cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Briti Columbia
Briti Columbia provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Kanada riigi lääneosas.
Briti Columbia on ainus Kanada provints, mis piirneb Vaikse ookeaniga. Seda eraldab Alberta provintsist Kaljumäestik.
Loodus
Suuremad saared on Kuninganna Charlotte'i saared põhjas ning 460 km pikkune Vancouveri saar lõunas.
Läbi kogu Briti Columbia kulgeb teda Alberta provintsist eraldav Kaljumäestik. Lääne pool asub Rannikuahelik, mis moodustab Kanada Vaikse ookeani ranniku ning kuhu liustike tegevuse tagajärjel on ohtralt fjorde ja väikseid saari uuristunud.
Kaljumäestiku ja Rannikuaheliku vahel on suured metsamassiivid, looduslikud rohumaad ja hulgaliselt järvi.
Briti Columbias elab arvukalt metsloomi, sealhulgas grislid, baribalid ehk kaeluskarud, põdrad, lisaks mitmesugused veelinnud. Sealseid elupaiku kaitstakse kokku 675 looduskaitsealaga, mida külastab umbes 22 miljonit turisti aastas.
Provintsi tohututes laanemetsades kasvab suur osa Kanada tulumetsadest. Sealt saavad toorainet puidu-, paberi- jm tööstus.
Haldus
Provintsi pealinn on Vancouveri saarel paiknev Victoria. Linn asub kohas, kuhu 1843 rajati esimene Euroopast väljarännanute koloonia.
Provints jaotakse 28 regionaalseks piirkonnaks ja Stikine regiooniks, mis on inkorporeerimata ala.
Regionaalseks piirkonnad
Märkused: <references group="lower-alpha"/>
Rahvastik
Kuigi enamik provintsi elanikest on Briti juurtega, elab seal ka palju indiaanlasi (2006. aasta rahvaloenduse andmetel 4,7% elanikkonnast) ja Indiast pärit immigrante. Lisaks paikneb seal Põhja-Ameerika suuruselt teine (San Francisco järel) hiina kogukond.
2011. aasta rahvaloenduse järgi oli 44,6% elanikest kristlased ja 44,1% ei seostanud ennast ühegi usulahuga. Lisaks tunnistasid 4,7% sikhismi, 2,1% budismi, 1,8% islamit ja 1,1% hinduismi.
2016. aasta rahvaloenduse järgi kõneles inglise keelt emakeelena 70,52%, pandžabi keelt 4,42%, kantoni keelt 4,31%, mandariinihiina keelt 4,15%, tagalogi keelt 1,75%, saksa keelt 1,49%, prantsuse keelt 1,23% ja korea keelt 1,17% elanikest.
Suur osa asustusest paikneb provintsi edelanurgas. Ligi 60% provintsi elanikest on koondunud kahte linna: Victoriasse ja Vancouverisse.
Majandus
Peamised sissetulekuallikad on puidutööstus koos kaevandustega, turismi- ja teenindustööstus.
Tiheneb majanduslik koostöö Jaapani, Lõuna-Korea ja teiste Aasia riikidega.
Rakumembraan
pisi|500px|Rakumembraani skeem Rakumembraan ehk tsütoplasma membraan ehk plasmamembraan ehk välismembraan (ladina keeles membrana cellularis, pellicula, peanalis) on bioloogiline membraan, mis eraldab rakku teda ümbritsevast keskkonnast ning reguleerib molekulide liikumist rakku ja sellest välja. Taimeraku välismembraani nimetatakse sageli plasmalemmiks või plasmalemmaks. Rakumembraan koosneb lipiidsest kaksikkihist (peamiselt fosfo- ja glükolipiidid ning steroolid) ja valkudest ning selle peamine ülesanne on raku sisekeskkonna kaitsmine väliste mõjude eest. Sarnased membraanid (sisemembraanid) ümbritsevad ka raku sees olevaid organelle.
Rakumembraani läbimõõt on 6–10 nm ning seetõttu pole see valgusmikroskoobis nähtav.
Rakumembraan on aineid selektiivselt läbi laskev. See tähendab, et teatud tüüpi molekulid (eelkõige väikesed molekulid nagu hapnik ja süsihappegaas) läbivad rakumembraani vabalt difundeerides (st iseenesest), kuid teised (nt aminohapped, glükoos) vajavad selleks rakumembraani läbivate valgukanalite või transportvalkude olemasolu. Makromolekulide transport rakku toimub aga rakumembraani sissesopistumise (endotsütoos) teel.
Rakumembraani valgud võivad paikneda membraani välisküljel, siseküljel või integraalselt (st läbivad membraani). Rakumembraani välispinnal olevatele valkudele ja lipiididele kinnituvad sageli lühikese ahelaga ja (enamasti) hargneva struktuuriga süsivesikud. Süsivesikutega seondunud valke ja lipiide nimetatakse glükoproteiinideks ja glükolipiidideks ning need moodustavad raku glükokalüksi, mis toestab ilma rakuseinata rakke. Rakumembraani välispinnal olevatel molekulidel on sageli retseptori funktsioon.
