cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jekaterinburgi teletorn
Teletorni ehituslugu
Jekaterinburgi teletorni rajamine oli Nõukogude Liidu tolle piirkonna kõige ambitsioonikam projekt. Ehitust alustati 1983. aastal, selleks löödi 8–16 meetri sügavusele 2400 vaia, millele valati 4500 m³ betooni. Nii nagu ka Tallinna teletorni ehitamisel, mis valmis mõni aasta varem Moskva olümpiamängude Tallinna purjeregatiks, kasutati ka Jekaterinburgi teletorni ehitamisel mitmeid uusi tehnilisi lahendusi. Raudbetoontüve valmistamisel kasutati liugvormi meetodit. Betoonvorm paigaldati 2,5 m kõrgusele, millele monteeriti armatuur ja valati peale betoon. Konstruktsioonilt koosneb torn kolmest osast: vundamendist, raudbetoontüvest ja terasantennist. Kasutati eriti tugevat betooni M-400 (vastab tänapäeva klassifikatsioonile B30). Sama betoonimarki M-400 kasutati ka Tallinna teletorni ehitamisel, mille koostis oli välja töötatud Tallinna Polütehnilise Instituudi professori Verner Kikase juhtimisel, kes kasutas portlandtsemendiga betoonisegus põlevkivituhka. Raudbetoonist torni seina paksus alaosas on 500 mm ning ülaosas 300 mm.
Udi keel
pisi|Udi keele kõnelejate asuala Kaukaasia kaardil (15) Udi keel (udi keeles udin muz) on Nahhi-Dagestani keelte Kagu-Dagestani rühma kuuluv Kaukaasia keel, mida kõnelevad udid peamiselt Aserbaidžaanis Nici külas. Enne Mägi-Karabahhi konflikti elas suur udide kogukond ka Vartašeni (Oğuzi) linnas, kuid suurem osa neist oli sunnitud põgenema Armeeniasse ja Venemaale. Udi keelt räägitakse ka Gruusias Zinobiani (Oktomberi) külas. Venemaal loendati 2002. aastal 2266 udi keele rääkijat.
Udi keel on üks vanimaid Kaukaasias dokumenteeritud keeli. Selle varasem arengujärk oli albaani keel, mida kõneldi laialdaselt Kaukaasia Albaania kuningriigis 8. sajandini ja mille kirjalikke mälestisi on leitud pealiskirjadest ja palimpsestidest. Udi keel säilis vaid ristiusku jäänud udidel, moslemiteks hakanud udid läksid üle aserbaidžaani keelele ja sulandusid sajandite jooksul aserbaidžaanide hulka.
Udi keelt peetakse dagestani keeltest kõige arhailisemaks. Udi keeles eristatakse kaht murret: Vartašeni ja Nidži murret.
Tänapäeval on udi keele jaoks loodud mitu erinevat tähestikku, Venemaal kirillitsal põhinev ja Aserbaidžaanis ladina kirjal põhinev.
Fonoloogia
Udi keeles on 33 konsonantfoneemi ja 7 vokaalfoneemi.
Süntaks
Udi keel on SOV-keel.
Pedro Guilherme Abreu dos Santos
Pedro Guilherme Abreu dos Santos (tuntud lihtsalt kui Pedro; sündinud 20. juunil 1997 Rio de Janeiros) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründajana Brasiilia kõrgliigaklubis Flamengo.
2014. aastal liitus ta Fluminensega ning debüteeris klubi põhimeeskonnas 2016. aastal. 2018. aasta Rio de Janeiro osariigi meistrivõistlustel lõi Pedro 13 mänguga seitse väravat oli ja oli meistrivõistluste suurim väravakütt. Vaatamata hooaega seganud põlvevigastusele lõi Pedro 2018. aastal Brasiilia kõrgliigas 18 mänguga kümme väravat ning valiti liigahooaja parimaks uustulnukaks.
2019. aasta septembris sõlmis ta viieaastase lepingu Itaalia kõrgliigaklubiga Fiorentina. Itaalia kõrgliigas debüteeris ta sama aasta 3. novembril mängus Parma vastu.
Fiorentinas ta läbimurret teha ei õnnestunud ning 2020. aasta jaanuaris naasis ta Brasiiliasse, kui läks laenule Flamengosse. 2020. aasta hooajal lõi Pedro Brasiilia kõrgliigas 13 väravat ja tuli klubiga Brasiilia meistriks. 2020. aasta detsembris sõlmis ta Flamengoga püsiva lepingu.
Brasiilia jalgpallikoondises debüteeris Pedro 13. novembril 2020 MM-i valikmängus Venezuela vastu.
Louisiana (kunstimuuseum)
Louisiana Kaasaegse Kunsti Muuseum on kunstimuuseum, mis asub Sundi rannikul Humlebækis, 36 km Kopenhaagenist põhjas.
Tegu on Taani kõige külastatavama kunstimuuseumiga, millel on ulatuslik püsikollektsioon moodsa ja kaasaegse kunsti teostest, mis on valminud alates Teisest maailmasõjast kuni praeguse ajani, mida täiendavad põhjalikult koostatud eriväljapanekud. Muuseumi on tunnustatud kui verstaposti moodsas taani arhitektuuris ning eriti õnnestunuks peetakse muuseumi juures kunsti, arhitektuuri ning maastiku sünteesi.
Muuseum on näiteks mainitud ära Patricia Schultzi raamatus "1000 kohta, kus peaks enne surma käima" ning maailma enim külastatud kunstimuuseumide loendis asetseb Louisiana 90. kohal (2011).
Ajalugu
Muuseumi nimi pärineb hoone esimeselt omanikult Alexander Brunilt, kes nimetas villa oma kolme naise nime järgi, milleks oli kõigil Louise. Muuseum ise loodi aastal 1958, asutajaks oli selleaegne omanik Knud W. Jensen. Muuseumi disainimiseks võttis ta appi arhitektid Vilhelm Wohlerti ja Jørgen Bo, kes kulutasid paar kuud valdustel ringi käimiseks, enne kui otsustasid, milline peab muuseum tulema, et ta maastikuga kõige paremini kokku sobiks. Sellise uuringu tulemuseks oli muuseumi esimene versioon, mis koosnes kolmest klaaskoridoridega ühendatud majast. Peale seda on muuseumi korduvalt laiendatud, enne kui jõuti praeguse ümmarguse kujuni 1991. aastal.
2012. aasta novembri lõpus hakkas Louisiana Kaasaegse Kunsti Muuseum edastama veebipõhist kanalit kunstiteemaliste videote edastamiseks nimega Louisiana Channel, et panustada muuseumi jätkuvasse arengusse kultuuriplatvormina.
Modernne kunst
Muuseumis on lai valik modernseid maale, skulptuure ja videoid Teisest maailmasõjast tänapäevani, mille hulgas on tööd sellistelt kunstnikelt nagu Roy Lichtenstein, Andy Warhol, Anselm Kiefer, Alberto Giacometti, Pablo Picasso, Yves Klein, Robert Rauschenberg ja Asger Jorn. Videoid näidatakse tihtipeale selleks eriliselt kujundatud ruumides, kus vaatajal tekib parem tunnetus esitatavast stseenist. Muuseumi kahe tiiva vahel on skulptuuride aed, kus on teiste seas töid ka sellistelt kunstnikelt nagu Henry Moore, Alexander Calder, and Jean Arp.
