cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
William Holman Hunt
Prerafaeliitide vennaskond
Prerafaeliitide vennaskond asutati 1848. aastal William Holman Hunti, Dante Gabriel Rossetti ja John Everett Millais' poolt. Vennaskond oli mõeldud inglise kunstnikele ja poeetidele. Nende arust pidi kunst olema reaalne ja loomulik. Nad arvasid, et Raffael tegi perfektseid pilte, kuid nendes puudus emotsioon. Vennaskonna liikmed vältisid Kuningliku Kunstiakadeemia põhimõtteid, nad kasutasid elavaid värve ning joonistasid enamasti religioosseid pilte ja portreesid. Nende pildid olid väga detailsed ja reaalsed. Samuti panid nad palju rõhku ilule. Nende arvates aitas piltide ja luuletuste ilu kaasa sotsialiseerumisele.
Vennaskonna põhimõtted:
Looming
Williami maalid on tuntud just seetõttu, et need on väga detailsed, elavate värvitoonidega, ning on kavandatud väga täpse sümboolikaga. Ta omandas need omadused John Ruskini ja Thomas Carlyle'i kirjutistelt, kes olid arvamusel, et maailma peab olema võimalik lugeda nagu kindlat süsteemi. Williami arvates oli kunstniku ülesanne tuua esile fakti ja märgi kooskõla. Ta luges Ruskini "Modern Paintersi" teist osa ning ta oli võlutud Ruskini arvamusest, et kunstnikud peaksid pöörduma tagasi hiliskeskaja ja vararenessansi stiili poole.
Hunt tahtis modernsesse kunsti tuua sümboolset realismi, et need kes pilti vaatavad, saaksid metafooride abil välja lugeda rohkem kui lugu näiliselt jutustab. Ta maalis tavaliselt öösiti lambi valguses, et saavutada realistlikum valgus.
Olles üks prerafaeliitide vennaskonna liige, oli just Hunt see, kes jäi kõige enam truuks vennaskonna ideaalidele. Ta oli alati väga püüdlik ja proovis täiustada oma teoste üldist välimust.
1850. aastate keskel võttis ta ette reisi Jeruusalemma. Tema eesmärk oli otsida sealt inspiratsiooni ning nii topo- kui ka etnograafilisi materjale oma uute teoste jaoks. Ta proovis leida üles kohad, kus toimusid Piiblis aset leidnud sündmused ning siis maalis neid järgi. Holman soovis alati läbi oma teoste anda edasi midagi religioosset, et inimesed õpiksid sedasi rohkem Jeesust tundma. Esimest korda viibis ta Jeruusalemmas aastatel 1854–1956. Ta pöördus tagasi Inglismaale aastal 1856 ja näitas oma Jeruusalemmas valminud teost "Patuoinas". Sellel maalil on kujutatud kitse, kes seisab kuivanud kaldal Surnumere ääres. Kits sümboliseerib Jeesust, kes kannab kõiki maailma patte oma õlul, kuid samas on ta ka tõekandja.
Tema maalide inspiratsiooniks polnud alati ainult religioossed teosed, vaid tihtipeale ka luuletused. Luuletuste põhjal on valminud sellised teosed nagu " Shalotti daam" ja "Isabella". Hunt ehitas ka oma kodu Jeruusalemma.
Aastate jooksul muutus tema silmanägemine väga halvaks, mistõttu pidi ta maalimise lõpetama. Tema viimase suurima teose "Shalotti daam" aitas tal lõpuni viia tema assistent Edward Robert Hughes.
Surm
Hunt suri 7. septembril 1910 ja on maetud Saint Pauli katedraali Londonis. Ta põdes kroonilist bronhiiti, mille tagajärjel sai kopsuemfüseemi ning suri.
Tunnustus
Aastal 1905 sai Hunt kuningas Edward VII käest teenetemärgi. Märk anti, kuna Hunt oli väga pühendunud kunstnik. Ta ei müünud oma kunsti kunagi, vaid kasutas seda ilu ja tõe vahendina. Ta ei maalinud, et raha teenida, vaid maalis, kuna see oli ta kirg.
Meeskoor
pisi|[[Inseneride Meeskoor]] Meeskoor on kooriliik, mille lauljaiks on häälemurde läbinud mehed, häälerühmadeks tavaliselt I tenor ja II tenor ning bariton ja bass (ühendkooris vastavalt I ja II bass). Nii Eesti kui mitmete teiste maade koorimuusikas on rikkalik spetsiaalselt meeskooridele kirjutatud repertuaar, Eesti kõige tuntumad koorilaulud (Mu isamaa, Koit jt.) on loodud nii mees- kui segakooriseades.
Esimesel kolmel Eesti üldlaulupeol esinesid ainult mehed (meeskoorid ja pasunakoorid). Hiilgeaegadel on Eestis olnud ligi 60 iseseisvaid kontserte andvat meeskoori, praeguseks (üldlaulupeo eel 2014) on neid jäänud vaid 30 ning kolmes maakonnas puuduvad nad hoopis (Hiiu-, Põlva- ja Valgamaa). Noorte meeste kooridest on mitmed võtnud enda kõrvale ka naislauljad ning muutunud sega- või kammerkoorideks. Maapiirkondade koorid vananevad ega leia noori lauljaid, seega ei suuda alal hoida kontserttegevust ja osalevad vaid küla- ja laulupidudel. See seab kahtluse alla meeskooride kui eraldi kooriliigi püsimise üldlaulupidudel. Meeskooride laulupäevade traditsioon on olnud ka väiksematel lavadel Viljandis, Tartus, Rakveres, Pärnus, Saaremaal, Haapsalus, Toilas jm.
Mujal maailmas on meeskoorilaul kõige elujõulisem ilmselt Soomes, kus meeskooride liit (Suomen mieskuoroliitto) ühendab üle 120 meeskoori ja korraldatakse kooriliigi laulupidusid üle maa. Neil on järjepidevalt osalenud ka Eesti paremad meeskoorid, kel on sõpruskoorid üle-lahe. 2012.-l aastal korraldati Tartus rahvusvahelised Põhja- ja Baltimaade meestelaulu päevad ning tuhandetel laulumeestel ümber Läänemere on usku ja lootust, et need ei jää viimasteks.
Mari Laanemets
Mari Laanemets (sündinud 31. oktoobril 1975) on kunstiteadlane.
Mari Laanemets töötab Eesti Kunstiakadeemia kunstiteaduse ja visuaalkultuuri instituudi vanemteadurina. Laanemetsalt on ilmunud raamat "Zwischen westlicher Moderne und sowjetischer Avantgarde : inoffizielle Kunst in Estland 1969-1978" (Berlin, 2011) ("Lääne modernismi ja nõukogude avangardi vahel: kunstipraktika Ida-Euroopas Eesti näitel, 1969-1978"). Lisaks on ta kureerinud näitusi nii Eestis kui ka välismaal.
Asko Lõhmus
Asko Lõhmus (sündinud 12. juulil 1974) on eesti ökoloog, keskkonnateadlane ja looduskaitsja.
Ta on lõpetanud 1992. aastal Tartu 2. Keskkooli hõbemedaliga, 1998. aastal Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna bioloogia erialal bakalaureuseõppes ning 1999. aastal Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna loomaökoloogia magistriõppes. 2003. aastal kaitses ta Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonnas doktoritöö ja sai doktorikraadi.
