cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hämmalised
Nad on tugeva lõuaaparaadiga, enamasti kollakat või pruunikat värvi kehaga.
Nad elavad troopilistel ja subtoopilistel aladel. Euroopas on neid 6 liiki, Vahemere maades. Eestis neid ei leidu.
13. september
13. september on Gregoriuse kalendri 256. (liigaastal 257.) päev. Juliuse kalendri järgi 31. august (1901–2099).
Sonaat
Sonaat on instrumentaalmuusika žanr. Sonaat on soolopillile (saatega või ilma) kirjutatud sonaaditsükkel.
Sonaadil on tavaliselt kolm osa:
Sonaate nimetatakse soolopilli järgi:
Sonaadi ajalugu
Barokiajastul nimetati sonaadiks teost ansamblile. Algul koosnes mitmest erineva karakteriga lõigust, hiljem mitmest iseseisvast osast. 17. sajandi lõpuks kujunes välja kaks sonaaditüüpi: kirikusonaat ja kammersonaat. Kirikusonaat oli neljaosaline (osade tempod aeglane-kiire-aeglane-kiire), kammersonaat koosnes sissejuhatusest ja kahest kuni neljast tantsulise iseloomuga osast. Kammersonaat sarnaneb tantsusüidiga. Klassikalised näited mõlemast sonaaditüübist lõi Arcangelo Corelli.
Eesti meeste meistrivõistlused Vene kabes
Eesti meeste meistrivõistlused Vene kabes said alguse 1949. aastal.
Vene kabe meistrivõistlustel on aastati kasutatud mitmesuguseid võistlussüsteeme: küll on võistlusi peetud nii ringsüsteemis kui ka Šveitsi süsteemis, mängitud vastasega üks partii või peetud kahepartiilisi mikromatše. . aastal võeti kasutusele ka avakäikude sundloosimine, millest küll 1995. aasta Eesti meistrivõistlustest saati loobuti. Sellesama sundloosi tõttu peeti aastatel 1992–1994 kahed meistrivõistlused, ühed vabalt valitud avakäikudega, teine sundloosiga. Avangute sundloos võeti taas kasutusele 2010. aastal ja algseisude loos (lendkabe) 2015. aastal.
2018. aasta seisuga on edukaimad mängijad olnud Arno Uutma 21 ja Arvo Rist 11 meistritiitliga.
Vao vald
pisi|Virumaa valdade piirid enne ja pärast [[1939. aasta vallareformi]] Vao vald oli vald Virumaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus Väike-Maarjas.
Vald moodustati senise Vao valla maa-alast, välja arvatud Kurtna küla, Araski ja Kärsa asunduste, Kamariku nr A-42 ja nr A-23 talude ning Porkuni metskonna Kiltsi metsandiku kvartaalide nr 27–45 maa-alad; senise Porkuni valla Aburi küla piirkonnast.
Esimene vallavanem oli Aleksander Poom, kes 5. aprillil 1939 valiti tagasi Viru maanõunikuks.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Kiltsi külanõukogu, Pandivere külanõukogu, Põdrangu külanõukogu, Triigi külanõukogu ja Väike-Maarja külanõukogu. 26. septembril 1950 arvati valla maa-ala Väike-Maarja rajooni koosseisu.
Mark Krupnick
Krupnicki vanemad olid jidiši keelt kõnelevad immigrandid.
Ta õppis Newark Academys ning seejärel Harvardi Ülikoolis inglise filoloogiat.
Lähkma
Lähkma on küla Saarde vallas Pärnu maakonnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Surju valda.
Sankülotid
Sankülottideks (prantsuse keeles sans-culottes 'ilma põlvpüksteta') nimetati Prantsuse revolutsiooni ajal kõige radikaalsemaid vabariigi pooldajaid. Olles lihtrahva hulgast pärit, kandsid nad pikki pükse, samas kui jõukamad mehed tavatsesid käia kitsaste põlvpükstega.
Just sankülotid tõukasid revolutsiooni radikaalsuse suunas. Sõja ja rojalistide mässu ajal muutusid patriootlikud sankülotid kahtlustavaks kõigi teisitimõtlejate suhtes, nähes neis võimalikke reetureid. Kritiseeriti žirondiinide valitsuse vabameelset majanduspoliitikat, nõuti riigivõimu tugevdamist ja suuremat võrdsust kodanike vahel.
Kõveri
Kõveri (ka Kõveri-Sooküla, Kõveri-Soo) on küla Saarde vallas Pärnu maakonnas.
Aastal 1923 avati praeguse Kõveri küla territooriumil Timmkanali ääres Riisselja–Orajõe–Ikla raudteel raudteejaam. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Surju valda.
Leid (ansambel)
Leid oli Rakvere 1. Keskkooli ansambel, kes oli tuntud ka nimega Omad Poisid ning tegutses aastatel 1973–1975 Rakvere KIT-i klubis. Ametlikku nime bändil siiski polnud. Peamiselt mängiti tantsuõhtutel Rakvere rajooni kultuurimajades ja koolides. Repertuaaris olid kaverid eesti ja inglise keeles (1 lugu ka ungari keeles), stiiliks pop-rock.
Ansambli tegevusest kirjutas Rakvere Gümnaasiumi õpilane Gert Lõhmus 2009 aastal uurimuse "Unistuste koolibänd", juhendaja oli õpetaja Heli Kirsi.
Vello Salumetsa poolt koostatud raamatus "Rockrapsoodia. Eesti rockmuusika sünnilugu" on bändist kirjutis pealkirja all "Rakvere Kitarristide Bänd Omad Poisid".
Ansamblis mängisid: Ülo Lodeson (trummid), Tõnu Tanvell (bass), Anti Kuus (laul), Aivar Sirelpuu (laul ja kitarr), Tarmo Schmidt (klaver), Bruno Kaldre (elektriorel) ja Kaido Vainomaa (kitarr).
Lauttasaari
Lauttasaari on saar ja seda hõlmav linnaosa Helsingis.
20. sajandi alguses olid Lauttasaaril vaid suvilad, kuid pärast mandriga ühendava silla valmimist 1935. aastal hakkas saarele kerkima korrusmaju.
Lauttasaarit läbib Helsingit Espooga ühendav maantee Länsiväylä.
pisi|tühi|Lauttasaari kirik
Metsaääre (Saarde)
Metsaääre (ka Metsaküla) on küla Saarde vallas Pärnu maakonnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Surju valda.
Kuni 2008. aastani poolitas küla territooriumi Pärnu–Mõisaküla raudteelõik.
Ülalistmine
Ülalistmine (ka: ülalistumine, ülalistumised, istjad, istjatsed) on Kihnu neidude iidne traditsioon. Selleks korrastati kevaditi mõni vana laut või ait, toodi sinna õled, voodid ja tekid ning istmed. Seejärel leppisid tüdrukud omavahel kokku kindlad päevad, tavaliselt kaks päeva nädalas, mil tuldi kokku, et terve õhtu käsitööd teha. Harilikult ei olnud see mitte seltskondlik, vaid tõeline töötegemise õhtupoolik. Vahel siiski tulid ka noormehed neidude töötegemist vaatama, tuues kaasa pillimehe. See aga ei tähenda, et oleks tants ja trall lahti läinud: Kihnus oli ikka traditsiooniks, et tüdrukud tantsisid omavahel. Noormehed jälgisid käsitöötegemist ja tantsimist ning püüdsid tüdrukuid õrritada ja nende tööd segamini ajada. Kui ülalistmine sai läbi, mindi ilma tseremoonitsemata laiali.
