cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kassisaba (Tallinn)
Etümoloogia
17.–18. sajandil rajatud muldkindlustuste süsteemis kandsid muldvallide nurgakohtadesse ehitatud kõrgemad tugipunktid ülemsaksakeelset nime Katze (kass). Niisugust kindlusest välja viivat teed kutsuti tavaliselt kassi sabaks (ülemsaksa keeles Katzenschwanz). Üks seesugustest tugipunktidest paiknes Toompea lossi läänekülje ees, see oli rootslaste plaanide järgi ehitatud Gootide bastion.
Geograafia
Kassisaba asub Tallinna keskkõrgendiku läänenõlval, mis on üsna lauge. Keskkõrgendik maismaastus umbes 4000 aastat tagasi Limneamere taandumisel. Toompuiesteelt Tehnika tänavani langeb maapind lääne suunas 12 meetrit 600 meetri kohta. Nõlv on aja jooksul paika loksutanud tänavate suunad, mis on põhja-lõuna- ja ida-läänesuunalised.
Kassisaba asumi tänavad
Kassisaba asumis asuvad: Amandus Adamsoni tänav, Ao tänav, Eha tänav, Endla tänav, Artur Kapi tänav, Kevade tänav, Koidu tänav, Loite tänav, Loode põik, Loode tänav, Luise tänav, Paldiski maantee, Roopa tänav, Tehnika tänav, Toompuiestee, Villardi tänav, Wismari tänav.
Elanikkond
Asumi rahvaarv on aastatel 2011–2017 järjest kasvanud. Kassisaba elanikkond on võrdlemisi noor: 2016. aastal moodustasid 0–17-aastased asumi elanikkonnast 23–31%, üle 68-aastased aga 3–9%. Eestlasi oli 80–100%.
Olulisemad objektid
Kassisabas asuvad Kaitsepolitseiamet ja Wismari haigla. Asumi territooriumil asub Jakob Westholmi Gümnaasium (majad aadressil Kevade 8 ja Luise 38).
Kassisaba asumi peamine haljasala on Falgi park.
Kassisaba miljööväärtuslik ala
Kassisaba miljööväärtuslik ala hõlmab Adamsoni, Wismari ja muid tänavaid.
thumb|[[Roopa tänav Foto: Martin Siplane, detsember 2008 ]]
Ajalugu
Esimest korda mainitakse Kassisaba kohanime 1732. aastal (Kassi sabba). Arvatavasti tulenes see nimi 17.-18. sajandi kindlustuste muldvallide nurgakohtadesse ehitatud kõrgemate tugipunktide saksakeelsest nimetusest Katze (Kass). Sellist kindlustusest välja viivat teed nimetati kassi sabaks (Katzenschwanz). Kassisabasse rajati 17. sajandil suvemõis, mis asus Toompuiestee ja praeguse Wismari tänava nurgal. Selles mõisas asus aastatel 1772–1782 Carl Christian Ficki fajansimanufaktuur. Selles manufaktuuris valmistati fajanssi kohalikust sinisavist, millele lisati välismaalt toodud valget savi. Suvemõisa omanikuks sai 1792. aastal Louise von Steinheil, kelle järgi pandi kohale nimi Luisenthal. Selle Luisenthali suvemõisa järgi on nime saanud praegune Luise tänav. Mõis tükeldati 1813. aastal, misjärel levis ühe- ja kahekorruseline puithoonestus ka mõisa endistele maadele.
1797. aasta plaanilt on näha, et Kassisaba alad olid tollel ajal juba tihedalt asustatud. Kassisaba oli hoonestatud valdavalt ühekorruseliste puumajadega, mille juurde kuulusid peenra- ja aiamaad, tihti ka laut. Plaanil võib jälgida ka Koidu tänava algset lõiku Paldiski maanteelt lõunasse. Koidu tänav kandis algul restorani- ja majaomaniku Peter Ludvig Alimanni järgi Alimanni tänava nime. Koidu tänava viimane lõik, mis venitas tänava Paldiski maanteest Pärnu maanteeni, rajati aastatel 1926–1933.
Enne laiarööpmelise raudtee rajamist aastatel 1869–1870 ulatusid Kassisaba lääne-idasuunalised teed praegusest kaugemale. Veel 1930. aastate algul kandsid nüüdses Lillekülas asunud Madara tänava ja Toompuiestee vaheline ala algul Saviaukude, hiljem Toom-Vaestekooli tänava nime. 1867. aastal valmis Toomvaestekooli uus hoone, milles praegu asub Wismari haigla. See kool suleti 1918. aastal majanduslike raskuste tõttu. Pärast Esimese maailmasõja lõppu oli Kassisaba asum tervenisti asustatud. Kassisaba oli hoonestatud valdavalt rikkaliku puitdekooriga kahekorruseliste kortermajadega, esines ka tsaariajast säilinud ühekorruselisi maju. 1930. aastatel valmis terve linna uuendamisplaan, mille üheks osaks oli vanast ajast pärinevate kitsaste tänavate laiendamine. Nagu suurlinnale omane, pidid ka siinmail valmima elegantsed kõrghoonetega tänavafrondid, nagu Pärnu maantee alguse läänefront, mis jõuti enne sõda valmis ehitada. Suured ehitusplaanid jäid aga sõja tõttu teostamata ja puitmajad jäid lammutamata. Enamik tänapäeval säilinud puitmajadest on ehitatud 20. sajandi alguses, sest majadel puudub kivist trepikoda. Esimese vabariigi lõpul jõuti valmis ehitada uue kava kohaselt üksikud kivimajad (hooned Koidu 17 ja 23 ning Luise 22 krundil). Terviklikult ehitati välja Artur Kapi tänav.
1932. aastal valmis Falgi pargi lähedal velodroom, mille kunagisel asukohal asub nüüd Tallinna Jalgpallikooli tehismuruga staadion. Suur osa Koidu tänava hoonestusest hävis 1944. aasta märtsipommitamisel. Nõukogude okupatsiooni ajal ehitati Koidu tänava algusse hävinenud hoonestuse asemele stalinistliku arhitektuuriga hooneid. Liikluskorraldus on muutnud Luise ja Endla tänava põhimagistraalideks, mis lõikavad paljud Kassisaba tänavad keskelt pooleks.
Mažeikiai
Mažeikiai on linn Põhja-Leedus, Mažeikiai rajooni, Mažeikiai ja Reivyčiai valla halduskeskus. Linn asub Venta jõe ääres merepinnast 81 meetri kõrgusel. Linna nimeks on poola keeles Możejki, saksa keeles aga Moscheiken.
Tähtsaimaks ettevõtteks linnas on naftatöötlemistehas. Lisaks sellele valmistatakse linnas mööblit, aknaid ja uksi, betoondetaile, jäätist, leiba ja õlut.
Haridust annavad ka gümnaasium, kaks keskkooli ja neli põhikooli. Lisaks asuvad seal veel erivajadustega laste kool, kunstikool, muusikakool, koreograafiakool ja polütehnikum.
Linnas on raamatukogu ja kultuurimaja. Antakse välja ajalehti Santarvė ja Būdas žemaičių. Halduslikult moodustab linn omaette valla.
Linnas on muuseum. Vaatamisväärsusteks on veel õigeusu kirikud aastaist 1894 ja 1933, sünagoog aastast 1924, luteri kirik aastast 1908, katoliku kirikud aastaist 1935 ja 2005. Raudteejaama hoone pärineb aastast 1873, selle juures asuvad veel mitmed vanad ehitised.
