cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
August Komendant
Konsoolse varikatuse autorsus
Sirbis 2010. aastal ilmunud artiklis möönavad kogumiku "Heinrich Laul 100" koostajad Maris Suits ja Carl-Dag Lige varikatuse autorsuse küsimuses, et tagantjärele on raske kindlaks teha meeste omavahelist tööjaotust ning arvavad, et praeguste uurimistulemuste põhjal paistab, et staadionitribüüni peamised konstruktorid olid ikkagi Komendant ja Randvee ning Heinrich Laul tegi ainult varikatuse deformatsiooniarvutuse, et prognoosida pragude tekkimise mõju ehitise konstruktsioonile.
Tehnikaülikooli õppejõuna Koplis
pisi|[[Tallinna Tehnikaülikooli peahoone aastail 1934–1964. Foto aastast 1996]]
Eesti ainsas tehnikakõrgkoolis, Tallinna Tehnikainstituudis, mis 1938. aastal nimetati ümber Tallinna Tehnikaülikooliks, luges raudbetoonikursust professor Ottomar Maddison, tehnilise mehaanika ja raudkonstruktsioonide professor. August Komendandile, kes oli Dresdenis professor Kurt Beyeri juures õppinud, pakuti õppeülesandetäitjana lugeda raudbetoon- ja puitkonstruktsioonide kursusi. Nii sai Komendandist kolmeks aastaks (1937–1939) tehnikaülikooli lektor. Kui Komendant jõudis oma loengutsüklis staatikaga määramatute varrassüsteemide arvutusmeetoditeni, siis õpetas ta üliõpilastele ka uuemaid arvutusmeetodeid, mis sundis teisi õppejõude need samuti omandama, lõpuks oli seda sunnitud tegema ka professor Maddison ise. Tänu ajutisele õppeülesande täitjale oli Tallinna Tehnikaülikool jõudnud ehitusmehaanika kursuse esitamisel Euroopa parimate ülikoolide tasemele.
Professoriks kandideerimine
pisi|vasakul|100 px|[[Ottomar Maddison]]
Kui 1939. aastal kuulutati Tallinna Tehnikaülikoolis välja konkurss puu-, massiiv- ja raudbetoonkonstruktsioonide professuurile, kandideeris sinna kaks meest: August Komendant ja Hugo Oengo. Kummalgi neist ei olnud professoriks saamisel nõutavat doktorikraadi, mistõttu väljavalituks osutunu saanuks adjunktprofessoriks. Komendandil olid põhjalikud erialateadmised, hea konstruktorivaist ja rikkalik tegeliku töö kogemus, kuid erinevalt Oengost, vähene teadusalane tegevus. Vakantne professuur oli professor Maddisoni laiahaardelise tegevusvälja piirimail. Tema tahtis sellel kohal näha oma kauaaegset assistenti Oengot. Valiku otsus sõltus kolmest arvustajast.
Teedeehituse professor Oskar Martin ja vesiehitiste professor Vladimir Paavel eelistasid professori kohale Komendanti. Martin argumenteeris sellega, et "edaspidine kandidaadi täiendamine teadusliku töö ja laboratoorse uurimise alal on tehnikaülikooli juures hõlpsam kui suureulatuslise ehituspraktika saamine välisehitiste juures". Paavel kirjutas järeldusotsuses, et "Komendandi valimine tagaks paremini viljakat õppetegevust kui ins. H. Oengo valimisel. Ka teaduslises tegevuses võiks ennustada insener Komendandile elulähedasemat suunda kui teisele kandidaadile".
Kuid otsustavaks sai Maddisoni arvustus, mis sisaldas hulgaliselt kiidusõnu lemmikõpilasele Oengole ja kriitilisi märkusi Komendandi kohta. Järeldusotsuses kirjutas Maddison: "vaatamata suurele arvule tema poolt koostatud arvutisele, kahjuks ei ole ins. A. Komendant leidnud võimalust tuua arvutusmeetoditesse uuendusi või täiendusi. Kui praktiline insener on A. Komendant seisnud kõrval teaduslikust tööst ja seega jäänud puutumata ka teaduslikust vaimust." Tehnikaajaloolane Vahur Mägi on kommenteerinud seda traktaati meenutava Maddisoni arvustust järgmiselt: "Kahtlen, kas eesti teaduslikus kirjasõnas üldse leidub jesuiitlikumat kirjatükki." Maddisoni tahtmine jäi peale, Oengo valitigi adjunktprofessori kohale.
Tehnikaülikoolis peetud loengute põhjal alustas August Komendant eestikeelse raudbetooni käsiraamatu koostamist. Esimene osa (156 lehekülge masinakirjas) oli käsikirjana 1939. aastal olemas, kuid sõja ning sunnitud emigreerumise tõttu jäi see tal lõpetamata.
Alles kaks kümnendit hiljem ilmus Heinrich Laulu sulest esimene eestikeelne raudbetooniõpik.
Saksamaal
1944. aastal Komendant lahkus perega Eestist, temast sai Dresdeni Tehnikakõrgkooli, kus ta oli kümmekond aastat tagasi ise õppinud, lektor. Doktoriväitekirja kaitsmise järel kutsuti ta juhtivaks inseneriks Saksamaal paikneva Ameerika väekoondise peakorteri juurde. Selles rollis oli ta viis aastat (1945–1950).
pisi|[[Sylvensteini pais Ülem-Baieris]] Komendant oli hiljem rääkinud ühe juhtumi, kus USA 3. armee juhataja kindral George Patton käskis tal välja selgitada, kas pooleldi purustatud sillast on võimalik tankidega üle sõita. Komendant, tutvunud silla tehnilise seisundiga, tähistas kiiresti harja ja valget värvi kasutades lookleva, kuid ohutu tee üle silla. Selle lainelise tähise järgi saidki tankid üle silla. Tankide järel sõitis ka Patton ise sillast üle.
Töötades sõjajärgsel Saksamaal oli Komendandi ülesandeks jälgida sõjas kahjustatud ehitisi, mille konstruktsioonid olid küll kannatada saanud, kuid mis siiski veel seisid püsti. Tema soovitusel hakati autoteede betoonist katteplaatides kasutama eelpingestatud sarrust. Komendant osales ka sõjast kahjustatud sildade taastamisel.
Koos Berliini ülikooli professor Franz Dischingeriga töötas Komendant välja tammikonstruktsiooni, mis lubas oluliselt kokku hoida nii ehitamiseks kuluvat aega kui ka vajaminevaid materjale. Nende kahasse tehtud projekti järgi püstitati 1950. aastatel Saksamaal Isari jõele Sylvensteini pais. Ehitis on kaarekujuline, koosnedes kolmest erineva kõrgusega silindrilisest koorikust, nende eelpingestatud püsttrossid ankurdati dolomiitkalju taha. Pais tõstab vee 44 meetrit jõepõhjast kõrgemale. Leidlik insenerilahendus patenteeriti.
Pärast sõda Ameerika Ühendriikides
August Komendant emigreerus 1950. aastal Ameerika Ühendriikidesse. Elama asus ta New Yorgi lähistel asuvasse väikeasulasse Upper Montclairi. Aastail 1950–1953 töötas Komendant insenerina keemiakontsernis DuPont. Saanud New Yorgi osariigilt vastava litsentsi, tegutses Komendant 1953. aastast sõltumatu insenerina; ta on olnud arhitektide, tellijate ja ehitusettevõtjate nõustajaks, pälvides laialdase tunnustuse pingbetoontarindite konstruktori ja propageerijana.