Eesti Rohelised
Eesti Rohelised (lühend ER) oli Eesti erakond, mis tekkis 9. detsembril 1991, kui liitusid Eesti Roheline Partei ja Eesti Roheline Erakond.
Erakonna esimehed olid asutamisest kuni 16. jaanuarini 1995 Jüri Liim ja sealt edasi kuni 21. maini 1998 Jüri Martin.
Erakond osales Euroopa Roheliste Parteide Föderatsiooni töös.
Aastal 1995 erakond lõhenes: üks tiib, mille eesotsas otsas oli Jüri Liim, pooldas selgelt rahvuslikku ja parempoolset poliitikat ega pooldanud valimisliitu Eesti Rojalistliku Parteiga.
Teine tiib, mille liider oli Jüri Martin, järgis rohkem vasakpoolset rohelist suunda.
1995. aasta Riigikogu valimistel osalesid Eesti Rohelised siiski valimisliidus Neljas Jõud, mis moodustati koos Eesti Rojalistliku Parteiga, mis ei ületanud Riigikogu valimiskünnist.
21. mail 1998 kaotas erakond Eesti Rohelised registreeringu seoses 1000 liikme künnise kehtestamisega Eesti erakondadele. Ühegi erakonnaga ei liitutud, kuid paljud ER liikmed, kes soovisid poliitikas jätkata, astusid ER likvideerimise järel Keskerakonda.
Nugilestalised
Nugilestalised (Parasitiformes) on selts ämblikulaadseid.
Seltsi kuulub umbes 4000 liiki, kellest enamik liigitatakse kolme alamsugukonda: nugilestad (Gamasoidea), kilplestad (Uropodoidea) ja puugid (Ixodoidea).
André Glucksmann
pisi|André Glucksmann (2008) André Glucksmann (19. juunil 1937 Boulogne-Billancourt – 10. november 2015 Pariis) oli juudi päritolu Prantsuse filosoof, politoloog ja esseist, "uute filosoofide" esindaja.
Ta mõistis end võitlusse angažeeritud intellektuaalina, kelle jaoks tegelemisel puhtakadeemilise filosoofiaga pole mingit väärtust.
Elulugu
Tema vanemad olid Austria juudid.
Saanud filosoofilise hariduse, asus ta tööle CNRS-is sõja, ümberveenmise ja tuumastrateegia spetsialistina Raymond Aroni juhtimise all.
1968. aastal avaldas ta oma esimese raamatu "Le Discours de la Guerre", osales 1968. aasta maisündmustes ning 1970. aastatel võitles Nõukogude rõhumisele vastupanijate heaks.
1975. aastal avaldas ta raamatu "La Cuisinière et le Mangeur d'Hommes, réflexions sur L'état, le marxisme et les camps de concentration", kus ta tõmbab paralleeli natsismi ja marksismi vahele. Sellel raamatul ning 1977. aastal ilmunud raamatul "Les Maîtres penseurs" oli tohutu menu ning need kutsusid Euroopas esile suurt vastukaja.
1980. aastatel avaldas ta teisi teoseid ning tegi Prantsuse ajakirjandusele reportaaži Berliini müüri langemisest.
Reeglina õigustas ta Ameerika Ühendriikide välispoliitilisi seisukohti, sealhulgas Iraagi sõja puhul. 2003. aastal piitsutas ta ajalehes Le Monde "rahuleeri".
2011. aastal andis president Toomas Hendrik Ilves Glucksmannile Maarjamaa Risti III klassi teenetemärgi.
Agnès Buzyn
pisi|Agnès Buzyn (2018) Agnès Buzyn (sündinud 1. novembril 1962 Pariisis) on juudi rahvusest Prantsusmaa arst (hematoloog), arstiteadlane ja poliitik. Ta oli 17. maist 2017 kuni 16. veebruarini 2020 Prantsusmaa tervishoiuminister.
Ta sündis 1962. aastal Pariisis juudi peres. Tema isa Élie Buzyn, kes on pärit Poolast Łódźist, kes ületas Buchenwaldi surmamarsi 16-aastaselt ja lahkus pärast Buchenwaldi koonduslaagrit Suurbritannia Palestiinasse. Temast sai Pariisis ortopeediakirurg ja ta abiellus prantsuse juudi naise Ettyga, kelle pere varjas sõja ajal Prantsusmaal. Ta on lõpetanud Pariisi Descartesi Ülikooli (Université Paris 5 René Descartes).
Ta on arst, hematoloog ja ülikooli professor. Aastatel 2008–2013 juhtis ta Prantsusmaa tuumaohutuse ja radiatsiooni eest kaitsmise agentuuri (IRSN) - ametit, mille eesmärk oli avalikkuse rahustamine pärast Jaapani Fukushima I AEJ tuumaõnnetust 2011. aastal. Ta on olnud Prantsuse Riikliku Vähiinstituudi ja teiste rahvatervise valdkonna juhatuste juht. Mitu aastat oli ta Pariisi Neckeri lastehaigla vanemarst ja teadur, õpetades Pariisi VI ülikoolis (Université Paris 6 Pierre-et-Marie-Curie) hematoloogiat ja siirdamist.
2017. aasta 17. mail nimetas president Emmanuel Macron Buzyni tervishoiuministriks.
2020. aasta 16. veebruaril astus ta tagasi ministri ametist, selleks et kandideerida Pariisi linnapea valimistel.
Andur
pisi|400px|Anduri üldine plokkskeem pisi|Andur, mida kasutatakse põlevate gaaside (nt [[metaani) tuvastamiseks]] Andur on seade, mis muundab mõõdetava füüsikalise suuruse (näiteks rõhu, kiiruse vms) teiseks suuruseks (signaaliks), mida on parem võimendada, mõõta, edastada või töödelda. Andurite kasutusala kuulub automaatika ja mõõtetehnika valdkonda. Andureid võib lugeda nii automaatika- kui ka mõõtevahenditeks.
Andurite töö
Enamikus andurites toimub signaalide muundamine kahes etapis. Esmased ehk primaarmuundurid muundavad signaali liiki (näiteks mehaanilise suuruse elektriliseks). Teisesed ehk sekundaarmuundurid viivad signaali standardsele normeeritud kujule (vahemikku, skaalasse).
Andur koosneb seega füüsikalise suuruse muundamiseks ette nähtud tajurist, mõõtelülitusest ning normeerivast signaalimuundurist.
Andurite liigitus kogutava informatsiooni koguse järgi
Sõltuvalt kogutava informatsiooni hulgast võib eristada nelja liiki andureid.
Esimest ja teist liiki andureid nimetatakse vastavalt nende toimele ka mõõtereleedeks. Sõltuvalt relee olekute arvust on esimesel juhul tegemist kahe olekuga (kahepositsioonilise) releega ning teisel juhul kolme olekuga ehk kolmepositsioonilise releega.
Anduritele esitatavad nõuded
Andurid on automaatikasüsteemi väga vastutusrikkad elemendid, sest anduri viga mõjutab kogu süsteemi tööd. Sageli on ka andurite töötingimused võrreldes automaatikasüsteemi teiste elementidega palju raskemad, sest neid pole võimalik kaitsta keskkonna kõrge temperatuuri, vibratsiooni, keemilise agressiivsuse, ekstreemsete jõudude ja momentide ning muu kahjuliku toime eest. Võrdluseks näiteks juhtseadet saab kaitsta sobiva kerega, piisava kaugusega ohtlikust tsoonist või sobiva tehiskeskkonna loomisega. Anduri väljundsignaali mõjutavad sageli muud reeglina juhusliku iseloomuga signaalid, mida anduri seisukohalt loetakse mõõtemüraks.
