cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
TLÜ Eesti Pedagoogika Arhiivmuuseum
Pedagoogikamuuseumi taasasutamine
1. juunil 1983 asutati VÕTi allüksusena pedagoogikamuuseum. Muuseumile anti üle 1960. aastatel kogutud käsikirjad, fotod ja suur hulk esemeid, sh ka sõjaeelsele TLPMile kuulunud materjale. Direktoriks nimetati Endel Pirn. . Aastatel 1983–1993 tegutses muuseum aadressil Kooli tänav 4 (tänapäeval Tallinna Vanalinna Täiskasvanute Gümnaasiumi hoone Gümnaasiumi tänav 4;). Alguses oli muuseumi käsutuses üks, 1980. aastate lõpust kaks klassiruumi. 1991. aastal saadi lisaks täiendav ruum Sakala tänav 21 majas.
1999. aastal liideti EPAM Tallinna Pedagoogikaülikooli koosseisu, uueks asukohaks sai Raadiku tänav 8. Aastatel 2005–2010 paiknes muuseum Tallinna Pedagoogikaülikooli endise raamatukogu hoidlaruumides aadressil Narva mnt 29. Seoses Tallinna Ülikooli Astra õppehoone ehitusega kolis EPAM 2010. aasta sügisel Ajaloo Instituudi majja Rüütli tänaval. Alates 2016. aasta novembrist tegutseb muuseum Tallinna Ülikooli Akadeemilise Raamatukoguga ühes majas aadressil Rävala pst 10.
Valentin Asmus
pisi|Valentin Asmus Valentin Ferdinandovitš Asmus (vene keeles Валентин Фердинандович Асмус; 18. detsember / 30. detsember 1894 Kiiev – 4. juuni 1975 Moskva) oli vene filosoof ja loogik. Tuntud eelkõige Immanuel Kanti spetsialistina.
Ta lõpetas Kiievi ülikooli 1919. aastal.
1927 kolis Moskvasse. Aastatel 1942–1972 oli professor Moskva ülikoolis.
Järve mets
pisi|Järve mets (august 2017) Järve mets on metsastatud ala Tallinna kesklinnas Ülemistejärve asumis Ülemiste järve ja Pärnu maantee vahelisel alal. See mets on osa Ülemiste järve äärsest metsast.
Tevatron
pisi|Tevatroni (tagumine) ja põhisööturi maapealsed osad pisi|[[CDF-detektor]] Tevatron oli Fermilabi osakestekiirendi Ameerika Ühendriikides Illinoisi osariigis Chicago külje all Batavias. Tevatron oli kuni suure hadronite põrguti valmimiseni maailma suurim põrguti.
Sünkrotronkiirendi paiknes 6,86-kilomeetrise ümbermõõduga rõngakujulises tunnelis. Tevatroni peakiirendis kiirendati vaakumtorudes vastassuundades liikuvaid prootoneid ja antiprootoneid ning lasti neil kahe detektori sisemuses kokku põrgata. Maksimaalne põrkeenergia oli ligi 1 TeV prootoni (antiprootoni) kohta. Selle järgi (TeV-atron) sai põrguti ka oma nime.
Tevatron alustas prootonite kiirendamist 1983. aastal ja lõpetas tegevuse 2011. aastal. Tevatroni abil avastati muu hulgas top-kvark ja mitu barüoni.
Fermilabi juures tegutses muu hulgas ka vähiravikeskus, kus kasutati kiiritamiseks Tevatroni eelkiirendite toodetud neutroneid.
Ajalugu
Uue kompleksi ehitamisel kasutati ära varem samas kohas olnud kiirendeid. Tevatron asus Fermilabile kuuluval umbes 27 ruutkilomeetrisel maa-alal Illinoisi osariigis Chicago lähedal. Põrguti ala on looduslikult mitmekesine, seal leidub soid, metsi ja preeriat. Esindatud on paljud loomaliigid. Alal elavad 1967. aastast ameerika piisonid ning hiljem on juurde toodud ka teisi loomi.
Kompleks sai alguse 1968. aastal, kui alustati Fermilabi lineaarkiirendi rajamist, aasta hiljem alustati suure ringkiirendi ehitamist.
Étrun
pisi|Étruni kirik
Tevatron
Ajalugu
5. juulil 1979 andis USA energeetikaministeerium Fermilabile heakskiidu ülijuhtiva kiirendi ehitamiseks. Ehitus läks maksma umbes 120 miljonit USA dollarit. Hiljem on kiirendit täiustatud.
Étrun
Étrun (lääneflaami: Stroom) on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Tevatron
Ajalugu
Ka paljud teadlased arvasid, et Tevatron on eriti seoses suure hadronite põrguti valmimisega oma aja ära elanud, kuid viimase löögi andis energeetikaministeerium, kes jaanuaris 2011 otsustas, et ei eralda 35 miljonit, mida oleks vajatud põrguti käigushoidmiseks 2014. aastani. Tevatron lülitati lõplikult välja 30. septembril 2011. Katsete juures töötanud füüsikud on jätkanud andmete analüüsimist ka pärast kiirendi töö lõppemist. Jätkatakse mitut eksperimenti, sealhulgas neutriinoeksperimenti MINOS, mille käigus saadetakse peasööturist neutriinosid läbi maakoore 732 km kaugusele Minnesota osariigi põhjaosas asuvasse maa-alusesse Soudani laborisse, et uurida neutriinovõnkumisi.
Étrun
Põllumajandusküla asub 6 km Arrasist loodes teede N39 ja D55 ristumiskoha ümbruses. Gy jõgi voolab läbi valla.
pisi|tühi|
Tevatron
Põrguti ehitus
Kiirendi betoonist tunnel paikneb umbes 10 meetri sügavusel maa all. Iga paarisaja meetri järel asetseb šaht, mis ühendab tunnelit maapinnaga. Maa peal šahtide läheduses paiknesid muu hulgas vedela lämmastiku ja heeliumi mahutid.
Osa tunnelist on kaarekujuline, osa aga sirgjooneline. Kokku on kuus umbes 50 meetri pikkust sirgjoonelist sektsiooni, kus paiknesid detektorid ja seadmed eksperimendi erakorraliseks katkestamiseks ning toimus kiire peale- ja mahalaadimine ning osakeste kiirendamine.
Antiprootonite kogumisring asus põhisööturi kohal samas tunnelis.
Osakeste teekond
Osakeste kiirendamine leidis aset mitmes etapis. Kõigepealt vesiniku aatomid ioniseeriti ja saadi negatiivsed ioonid, mis kiirendati Cockcrofti-Waltoni kiirendis kuni energiani 740 keV. Seejärel kiirendati ioone 150 meetri pikkuses lineaarkiirendis kuni energiani 400 MeV ja umbes 70 protsendini valguse kiirusest. Ioonid juhiti läbi süsiniklehe, mis eemaldas elektronid. Prootonid sisenesid seejärel buusterisse, umbes 450-meetrise ümbermõõduga ringkiirendisse, milles nad läbisid umbes 20 000 ringi ja saavutasid lõpuks energia 8 GeV. Seejärel suunati prootonid umbes 3,2-kilomeetrise ümbermõõduga põhisööturisse (Main Injector). Põhisööturis lisatav energia sõltus sellest, mis otstarbel osakesi kasutada plaaniti. Põrgutisse söödetavaid prootoneid või antiprootoneid kiirendati energiani 150 GeV ehk kiiruseni, mis on üle 99 protsendi valguse kiirusest; antiprootonite tootmiseks mõeldud prootoneid kiirendati aga energiani 120 GeV. Prootonid ja antiprootonid paisati seejärel Tevatroni peakiirendisse-põrgutisse. Seal kiirendati osakesed energiani 980 GeV, lasti kokku põrgata ja registreeriti põrke saadused detektorite abil.