Wessel-Bagge kollektsioon
Lisaks modernse kunsti kollektsioonile näidatakse Louisianas ka Eel-Kolumbia stiilis kunstiteoseid. Selliste teoste kogu suurus muuseumis ületab 400t objekti - see kollektsioon saadi annetusena Wessel-Bagge Fondilt 2001. aastal. Annetatusena saadi isiklik kogu Taanist pärit Niels-Wessel Baggelt, kes oli tantsija, koreograaf ja kunsti koguja ja kes elas Californias, kus ta suri 1990. aastal.
pisi|Kontserdisaal
Kontserdisaal
Kontserdisaal ehitati aastal 1976 muuseumi läänetiiba, mis oli ehitatud aastatel 1966 kuni 1971. Saali akustika on eriti sobilik kammermuusikale, kuid saali kasutatakse ka teistsuguse muusika jaoks. Lisaks sellele on saali kasutatud paljudeks teistsugusteks üritusteks ja tegevusteks, nagu väitlused, loengud ja sümpoosionid. Toolid on disaininud Poul Kjærholm ning saali tagumine sein on kaunistatud Sam Francise poolt ekstra selle tarbeks loodud joonistustega.
Skulptuuride aed
Muuseumi ümbritseb spetsiaalselt kujundatud skulptuuride aed. Aed koosneb platoost ja Sundi poole kulgevast nõlvadega maastikust, mida domineerivad iidsed suured puud ning hingemattev vaade merele.
Aita Artma
Aita Artma (aastani 1956 Aita Traks; 17. november 1936 Kõo vald – 8. aprill 2014 Pärnu) oli eesti sõudesportlane ja sõudetreener.
Ta oli aastatel 1955 ja 1957 Eesti meister sõudmises ning 1963–1966 Usbekistani meister. Ta on tegutsenud aastaid sõudekohtunikuna, aastast 1966 on ta üleliidulise kategooria kohtunik. Ta on kuulunud spordiühingutesse Spartak ja Kalev.
Isiklikku
Ta oli sõudja ja sõudetreeneri Hugo-Herbert Artma abikaasa.
Tütar Piret A. (18. V 1958) on olnud sõudekohtunik (A-litsents) ja Sõudeliidu žürii sekretär. Poeg Toomas A. (23. I 1969) on võitnud aerutamises 1988–89 Eesti mv-tel 2 hõbedat ja 1 pronksi.
Aude'i departemang
Aude'i departemang on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Oksitaania piirkonnas.
Departemang on nime saanud Aude'i jõe järgi. Tema halduskeskus Carcassonne on üle Prantsusmaa tuntud turismikeskus linnas asuva keskaegse vaatamisväärse vanalinnaga.
2015. aastani kuulus departemang Languedoc-Roussilloni piirkonda.
Departemang jaguneb halduslikult:
Christian Ehrenfried Baumann
Baumann sündis 18. sajandi alguses Frankensteinis Sileesias, praeguste nimede ja haldusjaotuse järgi Ząbkowice Śląskies Ząbkowice Śląskie maakonnas Alam-Sileesia vojevoodkonnas Poolas. Usuteadust õppis ta (immatrikuleeriti 28. aprillil 1747) Jena ülikoolis. Ordineeriti õpetajaks 27. septembril 1752.
Ta oli (kutsuti 6. juulil 1752) aastatel 1752–1755 Vigala Maarja koguduse adjunktõpetaja.
Isiklikku
Tema äi oli Harju-Madise koguduse õpetaja Samuel Stricker.
Sulev Salm
Sulev Salm (sündinud 21. märtsil 1971 Tartus) on eesti muusik, helilooja ja produtsent.
Ta on lõpetanud Tartu 7. Keskkooli, Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli koorijuhtimise erialal, Viljandi Kultuurikolledži levimuusika erialal ja Tartu Ülikooli kultuurikorralduse magistrantuuri, tal on sotsiaalteaduse magistri kraad.
Ta on asutanud ansamblid Jäääär, In Boiler, Oort, Kiritöö jt. Lisaks on tegutsenud ansamblites Ummamuudu, Untsakad, Alle-aa jt.
Ta on töötanud Viljandi Kultuurikolledži õppejõuna ja Kuku Raadio produtsendina, alates 2008. aastast Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia õppejõuna ja helistuudio helirežissöörina ning vabakutselise muusiku ja produtsendina.
Ta on korraldanud ka Viljandi Pärimusmuusika ja Regiöö festivali (peakorraldaja 2004–2011).
Igor Latõšev
Igor Aleksandrovitš Latõšev (vene keeles Игорь Александрович Латышев; 9. mai 1925 Smolensk – 6. oktoober 2006 Moskva) oli vene japonist, Venemaa Teaduste Akadeemia Orientalistika Instituudi rahvusvaheliste suhete komplekssete probleemide osakonna juhtivteadur.
NSV Liidu Teede Rahvakomissariaat
NSV Liidu Teede Rahvakomissariaat (vene keeles Народный комиссариат путей сообщения СССР) oli aastatel 1923–1946 eksisteerinud riigiorgan Nõukogude Liidus; kuulus rahvakomissariaadina NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu koosseisu. Tegeles raudteede ja teiste transpordiliikide korraldamisega.
Igor Latõšev
Latõšev kaitses 1952. aastal kandidaadiväitekirja "Sõjalis-fašistliku režiimi kehtestamine Jaapanis Vaiksel ookeanil sõja puhkemise eelõhtul" (Установление военно-фашистского режима в Японии накануне войны на Тихом океане). Samal aastal sai ta NSV Liidu TA Orientalistikainstituudi teadustöötajaks. 1967. aastal kaitses ta doktoriväitekirja "Valitsev Jaapani Liberaaldemokraatlik Partei ja tema poliitika" (Правящая либерально-демократическая партия Японии и её политика). 1981. aastal anti talle professori teaduskutse.
NSV Liidu Teede Rahvakomissariaat
Pärast Nõukogude Liidu moodustamist (detsembris 1922) kujundati juulis 1923 Vene SFNV Teedeministeerium ümber NSV Liidu Teede Rahvakomissariaadiks.
Ümberkujundamine
Märtsis 1946 kujundati teede rahvakomissariaat ümber NSV Liidu Teedeministeeriumiks.
Igor Latõšev
Töötas 15 aastat Pravda erikorrespondendina Jaapanis, avaldanud 800 artiklit, 50 teaduslikku tööd ja 13 monograafiat.
Pärast Nõukogude Liidu kokkuvarisemist (1991) esines Latõšev raamatute ja sõnavõttudega, milles vastustas järjekindlalt mistahes territoriaalseid järeleandmisi Jaapanile
Arbor
Metsatööstuse ja Kaubanduse Ühisus Arbor oli 1924-1937 (teistel andmetel asutati 1920 ) tegutsenud ettevõte, mis tegeles metsatööstuse ja metsaekspordiga. Ettevõtte peakontor asus Tallinnas.
Ettevõtte tööstusehitised asusid nii Eestis kui ka Lätis. Suur osa ettevõtte juhtkonnast ja töötajatest olid seotud endise Loodearmeega.
Edvard Tamm
Edvard Tamm (8. juuni 1905 Narva – 30. juuli 1978) oli eesti vaimulik.
Ta lõpetas 1926 Narva Ühiskommertsgümnaasiumi. Aastal 1936 immatrikuleerus ta Tartu Ülikooli loodusteaduskonda (ei lõpetanud). Hiljem õppis ta EELK Usuteaduse Instituudis. Ordineeriti 28. oktoobril 1954 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1954–1957 Mustvee ja Torma Maarja koguduse õpetaja. Aastatel 1957–1978 oli ta Keila Miikaeli koguduse õpetaja; lisaks oli ta aastatel 1973–1978 Lääne-Harju praostkonna praost.
