cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Waldeck-Pyrmonti vürstkond
Sõjategevus
right|thumb|150px|Waldecki kokard, mida on kantud [[Pickelhaubel]]
1866. aastaks kutsuti Waldecki kontingenti Fürstlisches Waldecksches Füselier-Bataillon ja Austria-Preisi sõjas sel aastal oli Waldeck (juba 1862. aastast Preisimaaga sõjalises lepingus) liidus preislastega; kuid pataljon ei jõudnud lahingusse. Ühinedes pärast 1867. aastat Preisimaa juhitud Põhja-Saksa Liiduga, muutus Waldecki fusiljeeripataljon Preisi jalaväerügemendi von Wittich (3. Kuurhesseni) No. 83 III (fusiljeeri)pataljoniks ja selliseks jäi see 1918. aastani. Rügemendiülema (autiitel) kohta hoidis Waldecki ja Pyrmonti vürst.
Erinevalt Hessen-Darmstadtist ei säilitanud Hessen-Kassel eritunnuseid, et eristada neid preislastest. Kuid waldeklastel lubati eristumiseks kanda Pickelhaubel Waldecki kokardit. Waldecki pataljon oli garnisonis, erinevatel aegadel, Arolsenis/Mengeringhausenis/Helsenis, Bad Wildungenis, Bad Pyrmontis ja Warburgis.
Rügement osales lahingutes 1870. aasta Prantsuse-Preisi sõjas (kus ta sai hüüdnime Das Eiserne Regiment) ja esimeses maailmasõjas — osana 22. diviisist — võideldes peamiselt idarindel.
Artur Saat
Õppis Tartu Linnakoolis.
Aastatel 1919–1927 õppis ta viiulit Tartu Kõrgemas Muusikakoolis, 1927. aastal täiendas end Pariisis Jacques Thibaud' juures.
1920. aastatest mängis Tallinna ja Tartu kino- ja kohvikuorkestrites, aastatel 1920–1928 ka Vanemuise suveorkestris. Aastatel 1931–1940 mängis ta Eesti Akadeemilise Helikunstnike Seltsi keelpillikvartetis.
Aastatel 1930–1967 oli ERSO viiuldaja, 1930–1967 Estonia teatri orkestri viiuldaja.
Vecmurāni
Vecmurāni (ka Vacmurāni) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Rēzekne piirkonnas Sokolki vallas.
Küla asub valla lääneosas Ciskoda jõe kaldal. Vecmurāni jääb valla keskusest Strupļist 1,3, endisest piirkonna keskusest Viļānist 5,2 ning Riiast 221,5 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009–2021 kuulus küla Viļāni piirkonda.
Aastal 2020 oli külas 41 elanikku.
Toomas Liivamägi
1966–1977 õppis ta Tartu 1. Keskkoolis, 1977–1982 Tartu Riiklikus Ülikoolis füüsikat, 1998–2003 Tallinna Pedagoogikaülikoolis magistriõppes infoteadust (lõpetamata). Ta stažeeris 2000. aastal USA-s Pennsylvania Ülikooli raamatukogus ja 2003 Saksamaal Göttingeni Ülikooli raamatukogus.
1982–1987 töötas Liivamägi Vändra Keskkoolis füüsikaõpetajana, 1987–1995 Tartu 15. Keskkoolis füüsikaõpetajana ja õppealajuhatajana, 1995–1996 Tartu linnavalitsuses koolikorralduse peakoordinaatorina.
1996–2004 töötas ta Tartu Ülikooli raamatukogus, algul tehnoloogiadirektorina ning alates 25. juulist 1999 direktorina.
2004–2007 oli ta Tartu Ülikooli õppeprorektori abi, 2008. aastast Haridusministeeriumi nõunik, 2013–2015 Tartu linnavalitsuse haridusosakonna kesk- ja kutsehariduse peaspetsialist ning osakonnajuhataja asetäitja.
Septembrist 2015 kuni jaanuarini 2016 oli ta Tartu Karlova Kooli direktori kohusetäitja.
Alates 1. juulist 2018 on ta Luunja keskkooli direktor.
Solec Kujawski
Solec Kujawski (kuni 1924. aastal Solec, saksa keeles Schulitz) on linn Poolas Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas Bydgoszczi maakonnas, Solec Kujawski valla halduskeskus. Linn asub Visla vasakul kaldal, Bydgoszczi kesklinnast umbes 16 km idakagus.
Asulat on esmamainitud 1136. aastal, linnaõigused sai Solec 1325. aastal. Esimese Poola jagamise tulemusel läks linn 1772. aastal Preisi kuningriigi võimu alla. 1920. aastal läks linn Poola koosseisu tagasi.
Solec Kujawskis asub bussivabrik, kus toodetakse busse Solbus.
Šefik Džaferović
Šefik Džaferović (sündinud 9. septembril 1957) on Bosnia ja Hertsegoviina poliitik. Ta on alates 20. novembrist 2018 Bosnia ja Hertsegoviina presidentuuri bosnialasest liige, ühtlasi alates 20. märtsist 2020 presidentuuri esimees. Lisaks on ta erakonna Stranka demokratske akcije (SDA) asepresident.
Jacques Thibaud
Jacques Thibaud (27. september 1880 – 1. september 1953) oli prantsuse viiuldaja.
Ta sündis Bordeaux's. 15-aastaselt astus Pariisi konservatooriumi, kus õppis viiulit.
1927. aastal täiendas Pariisis tema juures viiulimänguoskust Artur Saat, 1939. aastal Villem Õunapuu.
1936. aasta novembris esines ta kontsertidega Tallinnas Estonias ja Tartus Vanemuises.
1943. aastal asutas ta koos pianist Marguerite Longiga rahvusvahelise pianistide ja viiuldajate konkursi, mida korraldatakse Pariisis igal aastal tänini.
Jacques Thibaud hukkus 1953. aastal lennuõnnetuses Prantsuse Alpides.
Itai-Itai haigus
Itai-Itai haigus (jaapani keeles イタイイタイ病 itai-itai byō) oli 20. sajandil Jaapanis Toyama prefektuuris kaadmiumimürgistusest alguse saanud epideemia. Jaapani keeles tähendab "itai" suurt valu, mille järgi sai haigus ka nimetuse.
Podļizovka
Podļizovka (ka Podlizovka) on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Rēzekne piirkonnas Sokolki vallas.
Itai-Itai haigus
Toyama prefektuuris hakati kulda kaevandama juba 1710. aastal. 1589. aastal algas hõbeda kaevandamine, hiljem hakati kaevandama ka pliid, vaske ja tsinki. Vene-Jaapani sõja ja esimese maailmasõja ajal tekkinud toorainenõudlus, samuti Euroopa uued kaevandustehnikad suurendasid kaevanduste kasumit. 1910. aastal algas ulatuslik kaadmiumireostus, ning esimesed haiged avastati juba 1912. aastal. Toona oli kaevanduste omanikuks ettevõte Mitsui Mining and Smelting Co. Eriti reostav oli kaadmium Jinzū jões, mida kasutati peamiselt riisipõldude niisutamiseks, aga ka joogiveeks, pesemiseks ja kalapüügiks.
Podļizovka
Küla asub valla lääneosas Malta jõe kaldal. Podļizovka jääb valla keskusest Strupļist 3,2, endisest piirkonna keskusest Viļānist 3,3 ning Riiast 219,7 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009–2021 kuulus küla Viļāni piirkonda.
Itai-Itai haigus
Kalad hakkasid surema kaadmiumimürgistusse, ning reostatud veega niisutatud riis kasvas halvemini kui tavaliselt. Enne 1946. aastat ei saadud aga mürgistusest aru ning arvati, et tegu oli lihtsalt mõne bakteriaalse nakkusega.