Enamikul rakkudel on membraanipotentsiaal, see tähendab, et raku välis- ja sisekeskkonna elektripotentsiaalid on erinevad. Ainete ja elektrilaengute erineva jaotuse tõttu tekib elektrokeemiline gradient.
Loomarakkude välismembraanidel esinevad mikrohatud ehk mikronarmakesed – kulenditaolised väljasopistused, mis suurendavad membraani pinda.
Funktsioonid
Rakumembraanil on palju funktsioone. Raku välismembraan kaitseb raku sisekeskkonda väliste mõjude eest, reguleerib ainete transporti ja kommunikatsiooni teiste rakkudega. Lisaks osaleb rakumembraan raku toestamises, kuna sellele kinnitub raku tsütoskelett.
Isolatsioon
Taimedel, seentel ja bakteritel on peale rakumembraani ka rakusein, mille peamine funktsioon on raku toestamine, aga ka ainete valikuline läbilaskmine.
Valikuline (selektiivne) läbilaskmine
seeläbi
Rakumembraan koosneb fosfolipiididest ja selles paiknevatest valkudest. Mõned ained (näiteks vesi, dihapnik ja väikesed hüdrofoobsed molekulidd) liiguvad sisenevad rakku passiivse difusiooni teel. Osad ained (nt aminohapped) vajavad rakumembraani läbivaid valgukanaleid või transportvalke. Makromolekulid (nt valgud ja süsivesikud) sisenevad rakku aga membraani sissesopistumise ehk endotsütoosi teel.
Põdra mõis (Jämaja)
Põdra mõis (saksa keeles Pödra) oli Olbrüki mõisa kõrvalmõis Jämaja kihelkonnas Saaremaal.
Rakumembraan
Ainete transport
Rakule on vajalik ainevahetus raku sise- ja väliskeskkonna vahel. Rakumembraan reguleerib ainete transporti rakku ja sellest välja. Mitmesuguste protsesside jääkproduktid tuleb rakust eemaldada, kui nad on ebavajalikud või koguni rakule kahjulikud. Ainete transport rakku võib olla kas passiivne (see ei vaja energiat) või aktiivne (selleks tuleb kasutada energiavarusid). Ained liiguvad mitme protsessi abil:
Kaitse
Rakud peavad end kaitsma väliskeskkonna järskude muutuste eest. Sageli muutuv pH ning soolade ja ioonide tasakaal ohustab rakus toimuvaid reaktsioone. Membraan hoiab glükolipiidide ja glükomembraanide abil selle kahjuliku mõju ära. Nende ainete "sabakesed", mis koosnevad mitmesugustest suhkrutest, on eriti tähtsad raku kaitsmiseks pH järskude kõikumiste eest.
Raku kuju ja rakkude kinnitumine
Rakumembraan on elastne ning ise rakku ei toesta. Samas kinnitub membraanile rakku toestav tsütoskelett, mis annab rakule vajaliku kuju ja kaitseb seda deformeerumise eest. Raku toestamine on oluline kudede moodustumiseks ja nende kooskõlaliseks funktsioneerimiseks. Paljudel rakutüüpidel on eriline kuju, täitmaks spetsiifilisi funktsioone. Näiteks neuronitel on väljaulatuvad jätked signaalide edastamiseks pika vahemaa taha.
pisi|[[Epiteelirakkude membraanid on rakkude tiheda seondusega kokku haagitud]]
Tamme (Lääneranna)
Tamme on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Koonga valda.
Jüri–Vaida tee
Jüri–Vaida tee (riiklik registreerimisnumber 11114) on kõrvalmaantee Rae vallas. Tee pikkus on 8,5 km.
Tori vald (1991)
Tori vald oli vald Pärnu maakonna kirdeosas. Valla üldpindala on 281 km2, mis moodustab 5,87% Pärnumaast. Lähiajal on oodata Tori valla territooriumi mitmekordset kasvu, kuna Tori vallaga soovivad haldusreformi käigus liituda Are vald, Sindi linna ning Sauga vald. Territooriumist 43% on metsamaad, 19% sood ja rabad ning 38% põllumaad.
Tori valla naabriteks on põhjas Vändra ja Tootsi vald, lõunas Paikuse vald, läänes Are ja Sauga vald ning idas Viljandi maakond.
Jüri–Vaida tee
Tee on mustkattega. Kuni 5,6. km-ni on tee klassita, Patika liiklussõlme juures on tee klass IV, alates 6,4. kilomeetrist kuni tee lõpuni on tee klass V. Liiklussagedus on 200–500 autot ööpäevas. Kiiruspiirangud on esimesel kilomeetril (50), teisel kilomeetril Aaviku küla tiheasustusega alal (50), Patika liiklussõlmest kuni tee lõpuni (50). Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Tori vald (1991)
Tori vallas on kaks põhikooli, lasteaed, rahvamaja, muuseum, kaks raamatukogu, sotsiaalmaja.