Mažeikiai sõpruslinnade seas on Paide, Saldus, Navapołack, Płock ja Havířov.
Ajalugu
Linna on esmamainitud 1335. aastal. Toona asus Mažeikiai kuralaste Ceklise muinasmaakonnas. Mažeikiai hakkas jõudsalt kasvama siiski 1869. aastal, kui läbi linna rajati Vilniuse–Liepaja raudtee. Aastal 1874 valmis raudtee Mažeikiaist Jelgavasse.
Aastatel 1899–1918 oli linna nimi Venemaa keisririigi Vilno kubermangu koosseisus Muravjovo. Asulas elas toona paljude rahvaste esindajaid – venelasi, lätlasi, juute. Kuni aastani 1904 oli sealne raudteejaam tähtis knygnešystė keskus.
Aastal 1895 rajati linna esimene tehas. Aastal 1902 valmis vaguniremonditehas, linna asutati ka raudteekool. Aastal 1914 sai Mažeikiai linnaõigused.
Esimese maailmasõja ajal peatus rinne mõnda aega Venta jõel, toimunud lahingute käigus linn purustati. Tsaaririigi võimud pagendasid kõik sealsed juudid Venemaale. Leedu Vabadussõja ajal hõivasid linna korraks punaväelased, hiljem, bermondtiaadi ajal, võitlesid Leedu väed seal Pavel Bermondt-Avalovi vägede vastu.
Aastal 1924 linnaõigusi uuendati. Teise maailmasõja eel küüditasid Nõukogude võimud 170 linna elanikku, sõja ajal hävitasid Saksa okupatsiooniväed aga 4000 sealset juuti.
Algul oli Mažeikiai tähtis transiidikeskus, kuid kui XX sajandi teisel poolel ehitati Kretingasse uus raudtee, siis linna tähtsus transiidikeskusena vähenes. 1980. aastal avati linnas naftatöötlemistehas, mis on tänapäeval üks suuremaid Leedu tööstusettevõtteid.
Elanike arv
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Mažeikiai elanikest leedulasi 94,82%, venelasi 3,10%, valgevenelasi 0,45%, ukrainlasi 0,33%, lätlasi 0,21% ja poolakaid 0,17%.
Tuntud elanikke
pisi|püsti|Nelli Uvarova
Euroopa Liidu kliima- ja energiapakett
Euroopa Liidu kliima- ja energiapakett sisaldab meetmeid, mille Euroopa Liidu liikmesriigid on vastu võtnud võitlemaks kliimamuutuste vastu.
Detsembris 2008 soovib Euroopa Parlament vastu võtta 20-20-20 Euroopa Liidu kliimapaketi, mille plaan on aastaks 2020 vähendada EL-i kasvuhoonegaaside heitkoguseid 20% võrra ning tõsta taastuvenergia osakaal energiatarbimises 20%-ni.
Euroopa Liit soovib oma plaanid paberile saada enne seda, kui rahvusvaheline üldsus hakkab arutama Kyoto protokolli asendamist uute kokkulepetega aastal 2009. Euroopa Parlamendi keskkonna ja tööstuse komisjoni liikmed on oma hinnangu andnud kõikidele kliimapaketi aruannetele, mille Euroopa Komisjon 2008 jaanuaris avalikustas. Novembri viimasel ja detsembri esimesel nädalal toimuvad parlamendi, komisjoni ja nõukogu kolmepoolsed mitteametlikud läbirääkimised paketi osas. 4. detsembril arutavad parlamendiliikmed nõukogu ja komisjoni esindajatega paketti täiskogu istungil. Üleüldine eesmärk on Euroopa Liidu kliimaalane seadustik vastu võtta detsembris 2009.
Taastuvenergia peaks energiatarbimisest moodustama 20%
Kliimaapaketi taastuvenergia alase osa peaeesmärk on aastaks 2020 viia taastuvenergia osakaal energiatarbimises 20%-ni. 11. septembril andsid parlamendi tööstuse ja teadusuuringute komisjoni liikmed ideele heakskiidu. Lisaks toetas tööstuse komisjon ettepanekut, mille järgi 10% maanteetranspordi kütustest tuleb taastuvatest allikatest. Samas lisasid nad, et vähemalt 40% nendest peavad olema teise põlvkonna biokütused, elekter või vesinik. Samas soovivad liikmed, et taastuvenergia kasutusele maanteetranspordis oleks vaja vaheeesmärki ja aastaks 2015 oleks see 5%. Taastuvenergia aruande autor Claude Turmes, Luksemburgist pärit roheline, peab 20%-list eesmärki õiges suunas minekuks. Samas kritiseeris ta 10%list eesmärki biokütustele aastaks 2020. "Komisjonil ei olnud julgust jätta 10%-line eesmärk välja". Tema sõnul ei pruugi biokütuste kasutamine olla sugugi keskkonnasõbralik, sest nende tootmine võtab suurtes kogustes energiat. Turmes soovitab kasutada hoopis biomassi, millega säästaks 3–4 korda rohkem CO2 kui elektri ja sooja saamiseks kasutatava söega. "Euroopas tuleks biomassi paremini ära kasutada," ütles ta. Turmese hinnangul on Euroopa Komisjon väga hästi arvestanud välja riiklikud eesmärgid. "Oleme neid numbreid vaadanud ja me leiame, et need on head," ütles ta. Samas lisas ta, et EP peaks olema valvel lobitöötajate ja riiklike huvide nimel töötavate inimeste suhtes, kes võiksid neid numbreid soovida muuta. Komisjoni pakutud direktiiv näeb ette, et kõik liikmesriigid koostavad taastuvenergia suhtes riikliku tegevusplaani ning loovad reeglid, millega garanteeritakse, et taastuvenergia oleks tõepoolest taastuvenergia ning süsteemi, mis tagaks biokütuste kasutuse ning vähem kasvuhoonegaaside heitkoguseid. Jaanuaris avalikustatud komisjoni ettepanekud puudutavad elektrikasutust, kütet, jahutussüsteeme ja biokütuseid. Lõpetuseks ütles Turmes, et tema näeb suurt potentsiaali ka energiakasutuse vähendamises. "Parim energia on see, mida meil vaja ei lähe". Parlamendiliikmed arutavad kliimapaketti, sealhulgas kõnealust aruannet, 4. detsembril nõukogu ja komisjoni esindajaga istungil. Plaani järgi toimub hääletus kliimapaketi üle 15.–18. detsembril toimuval istungil.