Anduritele esitatavad põhilised tehnilised nõuded on järgmised:
Wilhelm August Golicke
pisi|Golicke stuudios (1832) pisi|Autoportree naise ja lastega (1836) Wilhelm August Golicke (ka Golike; vene: Василий Александрович (Вильгельм-Август) Голике; 1802 Peterburi – 1848 Peterburi) oli saksa päritolu Venemaa maali- ja portreekunstnik.
Golicke sündis Peterburis Eestimaa kubermangust pärit linnakodanike perekonnas. Õppis maalikunsti George Dawe Peterburi stuudios, olles tema lemmikõpilane. Aastatel 1822–1828 abistas koos Aleksandr Poljakoviga (1801–1835) Dawet 329 kindrali portree maalimises, kes olid silma paistnud Napoleoni-vastases võitluses. Mõningatel andmetel maalis Dawe ainult 150 portreed ning tema õpilased Golicke ja Poljakov ülejäänud. Need portreed on eksponeeritud Ermitaaži sõjagaleriis. Pärast Dawe surma aastal 1829 astus Golicke Peterburi Keiserlikku Kunstiakadeemiasse, mille lõpetas 1832. aastal.
Kaagna
Kaagna on küla Põlva maakonnas Kanepi vallas.
Lionel Trilling
Lionel Mordecai Trilling (4. juuli 1905 New York – 5. november 1975) oli juudi päritolu USA kirjanduskriitik ja kirjanik.
Teda on peetud üheks suurteks kriitikutest ning üheks oma aja tähtsamaks New Yorgi intellektuaaliks. Ta on laiale avalikkusele tuntud eeskätt eessõnaga George Orwelli raamatu "Kummardus Katalooniale" 1952. aasta uusväljaandele. Ta oli ka väljaande Partisan Review regulaarne kaastööline.
Trilling õppis Columbia Ülikooli, kus ta sai 1925 bakalaureuse-, 1926 magistri ja 1938 doktorikraadi.
Aastal 1932 sai Trillingist Columbia Ülikooli kirjandusõppejõud ning 1948 täisprofessor.
Tema ainus romaan "The Middle of a Journey", mis räägib rikkast kommunistidest abielupaarist, ilmus 1947.
Tema tuntuim esseekogumik on 1950 ilmunud "The Liberal Imagination". Ta on kirjutanud ka raamatu "Moral Obligation to be Intelligent".
Tsitaate
"Kunsti ja mõtlemise üks põhifunktsioone on vabastada üksikisik oma kultuuri türanniast keskkondlikus mõttes ning võimaldada tal asuda taju- ja hinnanguaautonoomias sellest väljapoole."
"Kui kaitstakse kodanlikke, vilisterlikke väärtusi, siis ei kaitsta neid mitte üksnes kunstniku deemonlikkuse või boheemlaslikkuse eest, vaid ka praeguse kodanluse enese eest."
"On võimalik, et mõtisklemine julmuse üle teeb meid, inimesi, üksnes julmaks; et meie vaimse seisukorra halbuse sage kordamine paneb meid sellega nõustuma."
"Tõenäoliselt ei saa huumor kunagi olla revolutsiooniline relv. "Candide" ei saa teha palju enamat kui tekitada irooniat."
"Juut olemine on nagu tuules kõndimine või ujumine: sind puudutatakse igalt poolt ja sa oled kõikjal teadlik."
"Meie, kes me oleme liberaalsed ja progressiivsed, teame, et vaesed on meiega võrdsed igas mõttes peale selle, et nad oleks meiega võrdsed."
"Kirjanduse otstarve läbi kõikide oma teisenemiste on olnud teadvustada meile meie mina erilisust ning mina autoriteeti selle võitluses oma ühiskonna ja kultuuriga. kirjandus on selles mõttes õõnestav." "Iga uusaja kirjandusajaloolane võtab peaaegu enesestmõistetavana vastalist intentsiooni, tegelikult õõnestavat intentsiooni, mis uusaja kirjandusele omane on: ta adub selle selget otstarvet päästa lugeja lahti mõtte- ja tundeharjumustest, mida suurem kultuur peale surub, anda talle alus ja lähtepunkt, millest otsustada kultuuri üle, mis lugejat ennast telitab, ja seda hukka mõista, võib-olla revideerida."
1094
1094. aasta
Lionel Trilling
Tsitaate
"Iga neuroos on algeline vorm menetlusest, kus süüdistatav jätkab kohtuliku jälitamist, langetab kohtuotsuse ja viib selle täide: kõik selleks, et keegi teine seda protsessi läbi ei viiks."
1094
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Lionel Trilling
Tsitaate
"Ebaküpsed kunstnikud jäljendavad. Küpsed kunstnikud varastavad."
1094
Aastakümned: 1040. aastad 1050. aastad 1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad - 1090. aastad - 1100. aastad 1110. aastad 1120. aastad 1130. aastad 1240. aastad
Lionel Trilling
Tsitaate
"Ameerika metafüüsikas on reaalsus alati materiaalne reaalsus, kõva, kangekaelne, vormitu, läbitungimatu ja ebameeldiv."
"Me oleme südames nii sügavalt anarhistlikud, et ainus riiklik korraldus, milles elamist me ette kujutame, on utoopiline, ja nii küünilised, et ainus utoopia, millesse me suudame uskuda, on autoritaarne."
1094
Aastad: 1089 1090 1091 1092 1093 - 1094 - 1095 1096 1097 1098 1099
Rabaküla
Rabaküla on küla Saarde vallas Pärnu maakonnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Surju valda.
Fast Food Nation
"Kiirtoidu rahvas" (inglise "Fast Food Nation: The Dark Side of the All-American Meal") on USA uuriva ajakirjaniku Eric Schlosseri raamat USA kiirtoidu ettevõtete kohalikust ja ülemaailmsest mõjust. Raamat ilmus 1999. aastal ajakirjas Rolling Stone järjejutuna ning seda on võrreldud "poriurgitseja" (vaata artiklit muckcrakers) Upton Sinclairi romaaniga "Džungel".
Raamatu järgi on tehtud film (lavastaja Richard Linklater) "How to eat: The true story of America".
Loomulik minoor
pisi|72px|Loomulik minoor Loomulik minoor ehk naturaalne minoor ehk naturaalmoll on minoorne helirida, mille kõrgusastmik on toonide vahekaugustega terve - pool - terve - terve - pool - terve - terve
1 - ½ - 1 - 1 - ½ - 1 - 1 loomulik minoor c-st (c-moll) c  d   es  f   g   as  b   c   loomulik minoor a-st (a-moll) a   h   c   d   e   f   g   a
pisi|left|Loomulik minoor a-st pisi|left|Loomulik minoor c-st
Helirea moodustab viiest kõrvutiasetsevast astmest koosnev pentahord (a, h, c, d, e) ja sellega ühise heliga (e) seotud neljast astmest koosnev tetrahord (e, h, g, a).
Loomuliku minoori I (1.) ja III (3.) astme vahel on väike terts ja esimeselt astmelt moodustub minoorkolmkõla. Minoorkolmkõla moodustub ka IV (subdominantkolmkõla) ja V (dominantkolmkõla) astmelt.
Akordid loomulikus minooris
Loomulik minoor c-mollis: m   >    M    m     m    M     M g   as   b    c     d    es    f      es   f    g    as    b    c     d      c    d    es   f     g    as    b      I   II   III   IV    V    VI   VII
Kaagvere (Kanepi)
Kaagvere (kohaliku hääldusega Kaagri) on küla Põlva maakonnas Kanepi vallas.