Podļizovka
Aastal 2020 oli külas 10 elanikku.
Itai-Itai haigus
Siis hakati asja uurima, ning alguses arvati, et vesi oli reostunud pliiga. 1955. aastal aga avastati, et vesi oli hoopis kaadmiumiga reostunud. Siiski pole pärast 1946. aastat keegi mürgistust saanud. Kuigi Toyama prefektuuris olid sümptomid kõige hullemad, leiti haigeid ka veel viiest prefektuurist.
Sümptomiteks olid luude hõrenemine, neerupuudulikkus ja aneemia, mis lõpuks viisid surmani.
1968. aastal kaevati Mitsui korporatsioon kohtusse ja 1971. aastal mõisteti korporatsioon süüdi. Taas tuli korporatsioonil maksta kompensatsiooni.
Inimesed, kes arvavad, et neil on itai-itai haigus, on kohustatud sellest teatama Jaapani Tervishoiu-, Töö- ja Heaoluministeeriumile, et nende arvamus üle vaadataks. Tavaliselt peetakse inimest itai-itai haigusse haigestunuks, kui ta on elanud reostunud alal ja tal avastatakse luude hõrenemine või neerupuudulikkus. 1967. aastast on avastatud 184 itai-itai ohvrit, ja potentsiaalseid on 388. 1993. aastal oli nendest veel 15 elus.
Kaadmiumireostus tekitas Jaapanis ka palju põllumajanduslikke probleeme.
Giovanni Di Lorenzo
Giovanni Di Lorenzo (sündinud 4. augustil 1993 Castelnuovo di Garfagnanas) on Itaalia jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Itaalia kõrgliiga klubis Napoli ja Itaalia jalgpallikoondises.
2017. aasta augustis sõlmis ta lepingu Itaalia esiliiga klubiga Empoli, kellega võitis ta hooajal 2017–18 Itaalia esiliiga ja tõusis järgmisel hooajal Itaalia kõrgliigasse.
2019. aasta juunis siirdus ta kaheksa miljoni euro eest Napolisse.
Itaalia jalgpallikoondises debüteeris Di Lorenzo 15. oktoobril 2019 EM-i valikmängus Liechtensteini vastu. 2021. aastal tuli Itaalia koondisega Euroopa meistriks.
AKM
AKM (vene keeles автомат Калашникова модернизированный, avtomat Kalašnikova modernizirovannõi - moderniseeritud Kalašnikovi automaat) on Nõukogude Liidus konstrueeritud 7,62 mm automaattulirelv, täiustatud varasemast Mihhail Kalašnikovi automaadist AK. AKM oli tootmises aastatel 1959 kuni 1977.
1959. aastal moderniseeriti AK-d põhjalikult, pärast seda sai relv tähistuse AKM. Peamiseks muudatuseks oli ühest metalltoorikust väljafreesitud lukukoja asendamine tehnoloogilisema, kvaliteetsest lehtmetallist stantsitud lukukojaga, mis muutis relva valmistamise palju lihtsamaks. AKM sai eelkäijast AK-st 1,6 kg kergem ja töökindlam. AKM-i vintraua suudmesse oli kinnitatud suudmekompensaator, mis aitas vintrauast väljuvate püssirohugaaside paremale üles suunamisega leevendada kuulide hajumist valangutega tulistamisel.
AKM täiustused:Püssirohu põlemisgaaside avad viidi gaasitorult üle gaasikambrile; lukukoda on valmistatud stantsitud detailides, kasutades lisaks keevitust ja neetimist, mis ei vähendanud ainult relva massi, vaid võimaldas valmistamiseks kokku hoida varasemaga võrreldes 80% vajaminevat metalli; lukukoja õhukese stantsitud kaane jäikus tagati stantsitud piki- ja põikiribasüvenditega.
274 eKr
Aasta 274 eKr oli 274. aasta enne meie ajaarvamist, Vana-Rooma ajaarvamise järgi ab urbe condita CDLXXX (480).
AKM
AKM-i tootmissevõtmisega kaasnes võrreldes varasemaga, tehnoloogiliste protsesside täiustamine ja tootmiskulude vähenemine, paranes relva valmistamise kvaliteet ja selle detailide vastupidavus. Kui varem valmistati AK puidust detailid kasepuutoorikutest, siis nüüd valmistati AKM kaba vineerpaneel-toorikust. Gaasitoru kate tehti vineerspoonist, relva püstol-käepide valmistati plastmassist.
Lisaks täiustati AKM-i päästik-löökmehhanismi, mis sai ankru tüüpi viiviti. Lukuraami löök viidi paremalt poolelt üle vasemale, mis suurendas horisontaaltasapinnalist püsivust tulistamisel. Luku pööreldes pärast päästmist, lööb kukk kaks korda viiviti õlgadele, pöörlemise aeg suureneb sedavõrd, et lasu hetkeks saavutab raua suudmeosa vibratsiooni järel ligikaudu sama sihtimisasendi nagu enne eelnevat lasku.
AKM võeti Nõukogude armees relvastusse 1959. aastal. Nõukogude Liit soosis AKM-i levikut oma liitlasriikide seas Varssavi Lepingu Organisatsioonis, Aafrikas ja Aasias. AKM sai kogu maailmas leviva terrorismi põhiliseks tunnusrelvaks. 1970. aastate teisel poolel asendati AKM Nõukogude armees AK-74-ga.
275 eKr
Aasta 275 eKr ehk ab urbe condita CDLXXIX (479).
Rogoviki
Rogoviki on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Rēzekne piirkonnas Sokolki vallas.
Küla asub valla idaosas. Rogoviki jääb valla keskusest Strupļist 3,7, endisest piirkonna keskusest Viļānist 10,1 ning Riiast 226,4 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009–2021 kuulus küla Viļāni piirkonda.
Aastal 2009 oli külas 1 elanik.
Tsirkuseteraapia
Tsirkuseteraapia on teraapia vorm, mis kasutab meediumina tsirkusekunsti võimalusi.
Eestis tegutseb MTÜ Eesti Tantsu- ja Tsirkuseteraapia Liit.
Ümbermatmine
Ümbermatmine on maetud säilmete üleskaevamine ja matmine teise kohta.
Ümbermatmise sagedaseks põhjuseks on soov, et välismaal surnud ja maetud inimese kalm asuks kodumaal.
Näiteks maeti 1990. aastal Konstantin Päts ümber Metsakalmistule.
Haud
pisi|Värskelt kaevatud haud [[Seattle'is juudi surnuaias]] Haud ehk kalm on paik, kuhu surnu säilmed on maetud.
Eesti Filatelistide Ühing Rootsis
Eesti Filatelistide Ühing Rootsis (lühend EFÜR) oli Rootsis Eesti filateeliaga tegelev organisatsioon.
Organisatsioon andis välja jätkväljaannet Eesti Filatelist.
Kūlupėnai
pisi|left|Kūlupėnai kirik Kūlupėnai on küla Leedus Kretinga rajoonis, Kūlupėnai valla halduskeskus.
Külas asuvad põhikool ja raamatukogu filiaalid, samuti ka Kūlupėnai raudteejaam. Kūlupėnai asub Minija ja Salantase jõgede ning Kūlupise oja kallastel. Kūlupėnais töödeldakse puitu ja lina. Küla asub Šalantai regionaalpargi aladel.
Ajalugu
Kūlupėnaid on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1566. See kuulus algselt Plateliai mõisale. Küla elanikud osalesid Novembriülestõusus. XIX sajandil kuulus küla Kartena mõisale.