Antiprootonite saamiseks põrgatati prootoneid vastu nikkelplaati. Fermilabi kiirendikompleksi antiprootoniallikas (Antiproton Source) tootis iga saja miljoni prootoni kohta umbes 20 antiprootonit. Need suunati seejärel kogumisringi, saadeti põhisööturisse ja jahutati. Tevatronis toodeti umbes 1016 antiprootonit ehk kokku umbes 17 nanogrammi. Ajaks, mil Tevatron tegevuse lõpetas, moodustas see üle 90 protsendi inimeste valmistatud antiprootonitest.
Osakeste kiirendamine ja orbiidil hoidmine
Osakesi kiirendati vasest õõsresonaatorite abil.
Ülijuhtivad magnetid olid jahutatud absoluutse nulltemperatuuri lähedase temperatuurini. Esialgses kiirendis olid magnetid töötanud toatemperatuuril. Kui ülijuhtiv tehnoloogia sai kättesaadavaks, monteeriti ülijuhtivad magnetid olemasolevate magnetite külge. Aastal 1977 lõpetati eksperimendid varem tegutsenud kiirendites ning 1983. aastaks olid uued magnetid installeeritud.
Kiire hoidmiseks ringorbiidil kasutati dipoolmagneteid, kiire fokuseerimiseks kvadrupoolmagneteid. Peenhäälestamiseks olid kasutusel kuue ja kaheksa poolusega magnetid. Osakeste kogumiseks ja säilitamiseks mõeldud seadmetes (sealhulgas antiprootonite kogumisringis) kasutati püsimagneteid.
Detektorid
Tevatronis toimus tavaliselt kümme miljonit prootoni-antiprootoni põrget sekundis. Kummaski detektoris salvestati umbes 200 põrget sekundis. Juuliks 2011 oli CDF analüüsinud 8 pöördfemtobarni (fb−1) infot, DZero aga 9 fb−1.
Avastused
Kõige olulisemaks peetakse top-kvargi avastamist ja selle massi väga täpset leidmist. Top-kvargi leidmist kinnitasid mõlema detektori eksperimendid 1995. aastal. Lisaks avastati, et top-kvark võib tekkida nii üksi kui ka paaris antitop-kvargiga. Top-kvark oli ainus Standardmudeli ennustatud kvarkidest, mille olemasolule polnud seni veel katsetega kinnitust saadud.
CDF-i töörühm teatas 2006. aastal, et registreerisid neutraalsete B-mesonite võnkumise. Avastati ka c-kvarki sisaldav B-meson (Bc-meson), esialgu teadmata struktuuriga uus osake Y(4140) ja viis barüoni: Ξb– (2007), Ξb0 (2011), Ωb- (2009), Σb ja Σb* (2006). Saadi ka muu hulgas senisest veenvamaid tõendeid aine-antiaine sümmeetria rikkumise kohta b-kvarke sisaldavate osakeste juures.
Vassili Gerassimov
Vassili Gerassimov (vene keeles Герасимов Василий Герасимович; jaanuar 1852 Peterburi ‒ 28. märts / 9. aprill 1892 Jakutsk) oli töölisliikumise aktivist ja üks 1872. aasta Kreenholmi streigi organiseerijaid.
Thbilisi veretöö
pisipilt|Thbilisi veretöös hukkunud Thbilisi veretöö või Gruusia eeskujul '''9. aprilli tragöödia''' nime all tuntakse 1989. aasta 9. aprillil aset leidnud sündmusi Thbilisis. Nõukogude siseväed ründasid tol päeval rahvuslaste meeleavaldust Rusthaveli prospektil sapöörilabidatega. Hukkus 21 inimest, suuremalt jaolt naised. Sajad inimesed said vigastada.
Juba viis päeva kestnud meeleavaldustel nõuti nii Gruusia iseseisvust kui ka Abhaasia separatistide karistamist.
Nõukogude vägesid kamandas Taga-Kaukaasia sõjaväeringkonna juht kindralpolkovnik Igor Rodionov. Gruusia miilitsaüksustelt korjati ennetavalt ära relvad. Enne rünnakut meeleavaldusele saabunud patriarh Ilia II palus tankidega silmitsi seisvatel demonstrantidel ohvrite vältimiseks lahkuda, kuid teda ei võetud kuulda.
Teritatud sapöörilabidate ja kumminuiadega relvastatud sõdurid piirasid meeleavaldajad igast küljest sisse, jäeti vaid kitsas taganemistee. Rünnakul kasutati meeleavaldajate vastu pisar- ja mürkgaasi. Arstidel ja kiirabil ei lubatud inimesi aidata.
Hiljem väitsid sõjaväelased, et meeleavaldajad ründasid esimesena ja ohvrid põhjustasid nad ise paanikas üksteist jalge alla tallates. Ohvrite lahkamisel tuvastati, et enamasti oli surma põhjuseks lämbumine, millele aitas kaasa kemikaalide sissehingamine.
Salaja filmitud kaadrid juhtunust toimetati Eesti kaudu kiiresti välisajakirjandusele, need vallandasid rahvusvahelise skandaali. NSV Liidu Rahvasaadikute Kongress moodustas sündmuste uurimiseks komisjoni, mida juhtis Anatoli Sobtšak. Tuvastati riigi- ja armeejuhtide kaasosalus, nõuti viimaste karistamist.
Thbilisi veretöö andis hoogu juurde Nõukogude Liidu lagunemisele. Gruusias tähistatakse 9. aprilli rahvusliku ühtsuse päevana. 1991. aastal viidi Gruusias 9. aprillil läbi iseseisvusreferendum.
Järeldoktor
Järeldoktor (inglise keeles postdoctoral fellow, kõnekeelne lühend postdoc) on pärast doktorikraadi kaitsmist iseseisvat teadlaskarjääri alustav teadlane, kelle uurimistööd (nn järeldoktoriprogrammi) rahastatakse enamasti spetsiaalse järeldoktoritoetuse abil.
Üldiselt eeldatakse järeldoktoritelt rahvusvahelist mobiilsust, mis tähendab seda, et ühes riigis doktorikraadi kaitsnud teadlane suundub järeldoktoriprogrammi mõnda teise riiki. Ühe järeldoktoriprogrammi kestus on enamasti kaks kuni kolm aastat, kuid üks isik võib järjest läbida ka mitu järeldoktoriprogrammi, sel juhul enamasti eri riikides või eri teadus- ja arendusasutuste juures. Pärast järeldoktoriprogrammi saab teadlane liituda teadurina mõne uurimisrühmaga või asuda looma oma uurimisrühma.
Eesti järeldoktoritoetusi annab välja Eesti Teadusagentuur nii Eestist mõnda välisriiki suunduvatele kui ka mõnest välisriigist Eestisse tulevatele teadlastele.
Kägu-maaherilane
Kägu-maaherilane (Vespula austriaca) on kiletiivaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Putukat on ka Eestis.
Saimaa hüljes
Saimaa hüljes (Pusa hispida saimensis) on viigerhülge väga ohustatud alamliik.