2022. aasta ujumise lühiraja maailmameistrivõistlused
16. FINA ujumise lühiraja maailmameistrivõistlused toimusid 13.–18. detsembrini 2022 Austraalias Melbourne'is Melbourne'i spordi- ja veekeskuses. Maailmameistrivõistlused peeti 25-meetrises välibasseinis (lühirada).
Algselt pidid meistrivõistlused toimuma 17.–22. detsembrini 2022 Venemaal Kaasanis asuvas veespordipalees, kuid need paigutati ümber vastuseks 2022. aasta Venemaa sissetungile Ukrainasse. Kõigi Venemaa ja Valgevene sportlaste ja ametnike osalemine on meistrivõistlustel keelatud.
Eestlaste osalemine
Lühiraja MM-võistlustel tegi kaasa ka Eesti koondis nelja ujujaga. Meestest kuulusid Eesti koondisse Kregor Zirk, Daniel Zaitsev ja Armin Evert Lelle ning naistest Maria Romanjuk.
Šeher-Ćehaja sild
pisi|Šeher-Ćehaja sild (2012) Šeher-Ćehaja sild (bosnia, horvaadi ja serbia keeles Šeher-Ćehajina ćuprija / Шехер-Ћехајина ћуприја) on sild üle Miljacka jõe Bosnia ja Hertsegoviina pealinnas Sarajevos.
Leukippose tütarde röövimine
"Leukippose tütarde röövimine" on flaami kunstniku Peter Paul Rubensi maal Vana-Kreeka mütoloogia ainetel, üks barokkmaali tuntumaid näiteid. Maal valmis 1615–1620 (teistel andmetel 1618) ning 2018. aasta seisuga asub see Saksamaal, Müncheni Vanas Pinakoteegis.
Mütoloogilisi naiserööve kujutas Rubens korduvalt: vähemalt kolmel korral Europe röövimist, samuti Marsi röövimas Rhea Silviat, Plutonit röövimas Proserpinat, kentaur Nessost röövimas Deianeirat, Boreast röövimas Oreithyiat, sabiinitaride röövimist jne. Leukippose tütarde röövimine oli levinud motiiv juba antiikkunstis, kus see esines eri žanrides keraamikast bareljeefideni. 20. sajandil on seda kujutanud näiteks Ker-Xavier Roussel, Lovis Corinth Frauenraub ja Eugène Leroy.
Kirjeldus
Rubensi maal kujutab Kreeka legendidest tuntud kaksikuid, surelikku Kastorit ja surematut Polydeukest röövimas oma onu, Messeenia kuninga Leukippose tütreid Phoibet ja Hilaeirat. Hobusetaltsutaja Kastor on äratuntav turvise järgi, poksija Polydeukes on palja ülakehaga. Samuti võib neid eristada hobuste järgi: Kastori hobune käitub taltsalt ja seda suudab puto talitseda, Polydeukese hobune on aga tõusnud tagajalgadele. Puto must tiib sümboliseerib kaksikute saatust. Phoibe ja Hilaeira puhul ei ole selge, kumb on kumb.
Soojades värvides maal paistab silma figuuride jõulise dünaamika ja värvipindade kontrasti poolest, staatiline taust – hele taevas madala horisondi kohal – tõstab aga esile esiplaani dünaamilisust. Kunstniku arengus langeb teos varasesse perioodi, üleminekusse renessansilt barokile. Kompositsioon on hoolikalt kavandatud nagu oli hiljem omane klassitsismile, ent tõusev diagonaalne liikumine on tüüpiline barokkdünamismile. Maali koloriidis (kuldne, oranž, tumeroheline jts) on nähtud Veneetsia koolkonna (Giorgione, Tiziani, Tintoretto jt) mõju.
Eri tõlgendustes on "Leukippose tütarde röövimist" peetud allegooriaks abielu teemal või arvatud seda kujutavat isegi hinge ülenemist teel taeva poole neoplatonismi vaimus. Margaret D. Carroll seevastu rõhutab motiivi vägivaldsust, kompositsiooni põhinemist Rubensi varasemal visandil Leonardo da Vinci "Anghiari lahingu" ainetel ning tõlgendab maali poliitilise allegooriana absolutistliku monarhia kohta, mille ideoloogias 17. sajandil tõusis esile suverääni valdav jõukasutus ja alamate nõusoleku tarbetus.
Ajalugu
Maali ostis Antwerpenis 1716. aastal Pfalzi kuurvürst Johann Wilhelm II. Algselt saadeti teos Mannheimi, kuid 1805.-06. aastaks jõudis see Münchenisse.
Teose teema tuvastas 1777. aastal luuletaja Wilhelm Heinse pärast Theokritose "Idüllide" lugemist.
Kirjandus
​
Hemorraagiline palavik
Hemorraagilised palavikud  (ka hemorraagilised viiruspalavikud, viiruslikud hemorraagilised palavikud; ladina keeles ainsus febris haemorrhagica, mitmus febres virales haemorrhagicae; lühend VHF) on koondnimetus teatud palavikuga kulgevate viirushaiguste kohta.
Hemorraagilisi palavikke iseloomustavad väga suur nakatamisvõime, täppverevalumid, veresoonte kahjustumise tagajärjel tekkinud verejooksud, šokk ja suur suremus.
Hemorraagilise palavikuga kulgevate haiguste põhjustajateks peetakse, harilikult mitmete lülijalgsete või näriliste kaudu inimestele levitatavaid, sugukondadesse Arenaviridae, Bunyaviridae, Filoviridae, Flaviviridae ja Togaviridae liigitatud viiruseliike.
Hemorraagiliste palavike peiteaegades, nakkusteedes ja sümptomites ning ravis esineb varieeruvusi.
Bunyaviridae
Inimestel hemorraagilist palavikku põhjustav Bunyaviridae viirus on Severe fever with thrombocytopenia syndrome (SFTS).
Filoviirused
Inimestel hemorraagilist palavikku põhjustavad filoviirused on
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Viral hemorrhagic fever seisuga 08.08.2014.
Kiidjärve haigla
Kiidjärve sobis arstipunkti avamiseks, sest külas oli elekter tänu Ahja jõe veejõule ja veskile ning püsiv raudteeühendus Tartuga. Hooneks valiti põline Kiidjärve talu Rihma-Jakobi, mis oli juba suvitajate tarbeks kohandatud, nagu paljud Kiidjärve ja Taevaskoja ümbruse talud. Maja oli kahekorruseline (toad, kaks kööki ja saal). Kohalikud toetasid haigla avamist ja korraldasid korjanduse. Anti ka sisustuseks vajalikku.
Uue haigla juhatajaks ja arstiks sai Kiidjärvel sündinud doktor Gustav Kroll. 1918–1942 oli Gustav Kroll Tartu linna arst. 1945. aastal arreteeriti ta nõukogude võimude poolt.
1947. aastal muudeti Kiidjärve üldhaigla tuberkuloosihaiglaks, mis töötas Kiidjärvel 1978. aastani. 1982. aastal valmis Põlva Keskhaigla ning Kiidjärve haigla suleti.
Pärast Kiidjärve haigla sulgemist kolis 1983. aastal hoonesse Kiidjärve metskond. Omandireformiga hoone tagastati.