Afganistani vapp
thumb|Afganistani Islamiemiraadi riigivapp Afganistani vapp on Afganistani riigivapp.
thumb|Afganistani Islamivabariigi endine riigivapp (2002-2021)
Peale Talibani võimule naasmist augustis 2021 taastati riigivapina aastatel 1996-2021 kasutusel olnud vapp.
2021. aastal aset leidnud Talibani võimu taastamisele eelnenud ajal kasutatud vapp oli kasutusel 2002. aastast (2004 tehti väikesed muudatused).
Afganistaani Islamivabariigi vapil (oli kasutusel aastatel 2002-2021) on kujutatud stiliseeritud mošeed mihrabi (palveorva) ja minbariga (kantsliga). Kummalgi küljel on vardas Afganistani värvides lipp. Vapi ümber on nisupeadest pärg. All on lint, millele on kirjutatud "Afganistan". Üleval, kus viljapead kokku saavad, on araabia keeles kirjutatud šahada (usutunnistus): "Ei ole jumalat peale Jumala ja Muḩammad on Jumala saadik." Mošee kupli kohal on kiri: "Allahu akbar" ("Jumal on suur"). Mošee all on hidžra aastaarv 1298 (Gregoriuse kalendri aasta 1919), mis tähistab Suurbritannia alt iseseisvumise aastat.
Berend Johann von Wrangell
Berend Johann von Wrangell (8./18. november 1662 Tallinn – ilmselt 1731) oli Eestimaa rüütelkonnategelane ning Rootsi sõjaväelane.
Berend Johann von Wrangell sündis Koila ja Kohatu mõisniku Hans von Wrangelli (1638–1683) ja tema abikaasa Sophie Helene (sündinud vabapreili von Taube; 1642–1681) pojana.
Berend Johann von Wrangell teenis Rootsi armees, kus sai ooberstleitnandi auastme.
Ta oli 1711–1713 Eestimaa rüütelkonna peamees ja Eestimaa maanõunik 1713–1715.
Talle kuulus Virumaa Simuna kihelkonna Koila mõis.
Perekond
Berend Johann von Wrangell abiellus 1698. aastal Tallinnas oma kauge sugulase Christina Charlotta von Wrangelliga kes oli Päädeva mõisniku Ewert Wolmar von Wrangelli ja tema teise naise Elsa Vellingki (Otto Vellingki õde) tütar. Christina Charlotta oli Vellingkitele Virumaal kuulunud Jõhvi ja Kurtna mõisa pärijanna. Abielust sündisid:
14. september
14. september on Gregoriuse kalendri 257. (liigaastal 258.) päev. Juliuse kalendri järgi 1. september (1901–2099).
Tekst
Tekst (ladina keeles textum) on kitsamas tähenduses kirjakeele vorm. Laiemas tähenduses võib tekstina mõista igasugust kirjalikku informatsiooni, veel laiemas tähenduses ei pruugi tekst aga ka mitte kirjalik olla (kultuuritekst).
Kirjakeele areng on andnud võimaluse vormistada ja säilitada suulise kultuuri pärandit tekstina. Suur osa ajaloolisest teabest pärineb kirjalikest allikatest.
Teksti olemasolu põhineb kirjal, mille märkide abil on võimalik kodeerida foneeme, silpe, sõnu, arve, helisid jne. Erinevates kultuurides ja valdkondades on kasutusel erinevad märgisüsteemid. Teksti üheks olulisemaks omaduseks on lineaarsus.
Informatsiooni võimet eksisteerida tekstina nimetatakse tekstuaalsuseks, mida uurib tekstilingvistika. Robert-Alain de Beaugrande ja Wolfgang Ulrich Dressler on 1981. aastal sätestanud terve rea tekstuaalsusekriteeriume: ühest küljest teksti enda tunnused nagu kohesioon ja koherentsus ning teiselt poolt kommunikatsiooniga seotud tunnused nagu intentsioon, aktsepteeritavus, informatiivsus ja situatsioonilisus.
Kohesioon iseloomustab teksti grammatilist ühtekuuluvust: teksti erinevate lausete ja osade keelelised allstruktuurid on omavahel seotud ja loovad tuntava kokkukuuluvuse. Koherentsus iseloomustab teksti sisulist, loogilist seostatust. Kuigi kohesioon ja koherentsus kuuluvad kõige olulisemate tekstuaalsusekriteeriumide hulka, leidub ka erandeid: on olemas tekste, mis koosnevad seosetutest sõnadest või isegi häälitsustest, mis on osaliselt mõistetavad müraks redutseeritud kõlamaalingutena ja mis on tervikuna interpreteeritavad paljukihilistena. Sellist tekstuaalsust esineb näiteks dadaistidel.
Situatsiooniga seotud tekstuaalsusekriteeriumide raames vaadeldakse tekste aspektist, kuidas saatja (Sender) loob selle teatud eesmärgiga (intentsioon) ning/või vastuvõtja (Empfänger) seda aktsepteerib. Et tekst oleks vastuvõtjale aktsepteeritav, sõltub sellest, kas tekst suudab luua oma kujuteldava maailma ja annab edasi selle situatsioone (situatsioonilisus) ning kas see sisaldab informatsiooni oodatud ja ootamatute, tuntud ja tundmatute elementide ja suhete kohta (informatiivsus). Dadaistide näitel ka esmapilgul mittekohesiooniline ja mittekoherentne tekst võib olla aktsepteeritav, kui vastuvõtja jõuab järeldusele, et saatja taotluseks on edastada üllatavat, normist kõrvale kalduvaid elemente sisaldavat teksti.
Karste
Karste on küla Põlva maakonnas Kanepi vallas.
Külas asub Karste hiietamm.
Bamberg
Bamberg on linn Saksamaal Baieri liidumaal Ülem-Frangimaa ringkonnas. See asub Regnitzi jõe ääres.
Bambergi linna on esmamainitud 902. aastal. 1007. aastal sai Bambergist piiskopilinn.
Linnas on elanud Friedrich Hegel ja E. T. A. Hoffmann.
Bambergis asub ka ülikool (Otto-Friedrich-Universität).
Koigera
Koigera on küla Põlva maakonnas Kanepi vallas.
Koigeras on sündinud matemaatik ja pedagoog August Kasvand.
1093
1093. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1040. aastad 1050. aastad 1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad - 1090. aastad - 1100. aastad 1110. aastad 1120. aastad 1130. aastad 1240. aastad
Aastad: 1088 1089 1090 1091 1092 - 1093 - 1094 1095 1096 1097 1098
Kasari jõgi
Kasari jõgi on Lääne-Eesti veerohkeim jõgi. Kogu Eestis on veerohkemad vaid Narva, Pärnu ja Emajõgi. Jõgi algab Kohila alevist läänes ja suubub Matsalu lahte.
Kasari jõe pikkus on 114,5 kilomeetrit (koos veerohkeima haru Vigala jõega 121 kilomeetrit), jõgikonna suurus umbes 3400 ruutkilomeetrit (koos deltaga liitunud Rannamõisa jõgikonnaga). Aasta keskmine vooluhulk suudmes jääb enamasti 25–30 kuupmeetrini sekundis.
Suurimad lisajõed on paremalt poolt Ellamaa ja Urevere oja, Luiste, Kiisaoja, Liivi ja Rannamõisa jõgi (suubub deltasse) ning vasakult Vardi jõgi, Konnaveski jõgi, Pühajõgi, Vigala, Allika ja Vanamõisa jõgi, Penijõgi ja Tuudi jõgi. Suur põhjapoolne suudmeharu on tuntud ka Rõude jõena. Kesk- ja ülemjooks kuni Vigala jõega ühinemiseni on tuntud ka Teenuse jõena.