Mageveega kohastunud Saimaa hüljes on seadusega kaitse all aastast 1955. Aastani 1980 ei teadnud suur osa soomlastest Saimaa hüljeste olemasolust, kuna nende asurkonda püüti hoida saladuses, arvates, et nii on hülged paremini kaitstud.
Saimaa hülge levikut, elukombeid ja -takistusi ning keskkonna mõju loomadele uurib Joensuu ülikool juba aastast 1975.
2020. aastal hinnati hüljeste koguarvuks umbes 410 isendit.
Evolutsioonipsühholoogia
Evolutsioonipsühholoogia ehk evolutsiooniline psühholoogia (inglise keeles evolutionary psychology) on neodarvinlik psühholoogia suund, mis püüab seletada inimese psüühilisi omadusi loodusliku valikuga, taandades kõigi käitumuslike omaduste põhjused reproduktiivsetele tunnustele ja sugulisele valikule. Evolutsioonipsühholoogia põhineb sotsiobioloogia teooria rakendamisel inimesele. Peale klassikaliste psühholoogia andmete kasutatakse muu hulgas teadmisi inimese evolutsioonist ja küttidest-korilastest ning majandusteaduse mudeleid.
Termini evolutionary psychology võttis kasutusele Michael Ghiselin 1973, kuid sarnased ideed esitas juba Charles Darwin ("The Descent of Man, and Selection in Relation to Sex" (1871), "The Expression of the Emotions in Man and Animals" (1872). Darwin esitas hüpoteesi, et inimeste sotsiaalsed instinktid on kujunenud loodusliku valiku teel. Darwini ideed inspireerisid hiljem näiteks William Jamesi ja Sigmund Freudi, aga enamik 20. sajandi psühholooge püüdis inimeste käitumist seletada biheiviorismi raames. E. O. Wilson avaldas 1975 raamatu "Sotsiobioloogia", milles püüti loomade sealhulgas inimese sotsiaalset käitumist seletada evolutsiooniteoreetilises raamistikus. Juba 1980ndate keskpaigas arutati evolutsioonipsühholoogia ideid laias avalikkuses seoses lööklausega "aatomipomm neandertallase käes". Omaette ja mõjukaks lähenemiseks kujunes evolutsiooniteooria 1990ndate alguses; seda märgistab muu hulgas 1992 välja antud Jerome Barkowi, Leda Cosmidese ja John Tooby toimetatud kogumik. Järgnevatel aastatel on evolutsioonipsühholoogiat aimekirjanduses ühtelugu arutatud (sealhulgas Steven Pinker 1997 ja David Buss 2003). Sageli käsitatakse evolutsioonipsühholoogiat üha bioloogiapõhisemaks muutuva tunnetusteaduse ühe keskse koostisosana kognitiivse neuroteaduse kõrval.
Hoolimata edusammudest on evolutsioonipsühholoogia sarnaselt sotsiobioloogiaga on esile kutsunud kriitikat ning on tänini vaieldav. Näiteks on evolutsioonipsühholoogia meetodit teadusfilosoofia vaatenurgast tugevalt kritiseerinud Stephen Jay Gould: oletused kognitiivsete mehhanismide evolutsioonilise kujunemise kohta on tema meelest enamasti lihtsalt usutavalt kõlavad lood, mida pole võimalik teaduslikult kinnitada ega kummutada. Peale selle kritiseeritakse sageli eriti populaarteaduslikke käsitlusi, milles seletatakse näiteks inimese soospetsiifilist käitumist reduktsionistlikult, kaasasündinud bioloogilistele tunnustele taandades. Vt näiteks Rose, Rose, Jencks 2009:209–227, Jackson, Rees 2007, Rogers 2010. Aja jooksul on aga valdkonda enam aktsepteerima hakatud.
Keha ja käitumisviiside evolutsioon
Elusolendite evolutsiooni tüüpilised näited on seotud kehaliste tunnustega. Geen, mille tõttu gasellid jooksevad kiiremini, suurendab looma ellujäämisšansse, sest gasell saab jälitajate eest paremini põgeneda. Järelikult on tõenäoline, et vastav geen lööb gasellide populatsioonis aegamööda läbi ning muutub gasellide üldiseks tunnuseks. Evolutsioonipsühholoogide meelest on põhimõtteliselt sama lugu ka vaimsete tunnustega. Näiteks mõjutavad parem mälu, taju, probleemide lahendamise võime ja õppimisvõime isendite ellujäämisšansse. Ka päranduvad soodsad vaimsed tunnused löövad populatsioonis läbi; kognitiivsed võimed on kohastumus. .
Sama argumenti saab kasutada käitumise kohta. Nii näiteks suurendab paljudel liikidel esinev lõimetishoole järglaste ellujäämise ja soojätkamise tõenäosust, andes evolutsioonilise eelise. Need käitumismustrid võisid tekkida ka inimese evolutsiooni käigus. Inimene kogeb sellist käitumist suuresti kiindumusena ja oma laste pärast muretsemisena. Sellepärast püüavad evolutsioonipsühholoogid seletada sääraste emotsioonide kujunemist evolutsiooniliselt.
Üks põhieeldusi on see, et vaimsetel protsessidel on peaajus korrelaadid ning neid kutsub esile neuronite aktiivsus. Ka aju on kohastumise tulemus. Aju ehituskivide evolutsiooniline kujunemine toob kaasa ka vaimu evolutsioonilise kujunemise.
Kohastumine ja keskkond
Teaduses on vaieldamatu, et ka inimese psüühika on evolutsiooni tagajärg. Vaieldav on aga, kui suurel määral olenevad inimese mõtlemine ja tunded evolutsioonis tekkinud kaasasündinud mehhanismidest ja kui palju õnnestub evolutsioonipsühholoogial vaimu evolutsiooni kohta teada saada. Tänapäeva evolutsioonipsühholoogia juhtkujudel on selle kohta oma teesid.
Tänapäeva evolutsioonipsühholoogia lähtub sageli tähelepanekust, et paljud inimeste käitumisviisid on sellised, et nad ei taga üldse inimeste edukat paljunemist ja ellujäämist, vaid töötavad sellele mõnikord koguni vastu. Nii näiteks on spermapanka panustamine kulusid säästev võimalus oma paljunemisedukust suurendada. Ometi ei näita enamiku meeste käitumine, et neil oleks märkimisväärne vajadus spermapanka panustada. Samuti oleks tänapäeva olusid arvestades näiteks autokartus palju mõttekam kui maokartus, vastikus alkoholi vastu oleks mõttekam kui vastikus sülje vastu. Ometi kardab enamik inimesi pigem madusid ja tunneb vastikust pigem sülje vastu. Sellistest tähelepanekutest võib jääda mulje, et inimeste vajadused ja tunded ei piirdu vahetult ellujäämist puudutavate huvidega.
Evolutsioonipsühholoogid seletavad sääraseid tähelepanekuid kohastumuse keskkonna (environment of evolutionary adaptedness, EEA) teooriaga. Nad osutavad sellele, et inimesed on kujunenud põhiliselt Pleistotseenis (1,8 miljonit kuni 10 000 aastat tagasi). Pleistotseeni ajal elati suhteliselt väikestes küttide-korilaste ühiskondades. Esimesed agraarühiskonnad tekkisid alles umbes 10 000 aastat tagasi, modernsed industriaalühiskonnad alles mõnesaja aasta eest. Evolutsioonipsühholoogid väidavad, et pilk inimkonna ajaloole näitab selgelt, et inimese vaim ei ole kohastunud modernse, vaid kiviaegse keskkonnaga. Cosmides ja Tooby ütlevad: "Meie modernsetes koljudes elab kiviaegne vaim..