Aitoolia liit
Aitoolia liit oli üks Vana-Kreeka poliste ühendus, mille keskus oli Aitoolia. Liit loodi umbes 320 eKr, algselt oli Aitoolia liit Lääne-Kreeka peamiselt agraarsete piirkondade amorfne ühendus. Algul oli see hõimuliit, 3. sajandiks eKr oli see föderatsioonitaoline moodustis. 3. sajandi lõpuks eKr oli see oluline Makedooniale vastuseisev jõud. Sõjas Makedooniaga oli Aitoolia liit Rooma riigi liitlane. Aitoolia liit enamasti teravalt Makedoonia-vastane, kuid samal ajal vaenus ka Ahhaia liiduga.
Aitoolia liit kasvas ja tugevnes võitluses diadohhidega. Umbes 290 eKr omandas Aitoolia liit domineeriva mõju Delfis, aastal 279 eKr paistsid nad silma galaatide sissetungi tagasilöömisel. Liit tõusis Kesk-Kreekas eriti esile galaatide sissetungi ajal, mil kaitses sissetungijate eest Delfi pühamut.
Kõige vägevam oli Aitoolia liit 3. sajandi teisel poolel eKr. Peale Aitoolia hõlmas see Kesk-Kreeka piirkondi (Phokis, Lokris, mõnda aega Boiootia, Põhja-Kreekas osa Tessaaliast, Lõuna-Kreekas mõned Peloponnesose linnad (Tegea, Mantineia, Orchomenos). Polistel oli suur autonoomia, kuid eriti välispoliitilised küsimused otsustas liidu valitsus.
Aitoolia liidu kõrgeim võimuorgan oli üldrahvakoosolek (synodos), mis kogunes kord aastas Thermoses. Erakorralisi koosolekuid peeti ka mujal, sealhulgas väljaspool Aitooliat. Koosolek oli kõrgeim seadusandlik organ, see kuulutada sõda ja sõlmis rahu ning valis ametikandjad. Töötasid veel linnade esindajatest koosnev liidunõukogu (synedrion) ja apokleetide komisjon, mis arvatavasti koosnes liidunõukogu liikmetest ja tegeles jooksvate küsimustega. Haldusvõim oli strateegi käes. Strateegi abid olid ratsaväe ülem hiparh, sekretär grammateus ja 7 laekurit.
Friedrich Eduard Lezius
Friedrich Eduard Lezius (6. september/18. september 1859 Tõstamaa – 5. juuni 1936 Königsberg) oli baltisaksa päritolu Eesti vaimulik ja saksa kirikuajaloolane.
Lezius õppis aastatel 1870–1877 Tartus gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1877–1883. Prooviaastal oli ta Helme Maarja koguduses Ernst Behse juures. Ordineeriti õpetajaks (26. detsembril 1883)/7. jaanuaril 1884.
Oli aastatel 1884–1886 Rõuge Maarja koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1887–1889 Valga eesti koguduse õpetaja, olles samaaegselt õpetajaks Zeddelmanni Erakoolis ja köstrikoolis. Aastal 1890 oli ta kaheks kuuks pastoriametist kõrvaldatud (suspendeeritud), kuna viis läbi kiriklikke talitusi rekonvertiitidele(õigeusus pettunutele). Nimelt laulatas ta ühe õigeuskliku pruutpaari.
Aastal 1892 kaitses ta kirikuajaloo alal ''mag. theol.'' väitekirja Tartu Ülikoolis. Aastatel 1894–1899 oli ta Greifswaldi ülikoolis kirikuajaloo eradotsent. Aastal 1894 sai ta ''lic. theol.'' astme. Aastatel 1899–1902 oli ta Kieli Ülikooli professor. Aastatel 1902–1925 oli ta Königsbergi Ülikooli professor (aastal 1907 kaitses ta Greifswaldi Ülikoolis dr. theol. väitekirja). Jäi aastal 1925 emerituuri.
Isiklikku
Tema isa Andreas Friedrich Lezius oli Tõstamaa ja Nõo Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja, vend Hermann Arnold Lezius oli Kuressaare Laurentiuse koguduse ja Mihkli Miikaeli koguduse õpetaja.
Olustvere pargi allikad
Olustvere pargi allikad on allikad Olustvere mõisa pargis; halduslikult Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas.
Allikad suubuvad pargi tiikidesse. Allikate vooluhulk on 1–2 l/s.
Klass: elu pärast
"Klass: elu pärast" on Ilmar Raagi mängufilmi "Klass" järg. 2010. aastal valminud telesari, mille režissöörid on Ilmar Raag, Gerda Kordemets, Marek Miil jt. Stsenaristid: Gerda Kordemets, Ilmar Raag jt. Sarja näidati ETV-s 6. novembrist 25. detsembrini 2010. Nii filmi "Klass" kui ka telesarja "Klass: elu pärast" on Gerda Kordemets hiljem romaniseerinud.
Pfons
1. jaanuaril 2016 elas seal 1219 inimest.
Vald paiknes 13,7 km Innsbruckist lõunas Wipptalis Silli jõe ääres.
Kuigi pole täpselt selge, kust küla nimi pärineb, on paika esmamainitud kui Phunzun 1030. aastal ja kui Phanes 1177. aastal. Olles varem Matrei am Brenneri osa, kuulutati Pfons 1811. aastal iseseisvaks.
2022. aastal liideti Pfons Matrei am Brenneri vallaga.
pisi|tühi|Pfons
Walther von Brauchitsch
Walther von Brauchitsch oli ratsaväekindrali Bernhard von Brauchitschi poeg. Esimese maailmasõja ajal oli ta läänerindel kindralstaabi liige. 1932. aastast oli ta Saksa suurtükiväe inspektor, 1933. aastast diviisi- ja 1935. aastast korpuseülem.
Walther von Brauchitsch vabastati teenistusest 19. detsembril 1941 pärast Moskva vallutuse ebaõnnestumist, Teises maailmasõjas ja südamerabandust.
Pärast sõda ta vahistati kahtlustatuna sõjakuritegudes, kuid ta suri enne süüdistuse esitamist.
Keiserlik õiguskool
Keiserlik õiguskool (vene keeles Императорское училище правоведения) oli aastatel 1835−1918 Peterburis tegutsenud Venemaa keisririigi juriidilist haridust andnud privilegeeritud kõrgem õppeasutus.
Eellugu
Juba keiser Peeter I mõistis, et Venemaa riik vajab mitte lihtsalt õilsat päritolu (aadel), vaid ka õpetatud riigiametnikke. Nii avatigi 1720. aastal senati juurde kool, mis pidi valmistama ette kantseleiametnikke. Viimaste koolitamine osutus aga ebatõhusaks ja see õppeasutus suleti 1763. aastal keisrinna Katariina II korraldusel. Aastatel 1763−1797 sai Venemaal juriidilist haridust omandada vaid kadetikorpuses ja Moskva ülikoolis. Keiser Paul I ajal asutati 1797. aastal taas senati juurde junkrukool, kuid see suleti 1805. aastal. Viimase asemele loodi Kõrgem õiguskool, mis tegutses ametlikult 1816. aastani, kuid sisuline tegevus peatati juba 1809. aastal.
1833. aastaks oli Mihhail Speranski viinud lõpule ligi 36000 seadusakti korrastamise (Seaduste täielik kogu). See tingis taas vajaduse õpetatud ametnike järele, kes oskaks seadusi rakendada. Seepärast tegigi keisri sugulane Oldenburgi prints Konstantin Friedrich Peter (1812−1881) tihedas koostöös Speranskiga ettepaneku avada Keiserlik õiguskool, mis pidi alluma justiitsministeeriumile.