Asko Lõhmuse teadustöö põhiteemad on metsade bioloogiline mitmekesisus ja struktuur, ohustatud liikide elupaigavalik, nende elupaikade kaitse teaduslikud alused, Eesti linnustiku seisund ja seire.
Lapsepõlves huvitas Lõhmust ornitoloogia. 1999. aastal kaitses ta magistritöö "Regulaarsed fluktuatsioonid Eesti röövlinnupopulatsioonides ja nende seos uruhiirlaste dünaamikaga" ja 2003. aastal doktoritöö röövlindude elupaigaeelistuste teemal, mõlemad Raivo Männi juhendamisel. Lõhmus on saanud mitu teaduspreemiat.
Ta on osalenud Eesti punase raamatu, Eesti metsanduse arengukava, Eesti looduskaitse arengukava ja Eesti säästva metsanduse standardi koostamisel ning projektides "Uudsed ökosüsteemid ja ökoloogiline taastamine säästva looduskasutuse kontekstis" ja "Kõdusoometsade looduskaitseperspektiiv". Lõhmus on ligikaudu 25 rahvusvahelise teadusajakirja retsensent. Ta on aastaid keskendunud metsaökoloogiale.
Lõhmus on juhendanud kuus doktoritööd ja kümme magistritööd, 2018. aasta jaanuari seisuga juhendab nelja doktoranti. Lõhmus esines 2018. aasta märtsis seminaril "Looduskultuuri seminar: loodushoiu sõnumid".
Isiklikku
Asko Lõhmusel on kaks last. Tema isa oli kirjanik Aivo Lõhmus.
Kaaspärijad
Eesmärk ja olemus
Pärandvara ühtsuse põhimõtte kohaselt läheb pärandvara üle kas kaaspärijatele jagamatult ning õiguslikkus mõttes eristatakse pärandvara kaaspärijate isiklikust varast. Kusjuures pärandvara ühisus on kindlaksmääratama osadega ühisus.
Pärandvara ühisus: kaasomand ja ühisomand
Kaaspärijad ei või pärandvarasse kuuluvaid esemeid iseseisvalt käsutada. Pärandvara ühine käsutamine tähendab seda, et iga üksiku eseme müügiks on vajalik kõigi kaaspärijate nõusolek. Iseseisvalt võib kaaspärija käsutada talle kuuluvat mõttelist osa PärS § 148.
Pärandvara mõtteliste osade suhtes on kaaspärijad kaasomanikud. Mõttelist osa võivad kaasomanikud ilma teise kaasomaniku nõuosolekute käsutada (AÕS § 74 lg 1). Üldjuhul on kaaspärijad pärandi suhtes kaasomanikud ning igale kaaspärijale kuulub mõtteline osa pärandvara ühisusest. Teatud esemete suhtes aga on kaaspärijad ühisomanikud. Näiteks kinnisasjade puhul märgitakse kinnistusraamatusse kaaspärijad ühisomanikena.
Saksa Riigi kapitulatsiooniakt
thumb|right|7. mail 1945 Reimsis sõlmitud kapitulatsiooniakt. Saksa Riigi relvajõudude nimel on alla kirjutanud [[Alfred Jodl.]] Saksa Riigi kapitulatsiooniakt sõlmiti Lääneliitlaste ekspeditsioonkorpuse ja Saksa Riigi Relvajõudude Ülemjuhatuse (OKW) vahel 7. mail 1945 Prantsusmaal Reimsis.
Kaaspärijad
Pärandvara ühisus: kaasomand ja ühisomand
Ühine käsutusõigus ei tähenda, et kõik pärijad peavad iga tehingu tegemise juures vahetult kohal olema, vaid kaaspärija võib anda käsutuse tegemiseks eelneva nõusoleku või selle hiljem heaks kiita. Pärandvara käsutatakse ja vallatakse kaaspärijate kokkuleppel või enamuse otsuse kohaselt, kui enamusele kuulub suurem osa ühises asjas. Ühise valitsemise põhimõtte rikkumine on lubatav juhul, kui toiming on vajalik pänrandvara hulka kuuluva asja säilitamiseks (AÕS § 72 lg 4). Sellisel juhul on kaaspärijal teise kaaspärijate vastu ka nõue tehtud kuutuste hüvitamiseks.
Saksa Riigi kapitulatsiooniakt
NSV Liidu nõudmisel sõlmiti päev hiljem Berliinis uus kapitulatsiooniakt. Kuna allakirjutamine toimus Moskva aja järgi 9. mail 1945, siis tähistatakse sõja lõppu siiani just sel päeval.
Kaaspärijad
Kaaspärijate õigused ja kohustused
Kaasomanikud peavad üksteise suhtes käituma lähtuvalt hea usu põhimõttest (VÕS § 6), eelkõige hoiduma teiste kaasomanike õiguste kahjustamisest (AÕS § 72 lg 1 ja lg 3).
Saksa Riigi kapitulatsiooniakt
Kapituleerumine Berliinis
Kuivõrd NSV Liit teatas, et tseremoonia Reimsis ei olnud liitlaste vahel kooskõlastatud, ja et kindral Susloparovil, kes NSV Liidu relvajõudude nimel alla kirjutas, ei olnud NSV Liidu väitel volitusi, siis otsustati Saksa Riigi kapituleerumine veel kord kinnitada Berliinis.
Kaaspärijad
Kaaspärijate õigused ja kohustused
Kui kaasomandist tulenevate nõuete rikkumise tõttu on tekkinud pärandvarale kahju, võib kaaspärija nõuda rikkujalt kahju hüvitamist. Kaaspärijad saavad üksteise vastu esitada alusetu rikastumise nõudeid.
Saksa Riigi kapitulatsiooniakt
Kapituleerumine Berliinis
Teistkordse kapituleerumise kasuks kõneles seegi, et mõned Saksa Riigi lahinguüksused keeldusid kapituleerumisest, kuna Saksa Riigi raadiost teatati, et vaherahu on sõlmitud vaid mõnede lääneliitlaste hulka kuuluvate riikidega, kuid mitte NSV Liiduga.
Kapitulatsiooniaktile Berliinis kirjutasid alla järgmised osapooled:
Kaaspärijad
Kaaspärijate õigused ja kohustused
Pärijate ühisusega on seotud kaaspärija ostueesõigus. Kui üks kaaspärijatest soovib oma osa pärandvara ühisusest müüa, on teistel kaaspärijatel ostueesõigus (PärS § 149 lg 1). Ostueesõiguse eesmärk on takistada kolmandate isikute astumist pärijate ühisusse pärast kaaspärija oma mõttelise osa müüki.
Kaaspärijad on ühisvõlausaldajad (VÕS § 72) ning solidaarvõlginkud (VÕS § 65).
Kohtupraktika
Riigikohus on leidnud, et üks kaasomanik või osa neist ei saa võtta kohustusi selliselt, et kohustatud oleksid ka teised kaasomanikud, kuna see kahjustaks teiste kaasomanike õigusi vara käsutamisel ja kasutamisel.
Riigikohus ei ole lugenud kinnisasja koormamiseks AÕS § 74 lg 1 mõttes kinnisasja rendilepingu ega kinnisasjal asuvast metsast maha raiutud puude müügilepingu sõlmimist ning on leidnud, et võlaõigusliku lepingu kehtivuseks ei ole vaja kinnisasja kaasomanike kokkulepet.