Aastal 1932 valmis Šiauliai–Kretinga raudteelõik, mille äärde rajati Kūlupėnai raudteejaam. Aastal 1940 rajati külla Kartena linavabriku filiaal. Külas elanud raudteejaama teemeister Juozas Sabulis oli esimene küüditatud leedulane. Kokku küüditati 67 selle küla elanikku. Aastal 1947 rajati külla linavabriku tarbeks väike elektrijaam, mis hakkas elektriga varustama ka ülejäänud küla. Aastal 1949 sai külast kohaliku kolhoosi keskasula, Nõukogude aja lõpul sai kolhoosist sovhoos.
Aastal 1994 rajati külla palvemaja, mille asemele aastal 2006 ehitati kirik. Aastal 1996 sai külast kohaliku kihelkonna keskus.
Eesti Akadeemilise Helikunstnike Seltsi keelpillikvartett
Eesti Akadeemilise Helikunstnike Seltsi keelpillikvartett oli aastatel 1930–1941 Eesti Akadeemilise Helikunstnike Seltsi juures tegutsenud keelpillikvartett.
Horki rajoon
Rajoon moodustati 17. juulil 1924. See koosneb järgmistest külanõukogudest: Aŭsianka, Dobraja, Hory, Lenina, Kopcieŭka, Masłaki, Paršyna, Rekta ja Sava külanõukogu.
Rajoonikeskuseks on Horki. Teisi asulaid: Lenina.
Rajooni suurimad jõed on Pronja, Basja ja Miareja. Rajooni territoorium asub Orša-Mahiloŭ orundis, keskmiselt 190-200 meetri kõrgusel. Rajooni põhjaosa jääb Smolenski kõrgustikule. Kõrgeim koht (231,4 meetrit) jääb Maisiejeva külasse Lenina külanõukogus, madalaim koht asub Pronja orus (147 meetrit).
2009. aasta seisuga olid elanikest 90,85% valgevenelased, 5,67% venelased ja 3,48% oli teistest rahvustest. 61,93% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 34,52% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 29,36% elanikke, vene keelt aga 64,75%.
Gao Jingyi
Tema peamised uurimisvaldkonnad on etümoloogia ja filoloogia. Ta on avaldanud kolm monograafiat ja artikleid, sealhulgas ka sellistes indekseeritud ajakirjades nagu Linguistica Uralica ja Trames Eestis, Yǔyán yánjiū (Keele uurimine) Hiinas, Studies in Language Hollandis ja Central Asiatic Journal Saksamaal.
Ta on uurinud ühiseid etümoloogiaid ka nendes keelkondades, mida tavaliselt ei võrrelda, nt hiina ja germaani keelte vahel, hiina ja uurali keelte vahel, ungari ja jenissei keelte vahel.
Gao on kaitsnud 2014. aastal Tartu Ülikoolis üldkeeleteaduse erialal filosoofiadoktori kraadi (juhendaja Urmas Sutrop). Ta on töötanud alates 2008. aastast Eesti Keele Instituudis, lisaks alates 2010. aastast Tartu Ülikoolis. Ta on õpetanud ka Tallinna Ülikoolis.
Alates 2016. aastast on ta Pekingi rahvusvaheliste õpingute ülikooli (Beijing International Studies University) erakorraline professor.
Ta on esimese eesti keelest otse hiina keelde tõlgitud raamatu "Eesti muinasjutud" (Peking, 2010) tõlkija.
Ta on koos Märt Läänemetsaga koostanud esimese spetsiaalselt eesti õppijale mõeldud hiina keele õpiku (Tartu Ülikooli Kirjastus, 2015).
Gao on koostanud esimese eesti-hiina sõnaraamatu "Eesti-hiina põhisõnavara sõnastik" (EKSA, 2019).
Eesti paviljon
pisi|250px|2019. aasta Veneetsia biennaalil Eestit esindanud Kris Lemsalu Veneetsias Eesti paviljon Veneetsia biennaalil on rahvuspaviljon, kus eksponeeritakse eesti kunstnike loomingut alates 1997. aastast. Alates 1999. aastast on paviljoni ametlik korraldaja olnud Kaasaegse Kunsti Eesti Keskus. Eesti paviljonis eksponeeritav näituseprojekt valitakse välja avatud konkursil ning otsuse langetab rahvusvaheline žürii. Eesti riigil ei ole oma paviljonihoonet, mistõttu on näitus aegade jooksul asunud erinevates paikades üle Veneetsia linna. Kui 2019. aastal asus Eesti paviljon esmakordselt Giudecca saarel, siis 2022. aasta biennaalil saab Eesti kasutada Hollandi paviljoni ruume. Eesti osalemist Veneetsia biennaalil toetab Eesti Kultuuriministeerium.
Uue-Põltsamaa
Uue-Põltsamaa all võidakse mõelda järgmist:
Edgar Tõnurist
Edgar Tõnurist (12. jaanuar 1920 Simbirski kubermang, Vene SFNV – 16. august 1992 Lääne-Virumaa) oli Eesti NSV riigitegelane, Eesti NSV põllumajandusminister ja NSV Liidu Ülemnõukogu saadik. Ta oli Lahemaa rahvuspargi rajaja ja Eesti Looduskaitse Seltsi üks asutajaid.
Elulugu
Sündis 12. jaanuaril 1920 Venemaal Simbirski kubermangus Liivaku asunduses, kuhu tema isa Gustav oli koos perega läinud. Pärast Vabadussõja lõppu tuli pere tagasi Eestisse, kus vanemad töötasid Narvas Kreenholmi vabrikus. Väike Edgar jäi üsna varases eas orvuks, sest tema vanemad, nagu ka osa lastest (kokku oli neid neli õde ja kuus venda) surid tuberkuloosi. Alates 1928. aastast pärast vanemate surma hakkas 8-aastane poiss ennast iseseisvalt elatama. Lõpetas 1933. aastal Antsla linna algkooli. Suviti töötas ta Tartus maalriabilisena, mustatöölisena, jooksupoisina ja muudel töödel. Õppis edasi Väimela-Võru Põllumajanduskoolis ja Kuremaa Zootehnikumis. Lõpetas eksternina gümnaasiumi ning töötas Valga maatulunduskonsulendi juures piimandusala nõustaja-zootehnikuna.
Pärast Nõukogude okupatsiooni 1940. juunis Tõnurist liitus Kommunistliku Noorsooühinguga. 1940. aastal oli ta Tartumaa TRSN Täitevkomitee kaubandusosakonna juhataja ja osales seejärel Teises maailmasõjas Eesti Laskurkorpuse ridades ohvitserina luureüksuse komandöri rivialase asetäitjana (sh. Velikije Luki ja Novosokolniki all). Ta võeti NLKP liikmeks 1943. aastal.
Pärast Teist maailmasõda, 1944. aasta aprillist töötas ta Eesti NSV Tartumaa Töötava Rahva Saadikute Nõukogu esimehena. 1944. aasta riikliku plaani eduka täitmise eest autasustati E. Tõnuristi Isamaasõja I järgu ordeniga ning 1945. aastal autasustas Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidium teda aukirjaga.
Agluonėnai
pisi|left|Agluonėnai kalmistu Agluonėnai (saksa keeles Aglohnen) on küla Leedus Klaipėda rajoonis, Agluonėnai valla halduskeskus. Külas asuvad põhikool ja raamatukogu. Agluonėnai asub Agluona jõe kaldal ja on selle järgi ka nime saanud.
