cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Parry O'Brien
2013. aastal võeti ta IAAFi kuulsuste halli liikmeks.
Dalou mäed
Dalou mäed (hiina keeles 大娄山; Pinyin Dàlóu Shānmài ) on Hiina edelaosas Guizhou, Chongqingi ja Sichuani provintsi territooriumil asuv lubjakivi mäeahelik.
Ahelik kulgeb kirde-edela suunas ja selle kõrgeim tipp on Jinfo Shan (hiina keeles 金佛山 Pinyin Jīnfó Shān) (2251 m) (Chongqing).
Ühe uuema uurimuse kohaselt, mis viidi läbi Guizhou ja Chongqingi provintsis, sh Jinfo Shanil (uurimisala (27°43′44″–28°56′14″N, 107°15′53″–108°04′46″E, kõrgus 840–1200 m merepinnast) kasvavate hõlmikpuude kloroplasti DNA-d uurides, on seal kasvavad hõlmikpuud (Ginkgo biloba L.) tõenäoliselt jääaja jäänukliik (inglise keeles glacial refugia) ja osa hõlmikpuude looduslikust levilast.
Dalou mäestik on pelgupaik mitmetele jäänukliikidele, nagu kataia (Cathaya argyrophylla Chun et Kuang ), Cercidiphyllum japonicum var. sinense  Rehder & E. H. Wilson , lehearmipuu (Tetracentron sinense  Oliv. , tuvipuu (Davidia involucrata  Baill. ) ja hiina tulbipuu (Liriodendron chinense  (Hemsley) Sargent, kuid põllumajanduse intensiivistumise oludes on enamik taimepopulatsioone hävitatud (Fu ja Jin, 1992; viidanud Tang jt, 2012).
Eduard Ermits
Eduard Ermits (7. juuni 1886 Rannu – 1953 Eesti) oli eesti vaimulik. Ta tunnistati gümnaasiumihariduse vääriliseks aastal 1916 Peterburi õpperingkonna eksamikomisjoni poolt. Ta õppis aastatel 1923–1927 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta Tartu Pauluse koguduses 1927–1928. Ordineeriti õpetajaks 4. novembril 1928.
Ta oli aastatel –1939 Vastseliina Katariina koguduse õpetaja. Ta oli tugeva sõna ja hea lauluhäälega õpetaja. Tema ettevõttel remonditi Vastseliina kirik. Surnuaiale tehti ümber aed ja betoonist värav, mille ülemisel kaarel on sõnad: ”Tulge tagasi inimese lapsed”. Surnuaiale ehitati ka kellatorn, kuhu paigutati maheda häälega kell, mis on kasutusel tänaseni. Aitas kaasa Misso Palvemaja ehitamisele. Tagandati Vastseliina koguduse õpetaja kohalt Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku hooldaja poolt. Töötas õpetajana Elva koguduses 1940–1948 ning 1951–1952 Sangaste ja Laatre koguduses.
Limaloorik
Limaloorik (Limacella) on kandseente perekond kärbseseeneliste sugukonnast.
Glen Moss
pisi|Glen Moss (2009) Glen Robert Moss (sündinud 19. jaanuaril 1983 Hastingsis) on Uus-Meremaa jalgpallur. Ta mängib väravavahina Austraalia kõrgliiga klubis Newcastle Jets.
Ta alustas klubikarjääri 2000. aastate alguses, mängides muuhulgas Austraalia kõrgliiga klubides Sydney Olympic ja New Zealand Knights ning hooajal 2006–07 Rumeenia kõrgliigas Dinamo Bucureștis.
Alates 2007. aastast on ta mänginud ainult A-League'i klubides. Aastatel 2007–2009 ja 2012–2017 kuulus ta Wellington Phoenixi, 2009–2010 Melbourne Victory, 2010–2012 Gold Coast Unitedi ning kuulub alates 2017. aastast Newcastle Jetsi ridadesse. 2016. aastal valiti ta Wellington Phoenixi aasta mängijaks.
Uus-Meremaa jalgpallikoondisse kuulus Moss aastatel 2006–2017. Ta osales Uus-Meremaa koondisega 2010. aasta maailmameistrivõistlustel, 2009. ja 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril, 2004., 2008. ja 2012. aasta Okeaania meistrivõistlustel.
Büllingen
pisi|Büllingeni valla vapp, millel on kujutatud Trieri risti, Viandeni palki ja Luksemburgi lõvi pisi|Linnakese piirisilt Morshecki tänaval (november 2014) Büllingen (prantsuse Bullange) on väikelinn ja idapoolseim vald Belgias valdavalt prantsuskeelse Valloonia saksakeelses idaosas Liège'i provintsi (saksa Lüttich, flaami Luik) Verviers' ringkonnas. Linn paikneb Ardennide mäestikus, Hohes Venni künkaahelikust umbes 15 km kagus ja Belgia-Saksamaa piirist 10 km läänes An der Worki (prantsuse Warche) oja kaldal.
Büllingeni valda kuulub koos väikelinna endaga 27 asulat. 1. jaanuari seisuga 2014 elas linnakeses 1211 elanikku ja vallas 5532 elanikku (1.I 2013).
Ajalugu
pisi|Morsheki ja Am Marktplatzi tänava ristmik, november 2014, vaade kirdesse Keskmisest kiviajast (9000–4000 eKr) pärinevad esimesed asustusjäljed.
Alates 58 eKr kuulus ala Rooma riigi võimu alla. Piirkonnast ehitati läbi Reimsi–Kölni maantee.
Frangi riigi ajal (450–600) kinnistusid praegusajani säilinud külade/valduste nimed. Tollest ajast pärinevad piirkonnas ler-, heim- ja ingen-lõpuga nimed.
Robert Rosen
Robert Rosen (27. juuni 1934 New York – 28. detsember 1998 Rochester) oli ameerika biofüüsik ja bioloogiateoreetik.
Büllingen
Ajalugu
648 asutati Malmedy abtkond, kuhu kuulus ka Büllingeni ala.
Robert Rosen
Ta õppis Chicago Ülikoolis ja töötas samas koos Nicolas Rashevsky'ga. Hiljem töötas ta Buffalo Ülikoolis ja Dalhousie Ülikoolis.
Büllingen
Ajalugu
pisi|Linna raekoda Hauptstrasse ääres. Esiplaanil loodekülg
Robert Rosen
Buffalo Ülikoolis puutus ta kokku samuti seal töötanud Ludwig von Bertalanffy'ga.
Büllingen
Ajalugu
8. sajandil kujunes An der Worki jõe alamjooksule välja germaani ja romaani keelealade piir. Piki vana roomlaste maanteed tekkisid frankide kuninglikud mõisad: Thommen, Neundorf, Amel, Büllingen. Manderfeld jäi veidi kõrvale.
Robert Rosen
Ta peamiseks uurimisvaldkonnaks oli matemaatiline bioloogia.
Büllingen
Ajalugu
789. või 790. aastast on teada paiga ürikuline esmamainimine. Echternachi abtkonna kinkeaktis on see kirjas kui villa Bollingen.
940. aastal Saksa-Rooma keisri Otto I välja antud ürikus on küla mainitud kui Bullinga.