Jüri–Vaida tee
Teega ristub kuuendal kilomeetril mitu Patika liiklussõlme ühendusteed.
Tori vald (1991)
Tori vallavanem on Kaie Toobal.
Alevik
Tori
Külad
Tori vallas on 20 küla: Aesoo, Elbi, Jõesuu, Kildemaa, Kuiaru, Kõrsa, Levi, Mannare, Muraka, Muti, Oore, Piistaoja, Randivälja, Riisa, Rätsepa, Selja, Taali, Tohera, Urumarja ja Võlli.
Québec (täpsustus)
Québec on:
Tamme
Tamme on mitme koha nimi:
Tamme on ka perekonnanimi.
Torgu mõis
Torgu mõis (saksa keeles Torkenhof) oli riigimõis Jämaja kihelkonnas Saaremaal.
John Hancock Center
thumb|John Hancock Center John Hancock Center on 344 m kõrgune sajakorruseline pilvelõhkuja Chicagos.
Torgu mõis
Mõis rajati 14. sajandil.
Perekonnanimed
Torgu mõisavallas pandud perekonnanimesid: Aab, Hull, Raisk, Suurhans, Uisk.
John Hancock Center
Hoone valmis aastatel 1965–1969. Valmimise ajal oli see USA kõrgeim hoone väljaspool New Yorki. Seda oli ta kolm aastat, kuni 1972 valmis Chicagos Aon Center. Selle kõrgus on maapinnast ülemise korruseni 329 m, katuseni 344 m ja katusele paigaldatud antennide tipuni 457 m.
Aon Center on John Hancock Buildingust kõrgem, ehkki sel on korruseid vähem, ainult 92. Praegu on John Hancock Building USA kõrguselt kuues hoone. Sellest kõrgemad on Willis Tower, Empire State Building, Bank of America Tower, Trump Tower Chicago ja Aon Center. Kui kõrgust arvestada katuseantennide kõrgeima tipuni, on see maailma kõrguselt viies hoone: sellest kõrgemad on Burj Khalifa, Willis Tower, Shanghai World Financial Center ja Taipei 101.
Materjalina on kasutatud klaasi ja terast.
Kasulikku pinda on 260 126 m². Hoones on seitsesada korterit. Üksnes Chicago Trump Toweris ja Burj Khalifas leidub maapinnast veel kõrgemal asuvaid kortereid.
Iga aasta veebruari viimasel pühapäeval korraldatakse trepijooks John Hancock Centeri välisuksest Michigan Avenuel hoone 95. korrusele. 2008. aastal püstitati rekordiks 9 minutit ja 38 sekundit.
Iljušin
Iljušin (praegune ametlik nimi: Открытое Акционерное Общество «Авиационный Комплекс им. С. В. Ильюшина» 'Avatud Aktsiaselts "S. V. Iljušini nim. Lennunduskompleks") on Venemaa (varem Nõukogude Liit) lennukivalmistaja. Selle rajaja oli Sergei Vladimirovitš Iljušin.
Alois Pisnik
Alois Pisnik oli pärit töölisperekonnast. Aastatel 1926–1929 õppis ta masina- ja elektrilukksepaks. Ta osales sotsiaaldemokraatliku noorteorganisatsiooni, sotsiaaldemokraatliku spordiliikumise ja metallitööliste ametiühinguliikumise tegevuses. Alates 1928. aastast oli ta Austria Sotsiaaldemokraatliku Partei liige. Aastatel 1930–1933 õppis ta kaugõppe teel elektriinseneriks. 1933. aastal astus ta Austria Kommunistlikku Parteisse. 1935. aastal mõisteti ta kommunistliku tegevuse eest seitsmeks aastaks vangi, 1936. aastal vabanes ennetähtaegselt vangistusest.
1937–1940 töötas ta raadiotehnikuna Leobenis. Illegaalse kommunistliku tegevuse eest arreteeriti ta 1940. aasta veebruaris ja mõisteti 1941. aasta juunis Grazis erikohtu poolt kümneks aastaks vangi. Vanglakaristust kandis ta Halles. Vangistusest vabanemise järel astus ta 1945. aastal Saksamaa Kommunistlikku Parteisse, millest sotsiaaldemokraatide sundliitmise järel 1946. aastal sai Saksamaa Sotsialistlik Ühtsuspartei. 1946–1949 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Saksa-Anhaldi allorganisatsiooni organisatsiooniline sekretär ja 1951–1952 teine sekretär. Alates 1950. aastast kuni 1989. aasta detsembrini oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige. 1958–1963 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaat. 1952–1979 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Mageburgi ringkonna allorganisatsiooni esimene sekretär. Alates 1958. aastast kuni 1990. aasta märtsini oli ta Saksa DV Rahvakoja (parlamendi) liige. 1980. aastast kuni 1990. aasta märtsini oli Saksa DV Riiginõukogu liige. 1993. aasta novembris esitati talle süüdistus kaasvastutuses Saksa DV piirirežiimi eest, kuid tervislikel põhjustel võeti süüdistus tagasi.