Küla on kirjalikult esmamainitud 1540. aastal. 1736. aastal asutati külla kool. 1906. aastal valmis Klaipėdast Pėžaičiaisse viiv kitsarööpmeline raudtee, mida kasutati kuni 1944. aastani ja mis läbis ka Agluonėnaid. Küla kuulus Memeli piirkonda, mis liideti Leeduga aastal 1923. Nõukogude ajal oli küla kohaliku kolhoosi keskasulaks.
Eesti Kirjanduse Komitee
Eesti Kirjanduse Komitee oli Rootsis tegutsenud Rootsi eestlaste kirjastus.
Kirjastus loodi 1961 Stockholmis Henno Jänese eestvedamisel. Kirjastus andis välja populaarteaduslikku sarja "Elav Teadus", osa raamatuid anti välja koostöös kirjastusega EMP.
Narva eeslinn
pisi|Narva eeslinn 1929. aasta linnaplaanil Narva eeslinn oli Narva linna ajalooline linnaosa, mis paiknes Narva vanalinnast põhja pool. 1860. ja 1905. aasta linnaplaanil on see märgitud НАРВСКIЙ ФОРШТАДТЪ nime all, 1912. aasta linnaplaanil Narva agul.
Linnaosas asusid linna tapamaja, Jaan Tiitso seebivabrik, linna haigemaja, Prinetsi pottsepatehas, kindral Speranski piirituspuhastustehas ja mitu surnuaeda:
Vitor Hugo
pisi| Vitor Hugo Franchescoli de Souza (sündinud 20. mail 1991 Guaracis) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Bahia.
Ta alustas klubikarjääri Santo Andrés. 2010. aastal debüteeris ta klubi põhimeeskonnas Brasiilia esiliigas. 2011. aasta hooajal mängis ta Brasiilia esiliigas Sport Club do Recife meeskonnas. 2012. ja 2013. aastal mängis ta São Paulo osariigi meistrivõistlustel Ituanos ning 2013. aastal Brasiilia esiliigas Ceará meeskonnas.
2013. aastal liitus ta Brasiilia kõrgliiga klubiga América Mineiro, kus mängis kokku kaks hooaega. 2015. aastal suundus ta laenule Palmeirasesse, kellega sõlmis järgmisel aastal püsilepingu. 2015. aastal võitis ta Palmeirasega Brasiilia karikavõistlused ja tuli 2016. aastal Brasiilia meistriks.
Hooaegadel 2017–18 ja 2018–19 mängis ta Itaalia kõrgliiga klubis Fiorentina. 2019. aastal naasis ta Palmeirasesse. 2020. aasta oktoobris sõlmis ta nelja-aastase lepingu Türgi kõrgliigaklubiga Trabzonspor. Hooajal 2020/21 valiti Vitor Hugo Türgi kõrgliiga hooaja parimaks kaitsjaks. Hooajal 2021/22 tuli ta klubiga Türgi meistriks.
2023. aasta märtsis naasis Vitor Hugo Brasiilia kõrgliigasse, kui liitus Bahiaga.
Emiir
Emiir (araabia keeles أمير‎ ʾamīr 'käskija', 'komandör', 'vürst' ) on enamasti araabia maades kasutatav valitsejatiitel. Emiiri juhitavat riiki või territooriumi nimetatakse emiraadiks. Tänapäeval on üheksa emiraati: Katar, Kuveit ja Araabia Ühendemiraatide seitse emiraati (Abu Dhabi emiraat, ‘Ajmāni emiraat, Dubai emiraat, Al-Fujayrah' emiraat, Ra's al-Khaymah' emiraat, Ash-Shāriqah' emiraat ja Umm al-Qaywayni emiraat), mis paiknevad kõik Araabia poolsaarel, minevikus on emiraate olnud ka Lõuna-Euroopas, Kaukaasias, ning erinevates Aasia ja Aafrika osades.
Jamaica kuningas
pisi|Jamaica kuninganna Elizabeth II lipp. Jamaica kuningas või Jamaica kuninganna on Jamaica riigipea alates 6. augustist 1962. Praegune Jamaica kuningas on alates 8. septembrist 2022 Charles III. Talle eelnes kuninganna Elizabeth II.
Jamaica kuninga või kuninganna tiitel on By the Grace of God, King/Queen of Jamaica and of His/Her other Realms and Territories, Head of the Commonwealth.
Kohapeal esindab teda Jamaica kindralkuberner.
Sokolki
Sokolki on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Rēzekne piirkonnas Sokolki vallas.
Küla asub valla idaosas. Sokolki jääb valla keskusest Strupļist 2,7, endisest piirkonna keskusest Viļānist 9,1 ning Riiast 225,5 kilomeetri kaugusele. Aastail 2009–2021 kuulus küla Viļāni piirkonda.
Aastal 2020 oli külas 7 elanikku.
Tavo Romann
Haridus- ja töökäik
Ta töötab Tartu Ülikooli Keemia instituudis: aastatel 2006–2007 oli ta erakorraline teadur ja 2008. aastast on teadur.
Teadusfotograafia
2012. aastal Eesti teadusfoto konkursil sai tema foto vismuti lahustumisel tekkivatest kolmnurksetest struktuuridest parima teadusfoto auhinna.
2015. aastal valiti ta Eesti teadusfoto konkursil Eesti aasta teadusfotograafiks, kelle võidufoto näitab mikroskoobi abil ioonse vedeliku lagunemist kõrge pinge all. Foto jaanimardikatest sai teise koha üldkategoorias.
2016. aasta märtsis võistlesid Eesti parimad teadusfotod üleeuroopalisel teadusfoto konkursil. Siin sai tema video galliumi tilkade käitumisest vees teise koha kategoorias "teised meediafailid", kus hinnati fotode asemel audio- ja videofaile ning arvutiga loodud pilte (esikoha sai Eesti esindaja Maxim Bilovitskiy meediafail).
Tunnustus
pisi|Tavo Romann "Teadusfoto 2015" lõpetamisel [[Tartu Tähetornis]]
Kissenbrück
Kissenbrück on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Wolfenbütteli kreisis. Valla pindala on 6,64 km². 31. detsembril 2017 elas seal 1742 inimest.
Ruumiloome
Ruumiloome on ruumi arengut mõjutavate otsuste kujundamine ja elluviimine. Ruumiloome on kompleksne pidev protsess, mis sünnib eri sektorite ja paljude osapoolte valdkondade üleses koosmõjus. Ruumiloome on kas teadlik ja eesmärgipärane tegevus või juhuslik ehk mõne teise eesmärgi saavutamisest johtuv tulemus. Ruumiloome kui teadvustatud tegevuse põhieesmärk on parandada iga ruumiotsusega elukeskkonda.
Ruum ehk ruumiline keskkond on terviklik ehitatud ja looduskeskkond, mis hõlmab nii sise- kui ka väliruumi. Ruumiotsus on ruumi arengut mõjutav valitsemistasandi otsus, sh riigi osalusega ettevõtete ja sihtasutuste tehtavad otsused. Ruumipädevus on asjatundlikkus ja vastutusvõime ruumi arengut mõjutavate otsuste kujundamisel ja elluviimisel.
Ruumiloome hõlmab ruumilise arengu ja elukeskkonna kavandamist. Tervikliku ruumilise arengu tagab arhitektuuri-, kinnisvara-, maa-, maastiku- ja muinsuskaitsepoliitika, ruumiliste planeeringute ning valdkondlike ruumiotsuste sidusus ja tasakaalustatus. Eesti territooriumi pikaajalise väärtuspõhise ruumilise planeerimise põhimõtteid kirjeldab üleriigiline planeering Eesti 2030+.