Tööreis Lõuna-Koreasse
pisi|vasakul|100 px|[[Lõuna-Korea esimene president Syngman Rhee]]
Pärast Korea sõja lõppu (1953) kaasati paljud ettevõtted Lõuna-Korea ülesehitamisse, sealhulgas tööstusettevõte Kuksaing Industrial Co Ltd., kelle New Yorgi harukontori kaudu oli Komendant teinud firma tellimusel paarkümmend eelprojekti. 1954. aastal tehti talle ettepanek tutvuda konsulteeriva inseneri rollis olukorraga kohapeal. See viiski Eesti Vabariigi passiga reisiva mehe üle Tokio Kagu-Aasiasse. Kuu aja vältel sõitis ta Lõuna-Korea risti ja põiki läbi; sõjas tugevasti kannatada saanud riik oli varemeis. Saatjaks ja tõlgiks oli kogu reisi vältel kohalik arhitektuuriprofessor. Nähtu põhjal tehtud ettepanekud esitas Komendant Lõuna-Korea valitsusele; tal oli eraldi kohtumised tööstus-kaubandusministriga, transpordiministriga ja kaks korda peaministriga. Oli ka kokkusaamine Seouli linnapeaga, kes lootis saada Komendandilt toetust oma linna taastamiskavadele.
Riigi presidendi Syngman Rheega kohtus ta kolmel korral. Esimene kohtumine kestis umbes kolm tundi. Kuulanud vestluse käigus Komendandi ettepanekud ära, palus president need ka kirjalikult esitada, mida Komendant järgmisel päeval ka tegi. Hiljem on Komendant iseloomustanud Korea presidenti kui realistlikku riigimeest, tugeva karakteriga. Rhee nägi oma 79 aasta kohta väga hea ja energiline välja. Ta valdas ka hästi inglise keelt.
Moodsa tööstuse planeerimise teemal pidas Komendant loengu Seouli Rahvusülikoolis. Eraldi loengu luges ta inseneridele, teemaks Koreale sobilikud ehituskonstruktsioonid. Mõlemas loengus oli saal rahvast täis.
Pingbetoontoodete tehased
Ka teinegi pingbetoontooteid väljastav tehas pandi käima mõni aeg hiljem (1956). Tehas jäi New Yorgist lõunasse – Lakewoodi. Selle eestvedajad olid kohalikud eestlased, kes asutasid osaühingu Lakewood Prestressing Co. Osanikeks võetigi ainult eestlasi, keda oli kokku 64. Komendandi roll oli projekteerimine ja konsulteerimine. Äriedu ettevõttel siiski kauaks ei jätkunud ning mõni aasta hiljem müüdi tehas oksjonil maha.
Louis Kahniga koostöö algus
Komendant ja Kahn kohtusid 1956. aastal. Mehed leidsid kiiresti kontakti, kui Kahn sai Komendandilt teada, et ta polegi sakslane, nagu Kahn esialgu oli arvanud, ning asjaolu, et Kahn on Eesti juurtega. Varsti pärast tutvust külastas Kahn koos oma üliõpilastega eelpingestatud betooni tehast New Jerseys Lakewoodis, kus Komendant oli kaastegev konsultandina. Kahn oli nähtust vaimustatud, sest ta nägi nende tehniliselt kõrgel tasemel elementides tõhusat arhitektuurset potentsiaali.
pisi|[[Pennsylvania ülikooli Richardsi meditsiiniuuringute laborid]] Sestpeale algas kahe Eestist pärit mehe viljakas koostöö, mis kestis kuni Kahni surmani 18 aastat hiljem. Louis Kahn oli 20. sajandi mõjukamaid arhitekte, August Komendant tema kõige olulisem koostööpartner.
Richardsi laborid
Varsti pärast Lakewoodi tehase külastust tegi Kahn Komendandile ettepaneku võtta enda peale Philadelphias Pennsylvania ülikooli linnakusse kavandatavate Richardsi meditsiiniuuringute laborite konstruktiivse osa projekteerimine. Komendant lahendas hoone kandekonstruktsioonid pingbetoonist monteeritavate elementidega. See võimaldas neid monteerida kraanadega kiiresti ja valutult ehitusobjektil. Raamsõrestikena kavandatuna jäid nendesse suured nelinurksed õõnsused (vaata ). Õõnsused kasutati ära torustike ja kaablite paigaldamiseks. Vajadus ripplagede järele, et midagi varjata, jäi ära, sest konstruktsioon ja kommunikatsioonid moodustasid justkui ühe terviku. Arhitektuurialases kirjanduses kiideti Kahni julguse eest kasutada Komendandi eel- ja järelpingestatud betoontalasid kujunduselementidena.
Greensburgi trükikoda ja kirik New Yorgis
pisi|[[Rochesteri esimene unitaarne kirik New Yorgis]]
Raatvere asulakoht
Raatvere asulakoht on asulakoht Tartumaal Peipsiääre vallas Raatvere külas. Vanimate leidude vanus ulatub 1. aastatuhande lõppu.
August Komendant
Greensburgi trükikoda ja kirik New Yorgis
Järgmisel aastal (1959) algas järgmine koostööprojekt Kahniga, seekord New Yorki rajatava Rochesteri esimese unitaarse kiriku projekteerimine. Selle projekti juures seisis Kahn silmitsi probleemiga, kuidas toestada raske betoonist saali laekonstruktsioon saali laenurkadesse kavandatud suurte valgusšahtide vahele nii, et saali keskel vältida poste ja talasid. Probleemi lahendas Komendant pingbetoonist katuseplaadiga.
Raatvere asulakoht
Asulakohast kagus paikneb maa-alune kalmistu (Kalmemägi), mille piiresse jääb ka rauasulatuskoht.
August Komendant
Greensburgi trükikoda ja kirik New Yorgis
Paul Goldberger, New York Timesi arhitektuurikriitik ja Pulitzeri preemia laureaat, on hinnanud seda hoonet kui "üht suurimat sakraaltarindust 20. sajandil".
Salki instituut
Salki Bioloogiliste Uuringute Instituudi rajaja Jonas Salk soovis, et San Diegos La Jollasse ookeani kaldale rajatava hoonete kompleksi projekteeriks Louis Kahn. Pärast oma alma mater ile kärbitud eelarvega Richardsi laboritornide projekteerimist oli Kahnile Salki ettepanek igati meeltmööda. Oli ette öeldud, et instituudi ruumide kasutus pidi olema võimalikult paindlik; tuli tagada, et vajadusel saaks laboriinventari valutult teisaldada teise kohta.
pisi|[[Salki Bioloogiliste Uuringute Instituut|Salki instituudi laborihoone läbilõikeline skeem. Kolm laborikorrust, iga korruse kohal tehniline korrus]]
Kui aga projekteerimiseks ettenähtud tähtajad hakkasid lähenema, teatas Salk ootamatult, et projekteerija valitud kolmemeetrine moodul ei võimalda siiski tuua torustikke ja kaableid nii tihedalt, kui tema kujutles, ning lükkas Kahni variandi tagasi. Tuli välja mõelda uus lahendus. Aega oli vähe ja Kahn "laenas" lahenduse Richardsi ristlõikest – raamsõrestike jada, lisas raamsõrestike madalama vöö kõrgusele perforeeritud plaadi, et füüsiliselt eraldada tarindid, torustikud ja kaablid all asuvatest puhastest laboriruumidest. Sellega oli Kahn tekitanud kommunikatsioonidele "oma korruse" (tehnilise korruse). Sellist tüüpi raamsõrestiktarindusi, nagu kasutati Richardsi laborites ja nüüd Salki instituudis lausa korrusekõrguseni projekteerituna, nimetatakse Vierendeeli sõrestikuks.