Tuntud on Kasari jõgikonna aladel üleujutused (Kasari luht – alates Teenuse ja Vigala jõe ühinemisest kuni suudmeni). Suurte üleujutuste tõttu on Kasari jõe alamjooksule ehitatud pikk raudbetoonsild (valmimisel maailma pikim raudbetoonsild – 307 m, ehitatud 1905, arhitektuurimälestis). Viimane on tänapäeval kasutusel jalakäijate sillana, millel on öösiti dekoratiivvalgustus. Sõidukite liikluseks on mõnisada meetrit suudme poole uus sild ehitatud (renoveeritud 2006). Üleujutusi jälgivad Kasari hüdromeetriajaam ja Teenuse hüdromeetriajaam.
Hüdroloog August Loopmann pidas Kasari jõgikonna peajõeks hoopis Vigala jõge, millel on ühinedes Teenusega umbes kaks korda suurem vooluhulk.
Kasari jõgi on karpkalalaste elupaigana kaitstav veekogu. Kasari jõgi puutub kokku järgmiste kaitsealadega: Linnuraba looduskaitseala, Matsalu rahvuspark, Pajaka maastikukaitseala, Pajaka tammik (park).
Kasari jõge ületavad Pihali–Adila–Rabivere tee, Tallinna–Pärnu–Ikla maantee (Ruunavere sild), Vardi–Nurme tee (Pajaka sild), Vaimõisa–Nurme tee (Russalu sild), Märjamaa–Koluvere maantee (Sipa sild), Silla–Jädivere tee (Teenuse sild), Kasari vana silla tee (Kasari vana sild), Risti–Virtsu–Kuivastu–Kuressaare maantee (Kasari uus sild).
Jõgi on osaliselt avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m. Jõe vett kasutavad majanduslikult (vee erikasutusloaga) Lihula Vesi OÜ ja Matsalu Veevärk AS.
pisi|Vaade Kasari jõele Teenuse sillalt Jõgi läbib oma teekonnal Harju-, Rapla- ja Läänemaad. Maastikuliselt asub jõgi Harju lavamaal ja Lääne-Eesti madalikul. Kasari jõgi kuulub Lääne-Eesti vesikonda (Matsalu lahe alamvesikond), olles vesikonna suurim jõgi nii pikkuselt kui ka vooluhulga poolest. Jääajast tingitud maapinna tasandamine on toonud kaasa ka jõe väikese langu, mis kogu jõe pikkuses on umbes 65 meetrit ehk 0,58 meetrit kilomeetri kohta, kusjuures alamjooksul on lang peaaegu täielikult null.
Jõe alamjooksul asub 1924. aastal püstitatud hüdromeetriajaam, mis automatiseeriti 2006. aastal ja mis jääb jõe suudmest 17,5 km kaugusele. Jaamas mõõdetakse veetaset, õhutemperatuuri, äravoolu (arvutuslikult), soojal aastaajal ka sademeid, jäänähtusi (jää paksust), vooluhulka 2–3 korda kuus, ent suurvee perioodi ajal 5–6 korda kuus, veetemperatuuri põhjas ja manuaalselt mõõdetakse ka pinnaveekihi temperatuuri 10–50 cm sügavuselt 2–3 korda kuus.
Jõe keskkonnaregistri kood on VEE1107000.
Jõe voolutee kirjeldus
pisi|Pajaka sild Kasari jõel, taustal paistab Pajaka mõisa viinavabrik Jõgi saab alguse Rabivere külas (Kohila vald), Pihali–Adila–Rabivere teest umbes 300 m põhja pool ja Hageri–Kodila–Kuusiku teest umbes 300 m lääne pool, voolab algul lõunasse, siis Rabivere ja Adila (Kohila vald) küla piiril edelasse. Jõe lähtest umbes 2,1 km kirdesse jääb arvukate laukajärvedega Rabivere raba, umbes 1,4 km loodesse jääb Pihali soo, umbes 2,9 km kagusse jääb Kõnnu raba. Kõik need sood moodustavad osa Rabivere maastikukaitsealast. Piirkonnas esineb ka karsti.
Edasi voolab jõgi lääne suunas loogeldes läbi Kelba küla (Rapla vald). Seal suubub temasse Kelba peakraav ja alustab jõgi Adila-Krimmi soo läbimist. Umbes 800 m lõuna poole jääb Aigitse soo, mis toob oma veed jõkke nimetu kraavi kaudu. Kahe soo vahelt kulgeb Kelba–Ohulepa tee. Kaks eelnimetatud sood moodustavad osa Linnuraba looduskaitsealast. Edasi voolab jõgi Kelba ja Adila küla piiril läände, siis Ohulepa (Rapla vald) ja Adila küla piiril loodesse, kus temasse suubub Pihali kraav.
Jõgi jätkab voolamist lääne suunas Ohulepa ja Kustja (Saue vald) küla piiril. Seal hargneb jõgi esimest korda, et umbes 400 m lääne pool jälle üheks saada. Edasi voolab jõgi Käbiküla ja Kustja küla piiril, kus väljub Adila-Krimmi soost. Sealt edasi on jõesängi õgvendatud ja säilinud vanajõed moodustavad mitu haru. Jõgi keerab edelasse ja voolab läbi Käbiküla. Edasi keerab jõgi lõunasse ja voolab umbes 600 m ulatuses Tallinna–Pärnu–Ikla maantee kõrval, jäädes umbes 100–200 m kaugusele. Järgneb pööre kagusse ning voolamine Käbiküla ja Lestima küla piiril. Ka seal on jõge õgvendatud ja jõe kõrval lookleb vanajõgi. Edasi pöörab jõgi edelasse ja pöördekohas suubub temasse Kõveroja. Jõgi voolab läbi Lestima küla, pöörab läände ja voolab Tallinna–Pärnu–Ikla maantee alt läbi (Ruunavere sild).
pisi|left|Endise Pajaka mõisa viiva silla asukoht Kasari jõel Edasi voolab jõgi läbi Pajaka küla, algul loogeldes loodesse, siis pöörab läände ja lõunasse. Seal suubub jõkke Jutapere jõgi ja jõe põhjakaldal on Pajaka tammik. Jõgi läheb Vardi–Nurme tee alt läbi (Pajaka sild). Edasi keerab jõgi edelasse ja siseneb Pajaka maastikukaitsealale selle idapiiril. Jõgi voolab Pajaka ja Hiietse küla piiril algul edelasse, siis kagusse, seal suubub jõkke Vardi jõgi. Edasi voolab jõgi Hiietse ja Napanurga küla piiril lõunasse ja siis läände, pöörab uuesti lõunasse, väljudes korraks umbes 250 meetriks Pajaka maastikukaitsealalt. Samas siseneb jõgi Pajaka-Vardi hoiualale. Järgnevalt keerab jõgi edelasse, voolab Napanurga ja Russalu küla piiril, samas ka Pajaka maastikukaitseala ja Pajaka-Vardi hoiuala piiril, sisenedes Vardi sohu. Seal suubub jõkke Napanurga oja. Jõgi väljub seal veel 400 meetriks Pajaka maastikukaitsealalt.