Joaquín Murrieta täht ja surm
"Joaquín Murrieta täht ja surm" (vene keeles "Звезда и смерть Хоакина Мурьеты") on rokkooper, mille kirjutasid helilooja Aleksei Rõbnikov ja näitekirjanik Pavel Gruško (libreto autor) Mark Zahharovi initsiatiivil Pablo Neruda kantaadi "Fulgor y muerte de Joaquín Murieta" ("Joaquín Murrieta hiilgus ja surm") ainetel. Joaquín Murrieta oli legendaarne mehhiklane California kullapalaviku perioodil 1850. aastatel.
1978. aastal ooperi plaadistamisel esitasid peamised ooperipartiid Žanna Roždestvenskaja (esitas Tähe ja Tereza partii) ja Gennadi Trofimov (esitas Murrieta ja Surma partii).
Meriküla oja
Meriküla oja on oja Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas.
Oja pikkus on 6,9 km ja valgla pindala 31,3 km². Oja suubub merre.
Ulla-Lena Lundberg
right|thumb|Ulla-Lena Lundberg (11. septembril 2012) Ulla-Lena Lundberg (sündinud 14. juulil 1947 Kökaris) on Soome kirjanik, kes kirjutab rootsi keeles.
Ta sündis 14. juulil 1947 Kökaris (Ahvenamaal). Ta debüteeris poeedina 15-aastaselt (aastal 1962) luulekoguga "Utgångspunkt".
Ta on 1985. aastast filosoofiamagister (Åbo Akademi) ja 1993. aastast Åbo Akademi audoktor.
Maks Pääbo
Maks Pääbo (eesnime rööpkujud: Max, Maksim, 2. detsember 1905 Otepää, Tartumaa – 29. juuni 1986 Norrköping, Rootsi) oli eesti tehnikateadlane.
Ulla-Lena Lundberg
Tema teostest on eesti keelde tõlgitud "Siber: tiivuline autoportree" (2013, tõlkija ja järelsõna autor oli Anu Saluäär; rootsi keeles ilmus 1993) ja romaan "Jää" (2014, tõlkija Tõnis Arnover; rootsi keeles ilmus 2012).
Maks Pääbo
Elulugu
Maks Pääbo oli kooliõpetaja poeg.
Lõpetas 1923 Läänemaa Ühisgümnaasiumi, õppis 1923–1924 Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonnas, lõpetas 1928 Budapesti Tehnikaülikooli masinaehitusinsenerina.
1929 Haridusministeeriumi stipendiaadina Ungaris viibides tutvus tekstiilierialaga, täiendas end hiljem Saksamaal.
Oli 1930–1936 AS-i O. Kilgas insener, 1936–1940 tehniline juhataja, ühtlasi 1936–1940 Tallinna Eratekstiilkooli direktor, 1939–1944 Tallinna Tehnikaülikooli õppeülesande täitja mehaanilises tehnoloogias. Eesti Inseneride Ühingu ja Insenerikoja mehaanikasektsiooni liige, Eesti Inseneride Ühingu teadusliku komisjoni referent, 1936–1940 Tekstiilieriteadlaste Liidu ja Tekstiilimeistrite Ühingu esimees.
Põgenes 1944 Rootsi, kus oli firma AB Åke Berg tekstiilivabriku insener.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: tekstiilitehnoloogia, -masinad ja -materjalid, pneumaatiline kudumistehnika. Leiutas süstikuta kudumistelje Maxbo, millel kootud kangast iseloomustas väike kuluvus. Rakendas uusi telgi esimesena Malmö firmas MYA. Töid tekstiili alalt.
Isiklikku
Oli abielus kunstnik Vida Pääbo-Jusega. Nende tütar on tuntud raamatuillustraator Ilon Wikland.
Nevskoje-Olohhovo
Nevskoje-Olohhovo (vene keeles Невское-Олохово; ka Olohkova) on küla Venemaal Pihkva oblastis Petseri rajoonis Pankjavitsa vallas. Ajalooliselt jäi küla Setumaale Seeritsä nulka.
19. sajandil kuulus küla Vilo kogukonda ja Saalessa kogudusse (Залесье).
Wassenaari lepingu organisatsioon
Wassenaari leping (WA) asutati 12. juulil 1996 Hollandi linnas Wassenaaris. Nüüdseks asub WA sekretariaat Austria linnas Viinis. Leping on Ekspordikontrolli Koordineerimiskomitee (COCOM) järglane, mis asutati külma sõja ajal ning mille algne eesmärk oli takistada sotsialismimaadesse relvade ning strateegiliste kaupade ja tehnoloogiate tarnimist. Nüüd kuuluvad sinna ühendusse ka paljud endised Vastastikuse Majandusabi Nõukogu riigid.
Eesmärk
WA kodulehe järgi on organisatsiooni laiem eesmärk kaasa aidata regionaalsele ja rahvusvahelisele stabiilsusele ning turvalisusele. Selle tagamiseks soovib see organisatsioon edendada tehingute läbipaistvust ning riikide suuremat vastutust sõjarelvade ning strateegiliste kaupade ja tehnoloogiate vahetuses, ostmises ja müügis, et ennetada ja takistada vaenulike ühenduste tegevust. Liikmesriigid tahavad kindlustada, et eelpool mainitud kaupade vahetus ei aita otseselt ega kaudselt kaasa nende riikide või ühenduste sõjalise võimekuse täiustumisele ja arengule, mis soovivad rahu ja stabiilsust õõnestada. Siiski on Wassenaari kokkuleppes rõhutatud, et nad ei ole suunatud ühegi konkreetse riigi või riikide ühenduse vastu, vaid pigem püüavad takistada liikmesriikidele muret tekitavaid riike.
Wassenaari leping on oluliselt leebem kui kunagine COCOM, sest ta keskendub peamiselt rahvusvahelise ekspordikorra läbipaistvuse tagamisele ning ei anna üksikutele liikmetele organisatsiooni otsuste üle vetoõigust. Samas COCOM keelas liikmesriikidel strateegiliste kaupade ekspordi sotsialismimaadesse ning jälgis seda väga rangelt. Kuid WA lepingus on kirjas, et otsus tarnida või tarnimisest loobuda on iga liikmesriigi ainuvastutusel. Ka info jagamine vastavate kontrollnimekirjas olevate kaupade tarnete kohta on vabatahtlik.
Ajalugu
Külma sõja lõppedes mõistsid endised COCOMi liikmesriigid, et keskendumine Ida-Lääne suunas ei ole enam ekspordi kontrolliks sobiv alus. Vaja oli luua uus leping, mis tegeleks relvade ning strateegiliste kaupade ja tehnoloogiate vahetusest tulenevate piirkondlike ja rahvusvaheliste turberiskidega. Nii otsustasidki 1993. aastal Haagi tippkohtumisel 17 endist COCOMi liikmesriiki lõpetada endise organisatsiooni tegevuse ning asutada uus mitmepoolne leping, mida ajutiselt kutsuti Uueks Foorumiks. COCOM lõpetas oma tegevuse 1994. aastal, kuid pärast seda hakkasid endised COCOMi koostööriigid kohe uut lepingut koostama, mille tarbeks moodustati kolm töögruppi. Täiskogu avaistung peeti 2.-3. aprillil 1996 Viinis. Täiskogu istung jätkus 11.-12. juulil 1996, kui jõuti konsensusele WA alusdokumendi osas ning lepiti kokku, et uus kontrollitavate relvade ja kaupade nimekiri ning informatsioonivahetuse nõue jõustuvad 1. novembril 1996.