Asutamine
Keiser Nikolai I kiitis kooli asutamise heaks ning kinnitas see põhikirja ja koosseisu 29. mail (vkj) 1835. Õppeasutuse kuraatoriks nimetati Oldenburgi prints Peter, direktoriks sai riiginõunik Simon Poschmann (1792−1847) ja inspektoriks määrati Tsarskoje Selo lütseumi professor vabahärra Georg Gustav Ludwig von Wrangell (1783−1841). Kooli õppehooneks omandas prints Peter senaator Ivan Nepljujevilt 700 000 rubla eest Fontaka jõe ääres maja, mis järgnevalt renoveeriti. Kool avati pidulikult 5. detsembril (vkj) 1835, juba kaks päeva hiljem algas õppetöö.
Kool oli kuni 1917. aastani justiitsministeeriumi alluvuses, seejärel allutati see Ajutise Valitsuse korraldusega rahvahariduse ministeeriumile.
Likvideerimine
Kooli õigusjärglane on Peterburi Pjotr Oldenburgski nimeline õiguse instituut.
Õppetöö
Õppetöö kestis alguses kuus aastat, kuid 1838. aastal pikendati seda seitsme aastani. See jagunes kaheks kursuseks: noorem ehk gümnaasiumiaste (VII-IV klass) ja vanem ehk ülikooliaste (III-I klass). 1847. aastal asutati kooli juurde ettevalmistusklassid, mis vältasid alates 1856. aastast kolm aastat.
Nooremal kursusel omandasid õpilased klassikalise gümnaasiumiprogrammi (ainult kreeka keele asemel õpetati loodusteadusi). Vanema kursuse hulka kuulusid järgmised õppeained: õigusteaduse algkursus, kiriku-, Rooma, tsiviil-, kaubandus-, kriminaal- ja riigiõigus, tsiviil- ja kriminaalmenetlus, Rooma õiguse ajalugu, rahvusvaheline õigus, kohtumeditsiin, politseiõigus, poliitökonoomia, rahandusseadused, usundilugu, filosoofiaajalugu ning õigusfilosoofiline ladina ja inglise keel (fakultatiivselt võis õppida ka saksa ja prantsuse keelt).
Õpilased
Kool oli privilegeeritud suletud õppeasutus, mis oli seisundilt võrdne Tsarskoje Selo lütseumiga. See võttis vastu kuni 100 noormeest vanuses 12 kuni 17, kes olid pärit pärusaadli hulgast. Õppimine oli küll tasuline, kuid riigi õpilaste kulud kattis riik.
Aastatel 1840−1918 lõpetas kooli 79 lendu (vähemalt 2299 õpilast).
Varia
Õpetajana on selles koolis töötanud eestlane Friedrich Fromhold Martens, kes õpetas rahvusvahelist õigust.
Vihtlemine
Vihtlemine on saunas vihaga keha kerge peksmine, millega kaasneb massaaž ja vereringe turgutamine, aga ka toksiinide väljutamine ja ainevahetuse kiirendamine.
Vihtlemine kuulub eestlaste saunakommete juurde. Vihtlemine soodustab higistamist, parandab naha vereverevarustust ning puhastab nahka ainevahetusjääkidest ja surnud naharakkudest, parandab liigeste liikuvust, lõõgastab (mõjub kerge massaažina), tõstab vastupidavust külmetushaigustele, mõjub leevendavalt radikuliidile ja soodustab sauna järel und. Kadaka- ja nõgesevihal usutakse olevat reumaatilisi haigusi ning neuralgilisi ja lihasevalusid leevendav toime.
Vihtlemine võib olla vastunäidustatud allergikutele, mitmesuguste põletike, ägeda nohu, haavandite, pahaloomuliste kasvajate, kaugele arenenud südamepuudulikkuse, hüpertooniatõve, kõrge silmarõhu, trombooside, aktiivse tuberkuloosi, kopsuturse, ajuturse, insuldijärgse ajuhalvatuse, operatsioonijärgsete haavade ja veel mitme muu tervisliku seisundi korral. Krooniliste haiguste korral tuleks vihtlemise ja üldse saunaskäigu lubatavuse osas konsulteerida perearstiga.
Mõnes saunas on vihtlemine keelatud, sest vihalehed võivad määrida sauna heleda interjööri. Sellistes saunades võib sobida kunstviht.
Ajaloost
Saunas kuuma leiliga vihtlemine on Euroopa kirdeosa metsvööndi rahvaste põline komme.
Eesti taludes tehti enne jaanipäeva kuni 100 vihta. Saunas higistati ja peale seda viheldi, ka väikesi lapsi ja vanureid. Laste vihtlemine algas juba imiku eas, üks toimingutest oli seejuures harjaste võtmine. Vihtlemisel oli tervishoidlik mõju, eriti raske talutöö puhul. Higistamist ning tamme–, kadaka– või nõgese vihaga vihtlemist peeti vajalikuks mitmete haiguste, eriti reuma (jooksva) ravimisel.
Apteeker Melchior (film)
"Apteeker Melchior" on 2021. aastal valminud ja 2022. aasta aprillis esilinastunud Eesti film, mis põhineb Indrek Hargla romaanisarja "Apteeker Melchior" esimesel osal "Apteeker Melchior ja Oleviste mõistatus". Film on esimene osa samanimelisest mängufilmide sarjast. Filmisarja järgnevate osadena linastusid 2022. aasta augustis "Apteeker Melchior. Viirastus" ja 2023. aasta aprillis "Apteeker Melchior. Timuka tütar".
4221. Eesti Vahikompanii
4221. Eesti Vahikompanii (inglise keeles 4221 Labor Service Company või Estonian Guard Company 4221) oli Saksa sõjaväes teeninud eestlastest Teise maailmasõja järel moodustatud vahikompanii, mis teenis Ameerika Ühendriikide okupatsiooniarmee koosseisus valvates Nürnbergi protsessil sõjatribunali hoonet, vanglat ja kohtualuseid.
Apteeker Melchior (film)
"Apteeker Melchior" valmis Eesti-Saksa-Läti-Leedu koostöös, kaastootjad on Maze Productions Saksamaalt, Film Angels Productions Lätist ja InScript Leedust.
Sisu kirjeldus
Filmi tegevus toimub Tallinnas 15. sajandi algul. Tallinnas tapetakse tuntud ordurüütel Clingenstein – teda peetakse kangelaseks, kuna ta vabastas Läänemere piraatidest. Ta pea on maha raiutud, seinale tõstetud ja suu münte täis topitud. Tapetu kaelast on kadunud on kuldkett, mille ta alles samal päeval ostis. Kohtuhärra Wenzel Dorn võtab mõrvapaigale kaasa noore apteekri Melchior Wakenstede. Noormehel olevat erilised võimed, ta oskavat ka surnutega rääkida. Melchiori taibukas ja Dorni oskamatu tegevus tapmise uurimisel viivad aga olukorrani, et lisaks linnarahvale arstimite müümisele võtab apteeker oma kohuseks mõrva ja sellega kaasnenud segaduste lahendamise. Selgub, et tapetud rüütel tuli Tallinnasse eriülesandega. Nutikas noormees avastab, et tapetu otsis müstilist „Tallinna vangi“ ja jäljed viivad Dominiiklaste kloostrisse. Järgneb veretööde rida – surmaohus on igaüks, kes selle saladusega kokku on puutunud. Samal ajal tärkavad apteekris kahtlused oma õpipoisi osas, kes näib midagi varjavat...