Elektrijaamad hakkavad süsinikdioksiidi koguma
Osa sügiseks valmivast EL-i kliimapaketist puudutab süsinikdioksiidi kogumist ja säilitamist. 7. oktoobri parlamendi keskkonnakomisjoni hinnangu saanud aruandess soovitakse, et alates 2015. aastast võtaksid kõik suuremad jõujaamad uue tehnoloogia kasutusele. Süsinikdioksiidi kogumine ja säilitamine (Carbon Capture and Storage – CCS) on rida tehnoloogilisi protsesse, mille tulemusena eraldatakse peamiselt söel ja gaasil töötavate elektrijaamade süsinikdioksiidi (CO2) heitmed ja juhitakse geoloogilistesse formatsioonidesse, et eraldada need pikaks ajaks atmosfäärist. Tehnoloogiat testiti Norras, Kanadas ja Alžeerias. Kuna CO2 on üks kõige olulisemaid kasvuhoone heitgaase, näeb Valitsustevaheline Kliimamuutuse Nõukogu (IPCC) tehnoloogiat kui osa lahendusest järgmistel kümnenditel aset leidvas võitluses kliimamuutusega. On olemas kolm tehnoloogiat, mille tõhusus, maksumus ja arengutasemed on erinevad. 7. oktoobril kogunesid parlamendi keskkonnakomisjoni liikmed ning andsid oma hinnangu komisjoni CO2 kogumise ja säilitamise plaanile. Heakskiidetud aruandes soovivad liikmed, et kõik suuremad jõujaamad, mis ehitatakse aastast 2015, oleksid varustatud uue CO2 kogumise tehnoloogiaga. Komisjoni tehtud ettepanek ei soovita CCS-i kohustuslikku kasutuselevõttu, soovides pelgalt pakkuda raamistikku keskkonnaohtude puhul ning eemaldada praegused takistused õigusloomes. Aruande autori Chris Davies toetab tehnoloogia kasutamise kohustuslikkust, sest see aitaks seda kiiremini kasutusele võtta. "Varajastele kasutajatele peaks mingiks ajaks soodustusi looma. CCS ei ole imerohi, kuidas võib aidata maailmal osta aega süsinikuvaba tehnoloogia arendamiseks". Lisaks soovivad keskkonnakomisjoni liikmed, et 12 suuremat projekti saaksid saastekvootide kauplemise süsteemilt toetusi ning et kogujafirma jääks säilitamispaiga suhtes vastutavaks vähemalt järgmiseks 50 aastaks. Raportöör Davies ei salga, et süsinikdioksiidi kogumine võib fossiilkütuste hinda kergitada. "Peab ju ehitama CO2 eraldustehnoloogia, transpordi infrastruktuuri kogumispaikadesse, samuti maksma kaevude ja kogumispaikade eest," seletas ta. Lisaks võtab tehnoloogia kasutamine ise energiat, mis kokkuvõttes vähendab tehnoloogia tõhusust. Süsinikdioksiidi koguv jõujaam võtab 10–40% rohkem energiat. Samuti on lekkerisk või äkilised katkestused, mis võivad ohustada tervist. Parlamendiliikmed arutavad kliimapaketti, sealhulgas kõnealust aruannet, 4. detsembril nõukogu ja komisjoni esindajaga istungil. Plaani järgi toimub hääletus kliimapaketi üle 15.–18. detsembril toimuval istungil.
Saastekvootidega kauplemise süsteemi tulevik
Milline näeb välja kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteemi (ETS) tulevik ? Küsimus on oluline, sest seda peetakse EL-i kliimamuutuste vastase võitluse strateegia nurgakiviks. 7. oktoobril kinnitas parlamendi keskkonnakomisjon oma hinnangu. EL-i heitkogustega kauplemise süsteem on nn piiramise ja kauplemise süsteem, st piiratakse lubatud heitkoguste üldist taset, kuid selle piires on süsteemis osalejatel võimalik saastekvoote osta ja müüa vastavalt vajadusele. ETS määrab, kui palju iga riik ja tööstusettevõte võib paista õhku kasvuhoone heitgaase. Kui tööstused toodavad gaase rohkem, peavad nad selle eest maksma, kui vähem, võivad nad oma kasutamata kvoodi maha müüa. Hetkel maksab üks tonn süsinikdioksiidi 20 eurot, olles seoses langevate energiahindadega oluliselt langenud. Komisjoni esitas oma ettepaneku kauplemise süsteemi kolmandaks etapiks 2008. aasta jaanuaris, millele parlamendi keskkonnakomisjon esitas omapoolse hinnangu 7. oktoobril. Iirimaalt valitud parlamendiliikme Avril Doyle'i koostatud järgi peaksid tasuta kvoodid kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteemis kaduma 2013. aastaks, mil jätkatakse vaid oksjonitega. Samas tehakse erand tootmissektorile, kellele 2013. aastal oleks 85% kvootidest tasuta. 2020. aastaks siiski see erand kaoks. Parlamendi heakskiidul liidetakse EL-i heitkogustega kauplemise süsteemi ka mõned uued tööstussektorid nagu ammoniaagi ja alumiiniumi tootjad ning ka kaks täiendavat gaasi (dilämmastikoksiid ja perfluorosüsivesinikud). Lisaks jõudsid parlamendi ja nõukogu esindajad kokkuleppele, et lennundus (kõik EL-ist algavad ning lõppevad lennud) kaasatakse saastekvootide süsteemi alates jaanuarist 2012. Arvestades ülemaailmse metsade hävitamise ulatust ja tempot, peaksid aruande järgi liikmesriigid 50% (mitte 20%, nagu soovitab komisjon) saadud tulust andma EL-i või rahvusvahelisse fondi, kust tehtaks rahvusvahelisi väljamakseid. Aruandes rõhutatakse, et juhul, kui teised arenenud riigid ja muud peamised kasvuhoonegaaside tekitajad ei osale kõnealuses rahvusvahelises kokkuleppes, võib see põhjustada kasvuhoonegaaside heitkoguste suurenemist süsinikdioksiidi heitkoguste seisukohast vähem tõhusates rajatistes kolmandates riikides. ETSil on kolm etappi: palju kritiseeritud 2005. aastal alanud esimene on läbi ning teine kestab aastani 2012. Komisjoni uus ettepanek puudutab kolmandat etappi aastateks 2013–2020. Parlamendiliikmed arutavad kliimapaketti, sealhulgas kõnealust aruannet, 4. detsembril nõukogu ja komisjoni esindajaga istungil. Plaani järgi toimub hääletus kliimapaketi üle 15.–18. detsembril toimuval istungil.
Saab 29 Tunnan
Saab 29 Tunnan, hüüdnimega Flygande tunnan ('lendav tünn'), oli firma Saab konstrueeritud hävituslennuk, mis võeti Rootsi lennuväes (Flygvapnet) kasutusele 1950. aastal. Tegemist oli teise Rootsis konstrueeritud reaktiivlennukiga (esimene oli Saab 21R) ja esimese sõjajärgse seeriaviisiliselt ehitatud noolja tiivaga lennukiga külma sõja aegses Lääne-Euroopas. Vaatamata töntsakale kujule oli tegemist hea juhitavuse ja oma aja kohta kiire lennukiga, mida kasutati edukalt nii hävitaja kui ka hävituspommitajana kuni 1970. aastateni.
Arendamine
Teise maailmasõja järel otsustati Rootsis, et on vaja tugevdada õhuruumikaitset uute lennukitega, millel oleks värskelt leiutatud reaktiivmootor. Projekt "JxR" algas 1945. aasta viimastel kuudel ettepanekuga kahelt Saabi meeskonnalt, mida juhtis Lars Brising. Esimene projekti raames konstrueeritud lennuk, koodnimega R101, oli sigarikujulise kerega, mis sarnanes USA lennukiga P-80 Shooting Star. Võitjaks valiti siiski teine projekt, koodnimega R1001, mille "tünnikujulise" kerega lennuk osutus kiiremaks ja oli parema juhitavusega.
Algses R1001 projektis kavandati sirge tiivaga lennukit, kuid kui ühel Saabi firma inseneril õnnestus Šveitsis tutvuda Saksa lennundusalaste dokumentidega, mis olid Saksamaalt illegaalselt hangitud, siis prototüübi kavandit muudeti. 1945. aastal ka ameeriklaste valduses olevad Saksa dokumendid näitasid selgelt, et delta- ja nooljal tiival on eeliseid lennuki helikiirusele lähenemisel. Lennukile projekteeriti tiib, mille noolsusnurk oli 25 kraadi. Sellist tiiba katsetati eelnevalt modifitseeritud Saab Safiril (tähistusega Saab 201). " Saab 29 prototüüp tõusis õhku esimest korda 1. septembril 1948. aastal. Uus lennuk oli lühikese trullaka kerega, ühe õhukanaliga (difuusoriga) kere ninaosas, tilgakujulise kabiinikupli ja õhukese profiiliga noolja kesktiivaga lennuk. Katselendur oli inglane Robert A. "Bob" Moore, kellest sai hiljem esimene 1960. aastal asutatud Saab GB Ltd, UK tegevdirektor.