Evolutsioonipsühholoogid väidavad, et käitumisviisid, mis on kiviaegse keskkonnaga hästi kohastunud, ei pruugi olla hästi kohastunud modernse keskkonnaga. Sellepärast võib tänapäeva kultuurides täheldada käitumisviise, mis tõsiselt takistavad edukat paljunemist ja ellujäämist. Evolutsioonipsühholoogia teooriad kognitiivsete tunnuste tekkimise kohta peavad lähtuma kiviaegsetest keskkonnatingimustest.
Vaimu modulaarsus
Tänapäeva evolutsioonipsühholoogia on seega seotud teatud teooriaga vaimu ehituse kohta: lähtutakse sellest, et vaim ei ole üldine, mittespetsiifiline intellektuaalne võime, vaid vaim koosneb olulises osas spetsiifiliste ülesannetega kognitiivsetest mehhanismidest.
pisi|[[Noam Chomsky nativism on evolutsioonipsühholoogia üks keskseid toetuspunkte.]] See nn vaimu modulaarsuse teooria on saanud alguse nativismist, mille töötas välja Noam Chomsky seoses oma universaalse grammatika teooriaga. Chomsky väitis, et inimese keelevõimet (eriti keele omandamist) saab seletada ainult juhul, kui eeldada loomulikele keeltele omaseid kaasasündinud grammatikaprintsiipe. Tunnetusteadlane Jerry Fodor laiendas Chomsky lähenemise üldiseks vaimu modulaarsuse teooriaks. Fodori järgi on olemas arvukalt kaasasündinud ja evolutsiooniliselt tekkinud kognitiivseid mehhanisme, näiteks taju ja mälu vallas. Need mooduliteks nimetatavad mehhanismid on spetsialiseerunud spetsiifilisele sisendile, mida nad kiiresti ja teadvustamatult analüüsivad. Kõrgemad tunnetusfunktsioonid ei ole Fodori järgi modulaarselt organiseeritud, vaid on olemas tsentraalne töötlemisüksus informatsiooni teadlikuks ja kompleksseks analüüsimiseks.
Evolutsioonipsühholoogid väidavad Fodori eeskujul, et inimese vaimul on suurelt jaolt modulaarne ehitus. Kohastumise teel olevat välja kujunenud arvukad kaasasündinud kognitiivsed mehhanismid, mis täidavad spetsiaalseid ülesandeid. Tooby ja Cosmides väidavad: "meie kognitiivne arhitektuur meenutab konföderatsiooni, kuhu kuuluvad sajad või tuhanded funktsionaalselt spetsialiseerunud arvutid (mida sageli nimetatakse mooduliteks)." Evolutsioonipsühholoogia eesmärk on teha kindlaks need moodulid ja nende päritolu. Eelajaloolase Steven Mitheni arvates on anatoomiliselt modernse inimese (Homo sapiens) mõtlemise modulaarsusel see iseärasus, et moodulid ei tööta täiesti eraldi, vaid nad on omavahel seotud.
Kokkuvõte
Tänapäeva evolutsioonipsühholoogia eeldused on niisiis, et on olemas väga suur hulk kognitiivseid mehhanisme, mis on a) kaasasündinud ja b) väga spetsialiseeritud ning neid tuleb seletada c) kohastumisega d) kiviaegses keskkonnas. Need teesid on konkreetsemad kui evolutsioonipsühholoogial üldiselt, mis on psüühika uurimine evolutsiooni vaatekohast. Paljud uurijad käsitavad evolutsioonipsühholoogiat seetõttu ka uue paradigmana, mis nihutab psühholoogia keskmesse uusi küsimusi, uurimismeetodeid ja teooriaid.
Kriitika
Vaimu modulaarsuse teooriale heidetakse ette, et seda on vähe empiiriliselt uuritud ning selle kinnitus on peaaegu eranditult seotud Wasoni valikuülesandega. Wasoni valikuülesandega seotud katseseeria abil tegid evolutsioonipsühholoogid Leda Cosmides ja John Tooby esimestena kindlaks, et hälbimistes sotsiaalsetest reeglitest on inimestel tunduvalt lihtsam ära tunda reeglite rikkumisi kui loogiliselt samalaadsetes hälbimistes, millel puudub sotsiaalne taust. Näiteks tegid katseisikud vähem vigu reegli "kes tahab alkoholi juua, peab olema vähemalt 18-aastane" rikkumiste äratundmisel kui reegli "kui kaardi ühel küljel on täishäälik, siis teisel küljel on paarisarv" täidetuse kontrollimisel. Sellest tegid Cosmides ja Tooby järelduse, et inimese ajus on moodul petjate äratundmiseks sotsiaalsetes olukordades, ning tõlgendasid tulemusi tõenditena vaimu modulaarsuse kasuks ja sisust sõltumatu universaalse intelligentsuse kahjuks. Kriitikud leiavad Cosmidese ja Tooby tõlgenduses hulga eksijäreldusi Näiteks oli Wasoni valikuülesande kasutatud variandi puhul tegu vaid ühe deduktiivse loogika aspektiga. Et aga inimese mõtlemine põhineb real teistel, uurimata loogilistel süsteemidel (süllogistlik loogika, predikaatloogika, modaalloogika, induktiivne loogika, ei saa uurimuse tulemust pidada universaalintellekti ümberlükkamiseks. Peale selle, reeglid ei erine mitte ainult abstraktsiooniastme poolest, vaid erinevad oluliselt ka loogilise struktuuri poolest . Samuti kujutavad nad tegelikke sotsiaalseid olukordi valesti. Laut Cosmidese ja Tooby järgi on nii, et kui saadakse hüvis selle eest maksmata, siis on alati tegu pettusega. Tegelikult ei pruugi see nii olla, sest võidakse saada ka kingitus. Sellepärast ei ütle Cosmidese ja Tooby tulemus tegelikkuse kohta midagi ega kinnita petjate äratundmise mooduli olemasolu.
Neuroteadlased viitavad argumendina modulaarsuse teooria vastu neuronite plastilisusele. Uurimused näitavad, et neuronite võrgud muutuvad elu jooksul sõltuvalt keskkonnaärritajatest ja isiku kogemustest; tekib küsimus, mil määral on aju ehitus geenidega programmeeritud. Eriti kõrgematel süsteemidel neokorteksis, mis on keerukate ülesannete lahendamise kandjad, ei paista neurobioloogiliste uurimuste järgi olevat modulaarset ehitust.
Seletussuunad
Evolutsioonipsühholoogias on võimalikud mitmesugused seletussuunad. Esiteks saab alustada mingi psüühikatunnuse (näiteks ruumitaju, armukadedus või vastikus) kirjeldamisest. Teise sammuna töötatakse välja kohastumishüpotees: kirjeldatakse, millised keskkonnatingimused võisid esile kutsuda selle tunnuse kujunemise. Lõpuks tuleb kaitsta seda hüpoteesi alternatiivide vastu. Evolutsioonipsühholoogia klassikalised uurimused pööravad aga selle seletusstrateegia ümber. Nad ei alusta mitte psüühikatunnuste kirjeldamisest, vaid kiviaegsete keskkonnatingimuste kirjeldamisest, ja püüavad selle kirjelduse baasil ennustada teatud psüühikatunnuseid. Näiteks väidetakse, et sugudevaheline tööjaotus kiviajal esitas naiste ja meeste ruumilise kujutlemise võimele erinevaid nõudmisi ning sellepärast tuleb arvata, et tunnetus on arenenud soospetsiifiliselt. Järgnevalt püütakse neid erinevusi tänapäeva inimestel kognitiivpsühholoogiliselt tuvastada (vt jaotist Ruumitaju).