Eesti riigi ruumilise arengu ja elukeskkonna kavandamise eest vastutavad järgmised asutused: ruumiline planeerimine ja riigivara otsused – Rahandusministeerium; (loodus)keskkond – Kliimaministeerium ja Keskkonnaamet; ehitustegevus – Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium; arhitektuur ja kultuuripärand – Kultuuriministeerium ja Muinsuskaitseamet; regionaalsel tasandil maakondade arengu kavandamine ja ruumiline planeerimine – Rahandusministeerium; riigile kuuluva maa planeerimine, maatoimingud, ruumiandmed – Maa-amet. Ehitiste ja rajatiste kavandamise eest vastutavad tellijatena erinevad riigi ja omavalitsuse üksused, sh Maanteeamet ja Riigi Kinnisvara AS. Valdkondlike ruumi mõjutavate tegevustega valitsusasutuste ja riigi äriühingute ring on veel laiem. Kohalikul tasandil vastutavad elukeskkonna kvaliteedi eest omavalitsused.
Ruumiloome ulatus õigusruumis
Peamised seadused ruumiloomes on planeerimisseadus ja ehitusseadustik, mis moodustavad ruumiloome nn selgroo ning määravad planeeringute ja ehitusprojektide koostamise, menetlemise ja järelevalve põhimõtted ja korra. Planeerimisseaduse eesmärk on luua ruumilise planeerimise kaudu eeldused ühiskonnaliikmete vajadusi ja huve arvestava, demokraatliku, pikaajalise, tasakaalustatud ruumilise arengu, maakasutuse, kvaliteetse elu- ja ehitatud keskkonna kujunemiseks, soodustades keskkonnahoidlikku ning majanduslikult, kultuuriliselt ja sotsiaalselt jätkusuutlikku arengut. Ehitusseadustiku eesmärk on soodustada jätkusuutlikku arengut ning tagada ohutus, ehitatud keskkonna eesmärgipärane toimivus ja kasutatavus. Ehitusseadustikku kohaldatakse ka ehitamisele, ehitise kasutamisele ja korrashoiule. Kuigi eri liiki planeeringud katavad kogu Eesti territooriumi ning projekteerimisel ja ehitamisel peab arvestama kehtivate planeeringutega, on nendele seatud ülesanded ja üldistusaste sellised, et nad ei sisalda piisavalt suuniseid küllalt suurele osale ruumiloomest ning sootuks puuduvad mõõdetavad või selgelt järgitavad kriteeriumid kvaliteetse ruumi saavutamiseks. Ruumiloome toimub paljude seaduste ja arengudokumentide alusel, paljude osapoolte tööna ning mitmete ruumiotsuste koosmõjus. Arvestatav osa ruumiloomest toimub sõltumatult planeerimisseadusest ja planeeringutest või pärast planeeringu kehtestamist läbi planeeringuid täpsustavate tööde ja otsuste.
Ruumiloome eksperdirühm
Ruumiloome eksperdirühma loomine Riigikantselei juurde otsustati 3. juulil 2017, selle loomine põhines Vabariigi Valitsuse tegevusprogrammi 2015–2019 punktil 5.6 (loome üleriigilise ruumilise planeerimise kompetentsi koondamiseks ministeeriumiülese eksperdikogu koostöös Eesti Arhitektide Liiduga) ja selle aluseks oli Vabariigi Valitsuse kinnitatud memorandum. Ruumilise planeerimise ekspertkogu moodustamise, tegevuse ja volituste ulatuse aluste kontseptsiooni väljatöötamine oli kultuuriministri valitsemisalas. Ruumiloome eksperdirühm tegutses Riigikantselei juures 2018. aasta septembrini, selle tööd koordineeris Riigikantselei koostöös Kultuuriministeeriumiga. Tegemist oli esimese laiapõhjalise pikaajalise foorumiga ruumiloome probleemistiku analüüsimiseks ja lahenduste pakkumiseks. Eksperdirühm esitas 7. veebruaril 2019 Vabariigi Valitsusele aruande, millest nähtub, et riik saaks oma ruumilist keskkonda tunduvalt rohkem väärtustada. Aruandes juhiti tähelepanu sellele, et riigi ruumilise arengu eesmärgid on arengudokumentides terviklikult sõnastamata ning kvaliteetne ruum ei ole riigi tellimusena sõnastatud, mistõttu ei ole kvaliteetne ruum riigi huvina esiplaanil. Eksperdirühma lõpparuandes on välja toodud, et riigi üksikotsuste laiemat ruumimõju ei ole otsuse tegijad sageli teadvustanud. Eksperdirühm tegi ettepaneku asuda ette valmistama ruumiloome üksuse moodustamist, kelle tegevuse üks eesmärk oleks riigi konkurentsivõime tõstmine ruumi kvaliteedi parandamisega. Ruumiloome meeskonna töö olulise osana nähti visioneerivat ja loomingulist tööd, sh riigi ruumi edendavate projektide algatamist, väljatöötamist ja elluviimist (nt EV100 "Hea avalik ruum" jätkuprogramm). Samuti ühiskonnas aktuaalsete ruumiloomet puudutavate kitsaskohtade lahendamisele kaasaaitamist (nt kahanemisega kohanemine, paneelelamute ehk massehituse asendamine või nüüdisajastamine, maapiirkondade ja väikeasulate elukeskkonna säilitamine ja parandamine, ajalooliste hoonete kasutuselevõtmise soodustamine, linnapiirkondade arenguküsimuste koordineerimine, säästva arengu eesmärkide saavutamine, nüüdisaegse õpikeskkonna arendamine jpm).
Federico Bernardeschi
Federico Bernardeschi (sündinud 16. veebruaril 1994 Carraras) on Itaalia jalgpallur, kes mängib ääremängija või ründava poolkaitsjana Major League Socceri (MLS) klubis Toronto FC ja Itaalia jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Fiorentinas, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2003. aastal. Hooajal 2013–14 debüteeris ta Itaalia esiliigas Crotone meeskonnas, kus ta mängis Fiorentinast laenul, ja lõi sel hooajal liigas 12 väravat. Fiorentina meeskonnas debüteeris ta hooajal 2014–15 ning lõi oma esimese värava Itaalia kõrgliigas hooaja viimases mängus 31. mail 2015 mängus Chievo vastu.
2017. aasta juulis siirdus ta 40 miljoni euro eest Juventusesse, kellega sõlmis viieaastase lepingu. Aastatel 2018–2020 tuli ta Juventusega kolm korda järjest Itaalia meistriks.
2022. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Torontoga.
Itaalia jalgpallikoondises debüteeris Bernardeschi 24. märtsil 2016 sõprusmängus Hispaania vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 11. juunil 2017 MM-i valikmängus Liechtensteini vastu. 2021. aastal tuli ta Itaalia koondisega Euroopa meistriks.
Lubnõ
Lubnõ (ukraina keeles Лубни) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Poltava oblastis, Lubnõ rajooni keskus (ei kuulu ise rajooni koosseisu). Lubnõ asub Poltavast ligi 125 km lääneloodes.
Lubnõ asutati kindlusena 988. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1591. aastal.
1654. aastal läks Lubnõ koos ülejäänud Vasakkalda-Ukrainaga Moskva tsaaririigi koosseisu.
Margarete Schramböck
pisi|Margarete Schramböck (2015) Margarete Schramböck (sündinud 12. mail 1970 Sankt Johannis Tiroolis) on Austria mänedžer ja poliitik, ta on Austria Rahvapartei liige. Ta oli maist 2016 kuni oktoobrini 2017 telekommunikatsioonifirma A1 Telekom Austria tegevdirektor. 8. jaanuarist 2018 kuni 3. juunini 2019 oli ta Austria digiteerimis- ja majandusminister (Sebastian Kurzi esimeses valitsuses). 7. jaanuarist 2020 on ta Austria digiteerimis- ja majandusminister (Sebastian Kurzi teises valitsuses).