Moore kirjeldas lennukit järgmiselt: "Maa peal inetu pardipoeg, kuid õhus pääsuke." Oma junnaka välimuse tõttu hakati Saab 29-t kiiresti lendavaks tünniks ("Flygande Tunnan") kutsuma. Kokku ehitati aastatel 1950–1956 661 Tunnanit (nüüd juba SAABi ametliku nimega), mis teeb sellest lennukist kõige rohkearvulisemalt ehitatud Saabi lennuki.
Kasutamine
thumb|Saab Tunnan Rootsi Relvajõudude lennuetendusel 2010. aastal J 29 oli üks esimesi noolja tiivaga sarjana ehitatud hävituslennukeid. Tunnaniga püstitati 1954. aastal kiiruse maailmarekord 500 km suletud marsruudil – 977 km/h. Kahe S 29C-ga (luurelennuk) püstitati lisaks veel teinegi FAI kinnitatud maailmarekord, läbides 1000 km keskmise kiirusega 900,6 km/h 1955. aastal. Rootsi lennuväge hinnati 1950. aastatel, kui enamuse lennukitest moodustasid J 29-d, tugevuselt neljandaks lennuväeks maailmas.
Lennuväes juhtus algul J-29-ga palju lennuõnnetusi, seda peamiselt pilootide kogemuste puudumise tõttu noolja tiivaga lennuki piloteerimisel ja samuti ligilähedaselt samaväärse kahekohalise õppelennuki puudumise tõttu. Piloodid pidid harjutama aeglastel de Havilland Vampire lennukitel, enne kui nad Tunnaniga lendama lubati. J-29 hävituslennuki versiooni kasutamine lõpetati 1965. aastal, kuid mõningaid Tunnaneid kasutati õppustel õhumärklaudade vedamiseks veel 1974. aastani. J-29 viimane ametlik lend lennuväes toimus 1976. aasta augustis, Rootsi Lennuväe (Flygvapnet) 50. juubeliaasta tähistamiseks korraldatud lennuetendusel.
Austria sõjavägi ostis 30 Tunnanit 1961. aastal, kus need lendasid 1972. aastani.
Kasutamine Aafrikas
Tunnanid olid esimesed ja siiani ainsad Rootsi reaktiivlennukid, mis on reaalses lahingus osalenud. Viis J 29B-d saadeti 1961. aastal Kongo Demokraatliku Vabariiki ÜRO rahuvalvemissiooni (ONUC) koosseisus, Rootsi Lennuväe üksuse F 22 nime all. Aasta hiljem lisandusid veel neli J 29B-d ja kaks S 29C-d (kaameratega lennuk). Enamik lahinguülesandeid seisnes maastikusihtmärkide tulistamises pardakahuritest ja juhitamatute rakettidega. Sõjategevuses ei kaotatud ühtegi lennukit, kuigi õhutõrjekahureid kasutati nende vastu üsna palju. Lennukite piloodid ja välisvaatlejad pidasid Tunnanit väga heaks lennukiks. Vastaste käsutuses olid mõned Fouga Magister reaktiivlennukid ja muud propellerlennukid, kokkuvõttes olid vastase õhujõud üsna nõrgad. Rahuvalvemissioon kaotas ainult ühe lennuki, seegi piloodi, kõrge ohvitseri süül, kes tegi õhkutõusmiskatsel avarii. Kui ONUC-i missioon 1964. aastal lõpetati, siis osa J-29 lennukeist purustati, sest need polnud Rootsis enam vajalikud, transporti peeti mõttetult kulukaks.
Variandid
thumb|S 29C muuseumis
Säilinud lennukid
thumb|J 29F Yellow F
Tehnilised andmed (Saab J 29F Tunnan)
Andmed on võetud raamatust "The Great Book of Fighters".
Üldandmed
400px|right
LHV Pank
AS LHV Pank (algselt loodud investeerimisühinguna LHV Direct) on Eesti kapitalil põhinev pank, AS-i LHV Group tütarettevõte. LHV Pank on Eestis suuruselt kolmas pank nii hoiuste mahult (17% hoiuste turust) kui ka pangalaenude mahult (13% pangalaenude turu mahust).
Pank pakub hoiuseid, äri- ja eralaene, liisingut, pangakaarte, sularahaautomaate, arveldusteenuseid, kaardimaksete vastuvõtmist, väärtpaberivahendust, krüptovaradega kauplemist, investeerimisteenuseid, privaatpangandust, portfellihaldust, kaubanduse finantseerimist ja institutsionaalset maaklertegevust. LHV toimetab finantsuudiste portaali lhv.ee ja investeerimisfoorumit. Pank teenindab erakliente, ettevõtteid, institutsionaalseid kliente ja maksevahendajaid.
Eraldiseisvaid üksusi vaadates on LHV pank suurim maaklerteenuse osutaja NASDAQ Balti börsil. 2022. aastal tehti Balti börsil LHV Panga maaklerteenust kasutades 38% börsi tehingumahust ja 47% börsi tehingute arvust. NASDAQ Balti börsil on noteeritud ka panga emaettevõtte LHV Groupi aktsiad.
Gallon
pisi|Bensiinikanister, mille mahuks on märgitud 1 USA gallon ehk 0,8 Suurbritannia gallonit ehk 3,7 liitrit Gallon on SI-süsteemi väline mahumõõtühik.
LHV Pank
LHV pangateenuseid kasutab 2023. aasta mai lõpu seisuga ligi 398 000 klienti ja LHV hallatavatel pensionifondidel on üle 129 000 aktiivse kliendi. LHV pensionifonde haldab LHV Varahaldus. LHV Ühendkuningriigi filiaal pakub panganduse taristut enam kui 140 rahvusvahelisele finantsteenuste ettevõttele, mille kaudu jõuavad LHV makseteenused klientideni üle terve maailma.
Gallon
1 Suurbritannia gallon = 4,54609 liitrit (kasutusel ka Kanadas)
LHV Pank
Pank on liitunud Eesti Panga arendatava välkmaksete süsteemiga RT1, mis annab klientidele välkmakse tegemise võimaluse. Välkmakse on Euroopa makse, mille saaja pank on liitunud välkmaksete süsteemiga. Makse summas kuni 100 000 eurot jõuab saajani peaaegu kohe sõltumata nädalapäevast ja kellaajast.
Gallon
1 USA gallon (vedelike mõõtmiseks) = 3,78541178 liitrit
1 USA gallon (puistainete mõõtmiseks) = 4,404488377 liitrit = 1/8 USA buššelit
Nii Suurbritannia kui ka USA vedeliku gallon jagunevad 8 pindiks.
LHV Pank
Kauplemine
LHV Traderi kauplemissüsteem on mõeldud eelkõige kogenud kauplejale. Peamine rõhk on USA väärtpaberitel, kuid kaubelda on võimalik enam kui 70 turukeskuses üle maailma nii aktsiate, optsioonide, valuutade kui ka futuuridega.