Olbrüki mõis
Olbrüki mõis (saksa keeles Olbrück) oli rüütlimõis Jämaja kihelkonnas Saaremaal.
Saaremaa maamarssal Oskar von Ekesparre ostis Mõntu 1873. ja Sääre mõisa 1876. aastal. Ta päris Koltse mõisa 1889. aastal.
Mõis rajati 19. sajandi lõpus Koltse, Mõntu ja Sääre mõisa ühendatud aladest.
Elamiseks ehitati esinduslikuna välja Mõntu mõisasüda, ülejäänud olid de facto majandusmõisad.
Ornette Coleman
Tema muusika on väga klastrirohke ja kiire. Tema album "Sound Grammar" tunnistati 2007. aastal Pulitzeri preemia vääriliseks. Tema debüütalbum "Something Else!!!!" ilmus aastal 1958.
Ussa (Ob)
Ussa on jőgi Aasias, jääb halduslikult Venemaa Kemerovo oblastisse. Algab Kuznetski Alataust. Voolab valdavalt edelasse. Suubub paremalt Tomi.
Võru Kreutzwaldi Gümnaasium
Võru Kreutzwaldi Gümnaasium oli üldhariduskool, mis asus Võrus aadressil Kooli 7.
Ussa (Ob)
Jõe pikkus on 179 km, valgala suurus 3610 km².
Mežduretšenski linn asub Ussa ja Tomi ühinemiskohas ning need kaks jõge on kujutatud linna lipul ja vapil.
Võru Kreutzwaldi Gümnaasium
Ajalugu
Kool kasvas väljas Võrumaa Rahvahariduse Seltsi venekeelsest Võru poeglaste gümnaasiumist (mõnes allikas reaalgümnaasium), mis sai 1918. aastal õiguse jätkata eestikeelse koolina. Eestikeelne Võrumaa Rahvahariduse Seltsi Poeglaste Gümnaasium alustas tööd 10. septembril 1918. Vabadussõja tõttu oli kooli tegevus 1918. aastal katkendlik. Kui 1918. aastal kuulutati välja Eesti Töörahva Kommuun, sai koolist nõukogulik õppeasutus, nn töökool, millele anti Võrumaa õpetajate konverentsi nimeks Võru Töörahva Keskkool. Suurema osa 1919. aasta kevadsemestrist oli kool suletud, seejärel taastati endised gümnaasiumid (peale poeglaste gümnaasiumi tegutses samades ruumides ka tütarlaste gümnaasium, millel oli sama ülalpidaja ja mis kasutas samu töövahendeid), sh õppemaks.
1924. aastal oli tütarlaste gümnaasiumil kaks haru - humanitaarne ja kodumajanduslik. Klasse oli kokku 10, 273 õpilasele jagas õpetust 22 õpetajat. Poeglaste gümnaasiumis sai õppida humanitaar- või reaalharus. Klasse oli 11, õpilasi 325 ja õpetajaid 21. Kool tegutses tänapäeva Võru Täiskasvanute Gümnaasiumi ruumides. 1924. aastal ehitati lastevanemate rahalise abiga kooli puitosale juurde kiviosa.
1929 kaks gümnaasiumi ühendati ja moodustati Võrumaa Rahvahariduse Seltsi ühisgümnaasium. , hiljem Võru Eragümnaasium.
1944. aastal korraldati ümber koolisüsteem. Kaotati õppemaks, hakati õpetama vene keelt ja kirjandust, NSVL ajalugu ja geograafiat. Kool hakkas kandma nime '''Võru 1. Keskkool'''. Kool tegutses endistes ruumides. 1953. aastal sai kool Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nime - '''Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimeline Võru 1. Keskkool'''. 1960. aastal koliti uude, suuremasse hoonesse, mida tänapäeval kasutab Võru Kesklinna Kool. 1960. aastatel oli koolis võimalik omandada lukksepa, loomakasvataja, maaler-krohvija, põllumajanduse mehhanisaatori, õmbleja, müüja või pioneerjuhi eriala. Hakati õpetamata süvendatult matemaatikat ja inglise keelt.
1974. aastal koliti hoonesse aadressil Kooli 7. Sellele hoonele tehti 1988. aastal juurdeehitus, rajati ka spordiväljak ja kooliaed. Kujunes välja süvaõppega klasside süsteem, hakati korraldama sisseastumiskatseid. Alates 1997. aastast kandis kool nime Võru Kreutzwaldi Gümnaasium.