Metodoloogia seisukohast on keskkonnatingimuste kirjeldamisest alustamisel kaks otsustavat eelist. Esiteks saab evolutsioonipsühholoogia teese ennustuste abil kinnitada, ning see annab evolutsioonipsühholoogidele argumendi selle vastuväite vastu, et nende teooriad ei ole põhimõtteliselt kontrollitavad (verifitseeritavad ega falsifitseeritavad). Teiseks võivad need ennustused viia uute vaimutunnuste avastamiseni.
Selle meetodi kaks põhilist raskust on järgmised. Esiteks on tarvis kiviaja olusid piisavalt täpselt teada. Puudu on arheoloogilistest ja paleontoloogilistest andmetest. Pealegi oli keskkond ka kiviajal mitmekesine. Peale selle peavad evolutsioonipsühholoogid tegema vahet kaasasündinud universaalsetel psüühikatunnustel ja ühiskonna ja kultuuri toimel kujunenud struktuuridel. Lõpuks, tuleb näidata, et kaasasündinud psüühikatunnused on tõepoolest tekkinud kohastumusena kirjeldatud kiviaegsete oludega.
Kiviaja keskkonna määramine
Evolutsioonipsühholoogid eeldavad, et inimese vaim kujunes kohanemisel kiviaegse keskkonnaga. Nad püüavad rekonstrueerida tänapäevase inimese kujunemist alates algsetest oludest. Nad toetuvad nii arheoloogia ja paleontoloogia andmetele kui ka teadmistele tänapäeva küttide-korilaste kultuuride kohta, tehes analoogiajärelduse kiviaja inimese elutingimuste kohta. Selle järelduse õigsus jääb siiski vaieldavaks, sest tänapäeva küttide-korilaste kultuurid on 10 000 aasta jooksul muutunud. Kõiki tänapäeva kultuure on mõjutanud näiteks kaubandus, kaasatoodud haigused, orjastamine, rändesurve ja koloniaalpoliitika.
Rocca al Mare promenaad
Rocca al Mare promenaad on promenaad Tallinnas. Promenaad on 2,5 km pikkune ning ühendab Kakumäed ja Stroomi randa.
Evolutsioonipsühholoogia
Kiviaja keskkonna määramine
See, kas olemasolevatest empiirilistest andmetest ikkagi piisab evolutsioonipsühholoogiliste hüpoteeside tuletamiseks, sõltub ka konkreetsest teemast. Nii näiteks võib eeldada, et täiesti sõltumatult elutingimustest ohustasid enamikku kiviaja inimesi ja nende esivanemaid kiskjad.
Rocca al Mare promenaad
Promenaadil on 400 m pikkune puust Mustjõe jalakäijate sild.
Evolutsioonipsühholoogia
Darwin
Charles Darwin tegeles elu lõpus palju loomade emotsioonide ja psühholoogiaga. Ta kirjutas evolutsioonipsühholoogia teemadel raamatud "The Descent of Man, and Selection in Relation to Sex" (1871) ja "The Expression of the Emotions in Man and Animals" (1872). Darwin võttis kasutusele sugulise valiku mõistet ja andis seletuse loomade kehastruktuuridele, mis tundusid olevat ellujäämisega mitteseotud (näiteks paabulinnu saba). Altruismi püüdis Darwin seletada rühmavaliku ja hõimuvaliku abil. Hoolitsemine oma rühma liikmete eest tundus olevat vastuolus loodusliku valikuga, mis soosib tugevat isendit. Darwin arvas, et kuigi isendi altruistlik käitumine vähendab tema isiklikke ressursse, suurendab see kogu rühma toimetulekuvõimet. Sel juhul seletaks altruismi teket rühmadevaheline konkurents ja rühmavalik.
20. sajandi esimene pool
Darwini teooria inspireeris William Jamesi funktsionaalset lähenemist psühholoogiale. Jamesi teooria tuumaks on instinktide süsteem. Tema järgi on inimesel isegi rohkem instinkte kui teistel loomadel. Instinktist võivad "üle sõita" kogemused või teised instinktid, sest paljud instinktid on omavahel vastuolus.
Aidamees
Aidamees oli mõisas aidas oleva vara hoidja ja järelevaataja. Ta jälgis, et kõigil töölistel oleksid vajalikud tööriistad olemas ja et need saaksid päeva lõpus samas korras tagastatud. Jälgis ka moonakatele määratud päevamoona, et kõik saaksid ühepalju ja saaksid õiged isikud.
Evolutsioonipsühholoogia
20. sajandi esimene pool
Noam Chomsky peab evolutsioonipsühholoogia rajajaks Pjotr Kropotkinit, kes väitis 1902 avaldatud raamatus "Mutual Aid: A Factor of Evolution", et inimeste koostöö ja vastastikuse abistamise instinkte võib vaadelda kohastumise tulemusena.
Aidamees
Pidas arvet, kui palju moona aidas on ja kes kui palju mõisale võlgu on. Võttis vastu mõisale makstavat vilja ja muud koormist.
Evolutsioonipsühholoogia
Etoloogia
Darwini teooriad evolutsioonipsühholoogia kohta jäid esialgu enamasti tähelepanuta. Huvi loomade käitumise vastu hakkas kasvama alles pärast Teist maailmasõda, kui kujunes välja etoloogia, mille teooria töötasid välja Konrad Lorenz ja Nikolaas Tinbergen, kes said 1973 Nobeli auhinna.
Desmond Morrisi raamat "Naked Ape" paigutas inimkäitumise arengut evolutsiooni konteksti, kuid tema seletused ei veennud teadlasi, sest need põhinesid teleoloogilisel arusaamal evolutsioonist. .
Sotsiobioloogia
Aastal 1975 arendas Edward Osborne Wilson Lorenzi ja Tinbergeni teoseid ühendades loomade käitumise, sotsiaalset käitumise ning evolutsiooniteooria oma raamatus "Sotsiobioloogia: Uus süntees". Wilsoni raamat sisaldab peatükki inimeste käitumise kohta. Wilsoni evolutsiooniline analüüs seletamaks inimeste käitumise tekitas kibedat arutelu.
Kui raamat "Sotsiobioloogia" avaldati, sai evolutsiooniline mõtteviis esmakordselt koha psühholoogia valdkonnas. Wilsoni arvates on evolutsioonipsühholoogia valdkond sisuliselt sama kui "inimeste sotsiopsühholoogia".
Edward H. Hagen kirjutab raamatus "Handbook of Evolutionary Psychology", et sotsiobioloogia on vaatamata lahkarvamustest teooria rakendatavusest inimestele, "üks teaduse triumf kahekümnendal sajandil". "Sotsiobioloogia on nüüd osa teadus- ja õppekavasid peaaegu igas bioloogia osakonnas ning see on peaaegu iga bioloogi töö aluseks".
Sotsiobioloogilised uuringuid loomadel on tohutult kasvanud ja on pidevalt maailma tipp ajakirjades nagu Nature ja Science.