Omanikud
LHV Pank on AS LHV Group tütarettevõte. LHV Group omab 100% LHV Panga aktsiatest. Samasse gruppi kuulub 100% ulatuses AS LHV Varahaldus, mis haldab aktsiafonde ja pensionifonde.
Alutaguse kihelkond
Alutaguse kihelkond (Alentagh) oli muinaskihelkond Virumaal 13. sajandi alguses. Alutaguse piirnes läänes Askälä ja võib-olla ka Lemmu kihelkonnaga, põhjas Soome lahega, idas Narva jõe ja Novgorodi vürstiriiki kuuluva Vadjamaaga ning lõunas Peipsi järvega. Nimi tulenes sellest, kuidas lääne pool elanud Virumaa rahvas kutsus Alulinna taga asuvaid maid.
Alutaguse muinasajal
pisi|Vadjalaste kääbaskalmistu [[Jõuga kääbaskalmistu|Jõugal]] Alutaguse asustus koondus kihelkonna loodeossa, Kohtla-Järve ja Jõhvi ümbrusse. Narva juures oleva jõeületuskoha juures on oletatud sadama, kaubitsemiskoha ja linnuse olemasolu. Ülejäänud Alutaguse piirkonnad jäid väheasustakuks. Vaid kihelkonna lõunaossa tekkis alates 11.–12. sajandi vahetusest sisserände tulemusel uusi vadja külasid. Arheoloogilise materjali järgi kestis vadjalaste, kelle kultuurile oli iseloomulik kääbaskalmistute rajamine, juurdetulek kuni 14. sajandi alguseni. See eriilmelise rahvastikuga piirkond oli põhjapoolse Alutagusega ilmselt nõrgalt seotud või ei kuulunud üldse kihelkonda. Ka Alutaguse kihelkond tervikuna oli ülejäänud Virumaaga arvatavasti suhteliselt lõdvalt seotud. Arvestades muinaskihelkonna suurust ja iseseisvust, võis oletada, et kihelkonnas oli välja arenemas oma sisemised hõimuterritooriumidest lähtuvad suhted, millest oleks võinud pikema aja jooksul välja areneda iseseisev maakond.
Alutaguse keskajal
Aastatel 1219–1220 allutas ja ristis Taani Põhja-Eesti, sealhulgas Virumaa koos Alutaguse kihelkonna aladega. 1219–1238 oli kihelkond koos ümbritsevate kihelkondadega võimuvõitluste tallermaa ning Alutaguse kihelkonnas vahetus neil aegadel 12 korda peremees. 1238. aastal tagastati Stensby lepinguga Taanile kogu Põhja-Eesti, mis vahepeal oli Mõõgavendade ordu ja tema järglase Liivi ordu valduses.
Aastatel 1219–1241 koostasid mungad Taani hindamisraamatu, mille järgi oli Alutagusel (Alentagh), 316 adramaad (talu). Taani revisjonide andmeid analüüsides läbis 1241. aastal Alutaguse kihelkonda kaks põhilist ajalooliselt välja kujunenud teed. Tänapäevaseid kohanimesid kasutades kulgesid need Narvast Toolsesse ja sealt edasi suundub tee Rakvere–Tartu või Rakvere–Kadrina suunas. Teine tee oli ühenduses Vasknarva–Rannapungerja–Laiuse kaudu Kesk-Eestiga. Kohaliku tähtsusega küladevaheliste teede kulgemist võib ainult oletada, kuid kindlasti oli olemas mööda Narva jõe läänekallast kulgenud tee Narva sadama ja Vasknarva vahel.
Alutaguse uusajal
pisi|Alutaguse, 1659. aasta [[Adam Oleariuse Carte de la Livonie ou Lifland kaardil]] 17. sajandi alguses asusid Alutaguse piirkonda põgenikud Venemaalt, põgenedes Peipsi järvest lääne pool toimunud Ingeri sõja ja Segaduste aja eest. Sajandi lõpus rändasid vene vanausulised Peipsi rannikule Mustvee ja Kallaste kandis.
Ajaloolist Alutaguse kihelkonna nime, kui ajaloolist territoriaalset mõistet, mis hõlmas antud territooriumil asuvaid väiksemaid haldusüksusi, kasutati kuni 19. sajandini paralleelselt antud ajal kehtiva haldusjaotusega. Samuti oli rahvasuus kasutusel Alutaguse kui koondmõiste Virumaa nelja idapoolse (Vaivara, Iisaku, Jõhvi ja Lüganuse kihelkonna) kohta.
Alutaguse Eesti Vabariigis
Eesti iseseisvumisel moodustati 1920. aastal omaette Alutaguse maakond koos Narva linnaga. Eelkõige pealinna valiku probleemi tõttu likvideeriti maakond 1921. aastal
Alutaguse nimi kerkis arutlustes ka hiljem haldusüksuse nimevariandina üles.
Jadrini rajoon
Jadrini rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Tšuvaššia loodeosas.
Rajoonis on 1 linn ja 17 külaasundust, kus on kokku 126 asulat. Rajooni keskus on Jadrini linn.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 26 915. 2010. aasta seisuga olid elanikest 84% tšuvašid ja 15% venelased.
Olav Aarna
pisi|Olav Aarna esinemas IRL-i hariduskonverentsil 24. augustil 2012 Olav Aarna (sündinud 4. novembril 1942 Tallinnas) on Eesti informaatikateadlane, poliitik ja Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 1990). Aarna oli 1991–2000 Tallinna Tehnikaülikooli rektor, 2000–2003 Estonian Business Schooli rektor ning 2003–2007 X Riigikogu liige.
Haridus
Olav Aarna on õppinud aastatel 1949–1956 Tallinna 29. Mittetäielikus Keskkoolis, aastatel 1956–1960 Tallinna 10. Keskkoolis, aastatel 1960–1965 TPI automaatika ja telemehaanika erialal (cum laude). Aastatel 1968–1971 oli ta TPI keemiatööstuse protsesside ja aparaatide kateedri aspirant.
Täiendanud end Stockholmi Kuninglikus Tehnikaülikoolis 1975–1976, Colorado Ülikoolis 1989 ning California Luteri Ülikoolis 1992.
Tehnikateaduste kandidaadi väitekirja kaitses 1972. aastal keemiatööstuse protsesside ja aparaatide alal. Dotsendi kutse sai 1975. aastal. Tehnikateaduste doktori väitekirja kaitses 1986. aastal tehniliste süsteemide juhtimise alal Harkovi Raadioelektroonika Instituudis (kinnitus 1987). 1988. aastal sai professori kutse.
Töökäik
Eesti NSV RMN Masinaehitusvalitsuse tehase Punane RET raadioaparatuuri monteerija-reguleerija 1960–1962; Eesti NSV TA Küberneetika Instituudi insener ja vaneminsener 1964–1966.
Haridusministri nõunik 1990–1992; EBSi (Estonian Business School) rektor 2000–2003; Riigikogu liige 2003–2007 Res Publica liikmena X Riigikogus; EBSi õiguse ja avaliku halduse õppetooli erakorraline professor alates 2003 ja 2008–2014 SA Kutsekoda juhatuse liige, alates 2014 juhatuse nõunik.
Teadustöö mujal: loengud Lundi, Göteborgi, Chalmersi ja Trondheimi tehnikaülikoolides, Budapesti Tehnikaülikoolis 1979, Helsingi Tehnikaülikoolis 1985, Colorado Ülikooli (Boulderis) külalisprofessor 1989.
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti Olav Aarna 1990. aastal informaatika alal, kuulub akadeemias informaatika ja tehnikateaduste osakonda.