962. aastast kuulus Büllingen nn Saksa rahva Püha Rooma liidu üksteisega lõdvalt seotud maade hulka. Pikkamööda tekkisid väikesed kohalikud feodaalvaldused. Büllingeni maade pärast võitlesid üksteisega Luksemburgi hertsogid, Trieri kuurvürstid ja Schleideni maahärrad.
pisi|Püha Eligiuse kirik linna keskel pärineb 1130. aastatest. Vaade lõunast
1130–1131 on esimest korda mainitud Büllingeni kirikut.
1348–1350 laastas katk ka sealseid maid. Mõningad külad, näiteks Büllingeni ja Honsfeldi vahel asunud Göttgerath, surid välja.
pisi|Rist – mälestusmärk Jeesus Kristuse auks Morshecki tänava äärses surnuaias
Vaatamisväärsused
pisi|Mälestusmärk raekoja ees Ardennide valgele mäekivile, ja ühtlasi on samanimeline (Weisse Stein) ka Belgia kõrguselt II mäetipp
National Association for the Advancement of Colored People
National Association for the Advancement of Colored People (NAACP) on USA vanim ja suurim kodanikuõiguste organisatsioon. NAACP loodi 1909. aastal. Selle eesmärgiks on seista vastu rassilisele diskrimineerimisele.
NAACPi nimes on säilinud termin colored people (värvilised inimesed), mida kunagi kasutati mustanahalistele viitamiseks, kuid mida selles tähenduses enam ei kasutata.
Tegevuse käigus on soovitud edendada võrdõiguslikkust, võidelda eelarvamuste vastu, saavutada üldine valimisõigus, tagada mustanahaliste võrdne ja õiglane kohtlemine kohtusüsteemis, võrdsed haridusvõimalused ja võrdne kohtlemine tööelus. Eesmärkide saavutamise nimel on peetud kohtuvaidlusi, tehtud lobitööd, korraldatud meeleavaldusi ja avaldatud harivaid materjale. Lisaks rassismi vastu võitlemisele ollakse ka antisemitismi, seksismi ja homofoobia vastu ning püüeldakse puhta elukeskkonna, vägivallatu ühiskonna ja sotsiaalse õigluse poole. Viimaste aastakümnete jooksul on korraldatud kampaaniaid, et vähemustesse kuuluvad inimesed kasutaksid kättevõidetud valimisõigust ja registreeriks end valijaks.
Alates 1915. aastast tunnustatakse kord aastas üht mingi olulise saavutusega silma paistnud afroameeriklast Spingarni medaliga. Alates 1967. aastast korraldatakse Image Awards nimelist auhinnagalat, kus jagatakse auhindu kunsti ja meelelahutuse valdkonnas tegutsevatele afroameeriklastele.
NAACPi peakorter asub Marylandi osariigis Baltimore'is, lisaks on organisatsioonil piirkondlikud kontorid Californias, New Yorgis, Michiganis, Colorados, Georgias ja Texases. Kodanikuõiguste seaduse vastu võtmise ajal 1964. aastal oli NAACPil 600 000 liiget, 2011. aastal üle 300 000 liikme.
Eelkäija: Niagara liikumine
1905. aastal toimus 32 afroameeriklase kokkusaamine, kus otsiti lahendusi vähemusgruppide probleemidele. Eriliselt tekitasid muret mitmetes lõunaosariikides vastu võetud seadused, mis ei lubanud mustanahalistel inimestel valida. Et USAs olid hotellid segregeeritud, saadi kokku Niagara jõe Kanada poolsel kaldal ja grupi nimeks sai sellest tulenevalt Niagara liikumine (Niagara Movement). 1909. aastal osales 7 Niagara liikumise liiget NAACPi juhatuse moodustamises, Niagara liikumine ise läks erimeelsuste tõttu 1910. aastal laiali. Niagara liikumist peeti NAACPist radikaalsemaks. Niagara liikumises osalesid mustanahalised, NAACPi algatajaliikmed olid enamjaolt valged.
NAACPi algus
NAACPi alguseks loetakse 12. veebruari 1909 ehk president Abraham Lincolni 100. sünniaastapäeva. Tegelikult sel päeval kokku ei saadud. Mary White Ovington, William English Walling ja Henry Moskowitz said 1909. aasta jaanuaris omavahel kokku, arutasid 1908. aastal Springfieldis toimunud rassirahutusi ja saatsid välja kutsed kokkusaamiseks. Kutsetele märgiti kuupäevaks 12. veebruar, kuid kokku saadi mitu kuud hiljem.
Lisaks Niagara liikumise liikmetele lõid NAACPi alguse juures kaasa sufražetid, sotsiaaltöötajad, filantroobid, sotsialistid, imperialismivastased, haridustöötajad, vaimulikud ja ajakirjanikud. Juhtkonda kuulusid valdavalt valged ja seal oli palju juute. Esialgsesse juhatusse kuulus vaid üks mustanahaline – W.E.B. DuBois. NAACPi esimene president oli valge advokaat ja klassikaline liberaal Moorfield Storey. Ühingu esimene mustanahaline president valiti alles 1975. aastal, kuigi tegevjuhid olid afroameeriklased.
20. sajandi alguses tegi NAACP tihedalt koostööd juutidega, kellelt saadi aastate jooksul ka rahalist toetust. Juudi ajalehed tõmbasid paralleele mustanahaliste lõunaosariikidest väljarändamise ja juutide Egiptusest põgenemise vahele. Märgiti, et nii mustanahalised kui juudid elasid getodes, ja mõisteti hukka mustanahaliste vastu toime pandud vägivald. Näiteks füüsik Albert Einstein oli NAACPi Princetoni haru liige ja pidas DuBoisiga kirjavahetust. 1946. aastal nimetas Einstein rassismi ameerika kõige tõsisemaks haiguseks.
1909–1945
Esimestel aastatel keskenduti rassilise segregatsiooni ja lintšimiste vastu võitlemisele. Selle tarbeks hoiti seadusandlusel silm peal, tegeldi lobitööga ja hariti inimesi.
1910. aastal asutati ajakiri The Crisis, milles kirjutati afroameeriklaste ja teiste vähemuste olukorrast ja nõuti mustanahalistele inimõigusi. Ajakiri ilmub tänapäevani.
1913. aastal kritiseeriti president Woodrow Wilsonit föderaaltasandi töökohtadel segregatsiooni juurutamise eest. Wilsoni presidendiks oleku ajal tehti korduvalt ettepanekuid segregatsioonist loobuda, kuid Wilson keeldus. Wilson ei näinud segregatsioonis mitte mustanahalisi alandavat meedet, vaid rassipingete vaoshoidmise viisi.
NAACP mängis olulist rolli selles, et mustanahalised tohtisid Esimeses maailmasõjas sõjaväes ohvitseriks olla. Kokku võeti USA sõjaväkke 600 afroameeriklasest ohvitseri ja 700 000 mustanahalist sõdurit.
1915. aastal korraldati üleriigiline protestikampaania tummfilmi "Birth of a Nation" vastu. Rassistliku alatooniga film propageeris Ku Klux Klani. Vastuoluline film oli vaatajate seas protestist hoolimata ülipopulaarne. Alles 1939. aastal välja tulnud "Tuulest viidud" saavutas kinokassades parema tulemuse.
NAACPi liikmete arv kasvas kiiresti. Kui 1914. aastal oli NAACPil 6000 liiget ja 1917. aastal 9000 liiget, siis 1919. aastaks ulatus liikmete arv juba 90 000ni.