Termini modernne kasutus
Ameerika bioloog Michael Ghiselin kasutas mõistet "evolutsioonipsühholoogia" ajakirjas Science aastal 1973 avaldatus artiklis. Jerome Barkow, Leda Cosmides ja John Tooby populariseerisid terminit oma 1992. aastal avaldatud raamatus "The Adapted Mind: Evolutionary Psychology and The Generation of Culture".
Erinevalt sotsiobioloogiast ja käitumisökoloogiast rõhutab evolutsioonipsühholoogia, et organismid on "kohanemise täitjad" selle asemel, et olla "kohanemise maksimeerijad". Teisisõnu kohandavad organismid enda emotsiooni, motivatsiooni ja kongitsiooni, mis varem kasvatas indiviidi sobilikust, aga modernses kontekstis vanadel käitumisinstinktidel ei ole sarnast väärtus muutunud keskkonna tõttu. Selle vahe tegemine võib selgitada mõningaid kahjulike käitumisviise, mis on tingitud muutunud keskkonnast ja uutest kohanemise jaoks vajalikest nõudmistest. Näiteks põhjustab meie soov rasva, suhkru ja soola järele sageli terviseprobleeme kaasaegses keskkonnas, kus need ained on saadaval hõlpsasti ja suurtes kogustes.
Enne 1990. aastat oli psühholoogiasse sissejuhatavates õpikutes Darwini nime vaevalt mainitud. 1990. aastatel käsitleti evolutsioonipsühholoogiat ebaolulisena teooriana ja evolutsioonipsühholoogid tundsid endid kui ohustatud vähemus. Uudised evolutsioonipsühholoogia kohta olid enamasti vaenulikud. Tänapäeval peavad evolutsioonipsühholoogid teema kajastust psühholoogiaõpikutes aga neutraalseks ja tasakaalustatuks.
Kadri Humal-Ayal
Kadri Humal-Ayal (sündinud 1971 Tartus) on Eesti konsulaartöötaja.
2009. aastal sai Kadri Humal-Ayalist esimene Eesti aukonsul Keenias (asukohaga Nairobis).
Sugudeta keel
Grammatiliste sugudeta keel on loomulikult arenenud või konstrueeritud keel, millel ei ole grammatiliselt soo eristusi, st kategooriaid, mis nõuavad ühildumist nimisõnade ja nendega seotud asesõnade, omadussõnade, artiklite või tegusõnade vahel.
Kadri Humal-Ayal
Ta elab Keenias alates 1990. aastatest.
Alates 2021. aastast on Kadri Humal-Ayal teaduspargi Tehnopol algatatud rahvusvaheliste innovatsioonipesade ideetalgute asukohamentor Nairobis.
Sugudeta keel
Mõistet "grammatiliste sugudeta keel" ei tohi segi ajada sooneutraalse keele mõistega. Sugudeta keelest tingitud diskursus ei pruugi tingimata olla sooliselt neutraalne. Kuigi grammatiliste sugudeta keeled välistavad mõned võimalused sooliste stereotüüpide tugevdamiseks, näiteks kasutades maskuliinseid pronoomeneid, kui viidata inimestele nende ametikohtade järgi. Kuigi mõnda keelt võib sugudeta keeleks pidada – sh inglise keelt –, on sellel eraldi meessoo ja naissoo pronoomenid. Grammatilises tähenduses on soolise päritolumärgi puudumine samuti distinktiivne soost endast.
Sugu mittemärkivates keeltes on mitmesuguseid vahendeid sugupoolte märkimiseks, näiteks soospetsiifilised sõnad isa, tütar jne ning eraldi pronoomenid, nagu mõnel juhul tema (inglise he) ja temake (inglise she), samuti nii bioloogiliselt kui ka kultuuriliselt soolise eripäraga kontekst.
Kukmor
Kukmor (tatari Кукмара / Kukmara) on linn Venemaa Tatarstani Vabariigis, Kukmori rajooni keskus. Asub Nurminka jõe kaldal.
Kukmor asutati 19. sajandil, 1928 nimetati aleviks ja linnaõigused sai 2017. aastal.
1989. aastal oli 77,9% elanikest tatarlased.
Charles Aznavour
pisi|Charles Aznavour (1999) Charles Aznavour (armeenia keeles Շահնուր Վաղինակ Ազնավուրյան Shahnowr Vaghinak Aznavowrhan; sündinud 22. mail 1924 Pariis – 1. oktoober 2018 Mouriès) oli armeenia päritolu Prantsuse laulja, laulukirjutaja, näitleja, ühiskonnategelane ja diplomaat.
Ta on üks kõige tuntumaid prantsuse lauljaid maailmas. Ta on kirjutanud üle 1000 laulu – lisaks prantsuskeelsetele ka inglise, hispaania, itaalia ja saksa keeles. Ta on laulnud ka vene, armeenia ja portugali keeles.
Charles Aznavour on mänginud üle 60 mängufilmis. Tema esimeseks filmiks oli 1960. aastal esilinastunud "Tuld klaverimängija pihta". 1974 mängis ta peaosa Agatha Christie samanimelise teose põhjal valminud kriminaalfilmis "Kümme väikest neegrit". 1979 mängis ta kõrvalosa Günter Grassi samanimelise teose põhjal valminud mustas komöödias "Plekktrumm", mis võitis samal aastal Cannes'i filmifestivalil Kuldse Palmioksa ja parima võõrkeelse filmi Oscari.
Aznavour oli Armeenia Fondi rahvusvahelise nõukogu liige. See organisatsioon on andnud Armeeniale humanitaarabiks ja infrastruktuuri arendamiseks alates 1992 üle 150 miljoni USA dollari.
1995 nimetati ta Armeenia suursaadikuks UNESCO juures ja 2009. aastal Armeenia suursaadikuks Šveitsis.
1997 pälvis Aznavour Prantsusmaa Auleegioni ordeni.
27. mail 2004 pälvis Aznavour oma humanitaaralase töö eest Armeenia rahvuskangelase aunimetus. Enne teda oli selle aunimetuse saanud 12 inimest, kes kõik olid sajandivahetuseks surnud. 26. detsembril 2008 andis Armeenia president Serž Sargsjan Aznavourile Armeenia kodakondsuse eriliste teenete eest.
Gjumris on püstitatud talle ausammas. See linn kannatas 1988. aasta maavärinas kõige rohkem. Aznavouri järgi on nimetatud ka väljak Jerevani kesklinnas.
Kui Aznavour abiellus 1968 Ulla Thorselliga Rootsist, oli see tema kolmas abielu. Aznavouril on viis last: Seda, Katia, Misha, Nicolas ja Patrick. Vanim tütar Seda on samuti laulja.
Pigimänd
Kirjeldus
pisi|vasakul|Noor käbi ja okkad pisi|vasakul|Tüvi koos võrsetega Pigimänni eluiga on tavaliselt 150–200, harva kuni 350 aastat. Puu kasvab kuni 31 m kõrguseks, tüve läbimõõt on kuni 0,9 m. Võra on ümara või ebakorrapärase kujuga. Vanemate puude tüve koor on paks, punakaspruun, sügavate lõhedega, ajavad sageli võsu.
Pungad on munaja kuni munaja-silinderja kujuga, umbes 1–1,5 cm pikkused, vaigused. Kaheaastased võrsed on jämedad, enamasti üle 5 mm paksused, oranžikaspruunid, vananedes muutuvad tumepruuniks. Okkad on enamasti 3-kaupa, harva kuni 5-kaupa kimbus, 5–10 (15) cm pikkused, sirged või veidi kõverad, keerdunud, kollakasrohelised, terava tipuga, püsivad võrsetel 2–3 aastat.