Teadustöö põhisuunad
Olav Aarna olulisemad teadustulemused kuuluvad aastatel 1975–1985 tehtud uurimuste tsüklisse pidevate tehnoloogiliste protsesside oleku hindamise mudelite ja meetodite vallas: pidevate tehnoloogiliste protsesside juhtimine ja matemaatiline modelleerimine, pidevate protsesside oleku hindamise mudelite ja meetodite loomine, protsesside modelleerimise automatiseerimine, keeruliste segude pürolüüsiprotsesside modelleerimine. Tema uurimistulemusi on rakendatud Eesti põlevkivi- ja keemiatööstuses. 1990. aastast on tema uurimishuviks haridussüsteemide kontseptuaalne modelleerimine, analüüs ja projekteerimine. Samast ajast on ta tihedalt seotud Eesti haridus- ja teadusreformidega ning olnud üks mõjukamaid haridus- ja innovatsioonipoliitika eestkõnelejaid 21. sajandi alguses.
Avaldanud üle 100 teaduspublikatsiooni, viis õpikut jm õppevahendit. Tema juhendamisel on kaitstud viis doktori- ja 16 magistritööd.
Isiklikku
Ta on Agu Aarna poeg.
Menstruatsioon
Menstruatsioon ehk menses ehk menorröa ehk menorraagia (varem ka kuupuhastus), argikeeles ka päevad, on naisel (ka emasahvi), vastavalt menstruaaltsüklile, tekkiv emakalimaskesta irdumine, mis avaldub menstruaalverejooksuna.
Paar nädalat enne munaraku küpsemist hakkab emakat vooderdav emakalimaskest vohama ja paksenema. Siin on oluline osa munasarjast verre erituvatel hormoonidel. Nii toimub igakordne ettevalmistus viljastatud munaraku vastuvõtuks. Enamikul juhtudel aga munaraku viljastamist ei toimu ning emaka pehme ja vooderdav limaskest osutub tarbetuks. See eraldub ja heidetakse kehast välja.
Antti Aarne
Antti Amatus Aarne (5. detsember 1867 Pori – 5. veebruar 1925 Helsingi) oli soome folklorist, kes on tuntud eeskätt muinasjuttude uurijana.
Ta lõi aluse Aarne-Thompsoni muinasjuttude klassifikatsioonisüsteemile.
Elulugu
Aarne õppis 1893–1898 Venemaal ning oli seejärel Venemaa gümnaasiumides keeleõpetaja ning direktor. Aastal 1908 promoveerus ta doktoritööga "Võrdlevad muinasjutu-uuringud". Alates 1911. aastast oli ta Helsingi ülikoolis soome ja võrdleva rahvaluuleteaduse dotsent, alates 1922. aastast erakorraline professor.
Antti Aarnet ning Julius ja Kaarle Krohni peetakse geograafilis-ajaloolise meetodi rajajateks. Aastal 1910 avaldas ta muinasjuttude tüpoloogia ("Verzeichnis der Märchentypen mit Hülfe von Fachgenossen"), mille ameeriklane Stith Thompson algul 1928 ja veel kord 1961 oluliselt ümber töötas, lisades ka täiendusi.
Abbeville
Abbeville (hääldus abb'vill) on linn Põhja-Prantsusmaal Hauts-de-France'i piirkonnas Somme'i jõe ääres 19 km selle suudmest La Manche'i ääres põhja pool ning Amiens'ist 45 km edelas.
Abbeville asub viljakas orus ning on osalt ehitatud saarele ning osalt kummalegi poole jõge, mis alates linnast kuni suudmeni on kanaliseeritud.
Linna peetakse Picardie mereäärse osa keskuseks. Selle elanike arv oli 2009. aastal 24 325.
Asula lähedal asub Abbeville'i leiukoht, mille järgi sai nime Abbeville'i kultuur.
Haldus
Abbeville oli endise Ponthieu provintsi halduskeskus. Praegu on ta üks kolmest Somme'i departemangu alamprefektuurist.
Ajalugu
Abbeville on üks vanemaid asulaid Prantsusmaa alal. Meie ajaarvamise esimestel sajanditel oli seal vanarooma koloonia Abbatis Villa.
Keskajal oli linn La Manche'i-äärne sadam. Rannaäärne ala on liiva tõttu Somme'i lahe arvel laienenud ning nüüd jääb meri 12 km kaugusele.
9. sajandil, mil Abbeville'i nime on esmamainitud, kuulus Abbeville Saint Riquier' abtkonnale, hiljem valitsesid seda Ponthieu krahvid.
Koos selle krahvkonnaga läks ta Alençoni ja teiste prantsuse suguvõsade valdusse ning hiljem Kastiiliale, kellelt ta abielu teel läks üle Inglismaa kuningale Edward I-le.
Prantslased ja inglased valitsesid Abbeville'is kordamööda kuni 1435, mil see Arrasi rahuga loovutati Burgundia hertsogile.
Aastal 1477 liidendas Abbeville'i Prantsusmaa kuningas Louis XI. 16. ja 17. sajandil oli ta kuninga suguvõsa kahe kõrvalharu käes, kuni see 1696 taasühendati krooniga.
Abbeville oli üsna tähtis 18. sajandil, mil Van Robais' kuninglik manufaktuur (üks esimesi suuremaid manufaktuure Prantsusmaal) tõi linna suure õitsengu, kuigi ka mõningased klassivastuolud. Sellest on kirjutanud teiste seas Voltaire. Ta kirjutas ka suurest sallimatusejuhtumist: seal hukati vaesunud aadlik Jean-François de la Barre jumalakartmatuse eest, kes olevat lihtsalt jätnud tervitamata protsessiooni Kristuse ihu ja vere püha puhul (tegelikult on asi keerulisem: mängus oli ka teotatud krutsifiks).
Elanike arv oli 1901. aastal 18 519, 1906. aastal 18 971 ja 1999. aastal 25 400.
20. sajandi alguses oli Abbeville tähtis tööstuskeskus. Peale vana rõivatööstuse tegeldi kanepiketruse, suhkrutööstuse, laevaehituse ja lukksepatööga. Elavalt kaubeldi viljaga, kuid sadam ei olnud suure käibega.
Saksa väed vallutasid linna 12. mail 1940, sundides liitlasi evakueerima suure osa vägedest Dunkerque'i lähedale. Sakslased pommitasid linna ühe ööga peaaegu maatasa. Nüüd on linn uuesti üles ehitatud ning põhiliselt modernne. Linna pommitasid ka inglased.
Vaatamisväärsused
Kuni Teise maailmasõjani oli linn väga maaliline. Tänavad olid kitsad, majad puust, veidrate viilkatustega ja pimedate võlvkäikudega.
On siiski säilinud mõned mälestised, sealhulgas Püha Vulfrani kirik, mis ehitati 15.–17. sajandil (ehitamise aastana nimetatakse aastat 1488) ning oli varemgi tähtsaim kirik. Algset projekti lõpuni ellu ei viidud. Löövil on ainult kaks võlvikut ja koor on väga väike. Fassaad on uhkes gooti stiilis, äärtes on kaks gooti torni.
Abbeville'is oli teisigi vanu kirikuid ning raekoda 13. sajandist pärit kellatorniga. Vanadest majadest oli kõige tähelepanuväärsem François I maja 16. sajandist. Peaväljakul oli Alexandre Falguière'i loodud admiral Courbet' mälestussammas.
1752. aastal ehitati Bagatelle'i loss.