1919. aastal avaldas ajaleht Chicago Daily News NAACPi liikme Walter F. White'i kirjutatud raporti Elaine'i rassirahutustest, mille käigus tapeti üle 200 mustanahalise inimese. White uuris NAACPi tellimusel kokku kaheksat rassirahutust ja 41 lintšimist. Samuti viis ta läbi lintšimisi käsitlenud uurimuse "Thirty Years of Lynching in the United States."
1930. aastatel tuli välja Nathan Margoldi kõrgharidust uurinud raport. Margold leidis, et kuigi seaduse järgi peaks haridus olema "eraldi ja samaväärne," siis tegelikult anti haridust mustanahalistele ja valgetele küll eraldi, kuid mitte samaväärsetes tingimustes. Selgus, et lõunaosariikides polnud mustanahalisel inimesel PhD kraadini jõudmine võimalik ja meditsiiniharidust anti mustanahalistele vaid ühes koolis. NAACPi advokaadid hakkasid nõudma, et mustanahalistele loodaks õppetööks valgetega samaväärsed tingimused.
1945–1970
NAACPi advokaadid kritiseerisid järjekindlalt seadusi, mis jätsid mustanahalised inimesed ilma valimisõigusest, ja töötasid selliste seaduste tühistamise nimel. NAACP aitas inimestel kodanikuõiguste küsimuste asjus kohtusse pöörduda. Jätkati segregeerimisevastast võitlust.
1954. aastal võttis Ülemkohus vastu otsuse Brown v. Board of Education kohtuasjas, millega kuulutati segregeerimine riigi rahastatud algkoolides põhiseadusevastaseks. Selle otsusega lükati ümber 1896. aastast kehtinud "eraldi aga samaväärselt" ("separate but equal") põhimõte. Lõunaosariigid võtsid küll kasutusele mitmeid taktikaid, et rassiliselt segregeeritud koolisüsteemiga jätkata, kuid NAACP juhtis taolistele juhtumitele tähelepanu ja nõudis seaduse täitmist.
1955. aasta 5. detsembril algas Alabama osariigis Montgomery busside boikott, mille korraldamise juures lõid kaasa NAACPi aktivistid, sh Edgar Nixon ja Rosa Parks. 381 päeva kestnud boikotiga protestiti ühistranspordi segregeerimise vastu. Kaks kolmandikku Montgomery bussisõitjatest olid mustanahalised.
NAACP nõudis jätkuvalt Ülemkohtu Browni otsusele tuginedes koolide ja muude avalike asutuste segregeerimise lõpetamist. 1960. aastate keskpaigaks oli NAACPil õnnestunud oma vahepealset mainekaotust tasa teha. 28. augustil 1963 toimus Washingtonis 250 000 osavõtjaga massimeeleavaldus March on Washington for Jobs and Freedom, NAACP oli kuue meeleavaldust vedanud organisatsiooni seas. 1964. aastal võeti vastu rassilise diskrimineerimise vastu suunatud kodanikuõiguste seadus (Civil Rights Act of 1964), millega keelati rassi-, usu-, soo- ja rahvusepõhine diskrimineerimine. Lõppes rassiline segregeerimine koolides, töökohal ja avalikes asutustes. 1965. aastal võeti vastu valimisõiguse seadus (Voting Rights Act of 1965).
Kodanikuõiguste eest võitlemine oli aeganõudev ja mõnikord ka verine protsess, mille käigus mitmed NAACPi aktivistid kaotasid oma elu. Näiteks 1951. aasta jõuluõhtul plahvatas Harry T. Moore'i kodu all pomm ja 1963. aastal lasi snaiper maha Medgar Davise.
1970 – tänapäev
1990. aastatel tekkisid NAACPil suured võlad. Kahe juhtpositsioonil ametiisiku vallandamine jättis mulje, et organisatsioon oli vajunud sügavale kriisi. 1990. aastate lõpuks jäi 250st 1992. aastal ametis olnud töötajast järele 50 töötajat.
Enne 2000. aasta presidendivalimisi tehti mustanahaliste seas ulatuslikku kampaaniat, et nad valima läheks. Mitu kommenteerijat on öelnud, et tänu NAACPi tööle võitis Al Gore mitmes muidu tasavägise valimistulemusega osariigis.
19. mail 2012 otsustas NAACPi juhatus, et edaspidi toetatakse samasooliste abielu kodanikuõiguste hulka kuuluva õigusena. NAACPi juhatuse esimees Roslyn Block ütles kommentaarina: "NAACPi missiooniks on alati olnud kõigi inimeste poliitilise, ühiskondliku ja majandusliku võrdsuse eest seismine. Oleme olnud vastu ja oleme ka tulevikus vastu diskrimineerimise seadustesse kirjutamisele."
Interlingue-Union
Interlingue-Union on organisatsioon, mille eesmärk on Edgar von Wahli loodud tehiskeele interlingue (varem oktsidentaal) propageerimine.
Organisatsiooni eelkäija oli 1927. aastal loodud Association International Cosmoglotta, mis koondas erinevaid oktsidentaaliühinguid, mida oli assotsiatsiooni loomisaastal kokku neli. 1928. aastal reorganiseeriti assotsiatsioon Occidental-Unioniks. Seoses oktsidentaali ümbernimetamisega interlingueks 1949. aastal sai ka organisatsioon uue nime – Interlingue-Union.
Interlingue-Union annab välja ajakirja Cosmoglotta.
Ružany loss
thumb|right|410px|Ružany lossi varemed Ružany loss ehk  Ružanõ loss on endine loss Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Ružany alevi lõunaservas. Valgevene keeles on paiga nimeks Ружанскі палац.
Algselt Tyszkiewiczitele kuulunud valduse ostsid Sapiehad aastal 1598 Bartosz Brzuchańskilt. XVII sajandi alguses ehitasid nad senise puidust kindluse asemele kahekorruselise kivist lossi, kus Lew Sapieha aastal 1617 võõrustas kuningas Władysław IV Wazat. Aastal 1644 külastas kuningas lossi taas, seekord oli võõrustajaks Lew Sapieha poeg.
Poeg lasi lossi barokkstiilis ümber ehitada. Lossis esines kapell, parimad muusikud saadeti Itaaliasse end täiendama.
Sapiehade suur võim Leedu aladel tõi kaasa sõjalise konflikti Sapiehade ja teiste šlahtitšite vahel. Sapiehade vastu liitunud suguvõsade väed põletasid lossi aastal 1700 (teistel andmetel 1698) Michał Serwacy Wiśniowiecki juhtimisel maha.
Lossi hakati taastama XVIII sajandi keskel. Arhitektiks oli Jan Zygmunt Deybel. Aastal 1784 oli lossis Aleksander Michał Sapieha külalisena kuningas Stanisław II. Aastail 1784-1788 ehitati loss Jan Samuel Beckeri projekti kohaselt ümber. Lossi ümber rajati inglise park.
Lossi peahoonele lisati kaks tiiba. Peahoone oli kahekorruseline, esiküljel asus nelja sambaga portikus. Tagaküljel oli kümne sambaga terrass, kuhu avanesid ballisaalist nii uksed kui aknad. Barokse hoone juures oli ka klassitsistlikuid mõjusid. Sisekujunduses oli valitsev rokokoostiil.
Parempoolses korpuses asusid maneež ja teater. Teatri rajamisel oli eeskujuks Parmas asuv Farnese teater. Teises tiivas asus kunstigalerii. Lossikompleksi juurde kuuluvatest hoonetest on uhkem veel väravahoone, mis on ehitatud triumfikaarena.