Liikmed
Wassenaari lepingul on praegu 40 liikmesriiki: Argentina, Austraalia, Austria, Belgia, Bulgaaria, Kanada, Horvaatia, Tšehhi, Taani, Eesti, Soome, Prantsusmaa, Saksamaa, Kreeka, Ungari, Iirimaa, Itaalia, Jaapan, Läti, Leedu, Luksemburg, Malta, Holland, Uus-Meremaa, Norra, Poola, Portugal, Lõuna-Korea, Romaania, Venemaa, Slovakkia, Sloveenia, Lõuna-Aafrika, Hispaania, Rootsi, Šveits, Türgi, Ukraina, Suurbritannia ja Ameerika Ühendriigid. Varsti võib liikmesriigiks saada ka India.
Organisatsioon on üleilmne ning avatud kõigile tulevastele liitujatele, kes vastavad ettekirjutatud nõudmistele. Uue liikme vastuvõtmisega peavad nõus olema kõik täiskogu liikmesriigid. Liitumiseks peab riik olema relvade või strateegiliste tööstusseadmete tootja/eksportija, rakendama riigis poliitikaid massihävitusrelvade leviku tõkestamiseks, järgima teistes vastavates äratoodud rahvusvahelistes lepingutes sätestatud tingimusi ning suutma riigisiseselt edukalt eksporti kontrollida.
Struktuur
Ühenduse peamine juhtimisorgan on täiskogu, kus langetatakse kõik tähtsad otsused. Sinna kuuluvad kõigi liikmesriikide esindajad, kes kohtuvad kord aastas tavaliselt detsembrikuus. Täiskogu juhataja valitakse üheks aastaks liikmesriikide seast. Täiskogu ülesanneteks on moodustada allorganid, kes valmistavad täiskogu kohtumisteks ette arutluse alla tulevaid küsimusi, ning kutsuda kokku erakorralisi kohtumisi või koosolekuid, et arutada WA toimimisega seotud probleeme.
Hetkel on WA peamised allorganisatsioonid Üldine Töögrupp (General Working Group), mis tegeleb seadusandlusega seotud probleemidega, ja Ekspertide Grupp (Experts Group), mis tegeleb kontrollitud esemete nimekirjaga seotud küsimustega. Samuti saadab iga liikmesriik oma esindajaks Viini ametnike delegatsiooni. Nende omavahelised koosolekud toimuvad vahepealse infovahetuse hõlbustamiseks ning toimiva suhtluse tagamiseks liikmesriikide ja sekretariaadi vahel kindla aja tagant täiskogu juhataja juhtimisel. Tähtis organ on sekretariaat, mis toetab WA operatsioone Viinist.
Kontrollnimekiri
Organisatsioonil on kaks nimekirja, kuhu kirja pandud kaupadest tuleb raportis teatada. Esiteks põhinimekiri, milles on nimekiri strateegilistest kaupadest ja tehnoloogiatest. Selles on üheksa kategooriat:
Sellel nimekirjal on kaks alajaotust: tundlik nimekiri ja väga tundlik nimekiri. Viimase alla kuuluvad näiteks kõrgtasemel seiresüsteemide ehitamiseks vajalikud materjalid ja telgsurvejõu tehnoloogiad ning nende müügist tuleb sekretariaadile kohe teada anda. Muidu vahetavad Wassenaari lepingu liikmesriigid infot relvade ja strateegiliste kaupade tarnete kohta mitteliikmesriikidesse keskmiselt iga kuue kuu tagant.
Teine nimekiri on sõjamoona nimekiri, millel on 22 kategooriat. Ometi langevad raportis relvad kaheksasse üldisesse kategooriasse: tankid, soomukid, suurekaliibrilised laskerelvad, militaarlennukid / mehitamata õhusõidukid, militaar- ja ründekopterid, sõjalaevad, raketid või raketisüsteemid ning kergrelvad.
Laiendatud konfiskeerimine
Laiendatud konfiskeerimine on konfiskeerimise viis, mille kohaldamisel piisab ainult kohtu eeldusest, et vara pärineb ebaseaduslikust eluviisist või on saadud mingisugusest eeldatavast kuriteost.
Kohus on õigustatud laiendatud konfiskeerimist kohaldades võtma aluseks isiku kuritegeliku eluviisi. Laiendatud konfiskeerimise puhul ei pea kohus tuvastama konfiskeeritava vara päritolu konkreetsest käimasoleva menetlusega seotud kuriteost.
Nektariin
Nektariinide värvus võib sarnaselt virsikuga varieeruda kollakast punaseni. Keskmiselt on nektariinid virsikutest veidi väiksemad ja magusamad.
Laiendatud konfiskeerimine
Kuriteoga saadud vara laiendatud konfiskeerimist reguleerib karistusseadustiku paragrahv 832.
Sätte ajalugu
Raamotsus nägi ette, et laiendatud konfiskeerimise korral peab kuriteo toimepanija vara väärtus olema ebaproportsionaalne tema seadusliku sissetulekuga. Meetme kohaldamiseks peab aga uurimisasutus lisaks tõendama, et konfiskeeritav vara on konkreetse kuriteoga või üldiselt kuritegevusega otseses seoses.
Karistusseadustiku 1. veebruari 2007. aasta muudatusega jõustunud regulatsioon on raamotsusega võrreldes laiem, kuna näeb konfiskeerimise alusena ette ainult kahtluse vara kuritegelikus päritolus. Samuti on kolmandate isikute ring karistusseadustikus oluliselt laiem, sest kolmandaks isikuks võib olla iga isik, kes on omandanud vara teo toimepanija arvel. Euroopa Nõukogu raamotsus omakorda näeb kolmandana isikuna ette üksnes toimepanija sugulast.
Esialgse redaktsiooni kohaselt oli kohustuslik kohaldada kuritegeliku eluviisi tõttu saadud vara laiendatud konfiskeerimist, kui toimepanija mõisteti süüdi kuriteos, mille puhul on karistusseadustiku eriosas ette nähtud laiendatud konfiskeerimise võimalus. See tähendab, et süüdimõistva otsuse korral vara ilmtingimata konfiskeeriti. Selleks aga pidid olema täidetud teatud eeldused: karistuseks pidi olema enam kui kolmeaastane vangistus ja esinema pidid teised laiendatud konfiskeerimise eeldused.
8. märtsil 2014 jõustunud karistusseadustiku muudatusega alandati laiendatud konfiskeerimise kohaldamiseks vajalikku vangistuse nõuet vähemalt üheaastase vangistuseni. Lisaks muudeti laiendatud konfiskeerimise kohaldamine kohtu diskretsiooniotsuseks. See tähendab, et kohus võib valida, kas kohaldada meedet või rakendada alternatiivset varianti.
Modernistlik kirjandus
Modernistlik kirjandus (inglise keeles Modernist Literature, Literary Modernism, prantsuse keeles Littérature moderniste) kujunes välja 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses peamiselt Euroopas ja Põhja-Ameerikas. Seda iseloomustavad modernistlik elutunne ja teadlik lahkulöömine traditsioonilistest luule- ja värsivormidest. Modernistlik kirjandus vastandub romantismi õhkavale loomule ja püüab ületada realismi üheplaanilisust. Eksperimenteeriti nii vormide kui väljendusviisidega.