Järgnevalt voolab jõgi läbi Russalu küla lõunasse, väljudes algul Pajaka-Vardi hoiualalt, siis ka Pajaka maastikukaitsealalt ja Vardi soost. Seal hargneb jõgi teist korda, et umbes 400–600 m järel uuesti ühineda. Jõgi pöörab edelasse, läheb Vaimõisa–Nurme tee alt läbi (Russalu sild) ja keerab taas lõunasse. Jõekaldale jäävad kaitsealused Russalu põlispuud (park). Nüüd siseneb jõgi Kohatu hoiualale, mis palistab jõekaldaid umbes järgmise 13 km ulatuses. Seal on jões esimene suur saar. Jõgi pöörab korraks 300 m itta ja siis uuesti lõunasse, voolates algul Russalu ja Purga küla piiril, seejärel Russalu ja Lümandu küla piiril. Edasi keerab jõgi edelasse, voolates läbi Lümandu küla. Seal on jões teine suur saar. Jõe kõrval umbes 200 m kaugusel kulgeb Sipa–Varbola tee.
pisi|Kasari jõgi [[Kasari uus sild|uue silla all]] pisi|Kasari jõgi Kasari silla juures Jõgi keerab nüüd läände, loodesse ja jälle läände. Esimese käänu kohal suubub temasse Konnaveski jõgi. Edasi keerab jõgi edelasse ja voolab läbi Kohatu küla. Kohas, kus jõkke suubub Ellamaa oja, keerab jõgi lõunasse. Umbes 1,3 km lõuna pool suubub jõkke Põldre kraav. Seal võib jões leida koguni 3 suurt saart. Ka väljub jõgi seal umbes 300 meetriks Kohatu hoiualalt. Jõest umbes 500 m ida poole jääb Kohatu kadastik. Nüüd keerab jõgi kagusse, voolab läbi Sipa küla ning väljub Kohatu hoiualalt. Seal asub ka üks suur saar. Jõgi voolab nüüd loogeldes lõunasse, läheb Märjamaa–Koluvere maantee alt läbi (Sipa sild) ja siseneb Paeküla hoiualale, mis palistab jõe kaldaid umbes järgmise 9 km ulatuses. Enne Sipa silda on jões üks saar. Sillast umbes 600 m kaugusel väljub jõgi korraks 300 m ulatuses Paeküla hoiualalt. Sealgi asub jões üks saar. Edasi suubuvad jõkke Sipa oja ja Joonaoja. Sipa oja suubumiskoha lähedal läheb üle jõe jalakäijate sild. Järgnevalt voolab jõgi Sipa ja Mõraste küla piiril, ikka veel loogeldes lõunasse. Jõest võib sealgi leida ühe saare.
Edasi voolab jõgi läbi Mõraste küla. Jõe läänekaldal kulgeb Sipa–Mõraste tee. Kohas, kus jõgi keerab kagusse, suubub jõkke Märjamaa peakraav. Jõgi voolab nüüd Urevere ja Paeküla küla piiril. Edasi keerab jõgi lõunasse ning seal on jões 2 suurt saart ja kerge sild üle jõe. Edasi keerab jõgi loogeldes edelasse ning voolab Urevere ja Tolli küla piiril, väljudes Paeküla hoiualalt. Seal suubub jõkke Pühajõgi. Edasi keerab jõgi jälle lõunasse, jões on mitu saart ja seda ületab kerge sild. Jõe idakaldal kulgeb Paeküla – Vana-Vigala tee. Järgnevalt keerab jõgi edelasse ja siis läände. Seal suubub jõkke Härjaoja. Jões on ka mitu saart. Jõest lõuna poole jäävad Pilkuse raba ja Pilkuse maastikukaitseala. Põhja pool kulgeb jõe ääres Teenuse–Tolli tee. Jõgi voolab nüüd läbi Teenuse küla. Jõkke suubuvad Urevere oja ja Luiste jõgi, nende suudmete vahel läheb jõgi Silla–Jädivere tee alt läbi (Teenuse sild). Silla lähedal on jões üks saar. Jõe põhjakaldal on kaitsealused Teenuse põlispuud. Jõgi keerab nüüd edelasse ja läbib Käntu-Kastja hoiuala, mis on kaheosaline, osade vahe piki jõge umbes 1,2 km ja sinna mahub ka üks koolmekoht.
Nüüd ületab jõgi Läänemaa piiri ning läbib Kastja küla ja samas ka Käntu-Kastja hoiuala. Jõgi voolab ikka veel loogeldes edelasse, keerab siis läände ja hiljem lõunasse. Viimases käänukohas suubub temasse Õeruma oja. Edasi voolab jõgi Keskküla ja Rumba küla piiril edelasse ning keerab siis lõunasse. Seal suubub jõkke Käntu kraav. Jõest ida poole jääb Käntu raba, lääne poole Keskküla raba.
Järgnevalt suubub jõkke Vigala jõgi, pärast mida keerab jõgi läände ja edelasse, väljudes Käntu-Kastja hoiualalt. Jõgi voolab nüüd Keskküla ja Võhma küla piiril, edasi Võhma ja Kasari küla piiril. Nüüd suubub jõkke Allika jõgi, pärast mida keerab jõgi läände. Jõgi voolab nüüd Kasari ja Seira küla piiril. Edasi suubub jõkke Vanamõisa jõgi, pärast mida keerab jõgi loodesse. Nüüd suubub jõkke Seira peakraav. Jõgi voolab läbi Kasari vana silla tee alt (Kasari vana sild) ja Risti–Virtsu–Kuivastu–Kuressaare maantee alt (Kasari uus sild). Enne sildu on jões mitu saart. Pärast sildu jõuab jõgi Matsalu rahvusparki ning voolab Keskküla ja Kirbla küla piiril. Siis suubub jõkke Liivi jõgi, pärast mida keerab jõgi läände ning voolab Kirbla ja Allikotsa küla piiril. Sealgi on jões üks saar. Edasi keerab jõgi loodesse. Peagi suubub jõkke Kiisaoja, pärast mida keerab jõgi läände ning voolab Kelu ja Rõude küla piiril. Edasi keerab jõgi edelasse, kuid seal hargneb: loode suunas voolab Rõude jõgi, lääne suunas Aru oja. Alamjooksul suubuvad jõkke veel Penijõgi ja Tuudi jõgi. Jõgi suubub Matsalu lahte.
Jõe lisajõed
Sulgudes lisajõe järk – suubumine vasakult (v) või paremalt (p) – lisajõe suudme kaugus peajõe suudmest.
Kasari jõgi ajaloos
pisi|[[Kasari raudbetoonsild ehk Kasari vana sild]] Kasari jõgi on aja jooksul täitnud Matsalu lahe idasoppi, mistõttu võib ainult oletada, kust tulid rootslased ja saarlased Läänemaale 1220. aastal ja kus võis asuda muistne sadam. Pärast suudme süvendamist on setted saanud liikuda kaugemale, kuid eutrofeerumisega kaasnenud roostiku vohamine on kiirendanud lahe idaosa kinnikasvu. Kui võrrelda vanu kaarte tänapäevastega, siis selgub, et lisaks Rannamõisa jõele on ka Penijõgi ja Tuudi (Suitsu) muutunud Kasari lisajõgedeks. Kasari jõgi kanti oletatavasti 1539. aastal Tabula Livonia nimelistele kaartidele, kus on märgitud, et Kasari jõe lähedal asub koht Leal (Lihula). Lisaks on mitmel vanal kaardil äratuntav ka Liivi jõgi, mis voolab mööda Koluverest (Lääne-Nigula vald).
Ajalooliselt on Kasari jõgi valmistanud kohalikele inimestele ka probleeme, eriti suurte tulvavete ajal, mil inimestel oli raskusi jõe ületamisega, mistõttu katkes liiklus põhja ja lõuna vahel üle jõe isegi mitmeks nädalaks. Kuigi jõesängi süvendamine mõnevõrra leevendas probleemi, võttis siiski Eestimaa kubermangu valitsus ette liiklusolude parandamise. Aastatel 1903–1904 ehitas üks Belgia ettevõte üle Kasari jõe raudbetoonsilla, mis on 308 meetrit pikk ning mis valmimise ajal oli Euroopa ja Venemaa pikim raudbetoonsild. Vana sild (raudbetoonsild) oli aktiivses kasutuses kuni 1990. aastani, kui valmis uus sild Kuressaare–Kuivastu–Virtsu–Risti–Tallinna maanteele, jäädes mõnisada meetrit suudme poole. Vana sild on tänapäeval arhitektuurimälestis ning kasutuses eelkõige jalakäijate teena.
