise, teadmise, tahtmise jne idee). Seda refleksiooni võiks nimetada ka "sisemeeleks". Kõik ideed saavad alguse välistest materiaalsetest asjadest ja vaimu seesmistest toimingutest.
Inimesed omandavad selged ja aredad ideed pigem neist asjust, millele nad rohkem tähelepanu pööravad. Et välised asjad tõmbavad tähelepanu endale, omandatakse refleksiooniideed hiljem.
Inimene omandab esimesed ideed siis, kui ta hakkab tajuma, sest ideede omamine ja tajumine on üks ja seesama asi.
Lihtideed ja liitideed
Ideed jagunevad lihtideedeks ja liitideedeks.
Lihtideede (simple ideas; suhkru maitse, roosilõhn) suhtes on aru passiivne: ta ei saa neid tagasi lükata ega muuta ega kustutada ega leiutada, niinagu peegel ei saa tagasi lükata ega muuta ega kustutada ega leiutada peegelpilte. Lihtideedega varustavad vaimu ainult aisting ja refleksioon.
Lihtideed võivad vaimu tulla ühe meele kaudu, mitme meele kaudu, ainult refleksiooni kaudu või aistingu ja refleksiooni kaudu.
Liitideid moodustab lihtideedest vaim ise. Seda ta teeb 1) ühendades mitu lihtideed üheks terviklikuks ideeks (näiteks ilu, tänulikkus, inimene, sõjavägi, universum); 2) pannes kaks ideed kõrvuti ja vaadeldes neid korraga (suhete ideed); 3) lahutades ideid kõikidest teistest ideedest, mis neid reaalses olemasolus saadavad (see on abstraheerimine, mille abil saadakse üldideed).
Vaim võib lihtideedest moodustada lõputult erinevaid uusi liitideid.
Liitideede liigid: mooduste, substantside ja suhete ideed
Liitideed on kas mooduste, substantside või suhete ideed.
Mooduste ideed ei sisalda iseseisva subsistentsi eeldust, vaid on substantside afektsioonide ideed (näiteks kolmnurk, tänulikkus, mõrv). Nendest on mõned ainult ühe ja sama lihtidee variatsioonid või erinevad kombinatsioonid (näiteks tosin). Need on lihtmoodused. Teised on kokku pandud mitut liiki lihtideedest (näiteks ilu koosneb värvi ja kuju teatud kompositsioonist, mis teeb vaatajale rõõmu). Need on segamoodused.
Suhete ideed seisnevad ühe idee vaatlemises koos teisega ja võrdluses.
Selged ja ähmased ideed
Ideed võivad olla selged (clear) või ähmased (obscure).
Lihtideede ähmasus võib tuleneda puudustest meeleelundites, muljete põgususest või mälu nõrkusest.
Aredad ja segased ideed
Ideed võivad olla aredad (distinct) või segased (confused).
Are idee on idee, mille erinevust kõigist teistest ideedest vaim tajub. Segane idee on idee, mis ei ole piisavalt eristatav teisest ideest, millest ta peaks erinev olema. Idee teeb ähmaseks see, kui teda saab sama hästi nimetada teise nimega kui see, millega teda väljendatakse, nii et eri nimedega ei saa asja eristada.
Idee võib olla segane mitmel moel.
Esiteks, idee võib koosneda liiga vähestest lihtideedest, nii et eristus ei ole piisav. Näiteks idee, mille kohaselt leopard on tähniline loom, on segane, sest ta ei erista leopardi piisavalt näiteks ilvesest. Teiseks võib idee küll sisaldada piisavalt lihtideesid, kuid nad ei ole õigesti korrastatud, nii et oleks selgelt tegemist ühe kindla asja ideega. Kolmandaks võib idee olla määratlemata, nii et tema koostis on muutlik.
Reaalsed ja fantastilised ideed
Reaalsed ideed (real ideas) on need, millel on "alus looduses" (foundation in nature), kooskõla asjade tegeliku olemise ja eksisteerimisega ehk oma arhetüüpidega (a conformity with the real being and existence of things; "Essay on the Human Understanding" II, 30. peatükk, § l). Fantastilised ehk kimäärsed (fantastical or chimerical) ideed on need, millel puudub alus looduses ning millel puudub kooskõla selle reaalsusega, mille kohta nad vaikimisi käivad.
Lihtideed on kõik reaalsed. Asi pole selles, nagu nad kõik oleksid eksisteeriva kujutised (see on nii vaid primaarsete kvaliteetide puhul). Ent kuigi lumel puudub valgesus ja külmus, on Looja korraldanud, et meist väljaspool asuvate asjade võimed (powers) tekitavad valgesuse ja külmuse idee. Need on reaalsed ideed meis, mille abil me eristame asjades enestes reaalselt olevaid kvaliteete. Nende ideede reaalsus seisneb selles püsivas vastavuses, mis neil reaalsete asjade erinevate laadidega.
Millised liitideedest on reaalsed ja millised on vaid kujuteldavad kombinatsioonid?
Substantside ideed on reaalsed siis, kui nad ühtivad asjade eksisteerimisega.
Adekvaatsed ja ebaadekvaatsed ideed
Adekvaatsed ideed (adequate ideas) on need, mis "täiuslikult kujutavad neid arhetüüpe, millest vaim arvab nad võtnud olevat" (perfectly represent those archetypes which the mind supposes them taken from). Ebaadekvaatsed ideed (inadequate ideas) on need, mis vaid osaliselt või ebatäielikult kujutavad neid arhetüüpe, mille kohta nad käivad.
Kõik lihtideed on adekvaatsed, sest Jumal on korraldanud, et neid tekitavad asjade teatud võimed, mis kutsuvad meis esile teatavad aistingud.
Kõik mooduste ideed on adekvaatsed, sest nad ei viita reaalsetele arhetüüpidele. Mooduse idee võib siiski olla ebaadekvaatne juhul, kui arhetüübiks on teise inimese vaimus olev idee.
Substantside ideed on ebatäiuslikud ja ebaadekvaatsed nii asjade liigi reaalse olemuse suhtes kui ka asjades avastatavate kvaliteetide suhtes. Me ei tea, mis on asjade reaalsed olemused. Me ei suuda ammendada asjades avastatavaid kvaliteete.
Tõesed ja väärad ideed
Tõesus ja väärus on õigupoolest omased propositsioonidele. Kuni vaim ei tee ideede kohta mingit otsustust, ei ole ideed (nagu näiteks kentauri idee) iseenesest väärad.
Õigem oleks rääkida ideede tõesuse ja vääruse asemel nende õigsusest ja valesusest.
Berkeley
George Berkeley mõistab ideede (ideas) all kujutlusi, eriti fantaasia- ja mälukujutlusi. Ideed on lihtsalt teadvusesisud. Nad on passiivsed ja ilma toimeta.