Peale Poola jagamisi anti loss rendile ja kõik Sapiehade varad viidi nende uude residentsi Dziarečynis. Lossis hakkas tegutsema kangaid ja tikandeid tootev vabrik. Eustachy Kajetan Sapieha müüs lossi aastal 1829 vabrikuomanikule maha, jättes endale siiski maa selle ümber. Kastuś Kalinoŭski ülestõusu tagajärjel konfiskeeriti ka tema valdused ja ta ise emigreerus.
Aastal 1914 süütasid tehasetöölised lossi kogemata põlema ja see sai kannatada. Loss restaureeriti aastal 1930. Aastal 1933 Eustachy Kajetan Sapieha rehabiliteeriti ja Ružany valdused tagastati tema õigusjärgsetele järglastele. Sapiehad omandasid taas ka lossi.
Aastal 1944 hävisid sõjategevuse käigus nii lossi peahoone kui ka kontorihoone. Peale Teist maailmasõda seisis loss tühjana. Kohalikud elanikud kasutasid lossi telliste hankimiseks.
Lossi väravahoone jäi sõjas puutumata ja on tänapäeval restaureeritud. Valgevene valitsusel on kavas restaureerida ka ülejäänud lossikompleks, seda plaani kavatseb finantseerida ka Euroopa Liit. Taastamnistööd on kavandatud aastaiks 2012-2018.
Redis
Redis ehk aedrõigas (Raphanus sativus) on taim ristõieliste sugukonnas.
Redis on juurvili. Seda kultiveeriti juba Antiik-Roomas. Kasvatatakse mitmeid redisesorte.
Narva Kergetööstuskool
Narva Kergetööstuskool oli kutsekool Narvas aadressil Kreenholmi tänav 45.
Alguses asus see Jaanilinnas aadressil Tekstilštšiki tänav 5.
20. aprillil 1991 nimetati see Eesti Vabariigi Haridusministeeriumi käskkirjaga nr 104 ümber Narva Kergetööstuskooliks.
28. märtsil 2000 otsustas Vabariigi Valitsus liita 1. oktoobrist 2000 Narva Kutsekeskkooli, Narva Kergetööstuskooli, Narva Kaubanduskooli ja Narva Energeetikute Kooli ning asutada Narva Kutseõppekeskuse.
Endla raba
pisi|Pätsulaugas talvises Endla rabas
Endla raba (ka Toodiksaare raba) on raba Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas; see on osa Endla soostikust ja kuulub Endla looduskaitseala alla.
Rabas asuvad Endla Sinijärv, Endla Suurlaugas, Jämedasarve järv, Pätsulaugas ja arvukalt väiksemaid laukaid. Rabast on läbi kaevatud Räägu kanal, mis algab Põltsamaa jõest ning kulgeb läbi Endla Sinijärve rabast itta jääva Endla järveni.
Leidi Veskis
Leidi Veskis (sündinud 19. juulil 1939) on eesti tõlkija.
Aastatel 1946-1957 õppis ta Kuressaare (tollal Kingissepa) keskkoolis. Õpinguid jätkas Tartu ülikoolis (1957-1962), kus spetsialiseerus soome-ugri keeltele. Diplomitöö pealkiri oli "Atribuut karjala, isuri ja vepsa keeles" (307 lk, juhendaja E. Vääri). Ülikooli lõpetamise järel töötas kolm aastat Are 8-klassilises koolis õpetajana. Samal ajal õppis Leidi Veskis muusikat Tallinna Georg Otsa nim. muusikakooli kaugõppeosakonnas (1963-1968) ning õppis iseseisvalt ungari keelt. 1965. a. asus tööle Keele ja Kirjanduse Instituuti (praegu Eesti Keele Instituut), kus töötas mitmel ametikohal (viimati sõnaraamatute sektori vanemtoimetajana) kuni pensionile jäämiseni 2008. aastal. Leidi Veskis oli abielus eesti ajaloolase, raamatuteadlase, lastekirjaniku, arhivaari ja kodu-uurija Voldemar Milleriga.
Leidi Veskis avaldas pika aja jooksul paralleelselt tõlketegevusega nupukesi ja ülevaateid Ungari kultuurielust. Esimeseks tõlketeoseks sai huumori- ja satiirivalimik "Väändikäkk" (ungari ‘vendegek’ moonutatud hääldus), seejärel tõlkis valiku Tibor Déry proosast (ilmus 1982). Sellele järgnesid autorid nagu József Balázs, Júlia Székely, István Örkény (koos teiste tõlkijatega), Miklós Mészöly, Milán Füst, Péter Nádas, László Passuth (koos E. Hiedeliga). Hulk aastaid retsenseeris Leidi Veskis Eesti Raadiosse saabunud ungari kuuldemänge ja tõlkis neid arvukalt. Leidi Veskis oli ka initsiatiivgrupis, mille algatusel alustas uuesti tegutsemist Eesti Ungari Selts. Leidi Veskis on oma tõlkijatööst rääkinud 1991. aastal raadiosaates “Tõlkijad” (järelkuulatav ERR arhiivis, lisaks on ERR arhiivis järelkuulatavad ka osa Leidi Veskise tõlgitud kuuldemängudest, raadiosaade “Kunstnikud kirjanduses. Raffael”, kus loeti katkendeid E. Hiedeli ja Leidi Veskise tõlgitud raamatust "Kuldses udus külmetavad jumalad"). Tõlkija ja toimetaja Lauri Eesmaa on Leidi Veskist oma blogis iseloomustanud sõnadega: "läbi aegade paremaid ungari keelest tõlkijaid".
Leidi Veskist on autasustatud ungari kirjanduse ja kultuuri tutvustamise eest "Pro Cultura Hungarica" auhinnaga (1994) ning Ungari Teeneteordeni Rüütliristiga (2022).
Sõlmjaam
Sõlmjaam on vähemalt kolme raudteeliini ühinemiskohas moodustuv raudteesõlm, milles on ühtseks tehnoloogiliseks tervikuks seotud mitmeid raudteetaristu elemente (sealhulgas raudteejaamad).
Ajalooliselt on Eestis sõlmjaamana võimalik käsitleda Tapa, Tartu ja Valga raudteejaama.
Ajalugu
pisi|Crewe raudteesõlm 2012. aastal Maailma esimene sõlmjaam oli Earlestowni raudteejaam Newton-le-Willowsis (Merseyside, Ühendkuningriik). 25. juulil 1831 ühendati seal Liverpooli–Manchesteri raudteeliin Warringtoni–Newtoni raudteeliiniga Newtoni raudteesõlmeks.
Järgmine, tänapäevani tegutsev oluline raudteesõlm on 1837. aastal asutatud Crewe, mille ümber kasvas seejärel raudteelinn. Hiljem tekkisid raudteesõlmed juba Londonis ja teistes Briti suurlinnades.
Saksamaa esimene sõlmjaam oli 10. septembril 1841 ehitatud Köthen.
BCS
BCS võib tähendada järgmist:
Taís Araújo
Taís Bianca Gama de Araújo Ramos (sündinud 25. novembril 1978 Rio de Janeiros) on Brasiilia näitleja.