4221. Eesti Vahikompanii
Eellugu
Esialgu saadi sõjaväe peakorterist luba väikese mudelüksuse moodustamiseks Nürnberg–Fürthi sõjaväestaabi ja sõjaväepoe valvamiseks. Selle koosseisus oli 17 meest koos kahe juhiga, kes olid leitnant Artur Tammaru ja seersant Martin Ulpus. Paari-kolme kuu möödudes saadi luba suurendada üksus 42-meheliseks, ülesandega valvata sõjaväeposti ladusid.
Apteeker Melchior (film)
Filmivõtted
"Apteeker Melchiori" filmitriloogia võtted toimusid 2020. aasta teises pooles, kokku 80 võttepäeval.
4221. Eesti Vahikompanii
Eellugu
Ameeriklastest ülemused olid eestlaste teenistusega väga rahul. Erilist heakskiitu avaldas kolonel Orville Martin, mis tuli kasuks ka hiljem, koostöös sõjaväe peakorteriga Frankfurdis.
Apteeker Melchior (film)
Filmivõtted
Võttepaigad olid Tallinna vanalinnas, Pirita kloostri varemetes, Ida-Virumaal Narva linnuses (filmiti Toompea sündmuseid) ning Purtse vasallilinnuses, Lääne-Virumaal Haljala kiriku juures, Rakvere linnuses ning Vao tornlinnuses, Harjumaal Jõelähtme vallas Saha kabelis (filmis palvemaja) ning Jüri alevikus Lehmja tammikus. Kaks nädalat tehti septembris võtteid Lätis Tukumsi piirkonnas Cinevilla filmilinnakus, kuhu ehitati võtteperioodi suurim võtteplats keskaegsete tänavate ja sisehoovidega. Saaremaal olid 2020. aasta oktoobris filmimispaikadeks Kuressaare loss (raevangla võtted) ja Keskaja Elamuskeskus Archebald. Haabneemes asuvasse Black Box Studiosse ehitati võtete jaoks kaks Tallinna linna ajaloolise tähtsusega esindusruumi – Mustpeade Maja saal ja Tallinna Raekoja saal. Seal toimusid ka filmi viimased võtted.
4221. Eesti Vahikompanii
Moodustamine
1946. aasta sügisel saadi korraldus moodustada kompaniisuurune üksus (umbes 300 meest) ja saata see Mannheimi 2-kuulisele väljaõppele. Värbamisrühmad moodustati USA tsooni eesti laagreis: Augsburgis, Geislingenis ja "Valga" laagris. Ferdinand Kooli selgituse kohaselt sai Märzfaldis asunud laager endale "Valga" nimetuse seetõttu, et seal elanud eestlased ja lätlased jagunesid enam-vähem pooleks nagu kodumaal Valga linnas.
Apteeker Melchior (film)
Filmi edu kinoekraanil
Filmi käidi vaatamas ligi 130 000 korda, mis oli 2022. aastal Eesti kinolevis teine tulemus. Ühtlasi oli see aga selle aasta vaadatuim Eesti päritolu film. Eesti Filmi Instituudi andmetel oli esimese filmi kassatulu 879 tuhat eurot. Teist filmi "Apteeker Melchior. Viirastus" käidi samal aastal vaatamas veidi üle 86 000 korra.
4221. Eesti Vahikompanii
Moodustamine
Kandidaatidelt nõuti ennekõike head tervist ja sõjaväelist kasvatust. Hiljem selgus, et 92% vastuvõetuist olid endised Eesti Leegioni võitlejad või lennuväe abiteenistujad. Veelgi enam, Ameerika Ühendriikide dipiide komisjoni peakorteri otsusega ei saanud ka Relva-SS-i kuulumine takistuseks USA-sse emigreerumisel.(dipii, Displaced Person, DP )
Apteeker Melchior (film)
Filmi edu kinoekraanil
"Apteeker Melchior" linastus 2022. aastal 10 riigis: Eestis, USAs, Jaapanis, Indoneesias, Saksamaal, Argentinas, Aserbaidžaanis, Soomes, Indias ja Portugalis. 2023. aastal lisandub mitu uut riiki, nagu Kanada, Hispaania, Türgi, Tšehhi. "Apteeker Melchiori" filmitriloogia õiguste müügiga tegeleb rahvusvaheline müügiagent Global Screen. Filmitootjad sõlmisid lepingu voogedastusplatvormiga Amazon, kes valmistab triloogia kolme osa põhjal 2024. aastaks seriaali saksakeelsetele turgudele.
4221. Eesti Vahikompanii
Teenistus
thumb|250px|right|Peale [[Hermann Göring|Hermann Göringu ja Rudolf Heßi valvas vahikompanii Nürnbergi sõjavanglas teisigi sõjakurjategijaid. Teenistujad kandsid musta vormi, valget vöörihma ja sinist kiivrit]] 4221. Eesti Vahikompanii moodustati Nürnbergis ning liideti USA maaväe 6950. üksusega, mis vastutas sisemise julgeoleku eest. Vahikompanii vastutas Schwabachi küla toidu ja riiete lao valvamise eest ning valvas Nürnbergi sõjavanglas kohtualuseid. Vahikompanii juhtkonnas oli ülem kapten Vaido Viitre, ülema abi vanemleitnant Eduard Limion ja kompanii vanem vanemseersant Hugo Nõmmjärv. Kompaniis oli kuus relvarühma ja staabirühm:
Paar kuud kestnud väljaõppel (toimus oma juhtkonna juhtimisel, relvade alal käis kohal Ameerika sõjaväeinstruktor) tehti riviõppust, laskmist, siseõppusi vahiteenistusest ja muud. Igapäevane väliõppus lõppes kell 21.00 Eesti hümni laulmisega.
1947. aasta veebruari lõpul sai õppeaeg läbi ja kompanii paigutati Dutzendeichi kasarmuisse Nürnbergi lähedal. Kompanii peamine ülesanne oli Nürnbergi sõjatribunali ja vangla valvamine. Peale kohtumaja ja vangla olid eestlastest vahtkonnad ka bensiini-, laskemoona-, varustus- ning söeladudes. Lisaks valvati kohvikuid, Noorte Meeste Kristliku Ühingu kohalikku haru, ujumisbasseine ja mõnel juhul ka tähtsate ameeriklaste peatumiskohti.
Selline elu- ja töökorraldus kestis kuni 1949. aasta väljarännu alguseni, mis tõi kompanii ellu palju muudatusi. Kompaniiülem kapten Viitre lahkus esialgu UNRRA teenistusse ning rändas hiljem Kanadasse. Uueks ülemaks sai seejärel kapteniks ülendatud endine ülema abi Eduard Limion. Väljarände tõttu, peamiselt USA-sse, Kanadasse, Rootsi, Belgiasse ja Austraaliasse, hõrenes ka meeskond. Kuivõrd samal ajal hakati likvideerima Bambergis asuvat eesti üksust, sai 4221. vahikompanii sealt ohvitseride näol täiendust.
Eestlastest moodustatud töö- ja vahikompaniide arvukuse kõrgpunktiks jäi 1948. aasta lõpp ja 1949. aasta algus. Siis tegutses kuus eesti kompaniid, igaühes vähemalt 200 meest. Lisaks teenis eestlasi teiste rahvuste kompaniides ja mõnel puhul ka väiksema allüksusena. Kokku formeeriti eestlastest neli vahikompaniid (nr 4221, 4027, 4228 ja 4229), igaühes 240 meest. USA poolt kompaniide formeerimist koordineerinud kolonel Orville Martin ja kapten Nathan Moxley hindasid kõrgelt eestlaste tööoskust ja -moraali ning olid töö tulemustega ülimalt rahul. Peale vahikompaniide loodi 7127. transpordikompanii (Estonian Truck Co) nr 7127 ja kolm pioneerikompaniid (Estonian Construction Engineering Co) nr 8090, 8745 ja 8747. Frankfurdis formeeris kapten Peeter Animägi Geislingeni sõjavangilaagrist vabanenud eestlastest töökompanii nr 8716. Üldse käis eesti väeosadest USA armees läbi umbes 5000 Eesti sõjameest.