Modernistliku kirjanduse märksõnad on mosaiiksus, mitmetähenduslikkus, subjektivism, absurd, tinglik suletud vorm jne. Kujundikeeles kasutati sümboleid, groteski ja absurdi. Suurt tähelepanu pöörati teksti vormile. Oluliseks muutusid subjektiivsed läbielamised, tunded ja alateadlik soov korrastada korrastamatut. Iseloomulikud tehnikavõtted olid narratiivi lõhestamine katkendlikuks, tavapäraste kujundite vältimine, teadvuse vool, siirdkõne ja luules vabavärsi laialdane kasutamine.
Modernistid püüdsid maailma täiustada ja parandada. Nad kujutasid maailma lõhestumist kahetsusväärsena, õhutasid seda parandama ning uskusid edasiminekusse ja progressi. Samas leidus ka neid, kes olid uuest elurütmist vaimustuses ja ülistasid tehnoloogiamaailma.
Laiendatud konfiskeerimine
Sätte ajalugu
10. jaanuari 2017. aasta seadusemuudatusega laiendati paragrahvi kohaldamisala järgmiselt.
Modernistlik kirjandus
Modernistliku kirjandusega seotakse ka nt arenguromaanide, ulmekirjanduse, kriminaalromaanide jt kui iseseisvate kirjandusvormide tekkimist.
Modernism avaldus alguses peamiselt luules, kuid jõudis 20. sajandi keskpaiku ka proosasse ja draamasse.
Laiendatud konfiskeerimine
Õiguslikud alused
Et kohaldada kuriteo toimepanija või kolmanda isiku suhtes vara laiendatud konfiskeerimist, peavad olema täidetud spetsiifilised eeldused.
Kuriteoga saadud vara laiendatud konfiskeerimine on välistatud juhul, kui konfiskeerimise adressaat tõendab, et on vara seaduslikult omandanud. Erinevalt tavapärasest tõendamiskoormisest lasub vara seadusliku omandamise tõendamise koormus süüdistataval (ümberpööratud tõendamiskoormis). Ülejäänud eeldusi peab tõendama aga prokuratuur kooskõlas süütuse presumptsiooni põhimõttega. Samuti ei laiene ümberpööratud tõendamiskoormis kolmandale isikule. See tähendab, et erinevalt kuriteotoimepanijast ei pea kolmas isik tõendama, et vara on seaduslikult omandatud, vaid vara ebaseaduslikku päritolu peab üldises korras tõendama prokuratuur.
Jüri (eesnimi)
Jüri on eestipärane mehenimi.
1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Jüri 5464 mehel. Jüri oli Eestis levikult 12. mehenimi.
1. jaanuari 2021 seisuga oli Eestis eesnimi Jüri 5051 mehel. Jüri oli Eestis levikult 13. mehenimi.
Kõige populaarsem on eesnimi Jüri vanuserühmas 70–74, kus neid on 10 000 elaniku kohta 103,84 ning Rapla maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 60,67. Jüri on keskmiselt 58 aasta vanune (mediaanvanus on 60).
Cai Lun
Cai Lun (umbes 50 Guiyang – 121) oli Hiina eunuhh, keda tuntakse paberi leiutajana.
Lucas Veríssimo
pisi|Lucas Veríssimo 2017. aastal Santose särgis Lucas Veríssimo da Silva (sündinud 7. juulil 1995 Jundiaís) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Corinthians.
Ta liitus 2013. aastal Santosega. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2016. aasta jaanuaris. Sama aasta märtsis pikendas ta klubiga lepingut kuni 2019. aasta detsembrini. Debüüdi Brasiilia kõrgliigas tegi ta 14. septembril 2016 mängus Botafogo vastu. Esimese värava klubi meeskonnas lõi ta 4. mail 2017 Copa Libertadorese alagrupimängus Colombia klubi Independiente vastu.
2017. aasta juulis pikendas ta oma lepingu klubiga veel kahe ja poole aasta võrra. Esimese värava Brasiilia kõrgliigas lõi ta 4. augustil 2019 6:1 võidumängus Goiáse üle.
2021. aasta jaanuaris siirdus ta Portugali kõrgliigaklubisse Lissaboni Benfica. 2021. aasta augustis valiti Veríssimo Portugali kõrgliiga kuu parimaks kaitsjaks ja üldse parimaks mängijaks. Hooajal 2022/23 tuli ta klubiga Portugali meistriks, kuid Veríssimo pääses sel hooaja liigas väljakule vaid kahes mängus. 2023. aasta juulis läks ta Benficast laenule Corinthiansi.
Brasiilia jalgpallikoondises tegi Veríssimo debüüdi 9. septembril 2021 MM-i valikmängus Peruu vastu.
Vallo Olle
Vallo Olle (sündinud 14. veebruaril 1966 Kiviõlis) on eesti õigusteadlane.
Elulugu
Vallo Olle on mäeinseneri poeg.
Lõpetas 1984 Kiviõli I Keskkooli, 1991 Tartu Ülikooli, õigusteaduse magister (1993, TÜ), väitekiri "Kohaliku omavalitsuse teostamine vahetu demokraatia vormis – kohalik rahvaalgatus ja rahvahääletus" (Tartu Ülikooli Kirjastus, 2002), õigusteaduse doktor (2002, TÜ), väitekiri "Kohaliku omavalitsuse teostamine vahetu demokraatia vormis: kohalik rahvaalgatus ja rahvahääletus". Täiendas end Münsteri ja Kopenhaageni Ülikoolis. Oli 1991–92 Tartu Ülikooli jurist, 1992–94 õigusteaduskonna lektor, 1995–96 Tartu Linnavalitsuse juriidilise osakonna juhataja asetäitja, 1997–98 Riigikohtu halduskolleegiumi konsultant, 1998–2003 TÜ avaliku õiguse instituudi ning riigi- ja haldusõiguse õppetooli lektor, 2004– haldusõiguse dotsent.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: haldusõigus, sh munitsipaalõigus. Rahvusvahelise Õigusfilosoofia Ühingu Eesti sektsiooni liige. 20 teadustrükist.
Kiirreageerimisjõudude diviis
Kiirreageerimisjõudude diviis (saksa keeles Division Schnelle Kräfte, lühendatult DSK) on Saksamaa maaväe väeüksus.
Phineas Gage
pisi|Phineas Gage Phineas P. Gage (1823 – 21. mai 1860) oli Ameerika raudteetööliste juhataja, kelle raskest õnnetusest eluga pääsemist on peetud tõenäosusele vastu käivaks hämmastavaks erandiks. Tema kolju läbistas suur raudora, mille tagajärjel hävis suur osa aju frontaalsagara vasakust poolest, ning mis tunnistajate sõnul avaldas tema isiksusele ja käitumisele sedavõrd suurt mõju, et sõprade sõnul "ei olnud ta enam tema ise".
pisi|püsti=0.48|left|Kolju ja aju läbistanud raudora liikumissuund Ingliskeelses kirjanduses tuntud kui the American Crowbar Case, mõjutas Phineas Gage 19. sajandi arutlusi mõistuse ja aju vahekorrast olulisel määral, eriti aga debatti teemal, kas aju funktsioonid lokaliseeruvad kindlates aju osades või mitte, ning võis olla ka päris esimene juhtum, millest võiks järeldada, et kindlate aju osade kahjustumine võib kaasa tuua spetsiifilisi isiksusemuutusi.