2013/2014. õppeaastat sai kool alustada põhjalikult renoveeritud koolimajas. Võru Kreutzwaldi Gümnaasium suleti 30. juunil 2015, kooli õpilased jätkasid õpinguid Võru Kreutzwaldi Koolis, mille motoks sai Võru Kreutzwaldi Gümnaasiumi kauaaegne tunnuslause "Ülemaks kui hõbevara, kallimaks kui kullakoormad tuleb tarkus tunnistada".
Tõitse
Tõitse on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Koonga valda.
Siim Kallase valitsus
Siim Kallase valitsus (28. jaanuar 2002 – 10. aprill 2003) oli Eesti Vabariigi 42. valitsus. Siim Kallas sai peaministriks Mart Laari valitsuse lagunemisel ja lõpetas valitsemise X Riigikogu valimiste järel. Koalitsiooni moodustasid Keskerakond ja Reformierakond.
Ministrite vahetumise põhjused
23. augustil 2002 rahuldas peaminister kultuuriminister Signe Kivi lahkumisavalduse, kuigi veenis teda enne seda ametis jätkama ega leidnud tema tegevuses ministrina vigu. Signe Kivi soovis lahkuda pärast seda, kui ilmnes, et Eesti Kultuurkapitali juht Avo Viiol oli mänginud kasiinodes maha 7,5 miljonit krooni riigi raha. Eesti Reformierakond tegi presidendile ettepaneku kinnitada kultuuriministri kandidaadiks Kultuuriministeeriumi senine kantsler Margus Allikmaa.
2003. aasta alguses soovitas Siim Kallas Ain Seppikul ise tagasi astuda. Seppik kandis 1985. aastal ülemkohtus töötades ette ühena kolmest kriminaalkolleegiumi liikmest kohtuotsuse, mis mõistis vangi "nõukogude võimu solvanud" koolipoisid ning sulges vaimuhaiglasse Eesti rahvast ülistanud teisitimõtleja. Pärast avalikku arutelu ja opositsiooni umbusaldusavaldusi astus Ain Seppik ise tagasi. Tema asemel määrati siseministriks Toomas Varek.
Georg Friedrich Parrot
1802–1803, 1805–1806 ja 1812–1813 oli Parrot Tartu Ülikooli rektor, 1802–26 Tartu Ülikooli teoreetilise ja eksperimentaalse füüsika korraline professor. Tema eestvedamisel loodi Pulkovo observatoorium ning Tartu Ülikooli juures kogu Venemaa ülikoolidele õppejõude ette valmistanud Professorite Instituut.
Tartu ülikooli rektoriks tõusis ka tema poeg Jean Jacques Friedrich Wilhelm Parrot.
Elulugu
Parrot lõpetas 1786 Stuttgardi Ülikooli, mis asus toonases Württembergi hertsogiriigi pealinnas. 1801. aastal sai ta Königsbergis filosoofiadoktori kraadi trükis ilmunud tööde eest. 1811. aastast oli ta Peterburi Teaduste Akadeemia korrespondentliige, hiljem liige (1826–1829 matemaatikas ja 1830–1840 füüsikas) ning 1840. aastast auliige.
1786–1788 oli ta Normandias krahv d'Herici juures koduõpetaja ning 1788–1795 tegutses Saksamaal matemaatika ja füüsika eratundide andjana. Saksamaalt lahkus ta peamiselt majanduslikel põhjustel: hiljuti abiellunult vajas ta regulaarsemat sissetulekut kui võimaldasid matemaatika eratunnid ja leiutiste võistlused. 1795 tuli ta Liivimaale, kus oli krahv C. von Sieversi perekonnas koduõpetajaks Cēsises ja Vecates. 1796–1801 oli ta Riias (1792 asutatud) Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi (Livländische gemeinnützige und ökonomische Sozietät) sekretär ja arendas välja selle tegevuse põhisuunad. Hiljem Tartu Ülikoolis liikunud kuulujutud, mille kohaselt Parrot olevat lahkunud Prantsusmaalt revolutsiooni ajal poliitiliste vaadete tõttu ning olevat Napoleoni pooldavate sõnavõttude pärast ka Riias lühemat aega vangis istunud, ei vastanud tõele.