4221. Eesti Vahikompanii likvideeriti 1964. aastal Pirmasensis.
Saksamaal eesti põgenikest formeeritud 4221. vahikompanii taaskohtumine toimus ESTO 2000 raames Tartu College'is Torontos. Kokku võttis üritusest osa 18 kunagist kompanii liiget.
Dokumentaalfilm
Nürnbergi protsessil kohtualuseid valvanud 4221. Eesti Vahikompaniist valmis 2006. aastal Eesti Televisiooni Brüsseli korrespondendi Indrek Treufeldti (autor) ja Kalle Käeseli (režissöör) dokumentaalfilm "Mehed unustatud armeest". Filmi valmimist toetasid Eesti Filmi Sihtasutus ja Eesti Kultuurkapital.
Välislingid
20th_Waffen_Grenadier_Division_of_the_SS_(1st_Estonian)
Muuseumlaev
Muuseumlaev on muuseumis või muus külastamiseks sobivas asukohas alaliselt eksponeeritav laev.
Kirjeldus
Muuseumlaev on eksponaat, mille eesmärk on anda külastajatele vahetu ülevaade laeva ehitusest ja sageli ka juurde kuuluvast ajaloost.
Ildikó Pécsi
Ildikó Pécsi (21. mai 1940 – 5. detsember 2020) oli Ungari näitleja. Alates 1961. aastast on ta osalenud enam kui sajas filmis.
Orthodox Singers
Ansambli koosseisu moodustavad professionaalsed muusikud.
Ansambli repertuaaris on varajasi õigeusu kirikulaule, samuti viljeldakse nüüdisaegsemat õigeusu muusikat. Heliloojate seas on esindatud teiste seas Arvo Pärdi, Sir John Taveneri, Cyrillus Kreegi, Veljo Tormise muusikateoseid.
Ansambel on välja andnud kolm kassetti ja kaheksa laserplaati.
1962. aasta Eesti meistrivõistlused suusatamises
1962. aasta Eesti meistrivõistlused suusatamises peeti 7.–13. veebruarini Otepääl, teatesõidud talispartakiaadi raames samas 31. märtsil.
Tsentraalne piirteoreem
kus \sigma on kogumi standardhälve:
Alexander von Tritthof
Alexander von Tritthof (12/24. juuli 1853 Kandle – 16/29. detsember 1908 Tallinn) oli Kandle mõisnik.
Tema vanemad olid Kandle mõisnik Jakob von Tritthof (1825–1863) ja Julie von Harpe (1829–1888).
Ta õppis 1873–1879 Tartu ülikooli õigusteaduskonnas (grad. Stud.), alates 1873 korporatsioon Estonia liige.
Pärast sõjaväeteenistust põllumees, Kandle mõisnik 1880–1907, kreisikohtu assessor. Alates 1907 elas Tallinnas, kus suri.
Julius Reubke
thumb| Julius Reubke (1834–1858)
Julius Reubke (23. märts 1834 Hausneindorf – 3. juuni 1858 Pillnitz) oli saksa organist, pianist ja helilooja.
Elu
1856. aasta veebruarist õppis Julius Reubke Weimaris Ferenc Liszti juures kompositsiooni ja klaverit. Liszti mõjutusel kirjutas Julius Reubke 1857. aastal oma kuulsa Sonaadi 94 psalmile orelile, mille lõpetas aprillis 1857. Selle teose pühendas ta Carl Riedelile ja esiettekanne toimus Merseburgi Toomkirikus uuel Friedrich Ladegasti ehitatud orelil 17. juunil 1857.
1857. aasta detsembris kolis Reubke Dresdenisse. Seal haigestus ta kohe raskelt tuberkuloosi. 1858. aasta 3. juunil, olles Pillnitzis ravil, suri Julius Reubke 24-aastaselt tuberkuloosi. Ta maeti 7. juunil 1858 Maria am Wasseri kiriku lähedasse surnuaeda Pillnitz-Hosterwitzis.
David Huron
pisi|David Huron Tartu Ülikoolis peetud seminaril 7. veebruaril 2013
David Huron (sündinud 1. juunil 1954 Peace Riveris Alberta provintsis) on Kanada ja Ameerika Ühendriikide muusikateadlane.
Vala
Vala on objektorienteeritud programmeerimiskeel.
David Huron
1998. aastast on ta Ohio Osariigi Ülikooli muusikaprofessor. Tema peamine uurimisvaldkond on kognitiivne muusikateadus.
Vala
Koodinäited
Lihtne "Hello, World!" programm:
David Huron
Elulugu
Huron sündis Kanadas põllumajandusspetsialisti perekonnas kolmanda lapsena. Lapsena õppis ta klaverit, flööti ja orelit, samuti võttis eratunde muusikateoorias. Tema lapsepõlves kolis perekond pealinna Ottawasse, kus ta õppis muusikakallakuga keskkoolis. Tema õppeedukus jättis soovida ja teiste ainete vastu peale muusika ta huvi ei tundnud. Aasta enne keskkooli lõpetamist kolis perekond Toronto lähistele Guelphi väikelinna, kus tulevane muusikateadlane koolist edasijõudmatuse tõttu välja visati.
Vala
Koodinäited
Keerulisem versioon, kus kasutatakse Vala objektorienteeritud programmeerimise võimalusi:
David Huron
Elulugu
Ühe aasta õppis ta flöödimängu Torontos Kuninglikus Konservatooriumis. Seejärel õppis veidi elektroonikat, töötas kodulinna Guelphi orelitehases ja hiljem samas linnas Foseco terasetehases.
Vala
Koodinäited
Näide, kus GTK+-i abil luuakse graafiline "Hello, World!" programm:
David Huron
Elulugu
Septembris 1975 jätkas ta haridusteed Waterloo Ülikooli integreeritud õpingute programmis, mis võimaldas üliõpilastel ise oma õppekava kokku panna. Ülikool pakkus oma aja kohta radikaalset avatud õppekava, kus kohustuslikud ained puudusid täielikult. Huron kuulas seal peamiselt loenguid muusika, füüsika, psühholoogia ja infotehnoloogia alal. Ta lõpetas ülikooli 1978. aastal, kaitstes bakalaureusetöö teemal "Arvutite rakendusvõimalused muusikas, muusikateaduses ja helisignaalide töötlemisel".
Aastatel 1978–1984 tegutses Huron muusiku ja heliloojana. 1980. aastal jätkas ta õpinguid Yorki Ülikooli interdistsiplinaarsete õpingute programmis, kus ta keskendus ideede ajaloole. Oma magistritöö kirjutas ta muusikalise arengu ideest, kuid selles sisaldunud kriitika tõttu Theodor Adorno seisukohtade suhtes ei lubatud Huronit kaitsmisele ja tal kulus täiendavalt kaks aastat muudatuste tegemiseks, mis oleksid kaitsmiskomisjonile vastuvõetavad.
Magistriõpingute ajal arenes Huronis välja huvi muusikapsühholoogia vastu. Oktoobris 1986 astus ta doktorantuuri Suurbritannias Nottinghami Ülikoolis, kus tema juhendajateks olid professorid Ian Bent ja Robert Pascall. Ta kirjutas ja kaitses oma väitekirja muusikateaduses kahe ja poole aastaga.