Gage'i juhtum on tüüpiline õppematerjal neuroloogias, psühholoogias ning teistes lähedastes teadusdistsipliinides, ent tegelikult teame küllaltki vähe tõsikindlaid fakte selle kohta, milline oli Gage enne ja pärast õnnetust. Ajaloolised tekstid, mis Gage'i juhtumit kirjeldavad, on tihti vastuolulised ja moonutatud sisuga.
Gage'i füüsilise ja vaimse seisukorra ülevaade, mis on tehtud veidi enne tema surma, näitab, et kõige tugevamad õnnetusejärgsed vaimsed muutused ei olnud püsivad, ning Gage oli hiljem, oma elu viimastel aastatel küllaltki funktsionaalne ja sotsiaalselt hästi kohanenud. Sotsiaalse taastumise teooria kohaselt aitas tema hilisem töö vankrijuhina tal elada struktureeritud päevaplaani järgi, mis omakorda aitas Gage'il uuesti õppida kaotatud sotsiaalseid ja muid inimlikke oskusi.
Mõju tolleaegsele teadusele ja mõtlemisele
Olgugi et Gage'i juhtum oli äärmiselt oluline teaduse arengu seisukohast, tuleb siiski tõdeda, et juhtumi väärtust kahandab teadmatus selle kohta, milline oli ajukahjustuse tegelik ulatus, ning millised olid täpsemalt muutused Gage'i käitumises. Macmillan kirjutab, et "Phinease juhtum on põhiliselt mälestamisväärne seetõttu, et see illustreerib ilmekalt, kuivõrd lihtsasti võib väikest kogust fakte kasutada, loomaks teaduslikke ja mitteteaduslike müüte," ning et "puudujäägid andmetes on lubanud Gage'i teooriat kasutada praktiliselt igasuguse teooria kinnituseks."
Funktsionaalne lokalisatsioon
19. sajandil aktuaalne debatt teemal, kas erinevad vaimsed funktsioonid on või ei ole lokaliseeritud kindlates aju piirkondades, sai Gage'i juhtumist hoogu juurde. Küll aga on oluline tõsiasi, et Gage'i juhtumit kasutasid oma seisukoha tõestamiseks mõlemad pooled. Sellist vastuolulisust võimaldas aga ebatäpne informatsioon, mis juhtumi kaudu levis.
Frenoloogia
Tolleaegsete frenoloogia pooldajate sõnul tõestas Gage'i juhtum suurepäraselt frenoloogia paikapidavust. Näiteks asjaolu, et Gage hakkas pärast õnnetust kasutama hulgaliselt vandesõnu, tulenes sellest, et raudora oli hävitanud tema vaimse "heatahtlikkuse organi" ja/või "austuse organi" ehk millegi, mis frenoloogide silmis oli vastutav headuse, heatahtlikkuse ja leebete isiksuseomaduste ning autoriteedi- ja kaasinimeste austamise eest.
Konfiskeerimine
Konfiskeerimine (ladinakeelsest sõnast confiscatio 'fiskusega ühendamine') on omandi või muu õiguse lõplik, tahtevastane ja tasuta üleminek õiguse seniselt omajalt riigile. Süüteo ja konfiskeeritava eseme omavahelise seose alusel eristab seadus kolme konfiskeerimise liiki:
Phineas Gage
Psühhokirurgia ja lobotoomia
Tihti öeldakse, et see, mis juhtus Gage'iga, mängis olulist rolli hilisema psühhokirurgia, eriti lobotoomia tekkimisel. Macmillan aga arutleb, et "ei ole ühtegi reaalset põhjust arvata, et keegi oleks võinud sihilikult püüda reprodutseerida midagi sellist, mis Gage'iga juhtus raske õnnetuse tõttu, või et teadmised Gage'i juhtumist oleks võinud olla kuidagi psühhokirurgia või lobotoomia tekke otseseks ratsionaalseks aluseks. Mida aga käesolev juhtum meile õpetas, on see, et ulatuslikke kirurgilisi sekkumisi (nagu ajukasvajate eemaldamine) on võimalik läbi viia ilma, et tulemuseks oleks ilmtingimata surm."
Konfiskeerimine
Konfiskeerimise kui karistusõigusliku meetme eesmärk on võtta ära toimepanijalt kogu sellise rahaliselt hinnatav kasu, mis on omandatud ebaseadusliku tegevuse käigus. Konfiskeerimisotsuse adressaat on süüteo toimepanija või kolmas isik, kes on toimepanija arvel rikastunud.
Phineas Gage
Somaatiliste markerite hüpotees
António Damásio, toetamaks oma somaatiliste markerite hüpoteesi (mis seostab otsustamisprotsessi emotsioonide ning nende bioloogiliste korrelaatidega), tõmbab paralleele Gage'i ning nende tänapäevaste patsientide käitumise vahele, kellel esineb orbitofrontaalse sagara ja amügdala kahjustusi. Küll aga on oluline siinkohal nentida, et Kotowicz on Damasio kujutlust Gage'i vaimuseisundist tugevasti kritiseerinud, nimetades seda isegi groteskseks fabrikatsiooniks – "Damasio on esialgseid kirjeldusi olulisel määral muutnud, fakte kõrvale jätnud ning neid oma suva järgi lisanud", mistõttu tuleks Damasio arutlusse suhtuda teatava reservatsiooniga.
Tänapäevasemaid käsitlusi
Van Horn jt (2012) simuleerisid arvutite abil raudora peast läbitungimist, kasutades tänapäevaseid aju piltdiagnostika meetodeid, mudelit Gage'i kolbast ja keskmise paremakäelise 25–36-aastase mehe ajust. Simulatsiooni abil püüti hinnata aju hall- ja valgeaine kahjustusi, mis tõenäoliselt Gage'i puhul aset leidsid. Leiti, et kuigi tähelepanuväärne kahjustus lokaliseerus tõesti, nagu siiani on oletatud, vasakus frontaalsagaras, leidis aset ka tähelepanuväärne ja laiaulatuslik häirumine frontaalsagara ja mitmete teiste aju osade omavahelistes ühendustes, millel oli tõenäoliselt suur mõju Gage'i õnnetusejärgse ja hilisema käitumise muutumisele.
Sulm
Sulm on jõgi Austrias Lõuna-Steiermargis. See on 29,3 km pikk (66,0 km koos pikema lähtejõega Schwarze Sulm). Selle valgla on 1121 km². Selle kaks lähtejõge Schwarze ja Weiße Sulm algavad mõlemad Koralpe (põhja-lõunasuunaline mäeahelik Kagu-Alpides, mis eraldab Steiermargi liidumaad Kärnteni liidumaast) idanõlvadelt. See voolab ida suunas Muri jõe poole läbi Deutschlandsbergi ja Leibnitzi ringkondade. Sulmi org kulgeb Lääne-Steiermargi kõrgustikest Ida-Steiermargi küngaste ja madalikeni.
Sulmi peamised lisajõed on Schwarze Sulm (36,7 km pikk, Bad Schwanberg on keskne turulinn) ja Weiße Sulm (29,3 km pikk, Wies), mis ühinevad Prarathi küla lähedal, Gleinstättenist ülesvoolu. See on koht, mida peetakse tegelikuks Sulmi oru alguseks. Veel allavoolu, Großkleini ja Fresingi lähedal suubub Sulmi Saggau jõgi ja Leibnitzi lähedal Laßnitzi jõgi, vahetult enne seda, kui Sulm teeb järsu pöörde kagusse ja voolab Mur jõega peaaegu paralleelselt enne sellesse suubumist.