Arhitektuuriuurija ja Iowa ülikooli õppejõud Thomas Leslie on arvanud, et raamsõrestiku sissetoomine oli Kahni mõte ning et Komendandile jäi siis juba vastavalt uuele ideele konkreetse tarindusprojekti koostamine.
Komendant oli tellija meelemuutuse peale pahane. Algse variantlahenduse joonised oli ta jõudnud ära lõpetada. Ja nüüd – vähem kui kolme kuuga – tuli välja töötada uus konstruktiivne skeem. Hiljem on ta öelnud: "Mitte keegi ei taha projekti kaks korda teha, eriti kui teine lahendus parem pole". Komendandi arvates oli algne variant (mille tellija lükkas tagasi) parem, võrreldes raamsõrestiku variandiga, kuna see sõrestik tuli nüüd puhtast laboriruumist eraldada betoonlaega, sellega aga alumise ruumi arhitektuurne ilme tublisti kaotas.
Sellegipoolest töötas Komendant etteantud kolme kuuga välja korrusekõrgused raamsõrestikud, mille sisse mahtusid lahedalt suuremahulise ventilatsioonisüsteemi torustikud ja seadmed (vaata hoone läbilõiget ).
Salki instituut pälvis 1992. aastal Ameerika Arhitektide Instituudi väljaantava Kahekümne Viie Aasta auhinna.
Lahkhelid Kahniga
Kui Richardsi laborite projektiga ühele poole saadi, jätkus Kahni ja Komendandi koostöö kolmel suuremal objektil korraga. Need olid Greensburgi trükikoda Pennsylvanias, Rochesteri esimene unitaarne kirik New Yorgis ja Salki instituut Californias La Jollas.
Assor
Assor on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Assor (Asur) on pandud Vidrike mõisas Otepää kihelkonnas ja Unipiha mõisas Nõo kihelkonnas Tartumaal.
August Komendant
Lahkhelid Kahniga
Ka Bryn Mawri ühiselamute koosprojekteerimine ei läinud valutult – lahkarvamused Kahni ja Komendandi vahel olid esteetika ja finantseerimise osas. Hiljem on Komendant meenutanud oma vaidlust selle projekti juures: "Sain maruvihaseks ja ütlesin talle: "Sa väidad nagu mina ei saakski arhitektuuri mõista, kuna olen insener. Paistab, et sa oled unustanud, et sellised insenerid nagu Frank Lloyd Wright, Maillart, Torroja, Nervi ja teised on edendanud arhitektuuri rohkem kui enamik arhitekte… Kui palju teab üks arhitekt tarinditest ja betoonist? Lou, võta teadmiseks, et insenerikunst saab läbi ka arhitektuurita, aga arhitektuur ilma inseneritööta on võimatu."
Assor
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Assor Eestis 13 mehel ja 13 naisel.
August Komendant
Lahkhelid Kahniga
Jahedate suhete perioodil, mis kestis umbes kolm aastat, ei katkenud suhted kahe mehe vahel siiski mitte täielikult. Jätkus koostöö Salki instituudi lõpetamisel ning mõlemad puutusid paratamatult kokku ka Pennsylvania ülikooli arhitektuuriosakonnas, kus nad mõlemad pidasid professoriametit.
Habitat '67
pisi|Fragment tulevikumajast [[Habitat '67 Montréalis]] Ajavahemikus 1964–1967, kui Komendandi koostöö Kahniga oli parasjagu madalseisus, osales ta arhitekt Moshe Safdie Habitat '67 projektis Montréalis Saint Lawrence'i jõe sadamas. Noor arhitekt Safdie sai õiguse projekteerida elamukompleks Montréali maailmanäituse Expo '67 raames. Komendant oli Safdie'ga varem kokku puutunud Kahni büroos, kus Safdie oli praktikal. Safdie palvel nõustus Komendant saama projekti konstruktoriks.
pisi|vasakul|100 px|[[Moshe Safdie]] Arhitekti kavandatud kärgelamu kujutas endast näiliselt juhuslikult üksteise peale tõstetud majakarpide kogumit. Komendant lahendas projekti tehniliselt nii, et kogu karbistik tõsteti tervikuks kokku kraana abil ruumilistest elementidest (moodulitest). Kõik 354 identset moodulit valati pingbetoonist sealsamas ehitusplatsi kõrvale ehitatud ajutises valusõlmes. Ka mooduli viimistlus- ja sanitaartehnilised tööd tehti maapinnal, samuti paigaldati vannitubade ja köökide sisustus. Alles seejärel tõsteti sellisel viisil valmistatud ja sisustatud moodulid hiigelkraanaga paika oma kohale majakarbistikus. Kuna kortereid planeeriti majja eri suuruses, läks ühe korteri jaoks vaja vähemalt ühte moodulit. Suuremad korterid formeeriti kahest, kolmest või enamast moodulist.
Sellise ehitise keerukus tingis üksikosade ülima täpsuse. Iga moodul kaalus 85 tonni. Nende kokkupanemisel ei tohtinud eksida üle kolme millimeetri. Arhitekt Moshe Safdie leidis, et maailmas leidub vaid üks mees, kes selle täpsuse tagab – August Komendant.
Kimbelli kunstimuuseum
pisi|[[Kimbelli kunstimuuseum Fort Worthis]] pisi|Kimbelli muuseumi äärmine lööv. Sarnaselt teiste löövidega toetub [[koorikkate ka seal vaid neljale postile]]
Kimbelli kunstimuuseum, Louis Kahni üks meistriteoseid, valmis 1972. aastal. Kahn sai selle töö 1966. aastal, kui tema suhted Komendandiga olid parasjagu madalseisus ning viimane hõivatud Moshe Safdie Habitat '67-ga Montréalis. Kui Kahni meeskond oli valinud katusekandekonstruktsiooniks välja madalkaarse tsükloidvõlvi, pöörduti inseneritöö lahendamiseks Philadelphia insenerifirma Keast & Hoodi poole. Muret tekitas, et katuse kaarjas kuju eeldas lühikese sildega võlvi, kuid selle kava kohaselt oli katuseaken täpselt traditsioonilise võlvi suurima koormuse kohas. Kuidas lahendada? Keast & Hood maadles selle probleemiga, kuid lõpuks oli sunnitud alla vanduma. Vastus Kahnile kõlas: "selline töö käib neil üle jõu ja mingu Kahn Komendandi juurde".
Komendant oli Kimbelli projektis ka arhitekti väga ustav liitlane. Ta pidas enesestmõistetavaks platsil käies ehitajate töö üle kontrollida. Leslie on kirjeldanud, et Komendant pani Kimbelli ehitusel rõõmuga pähe kiivri ja jalga töösaapad ning saavutas peaaegu üksi betooniviimistluse, mis on üks parimaid nii Kahni ehitustel kui kogu maailmas. Leslie lisas, et Komendandi töö Kimbellis, lojaalsus Kahnile ja tema visioonile olid kindlasti peamised põhjused, miks Kahn projektiga töötama jäeti ja hoone üldse valmis sai.