Sepa põik
Sepa põik on tänav Narva Vanalinna linnaosas. Algab Sepa tänavast, kulgeb ida poole, pöörab põhja poole ja jätkub Tolli tänava nime all. Tänava pikkus on umbes 220 m.
1905. aasta linnaplaanil oli selle tänava nimi Бойная улица, 1912. linnaplaanil Tapamaja tänav ja 1927. aasta linnaplaanil Õhu tänav.
Muusikasotsioloogia
Muusikasotsioloogia on muusikateadust ja sotsioloogiat ühendav distsipliin, mis uurib muusika rolli ühiskonnas, inimestevahelises suhtluses ja sotsiaalsetes struktuurides.
Ajalugu
Kuigi huvi muusika ja ühiskonna seoste üle ulatub tagasi antiikaega, algas muusikasotsioloogia kui teadusharu areng 19. sajandil. Prantsuse filosoof ja sotsioloogilise distsipliini rajaja Auguste Comte on nimetanud muusikat sotsiaalseimaks kõigist kunstivaldkondadest. Esimesed sotsioloogia suurkujud nagu Herbert Spencer, Georg Simmel ja Max Weber kirjutasid kõik muuhulgas ka muusikast. Seega oli muusikasotsioloogia sünd otseses seoses sotsioloogia kui teadusharu väljakujunemisega.
Varane muusikasotsioloogia tegeles eelkõige lääne kunstmuusikaga, suuresti tänu selle privilegeeritud positsioonile akadeemilises maailmas. Eriti tugevalt kinnistus see positsioon filosoofi ja muusikateadlase Theodor Adorno töödes, kelle silmis levimuusika oli kultuuritööstuse masstoodangu vili, mis mõjutas inimesi pelgalt läbi standardiseeritud ja korduvate elementide. Tema arvates pidi muusikasotsioloogia ülesanne olema esteetiliste hinnangute andmine.
1950.–1960. aastate ühiskondlikud ja kultuurilised muutused tõid uuendusi ka teaduses. 1955. aastal asutati Ameerika Ühendriikides etnomusikoloogia ühing (Society of Ethnomusicology), kelle huviks ja eesmärgiks sai traditsioonilise muusika toomine akadeemilisse maailma. 70. aastatel alustas tööd juba uus põlvkond teadlasi, kes huvitus ka rokk- ja popmuusikauuringutest. Muusikasotsioloogia kui teadusharu laienes väga kiiresti ning piirid sotsioloogia, sotsiaalse antropoloogia, etnomusikoloogia, kultuuriuuringute ja soouuringute vahel muutusid üha hägusemaks. Nii kujunes sellest välja küllaltki interdistsiplinaarne teadusharu.
Eesti muusikasotsiolooge
Sofia Joons on Rootsi päritolu väliseestlasest muusikasotsioloog. Ta on omandanud magistrikraadi sotsioloogia erialal Tallinna Ülikooli Eesti Humanitaarinstituudis ning õppinud pärimusmuusikat Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias. Joons tegutseb pärimusmuusika vallas ning on juhtinud muuhulgas Eesti Pärimusmuusika Keskuse August Pulsti õpistut. Joons on ka ansambli Naised Köögis liige.
Ngoma
Ngoma on mitme asja nimi:
Henry maakond (Iowa)
Henry maakond (Henry County) on maakond Ameerika Ühendriikides Iowa osariigis.
Maakonna halduskeskus on Mount Pleasant.
Ajalugu
Maakond moodustati 7. detsembril 1836.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 20 145.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Valenciennesi ringkond
Valenciennesi ringkond on ringkond Prantsusmaal Hauts-de-France'i piirkonnas Nordi departemangus. Seal on 82 valda. Seal elas 2016. aasta seisuga 351 260 inimest ja selle pindala on 634,8 km².
Kantonid
Valenciennesi ringkonna kantonid on:
Vallad
Valenciennesi ringkonna vallad (sulgudes INSEE koodid) on:
Bubba Smith
pisi|Bubba Smith (2009) Charles Aaron Smith (enam tuntud nime all Bubba Smith; 28. veebruar 1945 Orange, Texas – 3. august 2011 Los Angeles, California) oli USA Ameerika jalgpallur ja näitleja. Ameerika jalgpallurina oli tema mängupositsiooniks defensive end.
Smith mängis kolledžijalgpalli Michigani osariigi ülikoolis. Ta valiti kahel korral Ameerika aasta parimate kolledžijalgpallurite hulka. 1988. aastal võeti ta College Football Hall of Fame'i liikmeks.
1967. aastal alustas ta karjääri Ameerika jalgpalli liigas NFL-is. Smith mängis NFL-is üheksa hooaega ja esindas kolme klubi: Baltimore Colts (1967–1971), Oakland Raiders (1973–1974) ja Houston Oilers (1975–1976). 1967. aasta NFL-i draft'is valiti ta esimesena Coltsi poolt. 1969. aastal kaotas ta Coltsiga NFL-i finaalmängu Super Bowli New York Jetsile. 1971. aastal alistati aga Dallas Cowboys ja tuldi NFL-i meistriks. Ta valiti kahel korral NFL-i tähede mängule Pro Bowl (1970, 1971). Aastal 1971 valiti ta NFL-i hooaja parimate mängijate sekka (All-Pro). Vaatamata oma kogukusele (201 cm, 120 kg) oli ta üllatavalt liikuv. Ka tema noorem vend Tody Smith (eluaastad 1948–1999) oli Ameerika jalgpallur.
Pärast sportlaskarjääri lõppu hakkas ta tegelema näitlemisega. Tema kõige tuntum rolli oli seersant Moses Hightowerina filmisarjas "Politseiakadeemia" ("Police Academy"). Ta mängis "Politseiakadeemia" kuues esimeses filmis. 1991. aastal mängis ta telesarja "MacGyver" ühes osas, milles tegi kaasa ka üks teine endine Ameerika jalgpallur, Dick Butkus.
Ta leiti 2011. aastal 66-aastaselt surnuna oma kodust Los Angeleses. Tema surma põhjuseks nimetati ravimimürgistus ja südamehaigus.
Suhteline eelis
Suhteline eelis on võime toota mingit kaupa madalamate alternatiivkuludega.
Tallinna Barokkorkester
Tallinna Barokkorkester on aastal 1986 asutatud orkester, mis viljeleb peamiselt barokkmuusikat. Orkester oli Eestis pikka aega ainus, kes mängis barokiajastu instrumentidel.
Orkestri kunstiline juht ja ühtlasi mänedžer on Egmont Välja.
Orkester esines oma kõrgajal aastas umbes 30 kontserdiga. Orkester on esinenud paljudel rahvusvahelistel ja Eesti muusikafestivalidel, kuni 2013. aastani nt kõikidel Haapsalu Vanamuusikafestivalidel.
Luis Alberto Pérez-Rionda
Luis Alberto Pérez-Rionda (sündinud 16. augustil 1969) on endine Kuuba sprinter. .
Ta võitis 2000. aasta suveolümpiamängudel Sydneys 4×100 meetri teatejooksus pronksmedali.
Epu raba
Epu raba on raba Järva maakonnas Vissuvere külast põhja pool. See on osa Epu-Kakerdi soostikust.
Volosko
Volosko (itaalia keeles Volosco või Volosca) on osa linnast Opatija, mis asub Kvarneri lahe ääres Lääne-Horvaatias.
Asulas suri 1890. aastal Ungari peaminister ja hilisem Austria-Ungari välisminister Gyula Andrássy.