Isasõisikud on kollased, silinderja kujuga, umbes 20 mm pikkused. Käbid on sümmeetrilised, munaja kuni koonilise kujuga, 3–9 cm pikkused, noorelt kollakasrohelised kuni rohelised, valminult kreemikaspruunid kuni helepunakaspruunid. Seemned on 6–10 mm pikkuse, tumepruuni kestaga ja 15–20 mm pikkuse tiivakese. 1000 seemne mass on vahemikus 5,5–10,2 g.
Pigimänni juurestik on küllaltki plastiline. Heade dreneerivate omadustega liivmuldades ulatuvad täiskasvanud puude (tüve läbimõõt suurem kui 10 cm) juured 2,4–2,7 m sügavusele (Jaapanis on registreeritud juurestiku ulatumine liivases pinnases 3,4 m sügavusele ), raskemates savikates muldades ja veega küllastunud pinnastes on juurestik üldjuhul maapinnalähedane. Kuid isegi veega küllastunud muldades, kus pinnasevee tase on 0,3 m sügavusel maapinnast, võivad pigimänni juured kasvada 0,9–1,5 m sügavusele. Tänu hästi arenenud juurestikule on pigimänd küllaltki tormikindel puuliik.
Kliima
Pigimänni levilas valitseb niiske mereline kliima. Aasta keskmine sademete hulk on vahemikus 940...1420 mm ning sademed on terve aasta peale üsna ühtlaselt jagunenud. Külmavaba periood aastas on 112...190 ööpäeva. Levila põhjaosas võivad talvised miinimumtemperatuurid langeda kuni −40 °C ja lõunaosa suvised maksimumtemperatuurid tõusta kuni 40 °C. Puud taluvad talvel külmatemperatuure kuni −29...–34 °C ,
Kaaspuuliigid
Pigimänni levik on otseselt seotud metsapõlengute esinemisega. Kuna viimastel aastakümnetel on inimene oluliselt piiranud põlengute levimist, siis pigimänd moodustab vaid harva puhaspuistuid ning kasvab hajusalt segametsade koosseisus. Temaga kasvavad koos peamiselt järgmised puuliigid : pisi|Pigimänni metsades esineva sarlakpunase tamme lehed sügisel
Paljunemine
pisi|Isasõisikud Pigimänd on ühekojaline okaspuu ning paljuneb nii seemnete abil kui ka vegetatiivselt. Looduslikus levilas toimub tolmlemine maist kuni juuni alguseni. Puud hakkavad viljuma avatud kasvukohas juba 3 aasta vanuselt. Märkimisväärsel hulgal toodavad nad käbid siiski alates 8–12 aasta vanuselt, tihedamas puistus veelgi hiljem. Head seemneaastad esinevad umbes 3 aasta järel. Seemned valmivad tolmlemisele järgneva aasta suve lõpus. Pigimännil võivad olla kahte tüüpi käbisid – tavalised ja vaiguga suletud. Tavalised käbid avanevad varsti peale nende valmimist ning 90% seemnetest eraldub kahe kuu jooksul, ülejäänud seemned võivad langeda kevadeni. Vaiguga suletud käbid ei avane enne, kui nende ümber olev kõrge õhutemperatuur vaigu sulatab või kui puu maha saetakse. Tavaliselt avanevad suletud käbid tulesoojuse mõjul. Selliseid käbisid toodavad puud piirkondades, kus esineb sageli metsapõlenguid. Osadel puudel esineb aga vahepealsete tunnustega käbisid, sest nad avanevad mõne aasta möödudes peale valmimist ning nende avanemist pole võimalik ette ennustada. Kuigi seemnetel on küllalt suur tiivake, ei lenda nad tuule mõjul kuigi kaugele. Enamasti maanduvad nad kuni 90 m kaugusele puust.
Esimese paari eluaasta jooksul on tõusmetele kõige suuremaks ohuks põud. Seemikud kasvavad kõige paremini täisvalguses, varjus kipuvad konkureerivad puuliigid neid välja tõrjuma. Kõige kiiremini kasvavad puud niiskematel muldadel, esimese kasvuperioodi lõpus võivad nad piisava valguse korral kasvada 8–15 cm, harva kuni 20 cm kõrguseks. Kuivadel muldadel ja varjus ei ületa nende kõrgus 2,5 cm. 3–5 aasta möödumisel kiireneb pigimänni kasvukiirus oluliselt, küündides soodsate tingimuste korral 0,5–0,7 m.
Nagu enamusel Põhja-Ameerika idaosas kasvavatest mändidest, nii on ka pigimännil erakordne võime peale põlengut ellu jääda. Peale põlengut kuivanud okkad suudab terveksjäänud võra uuesti kasvatada. Kui aga hävib terve võra koos tüvega, suudab puu tüve alumises osas olevatest uinunud pungadest võsu ajada. Pungasid kaitseb põlengu ajal paks puukoor. Samamoodi ajab känd võsu, kui puu maha saetakse.
Kasutamine
Pigimänni puit on keskmise tugevusega ja väga vaigurikas. Selle tõttu on puit väga heade säilivusomadustega ja sobib kasutada laevaehituses, ehituskonstruktsioonides ning kaevandustugede, aedade ja raudteeliiprite valmistamisel. Samuti võib seda kasutada tselluloosi, kastide ja konteinerite valmistamisel. Ajaloo jooksul intensiivselt kasutatud puitu saab tänapäeval vähese leviku tõttu vaid limiteeritult kasutada. Puidu füüsikalised ja mehaanilised omadused on toodud alljärgnevas tabelis:
Ene Aigro
Ene Aigro (kuni 1981 Laanes; sündinud 17. jaanuar 1960 Viljandis) on suusataja, treener ja spordipedagoog.
Ene Aigro lõpetas 1978. aastal C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli ja 1982. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. Sportimist alustas ta 6. klassis treener Urve Bergmani õpilasena.
Ene Aigro on ka murdmaa- ja laskesuusakohtunik.
Ene Aigro õpilane on olnud Andrus Veerpalu.
Andris Biedriņš
Karjäär Euroopas
Biedriņš alustas klubikarjääri 2002. aastal, kui liitus 16-aastaselt kodulinnaklubiga Riia Skonto, kelle kasuks tõi hooajal 2003/04 Läti meistriliigas keskmiselt 18 punkti, 8,9 lauapalli ja 1,9 viskeblokeeringut mängus.
Karjäär NBA-s
Biedriņš värvati 2004. aasta NBA draft 'i 11. valikuga Golden State Warriorsi, kelle eest tõi ta oma esimesel, 2004/05. hooajal keskmiselt 3,6 punkti ja 3,9 lauapalli mängus. Warriorsis kokku üheksa hooaega mänginud Biedriņš kogus oma parimal, 2008/09. hooajal keskmiselt 11,9 punkti, 11,2 lauapalli, 2 resultatiivset söötu, 1 vaheltlõike ja 1,5 viskeblokeeringut mängus.
Rahvuskoondis
Biedriņš tõi Läti koondise kasuks 2007. aasta Euroopa meistrivõistlustel keskmiselt 15 punkti ja 10 lauapalli ning 2009. aasta Euroopa meistrivõistlustel keskmiselt 7,3 punkti ja 11,7 lauapalli mängus.