Aastatel 1989–1994 õppis ta ärijuhtimist Viini Majandusülikoolis, ta lõpetas ülikooli magistrina. Aastal 1999 lõpetas ta Lyoni Ülikooli MBA (Master of Business Administration) kraadiga.
Zoran Tegeltija
Zoran Tegeltija (sündinud 29. septembril 1961) on Bosnia ja Hertsegoviina poliitik, alates 23. detsembrist 2019 Bosnia ja Hertsegoviina Ministrite Nõukogu esimees.
Kitzsteinhorn
Kitzsteinhorn on mägi Austrias Kesk-Ida-Alpide Kõrg-Tauerni mäestikus. See on Glockneri rühma osa. Kitzsteinhorni liustikud on populaarne suusapiirkond.
Mägi asub Alpide peaahelikust põhja pool, Salzburgi liidumaa Kapruni vallas. Esmakordselt ronis sellele 1828. aastal kohalik mägironija Johann Entacher.
Täna saab kergesti tippu jõuda, kasutades liustiku õhutrammi orujaamast 911 m kõrgusel; sellel on kõrgeim köisraudtee püloon maailmas, olles 113,6 m kõrge ja läbimõõduga 2,2 m. Ülemise jaama katusel on restoran ja panoraamne terrass, kõrgusel 3029 m merepinnast.
Suusapiirkond
thumb|left|Suusanõlvad
Suusatamine Kitzsteinhornil algas juba 20. sajandi alguses, kui Saksa ja Austria Alpiklubi rajas aastatel 1907–1909 mägihüti (Krefelder Hütte). Esimene köisraudtee alustas tegevust 1965. aasta detsembris ning see avas Schmiedingerkeesi ja Maurerkeesi liustikud, tehes neist esimesed liustiku suusanõlvad Austria Alpides. Sellest hoolimata peab kuurort tegelema keskkonnamõjude ja ülemaailmse liustike taandumisega.
700px|center|thumb|Panoraamvaade Kitzsteinhornilt
Gaseel
Gaseel on lüüriline luuletus Idamaade kirjanduses. Enamasti koosneb gaseel 5-12 beidist (kaksikvärsist) ja viimases beidis on ära toodud autori varjunimi. Gaseel on üheriimiline ja selle riimiskeem on: aa, ba, ca, da, ...
Eesti Raamat (väliseesti kirjastus)
Eesti Raamat oli Rootsi eestlaste kirjastus, mis tegutses aastatel 1946–1950 Stockholmis.
Kirjastus andis välja õppe-, noorsoo- ja populaarteaduslikke raamatuid, samuti ajakirja Vikerlane.
Kirjastuse asutas 1946 Stockholmis Balti Humanistlik Ühing. Ühingut juhtis Imant Rebane. 1949 asutas Rebane uue kirjastuse: Vaba Eesti.
Forvo
Veebileht asutati 2007 ja selle omanik on Hispaania ettevõte Forvo Media SL.
Fobofoobia
Fobofoobia on hirm foobiate ees, täpsemalt on need foobiate ja ärevusega seotud sisemised sensatsioonid, mis seostab seda lähedaselt teiste ärevus- ja vaimsete häiretega, eriti üldistatud psüühikahäirete ja paanikahoogudega. See on konditsioon, kus juba niigi kontrollimatud vaimsed häired kombineeritult fobofoobia põhjustatud psühholoogilise hirmuga võimendavad patsiendi hirmu millegi ees ning suurendavad tal paanikahoo tekkimise võimalust.
Fobofoobia erineb teistest foobiatest, sest sel ei pea olema välist stimulatsiooni, et panna patsient hirmu tundma, vaid see on pigem sisemine ärevus, mis sarnaneb paanikahoogude sümptomitega.
Allikad
Kasutatud on ingliskeelse Wikipedia artiklit "Phobophobia".
Memphis Depay
pisi|Memphis Depay (2012) Memphis Depay (sündinud 13. veebruaril 1994 Moordrechtis) on Hollandi jalgpallur. Ta mängis Hispaania kõrgliiga klubis FC Barcelona, hetkel Athletico Madrid klubis ja Hollandi jalgpallikoondises ründajana.
Ta alustas klubikarjääri PSV Eindhovenis. Hooajal 2014–15 oli ta 22 väravaga Hollandi kõrgliiga suurim väravakütt ja ta valiti samal aastal Hollandi jalgpalli aasta talendiks. Aastatel 2015–2017 mängis Manchester Unitedis.
Alates 2017. aastast mängib ta Lyonis. Hooajal 2017–18 lõi ta Prantsusmaa kõrgliigas 19 väravat. Hooajal 2020–21 lõi ta 20 väravat ja jäi sel hooajal Prantsusmaa kõrgliigas parimate väravaküttide arvestuses jagama teist kohta. Lisaks oli Depay hooajal 2020–21 Prantsusmaa kõrgliigas enim väravasööte andnud mängija (12) ning ta valiti samal hooajal liiga sümboolsesse koosseisu.
Debüüdi rahvuskoondises tegi Depay 15. oktoobril 2013 mängus Türgi vastu. Louis van Gaal valis jalgpalluri 2014. aasta maailmameistrivõistlustel osalemiseks. Esimest korda tuli Memphis Brasiilias vahetusena platsile alagrupi teise vooru mängus Austraalia vastu, kui kaitsja Bruno Martins Indi sai vigastuse. Samas mängus lõi Depay võiduvärava tugeva löögiga umbes 30 meetri kauguselt ja sai Hollandi ajaloo noorimaks väravalööjaks MMil. Teine värav MM-il tuli alagrupi viimase vooru mängus Tšiiliga, mille Oranje 2:0 võitis.
Rahvusvaheline kaitse
Õigus rahvusvahelisele kaitsele on sätestatud ÜRO inimõiguste deklaratsiooni artiklis 14:
Pagualssesiundi konventsiooni kohase rakendamise eest vastutavad sellega liitunud riigid ja rakendamist monitoorib ja koordineerib ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Amet (UNHCR). ÜROl on ka eraldiseisev organisatsioon, UNRWA, Palestiina põgenike abistamiseks Lähis-Idas.
Ajalugu
Rahvusvahelise kaitse kontseptsioon ei ole uus. Vana-Kreekas ja Vana-Egiptuses sai tagakiusatud inimene kaitset otsida pühapaigast, kus usutavasti ei saanud talle kurja teha ilma jumalate kättemaksuta. Inimese õiguse otsida vaenamise eest varjupaika kirikust või muust pühapaigast sätestas seadusega esimesena Kenti kuningas Ethelbert umbes aastal 600. Keskajal võeti sarnased seadused vastu ka mujal Euroopas.