Aastast 1802 oli Parrot Tartus taasrajatud Tartu Ülikooli teoreetilise ja eksperimentaalse füüsika korraline professor. Sellal käis ülikoolis äge võitlus Balti rüütelkondade moodustatud konservatiivse kuraatorite kolleegiumi ja valgustusmeelsetest professoritest koosneva nõukogu vahel. Parrotist sai ülikoolis aadlivastase opositsiooni juht. Raskes situatsioonis aitas professoreid õnnelik juhus: 22. mail 1802 peatus Tartus läbisõidul Preisimaale noor keiser Aleksander I, kellele Parrot pidas ülikoolis hiilgava prantsuskeelse tervituskõne. Kõne meeldis keisrile sedavõrd, et ta tellis sellest endale koopia ja teatas oma vastuskõnes, et sealtpeale võib Tartu Ülikool arvestada keisri soosingu ja erilise sümpaatiaga. Parroti positsioon tugevnes ja ta valiti 28. juunil 1802 professor Ewersi asemele uueks prorektoriks (rektori ülesannetes). Aadlipoolsed rünnakud aga ägenesid sedavõrd, et nõukogu saatis Parroti Peterburi, kus oktoobri lõpul toimunud audientsil sai Parrot oma missioonile keisrilt täieliku toetuse ning äsja loodud Vene Haridusministeeriumi juhtide osalusel valmis "Tartu Keiserliku Ülikooli põhimäärus", millele keiser andis Parroti palvel erilise autoriteetsuse märgiks 12. detsembril 1802 (oma 25. sünnipäeval) omakäelise allkirja. Põhimäärusega võeti Tartu Ülikool keisri erilise hoole alla, vabastati kuraatorite kolleegiumi eestkostest ning allutati otse Haridusministeeriumile. Tartu Ülikool sai täieliku sisemise autonoomia ja soodsa riikliku finantseerimise. 22. detsembril 1802 kandis Parrot juubeldavale Tartu Ülikooli nõukogule oma reisi tulemustest ette ja ta valiti Tartu Keiserliku Ülikooli esimeseks rektoriks (kuni 1. augustini 1803).
Georg Friedrich Parrot oli Tartu Ülikooli rektor ka aastail 1805–1806, 1808–1809 ja 1812–1813. Aastail 1813–1814 ja 1817–1818 oli ta filosoofiateaduskonna dekaan, 1826. aastast omal algatusel emeriitprofessor. 1826. aastast elas ta Peterburis, kus oli Teaduste Akadeemia füüsikakabineti juhataja. Teadusorganisaatorina algatas ta mitmeid projekte, millest tähtsaimad oli Pulkovo observatooriumi rajamine ja Professorite Instituudi asutamine Tartu Ülikooli juures. Ta paistis silma valgustusideoloogia pooldajana.
Parrot suri reisil Helsingisse ja on maetud Smolenka luteri kalmistule Peterburis.
Teadustöö
Georg Friedrich Parrot kirjutas uurimusi elektri, optika, vedelike füüsika, geoloogia ja meteoroloogia valdkonnast. Tema töödest on püsivama väärtusega osmoosi tähtsuse rõhutamine füsioloogilistes protsessides, samuti kuulub talle galvaanilise elektri keemiline teooria. Kokku avaldas ta umbes 120 teadustööd.
Parrot oli Mecklenburgi Põllumajandusseltsi, Keiserliku Farmakoloogilise Ühenduse, Kuramaa Kirjandus- ja Kunstiseltsi liige, Tartu Akadeemilise Musse asutajaliige ja mitme teise (kokku üle kümne) vene ja välismaa teadusühingu ja -seltsi liige ning auliige.
Mälestuse jäädvustamine
Parroti mälestuseks kinnitati 1913. aastal Tartu Inglisillale portreemedaljon koos pühendustekstiga.
Perekond
George Frederic Parroti vanemad olid Montbéliardi bürgermeister ja Württembergi hertsogi õuekirurg Jean Jaques Parrot ja Marie Margarethe Borgeol. Tema vennad olid filosoofiaprofessor ja riiginõunik Christoph Friedrich Parrot (1751–1812) ja Württembergi riiginõunik Johann Leonhard Parrot (1755–1836), ning tema õde Clemence (suri 1836) oli kasvataja Põlva kihelkonnas Varbusel.
1789. aastal abiellus ta Wilhelmine Lefortiga (suri 1794). Abielust sündisid:
1796. aastal abiellus George Frederic Parrot Jaunate (Neu-Ottenhof) mõisarentniku tütre Amalie Helene Hausenbergiga (sünd. 1774).
Eesti NSV Ministrite Nõukogu
Eesti NSV Ministrite Nõukogu (lühend ENSV MN; oli aastatel 1944–1990 Eesti NSV (Nõukogude Liidu haldusüksuse) täidesaatev ja korraldav võimuorgan, eeskätt Moskva keskvõimu (NLKP Keskkomitee ja NSV Liidu Ministrite Nõukogu) otseste korralduste alusel. Formaalselt oli tegu liiduvabariigi valitsusega, mis allus Moskvas asuvale keskvõimule NSV Liidu Ministrite Nõukogule.
Eesti NSV Ministrite Nõukogu eellane oli 1940. aastal moodustatud Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu (lühend ENSV RKN), mis tegutses alates 25. augustist 1940 suveni 1941. Teise maailmasõja aegu 1941–1944 oli Eesti NSV RKN Nõukogude Liidu tagalas, 2. oktoobrist 24. oktoobrini 1944 tegutses Võrus ja kuni 25. märtsini 1946 Tallinnas. Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu juht oli Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu esimees.