Sulm kulgeb omaenda massiivsetest kvaternaari ladestustest koosneva paksu sängi peal ja seetõttu on oru säng praegu üsna tasane, kuigi (nagu võib järeldada selle servade allesjäänud terrasside põhjal) algselt pidi see järsem olema. Seetõttu murdis jõgi kergesti oma kaldaid ja põhjustas sageli suuri üleujutusi, kuni seda alates 1960. aastatest reguleeriti.
Sulmi oru ainulaadne geograafiline tunnus on Sausali mäeahelik, millel on oma mahe mikrokliima, mis toetab märkimisväärset osa Steiermargi veinikasvatusest.
800px|center|Tehisjärv Sulmsee
Ajalugu
Sulmi org on andnud arheoloogilisi leide alates neoliitikumi ajast, mis näitab, et see on olnud tuhandeid aastaid ida-lääne suunaline läbikäik. Rauaajal (osal Hallstatti kultuuriperioodist) oli Gleinstätteni ja Großkleini vahelisel Burgstallkogelil asuval asustusel märkimisväärne piirkondlik tähtsus. Seotud nekropol, millest osa on siiani nähtav, on Kesk-Euroopa üks suurimaid ja paremini säilinuid, kuigi alates 19. sajandi lõpust on palju rüüstatud.
Arvatakse, et pärast roomlaste taandumist Noricumi provintsist 5. sajandil oli Sulmi org rändeperioodil asustatud minimaalselt (kui üldse). Ülestähendused 10. ja 11. sajandist, kui Baieri emissarid Salzburgist selle taasasustasid, kirjeldavad seda kui soostunud ja raskesti läbitavat.
Tänapäeva Austria ida- ja lõunaosasid mõjutanud sõjad ja looduskatastroofid ei säästnud peaaegu kunagi Sulmi orgu, väljaarvatud tõenäoliselt rändtirtsud, kelle kohta pole kohalikke andmeid isegi ajast, mil teised Steiermargi osad said tõsiselt kannatada. 1532. aastal liikusid türklaste väed, kes taganesid oma ebaõnnestunud esimeselt Viini piiramiselt, piki Muri lõuna poole ja hävitasid laia maa-ala mõlemal pool jõge; nende ratsavägi rüüstas, põletas ja röövis peaaegu takistamatult. 1680. ja 1681. aastal nõudis viimane Musta surma (buboonkatk) puhang Austrias Sulmi oru piirkonnas arvukalt ohvreid. 1805. aasta novembris, Napoleoni Kolmanda koalitsiooni sõja ajal, rüüstasid sissetunginud Prantsuse väed piirkonda ja terroriseerisid elanikke.
Sulmi oru piirkond kaotas 1919. aastal palju olulisi ühendusi lõunaga (eriti Marburg an der Drau linnaga, nüüd Maribor), kui Alam-Steiermark liideti tärkava Jugoslaaviaga. Selle tulemusel orienteerus piirkond rohkem põhja poole ja Steiermargi pealinnale Grazile, kuid muutus ka Austria "vaikseks nurgaks".
1947. aasta jaanuaris Londonis Lancaster House'is peetud Austria asjade erisaadiku koosolekul esitas Jugoslaavia territoriaalseid nõudeid mitte ainult Austria Kärnteni liidumaa lõunapoolsetele osadele (kus elanikkond 1920. aasta Kärnteni rahvahääletusel Austriasse jäämise poolt hääletas), aga ka nendele Lõuna-Steiermargi osadele, mis olid täielikult Austria päritolu. Josip Broz Tito lähedane nõunik Joze Vilfan esitas memorandumi, mis oleks teinud Sulmist piirijõe. Vahetult pärast seda tekkinud lõhe Tito ja Stalini vahel pani NSVL-i nendele nõudmistele esialgse toetuse tagasi võtma ning koos Briti okupatsioonivägede kompromissitu suhtumisega Steiermargis põhjustas see Jugoslaavia plaani täieliku kokkuvarisemise. Tänapäeval on Sulmi piirkond ja Sloveenia mineviku ammu selja taha jätnud ning loovad väga sõbralikke suhteid.
Aastatel 1907–1967 tegutses orus raudteeliin, mis ühines Leibnitzis Austria Lõunaraudteega. Palju algseid jaamahooneid ja mõned terasest raudteesillad on siiani alles. Ainult lühike lõik Gleinstätteni raudteeliinist on veel kasutuses. Need pinnasetööde osad, mida ei oldud järgnevate aastakümnete jooksul eemaldatud, on nüüdseks enamjaolt muudetud biotoobiks, pakkudes peavarju kohalikule loomastikule ja taimestikule ning pakkudes kauget peegeldust sellest, milline oli Sulmi oru põhi enne selle suunamist praegusesse intensiivsesse põllumajanduslikku kasutusse.
Majandus
Sulmi oru pinnas on viljakas ja selle majandust iseloomustab põllumajandus (peamiselt mais, aga viimasel ajal ka alternatiivsed põllukultuurid) ning mäenõlvadel ja Sausali mäestikus ka suurepärase kvaliteediga vein. Võtme köögiviljatoode (mitte ainult Sulmi orus vaid kogu piirkonnas) on kõrvitsaseemneõli, mis on EL kaitse all olev toode.
Turism, peamiselt matkamise ja jalgrattasõidu näol, on kujunenud oluliseks majandusteguriks. Peamiselt alates 1970. aastatest on Sulmi orus õitsema hakanud ka teenindusmajandus.
Mõnes piirkonnas on märkimisväärseid savivarud. Varasematel aegadel, kui talupojad käisid paljajalu, välja arvatud pühapäeviti või erilistel puhkudel, muutis jalgade külge kleepuv savi nad kollakaspruuniks ja seetõttu hakati neid hüüdma Gelbfüße ("kollajalad"). Eriti Gleinstättenis on neid maardlaid juba pikka aega telliste tootmiseks kasutatud. Tondach Gleinstätten AG (osa riiklikust ehitusmaterjalide ettevõttest Wienerberger AG) on piirkonna majanduse jaoks olulise tähtsusega. Assmann Groupi kaks tehast, Leibnitzis ja Gleinstättenis, on veel üks suur panus.
Kaljo Ellik
Kaljo Ellik (9. mai 1948 Siiksaare, Valjala vald, Saaremaa – 27. märts 2017 Kuressaare) oli Eesti poliitik.
Ta lõpetas 1963. aastal Viktor Kingissepa nimelise Kingissepa Keskkooli, 1968. aastal Räpina Aiandustehnikumi ja 1975. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia. Lisaks õppis Tartu Kujutava Kunsti Kursustel ja Tartu Riiklikus Ülikoolis sotsiaalpsühholoogiat.
Ta töötas aastatel 1969–1979 Kingissepa rajooni Seemneinspektsiooni vanemagronoom-inspektorina ja 1978–1990 Kingissepa Linna Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee aseesimehena. 1990. aastal oli ta Kuressaare abilinnapea.
Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige, 20. augustil 1991 hääletas ta Eesti iseseisvuse taastamise poolt ning oli 20. Augusti Klubi liige. Ta oli ka Eesti Kongressi liige. 18. septembrist 1991 kuulus ta Keskerakonda.
Looväli
Looväli on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Looväli uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Läks, Lamstern, Land, Laufer, Luden ja Moritson. Virmo Loovälja palvel kanti Looväli perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 209 all.