Rahvasteliit
Rahvusvahelist kaitset hakati ulatuslikumalt koordineerima 1921. aastal, kui Rahvasteliit lõi Põgenike Ülemkomissariaadi, mille juhiks sai Fridtjof Nansen. Nanseni ja loodud volikogu ülesandeks sai ligikaudu 1,5 miljoni inimese abistamine, kes olid põgenenud Venemaa 1917. aasta revolutsiooni ning sellele järgnenud kodusõja eest. Hinnanguliselt jäid kodakondsuseta 800 000 Vene põgenikku, kui Lenin võttis 1921. aastal ära kõigi välismaal elavate venelaste kodakondsuse. 1923. aastal laiendati komissariaadi mandaati Armeenia põgenikele seoses Armeenia genotsiidiga ning järgneva paari aasta jooksul ka Assüüria ja Türgi põgenikele. Mõlemal juhul kehtis rahvusvaheline kaitse ainult inimestele, kelle päritoluriikidele oli Rahvasteliit andnud sellekohase mandaadi. Nanseni volikogu mandaati laiendati 1. oktoobril 1938 ka Austria ning Sudeedimaa põgenikele pärast seda, kui Saksa väed olid need alad annekteerinud. pisi|Vene põgenikud Stalingradi lähedal, 1942 1930. aastal asutati Nanseni Rahvusvaheline Põgenikeamet. Selle tähelepanuväärseim saavutus oli Nanseni pass, põgenikele mõeldud reisidokument, mis pälvis 1938. aastal Nobeli rahuauhinna. Nanseni ametile põhjustasid suuri raskusi rahastusprobleemid, põgenike kasvav arv ning liikmesriikide vastumeelsus koostöö osas. Sellest hoolimata õnnestus ametil veenda neljateist liikmesriiki ratifitseerima 1933. aasta pagulasleppe, mis oli esimene inimõiguste hartaga sarnanev dokument.
31. detsembril 1938 kaotati nii ülemkomissariaat kui ka Nanseni amet ning asendati liidu kaitse all olevate põgenike ülemvoliniku ametiga.
Teine maailmasõda
Teise maailmasõja ajal kasvas põgenike arv hüppeliselt. 1943. aastal lõid liitlasriigid ÜRO Abistamis- ja Taastamisadministratsiooni (ingl lühend UNRRA), mille ülesandeks oli anda abi teljeriikide alade võimu alt vabastatud alade inimestele. Sõja lõpuks oli Euroopas üle 40 miljoni põgeniku. UNRRA aitas 7 miljonil põgenikul päritoluriiki tagasi pöörduda ning rajas laagreid inimestele, kes keeldusid kodumaale naasmast.
Ühinenud Rahvaste Organisatsioon
20. aprillil 1946 asutati Rahvusvaheline Põgenike Organisatsioon (ingl lühend IRO), mis võttis üle UNRRA ülesanded. UNRRA lõpetas tegevuse 1947. aastal. IRO oli mõeldud olema ajutine organisatsioon ÜRO juures, mille ülesandeks oli lõpule viia teise maailmasõja põgenike repatrieerimine või ümberasustamine. Organisatsioon saadeti 1952. aastal laiali.
IRO tegevuse ulatus oli kindlaks määratud IRO põhikirjaga, mis võeti vastu ÜRO Peaassambleel 15. detsembril 1946. Põhikirjas oli ka vastuoluline säte, mille kohaselt ei laienenud IRO tegevus "Saksa päritolu inimestele", kes olid sõja ajal Saksamaalt välja rännanud või keda pidi nende sünniriigist Saksamaale repatrieeritama. See aga jättis IRO vastutusalast välja kõige suurema sundrändest mõjutatud rahvusrühma. 14. detsembril 1950 rajati ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Amet (UNHCR), mis vastutab rahvusvahelise kaitse koordineerimise eest tänapäevani. Ameti peakontor asub Genfis ning selle ülesandeks on põgenike kaitsmine ja toetamine liikmesriigi valitsuse või ÜRO palvel, aidates põgenikke repatrieerida või ümberasustada. Pagulaste Ülemvoliniku Amet juhib ja koordineerib rahvusvahelist tegevust põgenike kaitseks ja sellega seotud probleemide lahendamisel, ning püüab kindlustada inimeste õigust rahvusvahelisele kaitsele. Ameti mandaat kehtib kõigile maailma põgenikele, välja arvatud Palestiina põgenikud, kes lahkusid Iisraeli territooriumilt aastatel 1947–1949. Nende isikute kaitse eest vastutab UNRWA, ÜRO organisatsioon Palestiina põgenike abistamiseks Lähis-Idas.
Rahvusvahelise abi võimalused – UNHCR
pisi|Põgenikelaager Tšaadis
Lühiajaline lahendus
Riik või erinevad organisatsioonid, näiteks UNHCR, Punane Rist võivad rajada põgenikelaagreid, kuhu paigutatakse riiki saabunud kaitset taotlevad inimesed. Tavaliselt on laagrid mõeldud vältimatu abi osutamiseks ning ajutiseks majutamiseks, kuhu püsivaid ehitisi ei rajata. Kaitse taotlejad võivad vahel laagritesse jääda aga aastateks, saades seal toitu, haridusteenuseid ja meditsiinilist abi kuni neil on ohutu kodumaale naasta. Laagrites on põgenikud haavatavad haigustele, füüsilise või seksuaalse rünnaku ohvriks langemisele ja terrorirühmituste värbajatele. Maailmas on hinnanguliselt 700 põgenikelaagrit. Suurem osa, umbes 60%, varjupaigataotlejatest paigutatakse aga põgenikekeskustesse asulates, kus tingimused on püsivamad ning abi osutamine lihtsam.
Püsivad lahendused
Ajutine riigis viibimise õigus on ebakindel. Selle asemel, et tagada ainult kaitse taotlejate põhivajaduste täitmine ajutiselt laagrites või põgenikekeskustes, on UNHCRi eesmärk üks kolmest püsivast võimalusest: integratsioon, repatrieerimine või ümberasustamine.
Integratsioon
Kohaliku integratsiooni eelduseks on elamisloa saamine ning lõpuks ka naturaliseerimise teel kodakondsuse saamine elukoha riigis, millelt põgenik on kaitset saanud. Selle lahenduse puhul võib riigilt pagulase staatuse saanud inimene lõpuks taotleda püsivat elamisluba ning integreeruda selle riigi ühiskonda.
Tagasipöördumine või väljasaatmine
Rahvusvahelist kaitset taotlev inimene või pagulase staatuse saanud inimene võib omal vabal tahtel päritoluriiki tagasi pöörduda. Samuti võib tagasipöördumiskohustus tekkida rahvusvahelise kaitse taotluse rahuldamata jätmisega – puudub põhjendatud kartus, et selle inimese elu või inimõigused võiksid päritoluriigis ohus olla. UNHCR aitab seda teha soovivatel põgenikel kodumaale tagasi pöörduda. Mitmetel liikmesriikidel on eraldiseisvad toetusprogrammid tagasi pöörduda soovivate inimeste abistamiseks.
Ümberasustamine
pisi|Süüria põgenikud kliinikus [[Ramthas Põhja-Jordaanias]] Ümberasustamine hõlmab rahvusvahelise kaitse vajadusega inimese viimist ohu olukorrast turvalisse riiki, mis on andnud oma nõusoleku inimese vastu võtmiseks. Ümberasustamine võib olla püsiv või tähtajaline. Ümberasustamist kaalutakse ainult juhul, kui riik, millelt algselt kaitset taotleti, ei ole võimeline enam põgenikke vastu võtma ja inimeste päritoluriiki tagasi saatmine pole sealse ohtliku olukorra tõttu võimalik.