Kimbelli Kunstimuuseum pälvis 1998. aastal Ameerika Arhitektide Instituudi väljaantava Kahekümne Viie Aasta auhinna.
Olivetti-Underwoodi tehas
Kahn ja Komendant on projekteerinud koos ka ühe tehasehoone – Harrisburgis (Pennsylvania pealinnas) kirjutusmasinate tehase Olivetti-Underwood Factory (1966–1970). Hiiglasuure pindalaga hoone koosneb 72 moodulist, iga moodul koosneb pingbetoonist katuseelemendist suurusega 330 ruutmeetrit ja katuse tugisüsteemist. Moodulit moodustavad pealtvaates 8 × 9 silmaga võrgustiku (vt üldpilti siit ).
Pennsylvania ülikooli professor
pisi|[[Meyerson Hall]] pisi|[[Anne & Jerome Fisher Fine Arts Library, endise nimega Furness Library]]
Aastail 1959–1974 oli Komendant Pennsylvania ülikooli arhitektuuriprofessor, samuti nagu ka tema kolleeg Louis Kahn, Graduate School of Fine Artsi (praegu School of Design) koloriitseim kuju ja vaimne liider.
Komendant luges kraadiõppuritele teadusfilosoofiat ja insenerifilosoofiat ning käsitles oma erialaloengutes nüüdisaegseid tarindussüsteeme, tarindussüsteemides kasutatavaid materjale ja ehitusmeetodeid, aga samuti eri ehitusmeetodite võrdlevat ökonoomikat. Kord kuus luges Komendant kõikidele üliõpilastele eriloengu aktuaalsetest probleemidest, mis tavaliselt õppekavadest puudusid, näiteks tarindusest seismilistes piirkondades ja orkaanide ja tornaadode levialas, keskkonnakaitsest ja saastumisest, moodsast betoonitehnoloogiast. Lisaks loenguvormile hõlmas tulevaste magistrite õppetöö veel stuudiotööd, mis käsitles arhitektuurset projekteerimist ja linnaplaneerimist. Kolmanda õppetöövormina olid hindamiskomisjonitööd, kus analüüsiti ja kritiseeriti kraadiõppurite stuudiotöö raames valminud projekte.
Komendandi meelest olid hindamiskomisjonide koosolekud semestri kõige huvitavam õppeosa. Komisjoni liikmed, arhitektuuriosakonna õppejõud (kõik peale Komendandi ja Robert LeRicolais’ olid arhitektid), avaldasid iga projekti kohta arvamust. Üliõpilastel oli põnev jälgida professorite vaidlusi. Karmimad hinnangud tulid tavaliselt inseneridelt. Astuti dialoogi ka üliõpilastega. Kord ütles Komendant ühele kraadiõppurile "Teie töö ei sisalda midagi sellist, millele teie omistate nii kõrgeid väärtusi. Usun, et arhitekt on kohustatud teenima arhitektuuri, nii nagu mina teenin inseneriteadust, mis tähendab mulle kõike, ehk nagu ütleks professor Kahn: arhitektuur on minu religioon. Kui ma projekteerin, ei ole mul asja ei humaanse ega millegi muuga; nii peaks olema ka arhitektil."
1960. aastate alguses plaanis ülikool ehitada Graduate School of Fine Artsile uue õppehoone. Enesestmõistetavalt lootis Kahn, et projekti tegemine usaldatakse talle. Ta oli jõudnud juba paluda Komendandi kaastööd projekteerimisel ja konstrueerimisel. Kuid sellest tööst jäi Kahn ilma, väidetavalt poliitilistel põhjustel. Hoone, mida hakati kutsuma Meyerson Halliks, ehitasid teised ja see valmis 1967. aastal. Graduate School of Fine Arts kolis sisse. Protestiks keeldus Kahn oma meistriklassiga sinna üle kolimast ning jäi edasi Meyerson Halli vastas asuvasse Furness Librarysse kuni oma surmani 1974. aastal. Komendant on oma Kahnile pühendatud raamatus väitnud, et Meyerson Hallil pole arhitektuurilist väärtust.
Pärast Pennsylvania ülikoolist lahkumist 1974. aastal töötas Komendant aastail 1975–1976 New Yorgis Pratti Instituudis külalisprofessorina. Seal luges ta teadus-ja tehnikafilosoofia kursust.
August Komendant töötas väga kõrge vanuseni, kuni 1988. aastani. Neli aastat hiljem raske haiguse tõttu tema elutee katkes. New York Times avaldas järelehüüde.
Inseneritöid
Märkus: järjestatud projekteerimise algusaasta järgi, tagumine aastaarv märgib ehitise valmimise aastat
Märjamaa Nädalaleht
Märjamaa Nädalaleht on aastast 1991 ilmuv ajaleht, mis vahendab Märjamaa valla uudiseid. Lehte annab välja Märjamaa vallavalitsus.
2002 ühines Märjamaa Nädalalehega ajaleht Märjamaa Valla Leht. Märjamaa Nädalaleht on endise vallaajalehe Vigala Sõnumid järeltulija.
August Komendant
Teosed
Monograafia põhines tema kogemustel kahjustatud sildade taastamisel kasutatud pingbetooni erinevaid meetodeid analüüsides. See töö tutvustas Ameerikas esmakordselt Euroopa uusimat pingbetooni tehnoloogiat, inseneriringkondades saatis seda suur menu ja tegi temast selle valdkonna tunnustatud autoriteedi. Raamatust ilmus üle kümne uustrüki ning seda tõlgiti hiina ja 1959. aastal vene keelde. Nõukogude Liidus võeti see kasutusele tehnikakõrgkoolide õpikuna. Monograafia pingbetoonkonstruktsioonide arvutamisest ja tehnoloogiast. Koos paarkümmend aastat varem avaldatud kuulsaima Komendandi publikatsiooniga kuuluvad need kaks eesti inseneri kirjutatud teost nüüdseks maailma ehituskirjanduse klassika varasalve. pisi|[[Louis Kahn]] 1975. aastal avaldas Komendant oma kolmanda kuulsa raamatu. Selles on ta haaravalt kirjutanud Kahnist kui arhitektist, õpetajast ja poeedist – mõttetargast ning loojast, kes ei tunnistanud kompromisse ja kellele arhitektuur oli usk.
Kahn oli põhiolemuselt kunstnik. Tal puudusid praktilised ja sügavad teoreetilised teadmised – seetõttu projekteerimise praktilise osa juhendajana oli ta nõrk. Kuid inspiratsioonis oli ta ületamatu. Tugev oli ta ka meeskonnatöö innustajana, samuti kriitikuna.
Märjamaa Valla Leht
2002 ühines Märjamaa Valla Leht ajalehega Märjamaa Nädalaleht.
August Komendant
Teosed
Üldiselt on Kahni peetud ikka filosoof-arhitektiks. Komendandi nägemust mööda olnuks õigem teda pidada hoopis poeet-arhitektiks. Paljudele tegevarhitektidele ta aga meeltmööda ei olnud. Nad ei mõistnud, kuidas sai poeet olla ühtlasi hiilgav arhitekt. Nende meelest oli Kahni jutt vastuolus tema tähtteostega arhitektuuris.