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Looväli Eestis 7 mehel ja 8 naisel.
Hugo Guillamón
pisi|Hugo Guillamón (2020) Hugo Guillamón Sanmartín (sündinud 31. jaanuaril 2000 Donostias) on Hispaania jalgpallur, kes mängib keskkaitsja või poolkaitsjana Hispaania kõrgliigaklubis Valencia ja Hispaania jalgpallikoondises.
Valencia noorteakadeemiaga liitus ta 2009. aastal. Hooajal 2017/18 debüteeris ta klubi reservmeeskonnas Hispaania tugevuselt kolmandas liigas. Hispaania kõrgliigas tegi ta Valencia põhimeeskonnas debüüdi 22. jaanuaril 2020 mängus Real Sociedadi vastu. Valencia põhikoosseisu on ta kuulunud alates hooajast 2020/21. 22. novembril 2020 lõi ta mängus Deportivo Alavése vastu oma esimese värava Hispaania kõrgliigas. 2022. aasta oktoobris pikendas ta Valenciaga lepingut kuni 2026. aasta juunini.
Aastatel 2016–2021 mängis Guillamón Hispaania noortekoondistes. Euroopa omavanuste meistriks tuli ta 2017. aastal Hispaania kuni 17-aastaste koondisega ja 2019. aastal Hispaania kuni 19-aastaste koondisega. Hispaania jalgpallikoondises debüteeris ta 8. juunil 2021 sõprusmängus Leedu vastu ja lõi selles mängus ka värava. Ta kuulus Hispaania koondisse 2022. aasta maailmameistrivõistlustel, kuid üheski mängus ta väljakule ei pääsenud.
Ta õpib Valencia Polütehnilises Ülikoolis biomeditsiinitehnikat.
Asfarviridae
Asfarviridae on viiruste sugukond.
Ford Mondeo
Ford Mondeo on Fordi mudel, mida toodetakse 1993. aastast ning mida müüakse sedaan-, universaal- ja luukpärakerega. Mondeo loomise eesmärgiks oli valmistada üle maailma müümiseks sobiv automudel, mis Euroopas oli mõeldud asendama Ford Sierrat, Aasias ja Austraalias müüdavat Ford Telstari ning Põhja-Ameerika turul müüdavat Ford Tempot ja Mercury Topazi.
Põhja-Ameerika turule saabus esimese põlvkonna Mondeo müügile nimede Ford Contour ja Mercury Mystique all.
Asfarviridae
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Asfarviridae seisuga 24.01.2014.
Ford Mondeo
Neljas põlvkond
Ford Mondeo Mk V tutvustati 2012. aasta Detroiti autonäitusel ning Põhja-Ameerika turul kandis see sarnaselt oma eelkäijatele nime Fusion. Euroopa turule pidi uus Mondeo jõudma 2013. aasta suvel, aga tegelikult jõudis uus mudel müügile alles 2014. aasta sügisel.
Infolustisüsteemide (autos olev puutetundlik ekraan) valdkonnas on saadaval internetiga Ford Sync. Mootorivalikus on põhimootoriteks 1-liitrine bensiini- ja 1,5-liitrine diiselmootor. Ghia-nimeline varustustase on vahetatud välja tippvarustustasemega Vignale.
2021. aasta märtsis teatas Ford, et lõpetab 2022. aasta algusest Fordi müügi Euroopas ning keskendub rohkem elektriautodele ja linnamaasturitele.
Käru vald (Käru kihelkond)
Käru vald oli vald Käru kihelkonnas Järvamaal. Vallamaja asus Jõekülas. pisi|350px|[[Eesti haldusjaotus 1925. aastal]] 1. jaanuaril 1920 läks senine vald Pärnumaa Vändra kihelkonna koosseisust Järvamaa vastmoodustatud Käru kihelkonna koosseisu. Sel ajal oli vallas 401 talu. See oli üks Eesti väiksemaid valdu.
1939. aasta valdade reformiga moodustati uus, veidi suurema territooriumiga Käru vald, kuhu liideti maid Harjumaa Kaiu ja Ingliste vallast.
Eibiswald
Eibiswald (sloveeni keeles Ivnik) on vald (Marktgemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Deutschlandsbergi ringkonnas.
pisi|tühi|Eibiswald lõunast vaadatuna
Eduard Pohli maja
Eduard Pohli maja on elu- ja ärihoone Viljandis aadressil Lossi tänav 26 / Tartu tänav 13.
pisi|Eduard Pohli maja (paremal). Vaade Tartu tänavalt umbes 1920. aastal
Ajalugu
1907. aastal ostis tööstur Eduard Pohl Lossi ja Tartu tänava nurgal asuva kinnistu ja ehitas sinna linna suurima ning esinduslikuma elu- ja ärihoone. Majas on tegutsenud Sakala Pank ja ajalehe Sakala toimetus.
Lumelinn
pisi|Lumelinnus Moskvas veebruaris 2016 Lumelinn on lumest või ka jääst tehtud "kindlusehitis", mida ehitatakse tavaliselt talvel laste mänguväljakutele, aga teinekord ka suurema ettevõtmisena linnade meelelahutusparkide atraktsioonide juurde. Kõige kergem on seda ehitada 0 °C juures, kui lumi hakkab kõige paremini kokku. Veeretatakse silinderjad lumepallid, mis üksteise kõrvale lükatuna ja peale tõstetuna moodustavad müüre ja torne.
Lumelinna saab ehitada ka madalamate temperatuuride juures, kui õnnestub vanemast kokkuvajunud lumest lõigata välja plokke või "telliseid", või kasutada lume kokkupressimiseks spetsiaalseid rakiseid-vorme. Kui piserdada valminud "lõigule" vett, siis see jäätub ja muudab müüri tugevamaks.
Lumelinn ei tähenda ainult mingi kindlusehitise jäljendamist, vaid see võib olla ka lõbustuspark, mis koosneb mitmetest eriilmelistest lumest objektidest: linnu, looma, või mõne eseme kujutistest. Kodus ehitatud lumekindluse juures saavad lapsed talviti "lumesõda" pidada ja see on olnud paljude Põhjala rahvaste talviseid meelelahutusi. Lõunamaa rahvastele on olemas isegi lumelinna ehitamise õpetusi.
pisi|Eskimote Oopungnewingi küla Baffini saarel tänapäeva Kanadas. Joonistus on tehtud 1860ndatel Sir [[John Franklini ekspeditsiooni ajal polaaraladele]]
Lääneeskimod ehk inuitid on lumest elamuid ehk iglusid ehitanud juba aastatuhandeid. Iglud olid laotud 60 cm laiustest plokkidest, seinad olid seestpoolt kaetud jääga ja igludes elas koos 15–20 inimest. Iglud hoidsid hästi sooja – väljas võis olla 45 kraadi pakast, kuid lumemajas oli temperatuur +16 kraadi.
Lumest kujusid ja mänguehitisi tehti Lääne-Euroopas küllap juba keskajal. 1390. aastast on teada Hollandis välja antud raamatus kujutatud lumememm. XIII ja XIV sajandil oli külm periood Euroopa ilmastikus.
1700, märtsi alguses, kui Rootsi kuningas Karl XII oma vägedega Ida-Eestis, peaasjalikult Laiusel, talvitus; käskis ta Jõgeva mõisa maadele ehitada lumest lossi, mida ta väed õppuste käigus kaitsesid ja ründasid.