25. märtsil 1946 otsustas Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu vastavalt NSV Liidu Ülemnõukogu 15. märtsi 1946. aasta seadusele "NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu ümberkujundamise kohta NSV Liidu Ministrite Nõukoguks ning liidu- ja autonoomsete vabariikide rahvakomissaride nõukogude ümberkujundamise kohta liidu- ja autonoomsete vabariikide ministrite nõukogudeks" kujundada Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu ümber Eesti NSV Ministrite Nõukoguks ja Eesti NSV rahvakomissariaadid Eesti NSV ministeeriumiteks.
Rahvakomissaride Nõukogu ja Ministrite Nõukogu esimehed
Eesti NSV Ministrite Nõukogu asemel võeti nimekuju Eesti NSV Valitsus kasutusele alates 6. detsembrist 1989.
Alates 8. maist 1990, mil Eesti NSV Ülemnõukogu tunnistas kehtetuks nime Eesti Nõukogude Sotsialistlik Vabariik, kannab Eesti täidesaatev võim nime Eesti Vabariigi Valitsus. Valitsusjuhti kutsuti mitteametlikult peaministriks juba alates Indrek Toome juhitud kabinetist, sest alates 6. detsembrist 1989 kehtinud Eesti NSV Valitsuse seaduse kohaselt juhtis valitsuse tööd valitsuse esimees (peaminister), Kõigi toonaste aktide allkirjastamisel kasutati tiitlit valitsuse esimees, ametinimetus Eesti Vabariigi Peaminister võeti ametlikult kasutusele alles alates 21. oktoobrist 1992, mil Tiit Vähi üleminekuvalitsus astus tagasi ning juba Eesti Vabariigi põhiseaduse järgi kinnitati ametisse Mart Laari valitsus.
Eesti NSV Ministrite Nõukogu ülesanded
NSV Liidu Konstitutsiooni (1977. aasta versioonis) kohaselt oli Eesti NSV Ministrite Nõukogu ülesanneteks: Liiduvabariigi liidulis-vabariiklikud ministeeriumid ja riiklikud komiteed juhivad oma haldusharusid või teostavad harukondadevahelist juhtimist, alludes niihästi liiduvabariigi ministrite nõukogule kui ka vastavale NSV Liidu liidulis-vabariiklikule ministeeriumile või NSV Liidu riiklikule komiteele. Vabariiklikud ministeeriumid ja riiklikud komiteed juhivad oma haldusharusid või teostavad harukondadevahelist juhtimist, alludes liiduvabariigi ministrite nõukogule.
ENSV MN 1946–1947
ÜK(b)P KK poolt määratud Eesti NSV RKN ja ümber nimetatud Ministrite Nõukogu
ENSV MN 1947–1951
Eesti NSV II Ülemnõukogu poolt 1947. aastal kinnitatud ENSV MN:
ENSV MN 1955–1959
Eesti NSV IV Ülemnõukogu poolt 07.04.1955. aastal kinnitatud ENSV MN:
Eesti NSV Ülemnõukogus 7. juunil 1957 heaks kiidetud seaduse "Tööstuse ja ehitustegevuse juhtimise organiseerimise edasisest tõhustamisest Eesti NSV-s" alusel tuli 1. juuliks 1957 likvideerida seitse liidulis-vabariiklikku (Metsatööstuse, Linna- ja Maaehituse, Kergetööstuse, Liha- ja Piimasaaduste Tööstuse, Toidukaupade Tööstuse, Ehitusmaterjalide Tööstuse ja Eesti NSV Kalatööstuse Ministeerium) ning kaks vabariiklikku tööstusministeeriumi (Kommunaalmajanduse ja Kohaliku Tööstuse ning Eesti NSV Põlevkivi- ja Keemiatööstuse Ministeerium) ning nende alluvuses olnud ettevõtted ja organisatsioonid ja anda Eesti NSV Ministrite Nõukogu (ENSV MN) kinnitatud nimekirja alusel kas Eesti NSV Rahvamajanduse Nõukogu (ENSV RMN) või kohalike töörahva saadikute nõukogude juhtimisele. Eesti NSV Ülemnõukogu nimetas 7. juunil 1957 Arnold Veimeri Eesti NSV Rahvamajanduse Nõukogu esimeheks ja Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe asetäitjaks, Albert Vendelini Rahvamajanduse Nõukogu esimehe esimeseks asetäitjaks ning Eesti NSV ministriks ning Karl Vaino ja Vladimir Käo Rahvamajanduse Nõukogu esimehe asetäitjateks ja Eesti NSV ministriteks.