Kikepera
Kikepera on küla Saarde vallas Pärnu maakonnas. Kikepera asub umbes 30 km kaugusel Pärnust ning 20 km kaugusel Paikuselt, Surjust, Kilingi-Nõmmest ja Torist.
Kasari jõgi
Kasari jõgi ajaloos
Ajalooliselt võib oluliseks pidada ka seda, kuidas Kasari jõgi on nime saanud. Kuigi kindel on see, et varem tunti Kasari jõena alamjooksu viimast paarikümmet kilomeetrit, siis 1980. aastal moodustati mitme ametkonna vaheline komisjon, kes otsustas nimetada Kasariks peajõe lähtest suudmeni. Teise versiooni järgi, mida võib pidada pigem legendiks, olevat jõgi nime saanud Kasari mõisa järgi. Mõis oli varem üks Saare-Lääne piiskopi veski, kuid Rootsi kuningas läänistas mõisa Cäsar Baranoffile, kes oli Moskva vürsti teeniv tatarlasest väepealik, kuid kes sõja ajal läks Jaanilinnas oma ratsameestega rootslaste poole üle. Sellest ka nii mõisa kui ka jõe nimi Kasari (sks Kasargen).
Kikepera
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Surju valda.
Kasari jõgi
Tehissängid ja luhaheinamaad
pisi|Kloostri sild Kuna Kasari jõgikonna lang on väga väike, maapind suuresti savine ning paekivi kaetud merglikihiga, ei saanud vesi ära voolata ega maasse imbuda, mis tõi kaasa veelahkmealade soostumise. Külad asusid jõgede ääres, sest põllumaa oli viljakam, Kasari jõgikonna aladel kuivendati maad hoolikalt. Nüüdseks on ka enamik kohti süvendatud või tehtud uusi jõesänge, et maad kuivendada. 1983. aasta Eesti Looduses nr 3 kirjutab Luule Veering, et 78 protsenti vooluvetest voolab tehissängides. Enim muudetud on Liivi jõgi, kõige looduslikum jõgi aga Nurtu. Koos Emajõega on Kasari jõe alamjooksul välja kujunenud üks parimaid deltasid Eestis. Delta kujunemist soodustas asjaolu, et jõgi tõi endaga kaasa palju savirohkeid setteid, mis alamjooksul ummistasid suuet ja kandusid luhamaadele, muutes maa vähem viljakamaks. Aastatel 1926–1938 otsustati teha suuremaid maaparandustöid, kusjuures alustati jõe suudmest, mida süvendati kuni Vigala jõe suudmeni. Rõude jõgi, mis on peasuudmest põhja pool, aeti kanalisse, ent süvendati ka peasuuet ennast. Veetase alanes süvendamise tulemusena, Vigala silla all isegi kahe meetri jagu, kuid süvendamine omakorda tõi kaasa maalihkeid ning hooned, mis jõe ääres asusid, purunesid. Kuigi süvendamine vähendas üleujutuste mastaapi, vähenes sellega luhaheinamaade viljakus, sest enam ei saabunud jõest setted, mis muudaks heinamaad viljakamaks. 20. sajandi teises pooles hakati luhamaad hooldama rasketehnikaga. Ilma süvendamiseta poleks traktori, käru ega ka muu raske tehnikaga luhaaladele ligi pääsenud.
Kikepera
Külas asub Soo-otsa rändrahn.
Kasari jõgi
Kasari jõe alamjooksu luht
pisi|Kasari jõe luht Kasari jõe alamjooksule jääb 4000 ha suurune luht, mis on oluline osa jõeäärse ala elustikust. Tegemist on Põhja-Euroopa suurima luhaga, kus kevaditi peatuvad kümned tuhanded veelinnud. Jõe üleujutusperiood on luhale ülimalt oluline, sest jõgi toob kaasa endaga setteid, mis soodustavad luhas rohu kasvu ning parandavad seal pesitsevate lindude tingimusi. Nii rohu kasv kui pesitsemistingimused sõltuvad üleujutuse pikkusest ja ulatusest.
Kikepera
Ajalugu
Küla on kirjalikult esmamainitud 1550. aastal F. von Stackelbergi kaardil ning märgitud ilmselt Kikeperi perena. 1599. aasta Liivimaa revisjonis mainiti nime Kikeperd(d) ja 1601. aasta Rootsi revisjonis nime Kickefer, kus see ilmselt on juba märgitud külana kui paikkonna süda. Kikeperat on mainitud "Kalevipoja" suure köite 10. peatükis.
Pärimuse järgi olla kolm Rootsi sõjameest varjupaika otsinud kuskil Põhjasõja ajal. Üks neist läks Laiksaarde, teine Kikeperra ja kolmas 7 versta eemal asuvasse Viirale. Kaks viimast kandsid Kosenkraniuse nime, kelle juured on imbunud ka tänapäeva ja nad on Kikepera elanikud ka praegu.
Kasari jõgi
Seos Matsalu rahvuspargiga
Kasari jõge on nimetatud ka Matsalu rahvusparki läbivaks arteriks. 4000 ha suurune üleujutatav ala suurvee ajal moodustab umbes veerandi kogu rahvuspargi maismaa pindalast. Lisaks on jõgi oluliseks elupaigaks kaladele. Sildade all, kus on mitmete kalade kudemispaigad, on jõgi kiirevooluline ja kärestikuline. Ökoloogiliste tingimuste ja kalastiku koosseisu põhjal kuulub Kasari jõe keskjooks särje-haugi ja alamjooks särje-haugi-tursa jõe tüüpi. Olulist tähtsust omab jõgi ka siirdekalade, eriti vimma, poolsiirdekalade ja rannikumeres toituvate mageveeasukate jaoks, kes kasutavad Kasari jõge rändetee ja sigimispaigana. Tuntuim nähtus kalade rändest on kevadine särgede kudemine, eriti Penijõel, meelitades kohale sadu kalumehi üle Eesti. Kevadisel ajal, peamiselt õhtuti (pilliroo tärkamise ajal ka päeval) võib kohata põtrasid koos vasikatega. Harvem võib näha ka konna- või merikotkast, paremate ilmade korral leidub ka toonekurgi, välistatud pole musta toonekurega kohtumine. Kasari jõge ja luhaalasid on võimalik näha hästi kolmest linnuvaatlustornist:
Kikepera
Ajalugu
1773. aasta Mellini atlases esineb Kikkeperre küla (3 peret) ja Lutso kõrts, mis asusid kunagise Viljandi-Pärnu talitee ääres üle suure raba. 1816. aasta revisjonis oli Kikepera külas juba neli suitsu: Laus (Klaus), Lems, Jaan ja Laus Lausi poja pered ning Lutsul 1, Vaiksekülas 1 ja Lähkmal 1 suits. 1829. aasta revisjonis on varem märgitud pered ka juba esimest korda perekonnanimedega: Kosenkranius, Lemsi perre on tekkinud väimehena Talts ja Adam ning talu on saanud nimeks Lömpsi.