Oli hetki, kus ka Kahn ei suutnud tellijaile veenvalt põhjendada intuitiivselt saadud õigeid lahendusi. Juudi memoriaalkomitee soovis, et memoriaalansamblis Battery Parkis New Yorgis oleks "kuus mingit asja", mis sümboliseeriksid koonduslaagrites hävitatud kuut miljonit juuti. Kahn tuli mõttele lahendada seda klaasist raskete kuupide kaudu. Ta tegi kuue kuubiga mitmeid makette (vaata ), paigutades neid erinevalt, kuid intuitiivselt tundis, et vaja on lisada vee üks kuup. Ta tegi vastava maketi ja esitas tellijale, kuid tema arhitektuurilisi põhjendusi seitsmenda kuubi lisamise osas ei aktsepteeritud ning projekt lükati tagasi. Nõutuna küsis Kahn Komendandilt nõu. Komendandi vastus oli ühene – ainuõige on seitsme kuubiga lahendus. Selle peale Kahn küsis: "August, ma olen nõus, kuid kuidas sa põhjendad seitset kuupi?", millele Komendant vastas: "Kuus miljonit inimest on surnud, tõsi küll, kuid surmast ja tuhast kasvab uus elu – seitsmes kuup sümboliseeribki seda. Kõik teised kuubid on tumedad ja elutud, ainult keskmine olgu valgustatud." Kahnile vastus meeldis. Sellise põhjendusega esines ta uuesti tellija ees. Nüüd kiideti projekt üksmeelselt heaks.
Selles raamatus tõi Komendant välja Ameerika ja Euroopa arhitektuuriõppe erisused. Sel teemal oli ta ka Kahniga korduvalt arutlenud. Kahn teadis väga hästi, et tema inseneriteadmised olid nõrgad ning pidas selles süüdlaseks oma ülikooli (Kahn lõpetas Pennsylvania ülikooli 1924. aastal). Insenerieriala kui teadust õppis ta alles Komendandi kõrvalt. Erinevalt Ameerikast, kus arhitektuuritudengile õpetatakse inseneriasjandust pealiskaudselt, õpetatakse Euroopas tulevastele arhitektidele teaduse ja tehnika põhimõtteid ning tulevastele ehitusinseneridele tutvustatakse mitme semestri jooksul arhitektuuri esteetilisi printsiipe. Kui kord üliõpilane küsis Komendandilt: "Mida peab tegema noor arhitekt, et saavutada edu?", vastas Komendant: "Õppima insenerieriala!"
Tehnikaajaloolase Vahur Mäe hinnangul on selle mälestusteraamatu näol tegemist maailmaklassikaga ja ingliskeelsete maade arhitektuuri- ja ehitusringkondades väga hinnatud teosega ning avaldas kahetsust, et seda pole tõlgitud eesti keelde (2019. aastal ilmus tõlgituna eesti keelde kommunikatsioonifirma In Nomine väljaandena).
Tunnustus
August Komendant pälvis 1978. aastal Ameerika Arhitektide Instituudi auhinna AIA Honors for Collaborative Achievement arhitektide elukutset mõjutavate tööde eest.
Isiklikku
August Komendant elas perega enne sõda Tallinnas Raua tänaval. 1944. aastal siirdus Saksamaale ka Augusti vend Verner oma perega. Verneri pere emigreerus 1950. aastal USA-sse. Verneri poeg Aado Kommendant teenis USA armees lendurina ja hukkus Vietnami sõjas.
August Komendandi esimene abielu lagunes. Tema lapsed esimesest abielust olid tütar, hilisem arhitekt Merike Komendant Phillips, ja poeg, hilisem insener Jüri Komendant (sündinud 1941).
Sünoptik
Sünoptik ehk ilmaprognoosija on inimene, kelle tööks on prognoosida ilma.
1838. aasta Pesti üleujutus
pisi|[[Johann Hürlimanni akvarell, mis kujutab üleujutust väljakul Vörösmarty tér]] 1838. aasta Pesti üleujutus põhjustas 13.–18. märtsil tõsiseid purustusi Pestis. Alpide lume kui ka jää korraga sulamisest põhjustatud üleujutuse veetaset näitavad arvukad tahvlid mitmetel hoonetel. Ferencvároses mõõdeti maksimaalseks veetaseme kõrguseks 2,6 meetrit. Üle 50 000 inimese jäid kodutuks, 153 hukkus.
Buda poolel oli kahju palju väiksem, kuna enamik maju ehitati kõrgele maapinnale, nii et vesi ei jõudnud nendeni.
Miodrag Perunović
Miodrag Perunović (serbia kirillitsas Миодраг Перуновић; sündinud 12. detsembril 1957 Cetinjes) on Jugoslaavia FSV, Jugoslaavia Liitvabariigi ja Montenegro endine poksija.
Harrastajana
Ta võistles kuni oktoobrini 1981 Jugoslaavia FSV eest. Jugoslaavia-siseselt võistles ta Montenegro SV eest.
Jugoslaavia meistrivõistlustel
Ta oli kokku kolmekordne Jugoslaavia meister – II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1978. aastal ning I keskkaalus (kuni 71 kg) aastatel 1979 ja 1981.
Kaasaegsetel olümpiamängudel
Ta osales I keskkaalus (kuni 71 kg) 1980. aasta Moskva olümpiamängude poksivõistlustel, kus kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Maailmameistrivõistlustel
Ta sai II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 2. maailmameistrivõistlustel (Belgrad, 1978) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Valeri Ratškovile (NSV Liit).
Euroopa meistrivõistlustel
Ta võitis I keskkaalus (kuni 71 kg) 23. Euroopa meistrivõistlustel (Köln, 1979) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks.
Ta sai I keskkaalus (kuni 71 kg) 24. Euroopa meistrivõistlustel (Tampere, 1981) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Aleksandr Koškinile (NSV Liit).
Elukutselisena
Ta poksis kuni septembrini 1990 Jugoslaavia FSV eest ning alates detsembrist 1990 kuni oktoobrini 1994 Jugoslaavia Liitvabariigi eest.
Ta poksis alates oktoobrist 1981 kuni oktoobrini 1994 elukutselisena. Ta pidas kokku 30 kohtumist ning võitis neist 22 (neist 7 nokaudiga), kaotas 6 (neist 4 nokaudiga) ja viigistas 2 kohtumist.
Koksijde
Koksijde on hollandikeelne vald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Veurne haldusringkonnas.
Asulad
Põhjamere ääres paiknev Koksijde jaguneb järgmisteks osavaldadeks, asulateks ja piirkondadeks:
Sõpruslinnad
Koksijde sõpruslinnad on Oostduinkerke sõpruslinnad on Sint-Idesbaldi sõpruslinn on
Kaljo Valgma
Kaljo Valgma (29. aprill 1931 Jalase, Rapla vald – 11. september 2015) oli eesti arst ja arstiteadlane (kardioloog), Tartu Ülikooli professor.
Elulugu
Ta õppis Jalase algkoolis, Kabala algkoolis ja Märjamaa mittetäielikus keskkoolis. 1949. aastal lõpetas ta Rapla Keskkooli kuldmedaliga ja 1955. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna arsti kvalifikatsiooniga.