1989. aastal alustas ta akadeemilist karjääri Waterloo Ülikooli Conrad Grebeli kolledži lektorina. Kaks aastat hiljem edutati ta dotsendiks. 1996. aastaks oli ta samas kolledžis muusika ja psühholoogia dotsent ning inseneriteaduse adjunktprofessor. Peamiselt õpetas Huron muusikateooriat. Tema huvivaldkonnaks kujunesid muusika mõistmise viisid, mida ta uuris ja õpetas tuginedes psühholoogia ja sotsioloogia meetoditele.
Alates jaanuarist 1998 on ta töötanud Ohio Osariigi Ülikooli muusikaprofessorina. Külalisõppejõuna on ta õpetanud California Ülikoolis ja Stanfordi Ülikoolis.
7. veebruaril 2013 pidas David Huron ka avaliku loengu Tartu Ülikoolis.
Viinistu Mustkivi
pisi|Mustkivi Viinistu Mustkivi ehk Titekivi on rabakivist hiidrahn Harju maakonnas Viinistu külas, otse kunstigalerii juures rannal.
David Huron
Teadustöö
David Huroni peamised uurimisvaldkonnad on muusikapsühholoogia, süstemaatiline ja kognitiivne muusikateadus, aga ka infotehnoloogia rakendusvõimalused muusikateaduses. Tema motivatsiooniks ja ambitsiooniks teadlasena on olnud jõuda arusaamisele, miks on muusika inimesele nauditav.
Viinistu Mustkivi
Kivi pikkus on 8,1 m, laius 5,9 m, kõrgus 3,3 m ning ümbermõõt 26,7 m.
David Huron
Teadustöö
Ohio Osariigi Ülikooli muusikakooli juurde on tema eestvedamisel rajatud kognitiivse ja süstemaatilise muusikateaduse laboratoorium, mida Huron ise juhib. Seal uuritakse, kuidas inimene muusikat tajub ja tunnetab.
Viinistu Mustkivi
Rahn on kuubi kujuga. See asetseb rannakruusal, mille all on savi. Taimestik rahnu pinnal puudub.
David Huron
Teadustöö
Huroni uuringutes on tähtsal kohal olnud kultuuridevahelise võrdluse komponent. Ta on tegelenud Põhja-Ameerika indiaanlaste, hiina, jaapani, korea, hassiidi, Bali ja Musta Aafrika muusika analüüsiga.
Viinistu Mustkivi
Rannarahva seletuste järgi saadud tited just titekivide tagant ja seega on sealt kogu Viinistu järelkasv pärit.
David Huron
Teadustöö
Huron on loonud ka arvutitarkvara muusika uurimiseks. Alates 1986. aastast on ta seotud Humdrum Toolkiti nime all tuntud tarkvara arendamisega. Koostöös Craig Sappiga on ta loonud tarkvara Themefinder, mis aitab identifitseerida muusikas esinevaid teemasid.
Viinistu Mustkivi
Rahnu teine nimi tulenevat selle mustjast värvusest. Rahnu olevat kasutatud meremärgina ja selle merepoolne ülemine ots olevat kunagi lubjatud valgeks.
David Huron
Teosed
David Huron on paljude artiklite autor. Tema sulest on ilmunud ka kolm raamatut (kaks tehnilist juhendmaterjali oma tarkvara juurde ja üks teadusmonograafia):
Viinistu Mustkivi
Rahn on alates 1959. aastast üksikobjektina looduskaitse all ning jääb Lahemaa rahvuspargi territooriumile.
Ago Russak
Ago Russak (13. oktoober 1927 – 10. detsember 1991) oli eesti pianist ja muusikapedagoog.
1954. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Bruno Luki klaveriklassis). 1974. aastal lõpetas ta kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogia erialal.
Aastatel 1954–1969 oli ta Tartu 1. Lastemuusikakooli direktor. Aastatel 1969–1991 oli ta Tartu Muusikakooli direktor ja klaveriõpetaja.
Paistu põrguoru allikad
Paistu põrguoru allikad on kaitsealused allikad Sakala kõrgustiku keskosas asuvas Paistu ürgorus, halduslikult Viljandi maakonnas Viljandi vallas Loodi külas.
Allikad koos ümbritseva Paistu ürgoruga on kaitse all Loodi looduspargi koosseisus.
Audun Lysbakken
Audun Bjørlo Lysbakken (sündinud 30. september 1977) on Norra poliitik (Sotsialistlik Vasakpartei).
Audun Lysbakken on lõpetanud Bergeni Ülikooli prantsuse keele ja võrdleva poliitikateaduse erialal 1998. aastal. 1999–2000 sooritas ta kohustusliku ajateenistuse asemel tsiviilteenistuse Norra Mahepõllumajanduse Liidus. 2000–2001 oli ta ajakirjanik ja toimetaja ajalehes Klassekampen. 2000–2002 oli ta Sotsialistliku Vasakpartei noorteorganisatsiooni Sosialistisk Ungdom aseesimees. Aastatel 2001–2005 oli ta Stortingi liige ja on uuesti parlamendiliige alates 2009. aastast.
20. oktoobril 2009 sai ta Norra laste ja võrdõiguslikkuse ministriks. 5. märtsil 2012 oli ta sunnitud ministriametist tagasi astuma, kuna selgus, et tema juhitud ministeerium oli rahastanud Sotsialistliku Vasakparteiga seotud radikaalset feministlikku organisatsiooni.
11. märtsil 2012 valiti Audun Lysbakken Sotsialistliku Vasakpartei esimeheks.
X Models
X Models (mõnikord ka X-Models) oli Rootsi popansambel. See tegutses 1980. aastate esimesel poolel.
Ansambli tuntuim liige oli laulja Efva Attling. Nimi X Models viitas tõigale, et Efva Attling oli varem töötanud fotomodellina. Teised liikmed olid Åke Holmberg, Ricky Johansson, Pelle Sirén ja Åke Sirén.
Karjus (perekonnanimi)
Karjus on eesti perekonnanimi.
Statistika
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Karjus 221 inimesel: 114 mehel ja 107 naisel. Perekonnanimede levikult oli Karjus meeste puhul 676. kohal ja naiste puhul 854. kohal.
Perekonnanimi Karjus oli kõige levinum vanuserühmas 85+ aastat, kus seda oli 10 000 elaniku kohta 3,62. Nimi oli kõige sagedasem Lääne-Viru maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 4,13 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus Eesti kihelkondade 31 erinevas mõisavallas talupoegadele nimeks Karjus. Neist kuus mõisavalda - Kuigatsi, Laatre, Keeni, Vaalu, Sangaste ja Uniküla asusid Sangaste kihelkonnas.
Nimede eestistamise käigus loobuti nimest Karjus 3 korral, kui 1935. ja 1937. aastal võeti uuteks nimedeks Kodusaar, Koidumets ja Korjus.
Maimonides
pisi|Blaisio Ugolino joonistus Maimonidesest, 1744 Maimonides ehk rabi Moše ben Maimon (רבי משה בן מימון; tuntud ka akronüümi Rambam järgi; 1135 (või 1138) Córdoba, Almoraviidide riik (tänapäeva Hispaania) – 1204 Fostat, Aijubiidide sultanaat (tänapäeva Egiptus)) oli sefaradi juudi õpetlane, arst, astronoom, teoloog ja filosoof, keskaja üks tuntumaid Toora kommentaatoreid.