Rahvusvahelise kaitse andmine Eestis
Rahvusvahelise kaitse andmist Eestis reguleerib välismaalasele rahvusvahelise kaitse andmise seadus (VRKS). Eesti liitus 19. veebruaril 1997 ÜRO pagulasseisundi konventsiooniga ja 1967. aastal New Yorgi protokolliga. Rahvusvaheline kaitse antakse välismaalasele, kes on pagulane või vajab täiendavat kaitset või ajutist kaitset ning kes on esitanud selleks Eesti riigile vastava taotluse. Rahvusvahelise kaitse taotluste läbi vaatamise ning järelevalvega tegeleb Politsei- ja Piirivalveamet. Taotluse rahuldamise korral antakse taotlejale rahvusvaheline kaitse ja tähtajaline elamisluba – pagulasele kolmeks aastaks, täiendava kaitse saajale üheks aastaks. Elamisluba võidakse pikendada, kui asjaolud, mis tingisid elamisloa andmise, ei ole ära langenud ning ei ole alust elamisluba kehtetuks tunnistada. Pagulase elamisluba pikendatatakse 3 aasta kaupa ja täiendava kaitse saaja elamisluba pikendatakse 2 aasta kaupa. Rahvusvahelise kaitse vajaduse alusel elamisloa saanud inimese perekonnaliikmetel (abikaasa, lapsed, ülalpidamisel olevad vanemad) on õigus temaga taas ühineda ning taotleda rahvusvahelist kaitset ja elamisluba, kui perekond oli olemas enne Eestisse tööle saabumist.
Hideki Tōjō
Hideki Tōjō sündis 30. detsembril 1884 Tokyos Kōjimachi linnaosas. Ta perekond oli vaene, kuid lugupeetud – tema isa oli samuraide ühiskonnakihti kuuluv ohvitser, ema budistliku preestri tütar.
Koolis oli Tōjō keskmise intellektiga, kuid oli tänu oma visadusele ning töökusele õpingutes suhteliselt edukas ning astus 1899. aastal sõjakooli. 1905. aastal lõpetas ta Jaapani sõjaväeakadeemia, olles 363 lõpetaja seas tulemuste poolest paremuselt kümnes.
Esimese maailmasõja lõpul osales Tōjō Jaapani invertsioonis Venemaale ning oli 1919–1922 Jaapani sõjaväeatašee Saksamaal.
1922. aastal külastas Tōjō USAd, kus viibides kujunes välja tema põlgus ameeriklaste vastu, keda ta pidas läbinisti materialistlikuks, raha- seksi- ja joomahimuliseks rahvaks. Tōjō vaenulikkust USA suhtes suurendas veelgi enam USA Kongressi poolt 1924. aastal kehtestatud Immigratsioonikontrolli Akt, mis oli suunatud Aasia päritolu võõrtööliste vastu ning mille vajalikkust põhjendasid senaatorid täiesti avalikult asjaoluga, et Aasia päritolu töölised on ameeriklastest töökamad ning võivad seetõttu ameeriklaste töökohti ohustada.
1928. aastal tõusis Tōjō Jaapani keiserliku armee staabiülemaks ning omandas koloneli auastme. Umbes samal ajal hakkas ta huvituma aktiivselt poliitikast, kritiseerides teravalt Lääne kultuuri mõjusid Aasia riikidele. 1934. aastal sai Tōjō kindralmajoriks ning määrati armeeministeeriumi personaliosakonna ülemaks. Septembris 1935 määrati ta Mandžukous baseeruva Kwantungi armee ülemjuhatusse ning tõusis 1937. aastal selle ülemaks. Kui 1937. aastal puhkesid Jaapani ja Hiina vahel kokkupõrked, mis arenesid pärast Marco Polo silla intsidenti täiemõõtmeliseks sõjaks (Teine Hiina-Jaapani sõda), andis ta korralduse invasiooniks Hiina põhjaterritooriumite, eeskätt Hebei provintsi suunal. Mais 1938 kutsuti ta tagasi Jaapanisse, kus ta määrati asesõjaministriks. Alates detsembrist 1938 kuni võimuletõusuni mais 1940 oli ta ühtlasi ka armee lennundusosakonna peainspektor.
Wilhelm II (Braunschweig-Calenberg-Göttingen)
Wilhelm (u. 1425 – 7. juuli 1503), kutsutud Nooremaks, oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog.
Perekond
Wilhelm abiellus aastal 1444 Stolberg-Wernigerode krahvi Botho VII tütre Elisabethiga. Nad said kolm last:
Mihhail Korostovtsev
Mihhail Akesandrovitš Korostovtsev (vene keeles: Михаил Александрович Коростовцев; 10. aprill/23. aprill 1900 Popovka küla, Jekaterinoslavi kubermang — 12. oktoober 1980 Moskva) oli vene nõukogude egüptoloog, vanade idamaade ajaloolane.
Ta kaitses 1939. aastal kandidaadidissertatsiooni "Orjus XVI dünastia aegses Egiptuses"; 1943. aastal doktoridissertatsiooni "Vana-Egiptuse kiri ja keel. (Kultuurilis-ajaloolise uurimuse katse)". 1944. aastast professor. NSVLi Teaduste Akadeemia ajaloo osakonna tegevliige (1974).
Ekaterine Tikaradze
Ekaterine (Eka) Tikaradze (gruusia keeles ეკატერინე ტიკარაძე; sündinud 3. märtsil 1976 Thbilisis) on Gruusia poliitik.
Ta on 18. juunist 2019 Gruusia okupeeritud territooriumidelt pärit ümberasustatud isikute, töö-, tervishoiu- ja sotsiaalkaitse minister.
Isiklikku
Ta on abielus ja kahe lapse ema. Ta valdab lisaks gruusia keelele veel vene, inglise ja saksa keelt.
Eesti Üliõpilaskond Rootsis
Eesti Üliõpilaskond Rootsis oli eesti üliõpilaste organisatsioon Rootsis.
25. märtsil 1945 toimus Stockholmis eesti üliõpilaste koosolek, kus otsustati asutada Eesti Üliõpilaskond Rootsis ja Eesti Demokraatlik Üliõpilaste Ühing.
Üliõpilaskonnal olid osakonnad Uppsalas, Lundis ja Göteborgis.
1966-1967 ilmus üliõpilaskonna infobülletään "Leht".
Peeter Hoppe
Peeter Hoppe (sündinud 25. oktoobril 1960 Tartus) on Eesti erusõjaväelane.
Peeter Hoppe alustas Kuperjanovi pataljonis rühmaülemana teenistust 1993. aastal. Hiljem oli ta sama pataljoni ülem. 2000–2002 teenis ta kaitseväe peastaabi operatiivosakonnas ning oli aastatel 2002–2005 maaväe staabi ülem. Ta on teeninud NATO ühendväejuhatuse staabis Brunssumis planeerimisosakonna jaoskonnaülemana.
15. detsembrist 2011 kuni 8. juulini 2013 oli Hoppe Kaitseväe Peastaabi ülem. Seejärel oli ta Eesti kaitseväe sõjaline esindaja NATO operatsioonide väejuhatuses.
Peeter Hoppe saadeti erru 9. augustil 2016.
Repši
Repši on küla (skrajciems ehk hajaküla) Lätis Rēzekne piirkonnas Sokolki vallas.
Aastal 2020 oli külas 6 elanikku.
Priekule vasallilinnus
120px|pisi|Priekule vapp, millel on kujutatud vasallilinnust ümbritsenud kaitsemüüri väravat
Priekule vasallilinnus (saksa Preekuln) oli vasallilinnus Liivi orduriigi Kuramaa valdustes. Linnusekoht jääb tänapäeval Lätisse Kuramaale (Kurzeme) Lõuna-Kuramaa piirkonda Priekule linna Virga jõe vasakule ehk lõunakaldale. Linnuseala vastas on ringristmik, millesse suubuvad Aizpute, Vain̩ode, Uzvara ja Zviedru vārtu tänav. Vene tsaaririigiaegse haldusjaotuse järgi jäi Priekule Kuramaa kubermangu Aizpute ülemhauptmannschafti (maakonna) Grobiņa hauptmannschaftkonda.