Ta suunati tööle Tartu Kliinilise Haigla siseosakonna arst-terapeudiks. 1960. aastal suunati ta Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi aspirantuuri, kus tal valmis väitekiri "Mõnede kliinilis-laboratoorsete uurimismeetodite tähendusest reuma ja reumatoidartriitide aktiivsuse määramisel", mille kaitses 1963. aastal meditsiinikandidaadi väitekirja. Aastatel 1963–1972 oli ta TRÜ sisehaiguste propedeutika kateedris assistent, aastatel 1972–1976 samas kateedris dotsendiks. 1970. aastal kaitses ta väitekirjaga "Südame isheemiatõve (stenokardia) mõned kliinilised iseärasused ja diagnostilised kriteeriumid" (väitekiri kinnitati 1971. aastal).
Aastatel 1976–1984 oli ta TRÜ sisehaiguste propedeutika kateedri professor, 1984–1992 arstide ja proviisorite täiendusteaduskonna teraapiakateedri juhataja, 1992–1996 kardiokliiniku professor. 1996. aastast oli ta emeriitprofessor. Lisaks oli ta aastatel 1975–1982 Tartu kardioloogiakeskuse juhataja ja teaduslik juhendaja, aastatel 1976–1985 NSV Liidu Meditsiiniakadeemia Kardioloogiakeskuse teadusliku nõukogu liige ja aastatel 1983–1989 Eesti Kardioloogide Seltsi juhatuse esimees.
Tegi uurimusi südame isheemiatõve epidemioloogia, riskitegurite ja diagnostika, infektsioosse müokardiidi diagnostika ja sellepuhuse ravi ning arteriaalse hüpertensiooni epidemioloogia ja diagnostika alalt.
Isiklikku
Tema õde Aino-Helene Valgma oli koduloolane, pedagoog, Jalase külaelu arendaja.
STS-110
STS-110 oli Space Shuttle'i programmi 109. missioon.
Missiooni teenindas kosmosesüstik Atlantis ja see viis jaama S0 sõrestiku, mis moodustab jaama Integrated Truss Structure'i selgroo. Missioon startis 8. aprillil 2002 ja naasis Maale 19. aprillil.
Väärtkirjandus
Väärtkirjandus (saksa keeles Höhenkammliteratur, ka Hochliteratur) on kirjanduses väärtushinnang, millega peetakse silmas asjatundjate, teadlaste ja koolisüsteemi poolt väärtuslikuks tunnistatud kirjandust, mis vastandub triviaalkirjandusele. Väärtkirjanduse hulka kuulub ka klassikaline kirjandus.
Naoji Itō
Naoji Itō (jaapani keeles 伊藤 直司 Itō Naoji; sündinud 1. juulil 1959 Mies) on Jaapani endine jalgpallur, poolkaitsja.
Koondisekarjäär
Jaapani jalgpallikoondises mängis ta 1981. aastal 1 mängu.
ICA
ICA või Ica võib tähendada järgmist:
Nancy (eesnimi)
Nancy on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 1832. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Nancy 20 naisel.
Eha Hiie
Eha Hiie (aastani 1963 Eha Hiiesalu; 17. juuli 1937 Tallinn – 3. mai 2017) oli eesti kasvatusteadlane.
Anu Laas
Anu Laas (sündinud 19. augustil 1957) on eesti sotsioloog, kes on tegelenud peamiselt soouuringutega.
Eha Hiie
Lõpetas aastal 1958 Moskva Pedagoogilise Instituudi algõpetuse pedagoogika ja psühholoogia eriala kiitusega.
Anu Laas
Lõpetas 1975. aastal Tartu 1. Keskkooli. 1992. aastal kaitses Tartu Ülikoolis magistrikraadi ajaloos ning 2000. aastal samas magistrikraadi sotsioloogias.
Eha Hiie
Töötas Tallinna 21. Keskkoolis algklasside õpetajana. Aastatel 1965–1969 oli ta Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituudis algõpetuse sektori juhataja.
Anu Laas
Töötab Tartu Ülikooli sotsioloogia ja sotsiaalpoliitika instituudis.
Eha Hiie
1967. aastal kaitses ta pedagoogikateaduste kandidaadi kraadi.
1969. aastast oli ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi algõpetuse pedagoogika ja psühholoogia kateedri juhataja, aastatel 1976–1993 pedagoogikateaduskonna dekaan. 1990. aastast algõpetuse didaktika professor, 1997. aastast Tallinna Pedagoogikaülikooli (2005. aastast Tallinna Ülikooli) emeriitprofessor.
Ta on koostanud algklasside õpikuid ja metoodilisi materjale õpetajatele.
Eha Hiie on maetud Kullamaa kalmistule.
Thomas Hippius
Thomas Hippius (21. august / 1. september 1762 Tallinn – 13. oktoober / 25. oktoober 1819 Nissi) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis Tallinna gümnaasiumis. Seejärel õppis ta 1782. aastast Jena ülikoolis usuteadust ja kameralistikat. Ordineeriti 15. veebruaril / 26. veebruaril 1786 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1786–1819 (kutsuti 19. jaanuaril / 30. jaanuaril 1786) Nissi Maarja koguduse õpetaja.
Ta koostas ja andis välja majandus- ja aiandusalaseid raamatuid, näiteks:
Isiklikku
Tema poeg Gustav Adolf Hippius oli maalikunstnik.
Vatrāne
Küla asub valla keskosas. Vatrāne jääb valla keskusest Ķeipenest 4, piirkonna keskusest Ogrest 38 ja Riiast 69 kilomeetri kaugusele.
Looduskaitse all on Vatrāne allee. Alleel kasvavad tammed, pärnad, vahtrad ja saared. See on lumi-nuisambliku kasvukohaks.
pisi|tühi
Number Ö
Number Ö on Eesti ansambel. Ansambel asutati 2000. Rakveres sündinud Number Ö idee juba algselt oli teha sellist muusikat, mis peod käima tõmbaks. Õige valem selleks tundus räpi ja roki kokkusegamine. Erinevates koosseisudes tegutseti mõned aastat, kuni ansambliga liitus uus vokalist ning liikmete vahetus lõppes. Praeguses koosseisus on Number Ö tegutsenud 2010. aasta sügisest.
Laiemalt sai bänd tuntuks tüüpilist eestlaste peoõhtut kirjeldava looga „Mis eile juhtus“. Dr. Koidu poolt „maksimaalseks peoräpprokiks“ ristitud loole järgnes üliedukas reaggepala „Minu Kuivatatud Sõber“, mille populaarsusele aitas kõvasti kaasa lahe rapsipõllul filmitud muusikavideo.
Endised liikmed:
Reet Eru
Reet Eru (sündinud Undusk 18. septembril 1957 Valgas) on eesti vaimulik.
Natalie
Natalie on naisenimi.
Reet Eru
Ta lõpetas Juuru Keskkooli 1975, Kehtna Näidissovhoostehnikumi 1979 (hüdromelioratsiooni erialal), Väimela Sovhoostehnikumi 1991 (zootehnikuna), Eesti Metodisti Kiriku Teoloogilise Seminari 2002.
Usuteaduse Instituudi pastoraalseminari läbis ta Harju-Madise koguduse juures 2003/2004. Samas instituudis tegi ta ka magistrikraadi diakoonia erialal 2007–2011.