Laukuva vald
Laukuva vald (leedu keeles Laukuvos seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Šilalė rajoonis
Valla pindala on 167 km². 2011. aasta seisuga elas seal 3106 inimest. Valla keskus on Laukuva alev (2011. aastal 832 elanikku), vallamaja asub aadressil Eitvydaičių g.3. Vallavanem on Virgilijus Ačas.
Tüütus
Tüütus on psühholoogias selline ebameeldiv inimese meeleolu või emotsioon, mida iseloomustab ärrituvus ja mis häirib inimese tavapärast mõttetegevust. Tüütust kutsuvad esile erinevad mõjutajad: korduv lihtne muusika, kellegi teise korduv käitumine, korduvad kohustuslikud tegevused jne. Tihtipeale peetakse tüütuteks reklaame või poplaule, mida erinevates meediakanalites järjepidevalt korratakse.
Ajakirjas International Journal of Conflict Management avaldatud uuring leidis, et kui tüütus ilmneb inimestevahelises suhtlemises kellegi isiku suhtes ja probleemi lahendada ei suudeta, võivad tulemused ekstreemseks kasvada. Ka leiti, et kui üks inimene süüdistab teist, et too on tüütu ja endal süüd ei näe, on probleemi teravaksmuutumine rohkem tõenäoline.
Psühholoogilise sõja käigus kasutatakse tüütuks muutumise efekti selleks, et halvata kellegi vastupanu. Näiteks aastal 1993 mängis Föderaalne Juurdlusbüroo Texases ühe kiriku juures valjuhääldist spetsiaalselt valitud muusikat, mille kohta oli teada, et see mõjub inimestele tüütuna, selleks et sundida David Koreshi poolehoidjaid alla andma.
Kaitseväe orkester
alt=|pisi|Kaitseväe orkestri embleem
Felix Randel
Felix Randel kuulus aastast 1923 Eesti Kunstnikkude Rühma, aastast 1946 Eesti Kunstnike Liidu liige.
Saku Huvikeskus
Saku Huvikeskus on huvikeskus Harju maakonnas Saku alevikus aadressil Teaduse tänav 1 (Saku vallamaja). Huvikeskus kasutab majas 2. ja 3. korruse ruume. Keskuse juhataja on Liina Hendrikson.
Felix Randel
Elukäik
Randel õppis aastatel 1916–1918 Venemaal Penza kunstikoolis. 1919. aastal oli ta Vabadussõjas Landeswehri vastu staabikirjutaja ja veel õppursõdurina jätkas ta kunstiõpinguid 1919–1921 Kunstiühingu Pallas kunstikoolis. Kuigi ta Pallases õppis kõigest paar aastat, oli temas piisavalt annet ning oskust, et tõusta 1920-ndate keskpaigaks üheks jõulisemaks Kunstnikkude Rühma liikmeks. Pallase perioodil mängis ta orkestrites viiulit ja flööti. Sel ajal oli ta toanaabriks Eduard Viiralt, ja kuigi Randel õppis maali, koostas temagi 1920. aastal oma linoollõigete mapi. Need 8 graafilist lehte lähtuvad Pallase algusaastatele iseloomulikust ekspressionismist, mis Randeli käsitluses on kohati viinud ka grotesksete lahendusteni.
Aastatel 1922–1925 töötas ta Väike-Maarjas joonistusõpetajana. Seal ta abiellus, sündis poeg Felix (1924), kellest sai muusik. Kubismist vaimustunud noorpaar otsustas ka oma uue kodu sisustada selles stiilis. On säilinud kamina, mööbli, postamentide, tekstiilide, dekoratiivskulptuuride ja portselanimaali kavandid. Toetus ühele 1924. aasta 1. detsembri mässust osa võtnud koolipoisile maksis Randeli jaoks tema ametikoha Väike-Maarjas. 1924. aastal liitus kubistlik-konstruktivistliku Eesti Kunstnikkude Rühmaga ja oli 1930. aastatel selle juhatuses, ehkki tema joonistusstiil oli juba paaril korral muutunud.
Aastatel 1925–1929 töötas Randel Võrumaa Rahvahariduse Seltsi Poeglaste Gümnaasiumis ja Võrumaa Rahvahariduse Seltsi Tütarlaste Gümnaasiumis joonistamis- ja võimlemisõpetajana. Seal töötades hakkas ta 1926. aastal avaldama kohalikus ajalehes oma karikatuure. 1927. aastal reisis ta koos sõbra Eduard Olega Pariisi, mis oli oluline kunstniku elu kujunemises. Põhitööks kujunes karikatuur Randelile 1930. aastatel ja jätkus ka sõjajärgsel ajal. Kunstniku enda andmeil on ta teinud üle 6000 joonistuse-karikatuuri. Randeli loodud on koomiksitegelane Eesav Edvard Puuslik, kes oli 1930. aastail sama tuntud kui Romulus Tiituse Toslem.
Kaitseväe orkester
Kaitseväe orkester oli aastatel 1993–2021 tegutsenud riiklik orkester. Orkester oli 1918. aastal asutatud Eesti sõjaministeeriumi orkestri õigusjärglane. Aastatel 2014–2021 kuulus orkester Kaitseva toetuse väejuhatuse koosseisus. Varem oli orkester Põhja kaitseringkonna alluvuses.
Kaitseväe orkestri põhiülesanded olid:
Felix Randel
Elukäik
Sügisest 1929–1940 elas Randel Tallinnas ning töötas Päevalehes kunstniku ja karikaturistina. Kunstnikuna hoolitses ta Päevalehe kujundamise eest ning joonistas lehele arvukalt illustratsioone. Päevalehes avaldas Randel põhilise osa oma sõjaeelsetest karikatuuridest, kasutades pesudonüümi Redo.
Kaitseväe orkester
Orkester mängis muu hulgas riiklikel ja sõjaväelistel tseremooniatel, samuti kõrgete riigitegelaste vastuvõtmisel või ärasaatmisel.
Traditsiooniliselt andis kaitseväe orkester igal aastal tasuta kevad- ja sügiskontserdi Estonia kontserdisaalis.
Felix Randel
Elukäik
Randel oli aastatel 1941–1942 NSV Liidu tagalas ja rindel ning 1942–1944 stipendiaadina Jaroslavlis ja Moskvas. Pärast sõda töötas ta Tallinnas J. Tombi nimelise Kultuurihoone peakunstnikuna ja direktori asetäitjana. 1946–1949 oli ta mitme ajalehe ja ajakirja Pikker karikaturist ning 1949–1950 Tarbekunsti Keskuse kujundustööde ateljee juhataja. 1950–1957 oli ta Kunstnike Liidu nimekirjast kustutatud kui formalist.
Tsükliline adenosiinmonofosfaat
Tsükliline adenosiinmonofosfaat (cAMP, tsükliline AMP või 3',5'-tsükliline adenosiinmonofosfaat) on sekundaarne virgatsaine, mis osaleb paljudes bioloogilistes protsessides. cAMP sünteesitakseadenosiintrifosfaadist (ATP) ja see osaleb rakusiseses närvisignaali ülekandes.