Tekkis juurde Saiaru küla Päärmanni kaudu. 1857. aasta revisjon näitab, et juurde on tekkinud Saunametsa, Lambaküla, Valdimurru ja Särghaua osaküla. Kokku oli siis 9 küla, kus on 19 suitsu ja 214 hinge. Siis tekkis umbes 73-aastane auk ja alles 1930. aasta kogumikus "Pärnumaa" on mainitud 363 hääleõiguslikku inimest 103 majapidamisest. Iseseisvuse katkemise ajaks 1940. aastal oli seal juba üle 500 elaniku. Täpsed andmed puuduvad vahepealsete süngete aegade tõttu.
Kui kommunistid 1940. aastal võimule tulid, algas Kikeperas mandumine. Suured küüditamised ja tapmised julgeoleku meeste poolt tekitasid kaose: ei halastatud ei naistele ega lastele, neidki saadeti Siberisse. Tõeline häving algas 1944. aasta sügisel. Sel ajal arreteeriti 43 meest. Teine suurem küüditamine algas 1949. aastal. Siis viidi ära 36 inimest, kellest 24 olid naised. Kohapeal tapeti 4 inimest (1 naine). See ei olnud ainuke kadu: sõjas kadunuks jäänuid ja välismaale minejaid leidus ka.
Täna on endises Kikepera külas elu juba taastumas: ehitatakse uusi maju ja inimesi tuleb rohkem kui ära läheb. Kohaliku elu eestvedajad on Heinrich ja Eda Kosenkranius ning nende vanem poeg Urmas, kelle maja asub endise Kikepera talu koha peal. Ka noorem poeg Tiit perega taas sünnikohas toimetamas.
Praeguseks on Kikepera külas 7 majapidamist 28 alalise elanikuga, lisaks 4 inimest, kes ka faktiliselt kohapeal elavad. Lisaks veel kümmekond hinge suvitajate näol. Maju on säilinud 14. Mõned neist on aastaid tühjalt seisnud, nende lõplik häving on vaid aja küsimus.
Geyer
Geyer on linn Saksamaal Saksimaa Maagimäestiku kreisis.
Marcos Llorente
pisi|Marcos Llorente (2019) Marcos Llorente Moreno (sündinud 30. jaanuaril 1995 Madridis) on Hispaania jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Hispaania kõrgliiga klubis Madridi Atlético.
Ta alustas klubikarjääri Madridi Realis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2008. aastal. Debüüdi Hispaania kõrgliigas tegi ta Reali meeskonnas 17. oktoobril 2015 mängus Levante vastu. Hooajal 2016–17 mängis ta Hispaania kõrgliigas laenul Deportivo Alavési meeskonnas.
2019. aasta juunis sõlmis ta viieaastase lepingu Madridi Atléticoga. Arvatav üleminekusumma oli 35 miljonit eurot. 14. veebruaril 2020 toimunud mängus Valencia vastu lõi ta oma esimese värava Hispaania kõrgliigas.
Kooraste
Kooraste on küla Põlva maakonnas Kanepi vallas.
Külas asub Kooraste Kõrgemäe hiis.
Erra vald
pisi|Virumaa valdade piirid enne ja pärast [[1939. aasta vallareformi]] Erra vald oli vald Viru maakonnas aastail 1939–1949 ja Jõhvi maakonnas aastail 1949–1950.
11. detsembril 1939, oma esimesel töökoosolekul, valis vallavolikogu ühel häälel tagasi senise vallavanema Kaarel Innuse ja määras vallavanema palgaks 80 krooni, asetäitjale 35 ja abile 25 krooni kuus. Varem olid palgad vastavalt olnud 60, 18(?) ja 25 krooni kuus.
Vald moodustati senise Erra valla maa-alast, välja arvatud Purtse mõisa järgi olevate talude nr. A-190, A-191, A-193 ja A-195 senise Erra valla piiresse ulatuvate osade maa-alad; senise Püssi valla Irvala küla maa-alast; senise Maidla valla Maidla asunduse osa maa-alast; senise Pada valla Uljaste, Nüri, Vana-Sonda, Päsula ja Puisma külade, Ilmaste ja Satsu asunduste ning Sonda aleviku maa-aladest; senise Kalvi valla Pada metsandiku kvartaalide nr. 67, 68 ja 69 maa-aladest.
Erra valda kuulusid: Erra, Aru-Vainu, Sala-Aru, Kaunurme, Liiva, Kõljala, Uuemõisa, Sala, Matka, Maidla-Sala, Varenurme, Varinurme, Uljasti, Satso, Nüri, Sonda, Päsula, Puisma ja Ilmaste külad, Kiviõli alevik, Kütte-Jõu alevik ja Irvala küla.
1. aprillil 1939 oli vallas 7006 elanikku.
15. juunil 1946 muudeti Kiviõli asula maakondliku alluvusega linnaks.
Lullikatku
1624. aasta andmeil elas külas vaid üks talupoeg Katko Lulle, kelle nimega on seostatud küla nime teket.
Illuka vald (1939)
pisi|Virumaa valdade piirid enne ja pärast [[1939. aasta vallareformi]] Illuka vald oli vald Viru maakonnas aastail 1939–1949 ja Jõhvi maakonnas aastail 1949–1950. Vallamaja asus tänapäeva Illuka küla aladel.
Vald moodustati senise Illuka valla maa-alast; senise Vasknarva valla Tuusna küla maa-alast; senise Jõhvi valla Karataja nr A-92 talu piirkonnast
Illuka valda kuulusid Edivere, Nõmme, Raudi, Lähtepea, Kaidma ja Kõnnu küla, Konsu koht Kurtna laagris, Soompea, Sootaguse, Puhatu, Kaatermu ja Raasiku küla, Karu ja Munamaaru metsavahi kohad, Illuka, Ohakvere, Oru-Võhma ja Kurtna küla, Karataja talu, Imatu, Kamarna ja Tuusna küla.
1. aprillil 1939 oli vallas 1943 elanikku.
Vald kuulus Riigivolikogu 72. valimisringkonda, kust valiti Hugo Kukke.
1092
1092. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastad: 1087 1088 1089 1090 1091 - 1092 - 1093 1094 1095 1096 1097
Rebaste (Kanepi)
Rebaste on küla Põlva maakonnas Kanepi vallas.
Saunametsa
Saunametsa on küla Saarde vallas Pärnu maakonnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Surju valda.
Harry Egipt
Harry Egipt (sündinud 15. mail 1950 ) on eesti filmioperaator ja reklaamfilmide režissöör. Ta on tegutsenud ka fotograafi ja tantsuõpetajana.
Roberto Matta
pisi|Chaosmos, 2002 Roberto Sebastián Antonio Matta Echaurren (tuntud lihtsalt Matta nime all; 11. november 1911 Santiago, Tšiili – 23. november 2002 Civitavecchia, Itaalia) oli üks tuntumaid Tšiili maalikunstnikke, sürrealist.
Harry Egipt
Ta lõpetas 1968. aastal Tallinna 10. Keskkooli ja 1979. aastal kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna.
Roberto Matta
Ta õppis Tšiilis arhitektuuri ja sai 1931 sel alal litsentsiaadikraadi. Arhitektiharidusel oli suur tähtsus tema hilisemates teostes ruumivormide käsitlemisel. Ta oli algul sisekujundaja, kuid pettus selles alas ja suundus 1930. aastate keskel Euroopasse. Alates 1933. aastast viibis ta Pariisis ja töötas 1934–1935 Le Corbusier' büroos tema assistendina. Aastal 1935 otsustas ta pühenduda ainult maalikunstile. Ühel reisil Hispaaniasse võttis ta ühendust Rafael Alberti ja Federico García Lorcaga ning tutvus Lorca ja Pablo Neruda vahendusel Salvador Dalíga, kes esitles teda sürrealismi teoreetikule André Bretonile.