Ta on ristitud 1997, konfirmeeritud 1999 Kadrina koguduses. Eru ordineeriti õpetajaks 2004.
Eru tegutses Ida-Harju vikaarõpetajana 2004–2005, Tapal õpetajana 2005–2012, Tamsalu Lunastaja koguduse hooldajaõpetajana 2010–2012, Harku ja Murru vangla kaplanina 2011–2018, Lääne-Harju vikaarõpetajana ja Harju-Madise hooldajaõpetaja alates 2019. Jaanuarist 2020 on ta Harju-Madisel vaimulik.
Mustla linnavolinike loend
Mustla linnavolinike loend
Musta alev sai kolmanda astme linnaks 1. mail 1938. Sel puhul sai senine alevivolikogu linnavolikoguks.
1939
15. ja 16. oktoobril 1939 valiti ja Viljandi maavanema poolt 30. oktoobril 1939 kinnitati Mustla linnavolinikeks (RTL 1939, 101):
Välja jäid:
Jevgeni Grib
Jevgeni Grib (sündinud 7. novembril 1988 Tallinnas) on Eesti balletitantsija.
Jevgeni Grib on lõpetanud 2001. aastal Tallinna eraballetikooli Fouetté ja 2010. aastal Tallinna Balletikooli (erialaõppejõud Enn Suve). 2010. aastal liitus ta Eesti Rahvusballetiga. Vahepeal (2013–2014) tantsis ta Peterburis Boriss Eifmanni balletiteatris. 2014. aastal sai Grib Eesti Rahvusballeti nooremsolistiks ja 2018. aastal solistiks. Hiljem (enne 2021. aasta novembrit) tõusis esitantsijaks.
Northern Calloway
Northern James Calloway (22. jaanuar 1948 – 9. jaanuar 1990) oli Ameerika Ühendriikide näitleja ja koomik.
Gerhard von Nolcken
Parun Gerhard Rudolf Ernst von Nolcken (517. jaanuar 1876 Kuressaare, Saaremaa, Liivimaa – 22. veebruar/7. märts 1913 Kuressaare ) oli Võhksa mõisaomanik ja Kuressaare linnapea aastatel 1906–1913.
007 Spectre
"007 Spectre" on 2015. aastal esilinastunud, järjekorras 24. film James Bondi sarjast. MI6 salaagenti kehastab seal neljandat korda Daniel Craig.
Gerhard von Nolcken
Gerhard Rudolf Ernst von Nolcken sündis 1876. aastal Kuressaares kohtuametniku hilisema linnapea Ernst von Nolckeni ja Ida (sünd. von Toll) pojana.
007 Spectre
Sisu
Bond saab krüpteeritud sõnumi, mis viib ta kurjakuulutava organisatsiooni SPECTRE jälile. Samal ajal võitleb M poliitiliste jõududega, et hoida MI6 elus. Bond hakkab juurdlusega jõudma jälile kinnimätsitud tõele, mis ähvardab hävitada kõik, mille nimel ta on võidelnud.
Gerhard von Nolcken
G. R. E. von Nolcken lõpetas Kuressaare gümnaasiumi, õppis Moskva ülikoolis ja aastail 1895 – 1899 ka Tartu Ülikooli ajaloo - keeleteaduskonnas, mida aga ei lõpetanud.
G. R. E. von Nolcken oli Võhksa mõisa omanik, Saaremaa aadlikonvendi saadik, aurahukohtunik.
007 Spectre
Võtetel kasutatud lennukeid
pisi|left|Väljumine Islanderilt Eesti Langevarjuklubile kuulunud lennuk mudelinumbriga BN-2A-26 oli valmistatud 1969. aastal ja sai seerianumbriks 48; Eestis kandis lennumasin registreerimisnumbrit ES-PNA, ning õhusõidukile andsid Eesti langevarjurid nimeks Brita. 2012. aasta sügisel müüs Eesti Langevarjuklubi lennuki maha. Kokku kaheksast lennukist olid võtete ajal lennukõlblikud vaid kaks.
Gerhard von Nolcken
G. R. E. von Nolcken oli Kuressaare linnapea 23. märtsist 1906. aastal kuni 22. veebruarini 1913. aastal, mil ta Kuressaares mõrvati.
Gerhard Rudolf Ernst von Nolcken mõrvati vkj 22. jaanuari / 4. veebruari 1913. aasta öösel Kuressaares tänaval koos noorema venna, ülemtalurahvakohtunik Wolfgang von Nolckeniga. Vennad tulid öösel klubist, kui neid rünnati ja tulistati. Kurjategijad põgenesid, Nolckenite surnukehad leidis hommikune voorimees.
Bernhard Saar
Bernhard Saar (9. oktoober 1929 Tallinn – 15. detsember 1998 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.
Elukäik
Bernhard Saar oli töölise poeg.
Ta lõpetas 1948. aastal Tallinna 7. Keskkooli, 1953. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) mehaanikateaduskonna masinaehitustehnoloogia erialal, oli 1955–1958 samas aspirant, tehnikakandidaat (1966, TPI), väitekiri "Об изнашивании металлов в уплотненной абразивной массе". Täiendas end 1966 Budapesti Tehnikaülikoolis peenmehaanikas.
Oli 1951–1952 tehase Tarbeklaas konstruktor ja tsehhijuhataja, 1953 masinaehitustehase Ilmarine insener, 1953–1955 TPI masinaehitustehnoloogia kateedri vanemlaborant ja assistent, 1958–1960 metallide tehnoloogia kateedri assistent, 1960–1967 masinaehitustehnoloogia kateedri vanemõpetaja ja dotsent, 1967–1975 masinatööstuse automatiseerimise kateedri juhataja, 1975–1977 peenmehaanika kateedri juhataja, 1977–1992 dotsent, 1992–1995 TTÜ aparaadiehituse instituudi dotsent, 1995–1998 Tallinna Tehnikakõrgkooli erakorraline dotsent. Kuulus professor koolkonda, oli peamisi peenmehaanikaseadmete ning toiduainetööstuse aparaatide ja masinate eriala kujundajaid TTÜ-s. Õpetas aparaadiehitustehnoloogia, aparaatide töökindluse ja katsetamise, automaatika aluste, metallilõikepinkide elektriseadmete, mõõteseadmete täpsusteooria jt kursusi.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: abrasiivkulumine, tehnoloogiliste protsesside automatiseerimine; vaakuumhügieen elektroonikatööstuses. Rakendades abrasiivmassi tihendamiseks tsentrifugaaljõudu, selgitas kulumisnähtuse mehhanismi sõltuvalt abrasiivmassi tihendusastmest ja abrasiivosakeste omadustest. Tema leitud empiirilised seosed võimaldasid hinnata abrasiivmassis liikuvate masinaosade lineaarkulumise kiirust erinevate konstruktsioonimaterjalide korral. Avaldanud 10 teadustrükist.
Järveküla linnus
Järveküla linnamägi ehk Urvaste linnamägi on neemiklinnus Võru maakonnas Antsla vallas Urvaste küla Järverahva talus.
Kirjeldus
Kahe uhtoru vahelisel neemikul asuva linnuse ovaalse kujuga õueala suurus on 3000 m2. Kirdepoolsel küljel on otsavall, mille kõrgus välisküljel on 4 m, siseküljel 1,5 m. Kaevamiste käigus avastati nõrk 6.-7. sajandi kultuurkiht, mis oli ladestunud valli alla.