Linnas tegutses esiaja uurija Jacques Boucher de Perthes.
Majandus
Praegu on linna majanduse aluseks rõivatööstus ja suhkru töötlemine. Pruulitakse õlut, toodetakse vaipu.
Urg
pisi|[[Vöötorav urust väljumas]] Urg on pinnases asuv koopakujuline looma, linnu või kala püsielupaik.
Abbeville
Sõpruslinnad
Abbeville'i sõpruslinnad on
Urg
Behausung
Waddenzee
Waddenzee ehk Wattenmeer (hollandi keeles Waddenzee, saksa keeles Wattenmeer, alamsaksa keeles Wattensee, taani keeles Vadehavet ja läänefriisi keeles Waadzee, kõik tähenduses 'mudameri') on Põhjamere osa, mis eraldab Friisi saari Euroopa mandrist ja IJsselmeerist.
Waddenzee pindala on umbes 10 000 km², sügavus kuni 23 m.
Waddenzeesse suubub palju jõgesid, millest suurimad on Elbe, Weser ja Ems. Seetõttu on Waddenzee vesi pisut magedam kui mujal Põhjameres.
Waddenzee moodustus 10.–14. sajandil. Enne seda ulatus manner märksa kaugemale kui tänapäeval, tänapäeva Friisi saarteni, mis olid tollal düünid. Siis murdis meri korduvalt suurte tormide ajal düünidest läbi ja uhtus nende taga oleva maa, mis koosnes põhiliselt turbapinnasest, ära. Endistest düünidest säilis kõigest saareahelik. Pärast seda on toimunud veel väiksemaid muutusi, näiteks Vlieland ja Ameland on liikunud ida poole: ühest servast on meri pinnast ära kandnud, teise serva on see juurde settinud.
Waddenzee on mere poolt saareahelikuga kaitstud, seetõttu ei esine seal suurt lainetust. Sellepärast on Waddenzee populaarne koht paadisõiduks ja purjetamiseks.
Waddenzees ja selle rannikul on maapinna ja merepõhja kõrguste vahe väga väike. Sellepärast on rannajoone erinevus tõusu ja mõõna ajal väga suur. Seetõttu on Waddenzees levinud mudamatkamine: mõõna ajal liigutakse mööda merepõhja kohtadesse, kuhu tõusu ajal ei pääseks.
14. mail 1987 arvati Waddenzee Ramsari konventsiooni rahvusvahelise tähtsusega märgalade hulka. 2009. aasta juunis kanti Waddenzee UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Waddenzee kohtuasi (C-127/02)
7. septembril 2004 tegi Euroopa Liidu kohus otsuse, milles vastas Raad van State (Madalmaad) eelotsusetaotlusele kohtuasjas, milles vaieldi südakarpide püügi lubatavusele Waddenzee looduskaitsealal. Raad van State küsimused puudutasid direktiivi 92/43/EMÜ (nn loodusdirektiivi) 6. artikli tõlgendamist, sealhulgas seda, kui tõenäoline peab olema lubatava tegevuse kahjulik mõju Natura 2000 võrgustikku kuuluvale kaitsealale selleks, et oleks kohustus mõju hinnata.
Atmosfäär
Maa atmosfäär ehk õhkkond on Maad ümbritsev gaasikiht (kest), milles valdavaks on lämmastiku, hapniku ja argooni mehaaniline segu. Nende gaaside suhteline hulk on küllaltki muutumatu ja püsiv.
Kuiv, ilma veeauruta õhk sisaldab mahult ligikaudu 78,09% lämmastikku, 20,95% hapnikku, 0,93% argooni, 0,039% süsinikdioksiidi ja väiksemas koguses muid gaase. Õhus on ka teatud hulk veeauru. Ainuke teadaolev sobiva niiskuse ja rõhuga õhk taimede ja loomade jaoks paikneb Maa troposfääris.
Maa atmosfäär kaitseb elu maal päikese ultravilettkiirguse UV eest ning ühtlustab maapinna päevaseid ja öiseid temperatuurikõikumisi.
Atmosfääri stratifikatsioon (kihtideks jaotumine) kirjeldab atmosfääri struktuuri püstsuunalises läbilõikes. Kihtideks jagatuna võib iga teatud paksusega õhukihti kirjeldada sellele omaste karakteristikutega, nagu näiteks temperatuur, niiskus või paigutus teiste kihtide suhtes. Atmosfääri mass on 5×1018 kg, millest kolmveerand asub maapinnalt kuni 11 km kõrguseni. Maa atmosfäär moodustab veidi vähem kui ühe miljondiku planeedi kogumassist. Atmosfäär muutub kõrguse kasvades hõredamaks, omamata kindlat piiri kosmose ehk maailmaruumi suhtes. Lähtudes Karmani joonest, loetakse kokkuleppeliselt (FAI) määrangu järgi kõrgust 100 km piiriks, millest algab kosmos. Kui aga lähtuda hämarikunähtustest ja kõrgetest virmalistest, siis võib pidada atmosfääri piiri paiknevat 1000–1200 km kõrgusel.
pisi|340px|Atmosfääri sisenemine
Koostis
Atmosfääri moodustav õhk koosneb põhiliselt: a) muutumatutest ainetest – lämmastik, hapnik, argoon ja teised vähesed inertgaasid. b) muutlikest ainetest – veeaur, süsihappegaas, metaan, dilämmastikoksiid ja osoon. c) juhuslikud ained – sõltuvalt kohalikest oludest on filtreerimata õhus ka aerosoole tolmu, eoseid, tuha osakesi ja meresoola kristalle. Võib esineda ka tööstuslikke saasteaineid nagu kloor (lihtaine või ühendina), fluoriidiühendid, elavhõbe ja väävliühendid.
pisi|300px|Atmosfääris leiduvate gaaside suhted
Struktuur
pisi|140px|Atmosfääri kihid Õhurõhk ja tihedus atmosfääris kõrguse kasvades vähenevad. Õhkkonna keemiline koostis maapinnast õhkkonna ülemise piirini on ühtlane, kuid mitmete füüsikaliste omaduste poolest erinev. Nende erinevuste alusel jagatakse Maa atmosfäär viieks kihiks. Õhu temperatuuriprofiil on seevastu veidi keerulisem.
Eksosfäär
Kõige välimisem Maa atmosfääri kiht, mis jääb eksobaasist avakosmose poole. Kiht koosneb peamiselt vesinikust ja heeliumist. Aine osakesed on selles ruumis üksteisest nii kaugel, et võivad liikuda sadu kilomeetreid kokku põrkamata. Kuna osakesed põrkuvad harva, siis selles ruumis ei saa atmosfääri kirjeldada fluidumina ehk voolisena
Mesosfäär
pisi|vasakul|[[Helkivad ööpilved Kuresoo kohal]] Mesosfäär asub stratopausi kohal ja ulatub 80–85 km kõrguseni geoidi pinnast. Selles kihis põleb enamik meteoore ära, mis atmosfääri sisenevad. Mida kõrgemale mesosfääris tõusta, seda madalamaks õhutemperatuur muutub. Mesosfääri ülemist piiri märgib mesopaus, mis on ühtlasi ka kõige külmem koht Maal (keskmine temperatuur −85 °C). Madala õhutemperatuuri tõttu (alla 0 °C) mesosfääri ülaosas veeaur külmub ning tekivad kristallilised moodustised, mida meie tunneme helkivate ööpilvede nime all.