Ajalugu
Earl Wilbur Sutherland Jr., ameerika füsioloogiaprofessor, farmakoloog ja biokeemik, näitas 1950. aastatel, et glükogenolüüsi stimuleerib maksas adrenaliin (epinefriin), mis aktiveerib glükogeeni fosforülaasi. Esimest korda demonstreeriti, et hormoon mõjub kindlale ensüümile ja sealjuures on vahendajaks cAMP. 1971. aastal pälvis Sutherland selleteemaliste tööde eest Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna. 1992. aastal sai Nobeli auhinna ameerika biokeemik Edwin Krebs, kes oli aastaid uurinud cAMP-i osa signaali ülekandes, sealhulgas ka mõju insuliini toimele.
Felix Randel
Looming
Felix Randeli kubistlik looming valmis Väike-Maarjas elades 1924. aastal ja 1925. aasta algul. Osa teostest on tänaseks kadunud ("Koraal", "Madonna", "Kolmikportree", "Naine mandoliiniga"), ent "Pühapäev", "Kontsert" ja kolm natüürmorti kuuluvad eesti kunsti klassikasse. Felix Randeli kubistlikud maalid on suurejoonelised, tugeva vormiüldistusega, ent kujundi terviklikkust säilitavad kompositsioonid. Julge ja särav koloriit keskendub punaste toonide rütmikale. Tema teoseid on eksponeeritud näitustel alates 1924. aastast.
1927. aasta sügisel viibis kunstnik kolm kuud Pariisis. Kõrvuti art déco 'ga oli Euroopa kunstis päevakorrale tõusnud uusasjalikkus. Felix Randel valis kammitsetuma, valdavalt pruunikoloriidilise uusasjalikkuse, mida kohati saadavad artdéco ' liku nautlevusega maalitud detailid. Kunstnik maalis ka portreid (Aleksander Arder, Ludvig Juht, Priit Põldroos, Juhan Raudsepp) ning piibliteemalisi maale. Korduvalt on teda köitnud nii joonistuses, karikatuuris kui ka maalis kuldvasika teema, mis 1932. aastal jõudis arvestatava tulemuseni suuremõõtmelises kompositsioonis "Tants kuldvasika ümber".
Tsükliline adenosiinmonofosfaat
Süntees ja lagundamine
cAMP-i lagunemist AMP-ks katalüüsib ensüüm fosfodiesteraas.
Felix Randel
Looming
Oktoobris 1944, kui Randel naasis Eestisse, korraldas ta oma endises ateljees ja korteris esimese akvarellinäituse Narva linna varemetest. Tõenäoliselt on ta ainus kunstnik, kes on dokumenteerinud vahetult hävitatud Narvat. Kunstniku sõjajärgse loomingu paremiku moodustavad šaržid 1950. aastate lõpust. Kunstifondi tellimusel valmistas ta terve seeria tuntud kultuuritegelaste portreesid. 1961. aastal, kui Randel jäi pensionile, maalis ta peamiselt Pääsküla kodumaja ja selle ümbruse loodust.
Felix Randeli 1924. aasta maali "Pühapäev" on kujutatud Eesti 2018. aasta postmargil, mis ilmus sarjas "Eesti maalikunsti klassikud".
Isiklikku
Felix Randel on muusikateadlase ja orkestrandi Feliks Randeli (11. VII 1924 Tartu – 5. II 1988 Tallinn) isa.
Tsükliline adenosiinmonofosfaat
Funktsioonid
cAMP on sekundaarne virgatsaine, mis vahendab mitmeid sünaptilise ülekande radasid, näiteks osaleb cAMP hormoonide (nagu glükagoon ja adrenaliin) signaalide ülekandes.
cAMP on seotud proteiinkinaaside aktivatsiooniga ja moduleerib adrenaliini ja glükagooni efekte.
Lisaks sellele reguleerib cAMP ka Ca2+ liikumist läbi ioonkanalite.
Eukarüootides
cAMP ja sellega seotud kinaasid mängivad olulist rolli mitmetes biokeemilistes protsessides, sealhulgas glükogeeni, suhkru ja lipiidide metabolismi regulatsioonis.
Inimorganismis aktiveerib cAMP proteiinkinaasi A (PKA). Holoensüüm PKA koosneb puhkeolekus kahest katalüütilisest (C) alaühikust, mis on seotud dimeerse regulatoorse (R) alaühikuga. Nelja aktiveeriva ligandi ehk cAMP-i seostumisel regulatoorsetele alaühikutele (mõlemale 2 cAMP-i molekuli) toimub molekulis konformatsiooniline muutus, mille tagajärjel dissotsieerub holoensüüm kaheks C-alaühikuks ja nelja cAMP-i molekuliga dimeerseks R-alaühikuks. Vabad C-alaühikud muutuvad katalüütiliselt aktiivseks ning on võimelised fosforüleerima substraatvalke.
Proteiinkinaas A fosforüleerib ka spetsiifilisi valke, mis seonduvad DNA promootor aladele. See põhjustab vastavate geenide ekspressiooni suurenemist.
Mitu proteiinkinaaside klassi, sealhulgas proteiinkinaas C, ei ole cAMP-sõltuvad. cAMP-i teised toimed sõltuvad peamiselt cAMP-sõltuvatest proteiinkinaasidest, mis varieeruvad rakutüübiti.
Kaitseväe orkester
Ajalugu
Eesti Kaitseväe orkestri eelkäijaks peetakse 24. novembril 1918 loodud ''1. jalaväepolgu orkestrit'', mille esimene ülem oli leitnant Georg Reder. 1919. aastal nimetati orkester ümber Eesti sõjaministeeriumi orkestriks ja 1928. aastal Eesti kaitseministeeriumi orkestriks. 1934. aastal nimetati orkester ümber Tallinna garnisoni orkestriks (ülem kapten Hindrek Luhari). Orkester likvideeriti 1940. aastal Nõukogude Liidu okupatsiooni tulemusel. Selleks ajaks oli orkestri koosseisus kaks ohvitseri, 40 allohvitseri, kümme ajateenijat ja 15 orkestri õpilast.
Sümboolika
Kaitseväe orkestri tegevväelased ja ajateenijad kandsid välivormi ja orkestri sinise tavavormi paremal õlal orkestri embleemi. Kaitseväe orkestri dirigendid ja orkestrandid kandsid esinemisvormi pükstel vastavalt kulla või oranži värvi kahekordseid lampasse. Orkestrandid kandsid tavavormi kuue varrukatel küünarnukist mansetini kolme oranži põiktriipu. Orkestri tavavormi juurde kuulus ka akselbant, mis oli dirigentidel kuldset ja orkestrantidel oranži värvi. Orkestri tavavormi disain oli taastatud 1937. aastast kasutusel olnud Tallinna Garnisoni orkestri vormist. Lisaks tava- ja välivormile kandsid Kaitseväe orkestri tegevteenijad ka pidulikku musta õhtuvormi koos kuldse akselbandiga.
Ajateenijad
Kaitseväe orkestris ajateenistuse läbimise eelduseks oli muusikaline kõrgharidus või muusikaline keskeriharidus või nende omandamine mõnes Eesti või välismaa õppeasutuses.
Ajateenijate väljaõpe Kaitseväe orkestris:
Kaitseväe orkestri kontserdid
Igal aastal toimusid kevadel ja sügisel Kaitseväe orkestri kontserdid Estonia kontserdisaalis. Kontsertidel esitatati nii spetsiaalselt puhkpilliorkestrile loodud teoseid kui ka seadeid sümfoonilisest muusikast, instrumentaalkontsertidest, ooperitest, operettidest, muusikalidest ja filmimuusikast. Lisaks eelpool mainitud kontsertidele toimus aasta jooksul ka mitmeid teisi Kaitseväe orkestri esinemisi (276 esinemist 2019. aastal) üle Eesti.