Marko Mägi (ökoloog)
pisi|Marko Mägi 2018. aastal Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskonnas. Marko Mägi (sündinud 11. oktoobril 1978) on eesti ornitoloog ja käitumisökoloog.
Elulugu
pisi|Marko Mägi intervjuu teadustöö raskustest 2018. aastal Ta lõpetas 1993. aastal Tali Põhikooli ja 1996. aastal Kilingi-Nõmme Keskkooli. 2000. aastal lõpetas ta bakalaureusekraadiga Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna zooloogia erialal, aastal 2002 magistrina Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna loomaökoloogia erialal. 2007. aastal kaitses ta doktoritöö "The habitat-related variation of reproductive performance of great tits in a deciduous-coniferous forest mosaic: looking for causes and consequences" (Sigimisnäitajate elupaigaline varieeruvus rasvatihasel okaspuistu-lehtpuistu süsteemis: otsides põhjusi ja tagajärgi) ja sai doktorikraadi (juhendaja professor Raivo Mänd).
Marko Mägi töötab Tartu ülikooli ökoloogia ja maateaduste instituudis linnuökoloogina. Tema põhilisteks uurimisteemadeks on metsalindude ökoloogia ja käitumine, loomade elu linnas ja sealsed inimeste ja loomade konfliktid. Lisaks on Marko Mägi veebilehe Linnuvaatleja teadussuudiste ja Zooloogid 2.0 toimetaja ning kajastab zooloogilisi teemasi mujal meedias.
Looming
Marko Mägi sulest on ilmunud linnuraamatud:
Eesti parim pagar
"Eesti parim pagar" on TV3 kokandussari, mis tugineb Suurbritannia produktsioonifirma Love Productions saateformaadile "The Great British Bake Off".
Sarjas osalevad harrastuspagarid, kes küpsetavad igas saates vabalt valitud teemal küpsetise ja saate kohtunike antud retseptiga küpsetise. Iga osa lõpus langeb üks osaleja saatest välja. Saate kohtunikud on Angeelika Kang-Osula ja Ants Uustalu. Esimese hooaja saatejuhid olid Kristjan Rabi ja Indrek Vaheoja, teise hooaja saatejuht on Alari Kivisaar.
Esimese hooaja võitja Krista Ismael sai auhinnaks Hagari Pagarite välja pandud toiduteemalise preemiareisi. Võiduretsepti järgi valmistas AS Hagar ka sefiiritordi Krista. Teise hooaja peaauhinnaks pani Schmidt Köögid välja unistuste köögi ja Electrolux kogu köögitehnika sinna juurde.
Sarja ülevaade
Kokandussarjas võistlevad omavahel kaksteist harrastuskokka, kes peavad kohtunikele valmistama määratud road. Esimesel hooajal valmistasid osalejad ühe saate vältel kolm rooga, millest esimene oli saate teemaga kooskõlas olev koka enda retsept (soojendusülesanne), teine oli "üllatusülesanne", kus anti osalejatele ühe küpsetise retsept, kust oli välja jäetud valmistamiseks vajaminevat infot (millal lisada mõni koostisosa, mis temperatuuril või kui kaua tainast küpsetada jne) ning mille eesmärk oli proovile panna koka tehnilised oskused ja lõpuülesanne. Teisel hooajal on osalejad senini valmistanud kaks erinevat rooga – enda retsepti kasutades teemakohase fantaasiavooru ülesande ja üllatus- ehk tehnilise ülesande. Tehnilise ülesande juures seatakse osalejad tööde kvaliteedi järgi paremusjärjestusse. Samuti on teisel hooajal soojendusülesannet hindamas iga kord erinev külaliskohtunik, kes toob välja enda lemmikud. Päeva parima kodukoka tiitli saab osaleja, kes on mõlemas ülesandes saanud positiivset tagasisidet ning ka väljalangeja otsustatakse (reeglina) sama mustri kohaselt.
2. hooaeg
Teise hooaja esimese saate alguses oli ülesandeks küpsetada pannkook (15 min), mis hindamisele ei läinud. Esimeseks hinnatavaks ülesandeks oli lahtine soolane pirukas ehk "Fantaasiaküpsetis", mille pidid osalejad oma retsepti järgi valmistama ning mille valmistamiseks oli aega kaks tundi. Külaliskohtunikuks oli Lauri Liiv, kes tõi esile Anneli kreveti-juustupiruka, Irma kilupiruka ja Aini kukeseenepiruka. Teiseks ülesandeks oli tunni aja jooksul küpsetada Angeelika Kangi retsepti kohaselt kolme šokolaadi brownie. Retsepti töökäigust oli välja jäetud näiteks küpsetusaeg.
Teises saates oli ülesandeks küpsetada kahe ja poole tunni jooksul uhke keeks, millelt kohtunikud ootasid muuhulgas kõrget ja ilusat vormi. Külaliskohtunik Raivo E. Tamm parimaid esile ei tõstnud. Tehniliseks ülesandeks pidid osalejad valmistama Ants Uustalu retsepti alusel Budapesti rulli ehk pähkli-beseerulli vaarikatega (1,5 h). Saatest pidi lahkuma Maiki, kes ei järginud esimese ülesanne valmistamisel reegleid, mis ei lubanud kasutada rohkem toorainet kui retseptis kirjas oli.
Kolmandas saates küpsetasid kodukokad esimeseks ülesandeks üllatusliku šokolaadikoogi (aega anti selleks kaks tundi) ning külaliskohtunikuks oli Anu Saagim, kes ei toonud ühtegi küpsetatud kookidest positiivselt esile. Osalejatele valmistas probleeme vabaõhuköögis valitsev suvine õhutemperatuur, mistõttu kreemid ei tahkunud ja dekoratsioonid sulasid. Teiseks ülesandeks tuli kahe tunni vältel valmis küpsetada Ants Uustalu retsepti kasutades sibulapirukas (lehttaina, kitsejuustu ja sibulamoosiga), kuid valmistamisjuhendis puudus traditsiooniliselt terviklik töökäik, näiteks puudus juhendist, kuidas eelküpsetada lehttainakorvikest nii, et see oma kuju säilitaks.
Neljanda saate teemaks oli "Retro" ja osalejad pidid kahe tunni jooksul valmistama hõrgutise oma kodusest varasalvest. Seekord said kõik osalejad kiidusõnu nii kohtunikelt kui külaliskohtunik Aivar Riisalult, kes tõstis eriti esile Irma koduseid lihapirukaid, Elene karaskit ja Liilia pisarakooki. Tehniliseks ülesandeks oli seekord Moskva saiake, mis valmistati kahe ja poole tunni jooksul, kasutades selleks Angeelika Kangi retsepti. Päeva parimaks pagariks sai Elene ning välja langes Nikolai.
Kuuenda saate külaliskohtunikuks oli Laura Põldvere, kes hindas osalejate poolt 2,5 tunniga valmistatud pidusaiu. Laurale maitsesid Terhi rabarberi – valge šokolaadi kook, Irma karamelliga kaetud pidusai ja Epp-Leenu pähklišokolaadi-pidusai. Tehniliseks ülesandeks pidid osalejad valmistama ühe tunni ja neljakümne minuti jooksul Angeelika Kangi kohvikus pakutavaid Kadrioru luikesid, teadmata missugused need luiged välja näevad.