Stratosfäär
Stratosfäär ulatub tropopausist kuni 51 km kõrguseni. Õhuemperatuur kõrguse suurenedes tõuseb, sest stratosfääris paiknev osoonikiht neelab ehk absorbeerib UV-kiirgust. Stratosfääri ülemine osa on tropopausist (−60 °C) palju soojem ning seal võib õhutemperatuur kõikuda vee külmumistemperatuuri lähedal. Stratopaus on stratosfääri ja mesosfääri piiriks ning see asub 50–55 km kõrgusel. Sellel kõrgusel on õhurõhk tuhandik merepinna kõrgusel olevast rõhust ehk ligikaudu 0,101325 kPa.
Troposfäär
Troposfäär ulatub Maa pinnast 9 kilomeerini poolustel ning 17 kilomeetrini ekvaatoril. Ilmamuutuste tõttu võib see veidi veel varieeruda. Troposfääris kõrguse kasvuga õhutemperatuur langeb. See on tingitud sellest, et peamiselt soojendab õhku maapind, seega maapinnale lähemal olev õhk on soojem kui kõrgemal olev õhk. See asjaolu soodustab õhu vertikaalset liikumist (konvektsiooni). Troposfääris asub umbes 80% Maa atmosfääri massist. Tropopaus on troposfääri ja stratosfääri piir.
Teised kihid
Osoonikiht paikneb stratosfääris. Osooni kontsentratsioon selles kihis on 2–8 ppm (parts per million). Osoonikiht paikneb umbes 15–35 km kõrgusel, paksus varieerub ajas (aastaaegadel) ja paigas. Umbes 90% osoonist (O3) paikneb stratosfääris.
Ionosfäär on päikesekiirgusest ioniseeritud atmosfääri osa. Ionosfäär ulatub 50–1000 km kõrguseni ning katab tavaliselt nii eksosfääri kui ka termosfääri. Ionosfääris paiknevad ka virmalised.
Homosfäär ja heterosfäär erinevad teineteisest segunenud gaaside poolest. Homosfääris ei olene keemiline atmosfääri paigutus molekulmassist, sest gaasid on turbulentsi tõttu segatud. Heterosfääris sõltub gaaside paigutus kõrgusest ning selles kihis paigutuvad gaasid molekulmassi alusel. Suurema molekulmassiga gaasid, nagu lämmastik ja hapnik, paiknevad ainult heterosfääri allosas. Heterosfääri ülaosas leidub enamjaolt ainult vesinikku. Pinna piirkiht on troposfääri osa, mis on maapinnale kõige lähemal. Seda kihti mõjutab otseselt õhu turbulentne liikumine ööpäeva jooksul.
Õhurõhk ja atmosfääri paksus
Keskmine õhurõhk merepinnal on üks atmosfäär (atm) = 1013 hPa = 14,7 psi = 760 torri = 760 mmHg. Õhurõhk on õhusamba kaal vaadeldava ala kohal. Õhurõhk varieerub ajas ja paigas. Rõhk väheneb atmosfääris kõrguse suurenedes eksponentsiaalselt. 50% atmosfääri massist paikneb kõrguseni 5,6 km geoidist. 90% atmosfääri massist paikneb kõrguseni 16 kilomeetrit, 99,99997% atmosfääri massist paikneb kõrguseni 100 kilomeetrit geoidist.
Tihedus ja mass
Õhu tihedus merepinnal on 1,225 kg/m3 (1,2 g/l). Tihedus arvutatakse ideaalse gaasi valemist, teades temperatuuri, rõhku ja õhuniiskust. Kasutada saab ka baromeetrilist valemit. Veeauru mass kogu atmosfääris arvatakse olevat 1,27×1016 kg.
Optilised omadused
Päikesekiirgus on see energia, mida Maa saab päikeselt. Osa kiirgusest Maa peegeldab tagasi kosmosesse, kuid meile nähtamatuks jäävatel suurtel lainepikkustel. Osa päikesekiirgusest neeldub ja peegeldub atmosfäärist.
Hajumine
Kui valgus (footonid) läbivad atmosfääri, reageerivad need sellelt hajudes. Seda valguse osa, mis atmosfääris ei haju, nimetatakse otsekiirguseks. Otsekiirgust ei ole ehk kogu valguskiirgus on hajunud siis, kui keha varju pinnal ei ole võimalik tuvastada. Atmosfääris leiab aset päikesevalguse hajumine, Rayleigh' hajumine, mis seletab, miks taevas on sinine ja päikeseloojangud kollakas-punased.
Neeldumine
Erinevad gaasi molekulid neelavad erineva lainepikkusega kiirgust (vaata: spektromeetria). Lühema lainepikkusega kiirgust kui 300 nm neelavad näiteks O2 ja O3 molekulid. Vesi (H2O) neelab näiteks enamik kiirgust lainepikkusega üle 700 nm. Footoni ja molekuli vaheline reaktsioon suurendab molekuli energiat ning seetõttu võime seletada atmosfääri võimet soojeneda ja jahtuda.
Kiirgamine
Kuumad kehad kiirgavad rohkem ja lühematel lainepikkustel – näiteks Päike, mille temperatuur on 6000 K, kiirgab lainepikkusel 500 nm kiirgust, mis on inimsilmale nähtav. Kasvuhooneefekt on põhjustatud atmosfääris olevate gaasimolekulide omadusest kiirgust neelata ja eraldada. Mõned keemilised ühendid neelavad ja kiirgavad infrapunakiirgust, kuid ei reageeri nähtavas spektris esineva valgusega. Sellised levinud ühendid on näiteks CO2 ja H2O.
Atmosfääri areng
Esmane atmosfäär oli koostiselt praegusest erinev, koosnedes H2 (vesinikust), CH4 (metaanist), NH3(ammoniaagist), H2O (veeaurust) ja mõnedest hapetest. CO2 olemasolu pole kindlalt teada. Süsihappegaasi ilmselt ei eksisteerinudki.
Esmase, hapnikuta atmosfääri gaasid pärinesid Maa sisemusest, mis eraldusid pikaajaliselt. Pärast seda, kui Maa gravitatsioonivälja tugevnedes gaasid ei lendunud enam maailmaruumi, ühinesid neist mõned keemilistel reaktsioonidel. Atmosfääri tihedus kasvas seetõttu kogu aeg. Suur hulk veeaurust kondenseerus ja langes maapinnale, väiksem osa jäi ka atmosfääri. Osa gaasidest tekkis ka radioaktiivsete elementide lagunemisel (He, Ar). Ainult väga kerged gaasid (He ja H2) hajusid kosmosesse, inertne argoon kogunes atmosfääri.
Hapniku tekkimine muutis oluliselt Maa esmase atmosfääri koostist: CH4 ja NH3 oksüdeerusid CO2-ks ja N2-ks. CO2 neeldus ookeanides: lahustus vees, seoti mere elusorganismides ja sadestus H2CO3-ks. Atmosfääris hakkasid valitsema N2 ja O2. Nii formeerus kaasaegne teisene atmosfäär, kus valdavaks gaasiks on N2. Kaasaegses atmosfääris seotakse lämmastik osaliselt tagasi Maa sisemusse, eriti NaNO3 ja KNO3-na, kuigi need lämmastiku kaod on tühised. Umbes 500 miljonit aastat tagasi oli Maa tollases atmosfääris kõigest 33% praegusest hapniku massist, mis kasvas pidevalt.
Kolmas atmosfäär võib tekkida järk-järgult teisese atmosfääri evolutsiooni käigus. Pika aja jooksul kogunevad N2, Ar, väheneb O2 osa, võib-olla on ka CO2.