Julio César Baldivieso
Julio César Baldivieso (sündinud 2. detsembril 1971 Cochabambas) on Boliivia endine jalgpallur, poolkaitsja.
Pärast jalgpallurikarjääri lõppu on ta tegutsenud treenerina. Aastatel 2015–2016 oli ta Boliivia jalgpallikoondise ja 2017–2018 Palestiina jalgpallikoondise peatreener. Alates 2019. aastast on ta Boliivia kõrgliiga klubi Always Ready peatreener.
Koondisekarjäär
Mängijana kuulus ta Boliivia koondisse 1994. aasta maailmameistrivõistlustel ja viiel Copa América turniiril.
DeSoto maakond (Mississippi)
pisi|Asend Mississippi osariigis pisi|DeSoto maakonna kohtumaja Hernandos DeSoto maakond (DeSoto County) on maakond USA-s Mississippi osariigis. Geograafilised koordinaadid on 34°88' N, 89°99' W.
Maakonna halduskeskus on Hernando ja suurim linn Southaven.
Maakonna pindala on 1287 km². Veepindala on 49 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 161 252. Aastal 2000 oli elanike arv 107 199.
Ajalugu
DeSoto maakond moodustati 9. veebruaril 1836. Maakond ja maakonna halduskeskus on saanud nime Hispaania maadeavastaja Hernando de Soto järgi.
Rîbnița
Rîbnița (ka Рыбница) on linn Moldovas, de facto Transnistrias. Linn on Rîbnița rajooni keskus. Linnast on pärit palju Moldova ja Transnistria poliitikuid.
Nimi
Linna nimi tuleb venekeelsest sõnast рыба, mis tähendab kala.
Majandus
Linnas asub Transnistria suurim ettevõte – terasevabrik, mille eksport moodustab Transnistria SKT-st 40–50%.
Jake Wightman
Jake Wightman (sündinud 11. juulil 1994 Nottinghamis) on Suurbritannia keskmaajooksja, maailmameister (2022). Tema põhiala on 1500 meetri jooks.
2013. aastal tuli ta 1500 meetri jooksus juunioride Euroopa meistriks.
2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Amsterdamis saavutas ta 1500 meetri jooksus kuuenda koha. Kaks aastat hiljem võitis ta Berliini Euroopa meistrivõistlustel samal alal ajaga 3.38,25 pronksmedali. 2019. aasta maailmameistrivõistlustel oli ta viies (3.31,87) ja 2020. aasta suveolümpiamängudel kümnes (3.35,09).
2022. aastal tuli Wightman 1500 meetri jooksus isikliku rekordiga 3.29,23 maailmameistriks.
Mõlemad tema vanemad on endised pikamaajooksjad. Tema ema Susan Wightman (neiupõlvenimega Tooby) saavutas 1988. aasta suveolümpiamängudel maratonijooksus 12. koha.
Clearwater
pisi|Endine Pinellase maakonna kohtumaja Clearwateris Clearwater on linn USA-s Florida osariigis, Pinellase maakonna halduskeskus. See asub Tampast läänes ja St. Petersburgist loodes Mehhiko lahe ääres. Ümberkaudsed linnad on Dunedin, Belleair, Belleair Beach, Largo ja Safety Harbor. Elanike arv on arvestuslikult 2015. aasta seisuga 113 003. 2010. aasta USA rahvaloenduse järgi oli elanikke 107 685.
Clearwateri piirkonna põlisasukad oli Tocobaga indiaanlased. 1841. aastal rajati Fort Harrison Seminoli sõdades haavata saanud sõdurite varjupaigana. Pärast sõda, 1842. aastal kinnitatud määrusega sai iga asunik, kes oli seal elanud vähemalt viis aastat, 160 aakrit maad. 1859. aastal asutati Clearwateris postkontor.
1891. aastal sai asula linnaõigused. Kuni 1895. aastani oli linna nimi Clear Water Harbor ja kuni 1906. aastani Clearwater Harbor. Clearwater kuulus kuni 1911. aastani Hillsborough' maakonda.
Clearwater hakkas kiiresti arenema 19. sajandi lõpus raudtee tulekuga. 1900. aasta alguses elas seal veel vaid umbes 400 inimest, kuid talviti oli see arv palju suurem. 1915. aastal sai Clearwater Pinellase maakonna halduskeskuseks.
Kliima on kuiv ja kuum. Kõige soojem on maist oktoobrini, kui kuu kõrgeim keskmine õhutemperatuur võib tõusta kuni 32 °C-ni. Kõige külmem on detsembrist veebruarini, kui keskmine madalaim õhutemperatuur on ainult 12 °C. Clearwateris esineb kõige enam päikeselisi päevi aastas – kokku 361.
2010. aasta USA rahvaloenduse järgi oli elanikest 79,8% valged, 10,9% mustanahalised, 0,5% põlisameeriklased ja 2,1% aasialased. Ladinaameeriklasi sõltumata rassist oli 14,2%.
Linnas asub Saientoloogia Kiriku "vaimne keskus".
Clearwater on oluline turismisihtkoht ning linn on tuntud oma valgete randade poolest.
Linna läbivad maanteed U.S. Route 19 ning Florida State Road 60, 580 ja 590. Lähim lennujaam on St. Petersburgi-Clearwateri rahvusvaheline lennujaam, mis asub linnast umbes viie kilomeetri kaugusel.
Clearwateri sõpruslinnad on Nagano Jaapanis, Kalamariá Kreekas ja Wyong Austraalias.
Käbinarmikulised
Käbinarmikulised (Auriscalpiaceae) on kandseente hõimkonna Agaricomycetes klassi kuuluv sugukond seeni.
George S. Patton
George Smith Patton Jr. (11. november 1885 – 21. detsember 1945) oli Ameerika Ühendriikide maaväe kindral, kes juhatas Teise maailmasõja Vahemere rindel 7. armeed ning 1944. aasta juulist, Normandia dessandi järel, 3. armeed läänerindel Prantsusmaal ja Saksamaal.
Patton sündis 1885. aastal sõjaväelise taustaga peres, mille liikmed olid teeninud nii Ameerika Ühendriikide kui Ameerika Riikide Konföderatsiooni relvajõududes. Ta omandas sõjaväelise hariduse Virginia Sõjaväeinstituudis ja West Pointi Sõjaväeakadeemias. Sõjaväeliste õpingute kõrval õppis ta vehklemist ja disainis M1913 ratsaväesaabli, mida tuntakse kui "Pattoni saablit". 1912. aastal osales ta Rootsis Stockholmis toimunud suveolümpiamängudel moodsas viievõitluses.
Esimese lahingukogemuse sai ta 1916. aastal Mehhiko ekspeditsioonil, osaledes esimeses USA katses kasutada mootorsõidukeid lahingutegevuses. Ta osales Esimeses maailmasõjas Ameerika ekspeditsiooniväe koosseisus loodud USA tankikorpuse teenistuses, juhatades algselt USA tankikooli Prantsusmaal ja sõja lõpupoolel juhtides tankiüksuseid lahingus kuni sai lahingutegevuses vigastada. Maailmasõdadevahelisel ajal osales Patton keskse tegelasena USA armee soomusväe loomises, teenides mitmetel staabiametikohtadel. Tõustes stabiilselt ametiredelil, oli ta USA Teise maailmasõtta astumise ajaks USA 2. soomusdiviisi ülem.