Orkestriga on teinud solistidena koostööd näiteks Katrin Karisma, Tõnu Kilgas, Sirje Puura, Väino Puura, Priit Volmer, Oliver Kuusik, Elina Netšajeva, Anne Veski, Tanel Padar, Ott Lepland, Karl-Erik Taukar, Tanja Mihhailova, Hanna-Liina Võsa, Nele-Liis Vaiksoo, Laura Põldvere, Helin-Mari Arder, Pearu Paulus, Karl Madis, Toomas Vavilov jpt.
Grigori Jegorov
Grigori Jegorov (sündinud 12. jaanuaril 1967 Šõmkendis Kasahhi NSV-s) on endine NSV Liidu ja Kasahstani teivashüppaja, 1988. aasta olümpiamängude pronksmedalist.
Tsükliline adenosiinmonofosfaat
Eukarüootides
Arusaam, et PKA vahendab suuremat osa cAMP-i funktsioonidest, on aegunud. 1998. aastal avastati G-valkude perekonda kuuluvad cAMP-reguleeritud guaniinnukleotiidide vahetusfaktorid (GEF). Neid nimetatakse Epac-valkudeks (Exchange proteins activated by cAMP). On teada kaks Epac-valgu isovormi. Nende aktivatsioonimehhanism sarnaneb PKA-le: valgul on N-terminaalne regulatoorne ala ja C-terminaalne katalüütiline ala. Kui cAMP seondub N-terminaalsele domeenile, siis see dissotsieerub ja paljastab katalüütilise GEF-domeeni. Selle tagajärjel aktiveerib Epac Ras superperekonda kuuluvaid väikeseid GTP-aase, näiteks Rap1.
Grigori Jegorov
Isiklik rekord 5.90 pärineb 1993. aasta maailmameistrivõistlustelt, kus ta võitis hõbemedali.
Tsükliline adenosiinmonofosfaat
cAMP-i roll bakterites
Bakterirakus varieerub cAMP-i sisaldus sõltuvalt kasvukeskkonnast. cAMP-i sisaldus on väike, kui süsinikuallikaks on glükoos. Seda põhjustab adenülaadi tsüklaasi inhibitsioon glükoosi rakku transportimisel.
Transkriptsioonifaktor CRP (cAMP receptor protein), mida nimetatakse ka CAP-ks (catabolite gene activator protein), moodustab cAMP-iga kompleksi, mille järel saab ta seonduda DNA-le. CRP-cAMP suurendab DNA-le seondudes mitmete geenide ekspressiooni. Nende hulgas on geene, mis kodeerivad ensüüme, mille abil saab rakk toota energiat ka ilma glükoosita.
cAMP on seotud näiteks lac-operoni positiivse regulatsiooniga. cAMP akumuleerub rakku väikese glükoosisisaldusega keskkonnas ja seondub transkriptsiooni aktivaatorvalgu CRP allosteerilise alaga. CRP aktiveerub ja seondub DNA-le lac-promootorist ülesvoolu, võimaldades RNA polümeraasil kergemini promootorile kinnituda. See muudab lac-operoni transkribeerimise kiiremaks. Suure glükoosi kontsentratsiooni juures cAMP-i kontsentratsioon väheneb ja CRP eraldub lac-operonist.
cAMP-i roll mõnedes limaseentes
Teatud limaseente liikidel, näiteks Dictyostelium discoideumon, juhivad rakkude kemotaktilist liikumist cAMP-i lained, mis levivad perioodiliselt rakkude vahel. Lained tekivad cAMP-i reguleeritud sünteesil ja rakkudest eritamisel ning spontaanse bioloogilise ostsillaatori abil, mis laineid algatab.
cAMP-i roll inimese vähkkasvajates
On välja pakutud, et cAMP-i radade regulatsiooni häirumine ja cAMP-i mõjutatavate geenide hälbiv aktiveerumine on seotud teatud vähkkasvajate arenguga.
cAMP-i roll prefrontaalse korteksi häiretes
On leitud, et cAMP mõjutab ioonkanalite regulatsiooni kaudu eesajukoores mõtlemisfunktsiooni. Neid ioonkanaleid nimetatakse hüperpolarisatsiooniga aktiveeritavateks tsükliliste nukleotiidide reguleeritud kanaliteks (HCN – hyperpolarization-activated cyclic nucleotide-gated channels). Kui cAMP stimuleerib HCN-kanaleid, siis need avanevad, peatades ajuraku suhtluse teiste rakkudega ja seega takistades prefrontaalse korteksi funktsioneerimist. See nähtus on oluline aju-uuringute ja neuroloogia seisukohalt, näiteks uuritakse seda seoses kognitiivsete defitsiitidega, mis esinevad vananemise ja ADHD korral.
Harald Kaarmann
Harald Kaarmann (alates 1935. aastast Harald Kaarma; 14. detsember (vkj)/ 27. detsember 1901 Paide – 19. august 1942 Sverdlovski oblast) oli eesti jalg- ja jääpallur.
Aastail 1921–1926 mängis ta Eestit koondisega 17 mängu, sealhulgas 1924. aasta suveolümpiamängudel Pariisis.
Kaarma töötas politseis ning arreteeriti NKVD poolt 1941. aasta suvel. Ta hukati vangistuses Sverdlovski oblastis 1942. aastal.
Ohvrisüüdistamine
Ohvrite süüdistamine toimub siis, kui kuriteo või mis tahes süüteo ohvrit peetakse täielikult või osaliselt süüdi talle tekitatud kahju eest. Perevägivalla ja seksuaalkuritegude ohvrite suhtes on levinud tendents süüdistada ohvreid, eriti kui ohvrid ja vägivallatsejad tundsid üksteist enne kuriteo toimepanemist. Seksuaalvägivalla ohvrite süüdistamine on levinud ning sageli põhineb väärarusaamadel ja vägistamismüütidel.
Termini päritolu
Psühholoog William Ryan lõi 1971. aasta selle pealkirja raamatus fraasi "ohvri süüdistamine". Raamatus kirjeldas Ryan ohvrite süüdistamist ideoloogiana, mida kasutati Ameerika Ühendriikide mustanahaliste vastu suunatud rassismi ja sotsiaalse ebaõigluse õigustamiseks.
Taasohvristamine
pisi| Sajad kogunesid [[Edmonton|Edmontoni Alberta seadusandlikule alale, et protestida ohvrite süüdistamise vastu ]] Taasohvristamine on seksuaalse kallaletungi, väärkohtlemise, või vägistamise ohvri traumeerimine üksikisikute ja asutuste poolt. Taasohvristamise tüübid hõlmavad ohvrite süüdistamist, ohvri jutus kahtlemist, rünnaku raskusastme minimeerimist, tõsiduse vähendamist ja ebaõiget kallaletungijärgset kohtlemist näiteks politsei, meditsiinitöötajate või muude organisatsioonide poolt. Taasohvristamine on eriti tavaline kohtinguvägivalla, laste seksuaalse väärkohtlemise ja lähisuhtes toime pandud vägistamise puhul. Seksuaalse kallaletungi ohvrid kogevad vägistamismüütide põhjal häbimärgistamist.