ENSV MN 1959–1963
Eesti NSV V Ülemnõukogu poolt 24.04.1959. aastal kinnitatud ENSV MN:
ENSV MN 1963–1967
Eesti NSV VI Ülemnõukogu poolt 19.04.1963. aastal kinnitatud ENSV MN :
ENSV MN 1967–1971
Eesti NSV VIII Ülemnõukogu poolt 20.04.1967. aastal kinnitatud ENSV MN:
ENSV MN 1971–1975
Eesti NSV VIII Ülemnõukogu poolt 1971. aastal kinnitatud ENSV MN:
ENSV MN 1975–1980
Eesti NSV IX Ülemnõukogu poolt 1975. aastal kinnitatud ENSV MN:
ENSV MN 1980–1985
Eesti NSV X Ülemnõukogu poolt 1980. aastal kinnitatud ENSV MN:
ENSV MN 1985–1988
Eesti NSV XI Ülemnõukogu poolt 1985. aastal kinnitatud ENSV MN:
Eesti NSV MN juures tegutsesid ja MN kuulusid ka:
1988. aastal liideti Eesti NSV Haridusministeerium, kutsehariduskomitee ning kõrg- ja keskerihariduskomitee Eesti NSV Riiklikuks Hariduskomiteeks, esimees Väino Rajangu.
ENSV MN 1988–1990
6. detsembril 1989 likvideeris Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidium seadlusega "Eesti Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi Valitsusest": Eesti NSV Elamu- ja Kommunaalmajanduse Ministeeriumi, Eesti NSV Teraviljasaaduste Ministeeriumi ja Riikliku Agrotööstuskomitee; Riikliku Ehituskomitee; Riikliku Hariduskomitee; Riikliku Kehakultuuri- ja Spordikomitee; Riikliku Kultuurikomitee; Riikliku Kütuse- ja Energeetikakomitee; Riikliku Looduskaitse ja Metsamajanduse Komitee; Riikliku Materiaal-Tehnilise Varustuse Komitee; Riikliku Plaanikomitee; Riikliku Statistikakomitee; Riikliku Tehnilise ja Mäejärelevalve Komitee; Riikliku Transpordikomitee; Riikliku Töö ja Sotsiaalküsimuste Komitee ning Riikliku Tööstuskomitee.
Sama seadusega moodustati:
Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu
Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu oli Eesti NSV valitsus alates 25. augustist 1940, mil II Riigivolikogu võttis vastu Eesti NSV Konstitutsiooni, kuni 25. märtsini 1946.
Nõukogude-Saksa sõja algusega oli Rahvakomissaride Nõukogu põhitegevus Eesti NSV kaitsevõime suurendamine. 1941. aasta juunis mobiliseeriti parteiliikmed ja vabatahtlikud, üldmobilisatsiooni välja ei kuulutatud. 1941. aasta juulis-augustis vallutasid Saksa väed Eesti ja algas Saksa okupatsioon. Teise maailmasõja lahingute ajal Eestis Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu ei tegutsenud Eesti territooriumil, vaid asus evakueerituna NSV Liidu tagalapiirkondades.
1941–1944 oli Eestis Saksa okupatsioon ja Saksa okupatsioonivõimude loal viis läbi piiratud valitsemist Eesti Omavalitsus. Sakslased moodustasid Eesti Omavalitsuse, mille juhiks sai 15. septembril 1941 Hjalmar Mäe ja see lõpetas tegevuse 17. septembril 1944. Eesti omavalitsus tegutses kindralkomissar Karl-Siegmund Litzmanni alluvuses ega omanud iseseisva otsustamise õigust.
Pärast Saksa vägede Tallinnast taganemist nimetas 18. septembril 1944 Jüri Uluots ametisse Otto Tiefi valitsuse. 22. septembril 1944 saabusid Tallinna Punaarmee väeüksused ja Otto Tiefi valitsuse liikmed lahkusid Tallinnast.
Pärast Eestis Nõukogude võimuorganite taasloomist 1944. aastal taastati Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu tegevus algul Võrus ja seejärel Tallinnas. Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu esimeheks määrati Arnold Veimer.
Nīnawá kubernerkond
Nīnawá kubernerkond on 1. järgu haldusüksus (kubernerkond) Iraagis.
Viited
🇮🇶
Acajutla
Acajutla on linn El Salvadoris Sonsonate departemangus Vaikse ookeani ääres 50...65 km pealinnast San Salvadorist lääne pool, Acajutla valla keskus. Geograafilised koordinaadid on 13°35′ N, 89°50 W.
Elanike arvu dünaamika:
Linnas asub El Salvadori üks peamisi meresadamaid (La Libertadi ja La Unióni kõrval), mille kaudu käib suur osa riigi kohvi- (40%), suhkru ja palsamiekspordist.
Sadamas on ExxonMobili naftatöötlemistehas, mis töötleb 22 000 barrelit naftat päevas. El Salvadori kodusõja (1980–1992) ajal ründasid mässulised seda tehast, mis tollal oli ainus omataoline riigis.
Sadamast San Salvadori läheb raudtee ja maantee. Acajutlast läheb tee ka Santa Anasse.
Ajalugu
Koha vallutas 1524 konkistadoor Pedro de Alvarado Acajutla lahinguga.
Acajutlast sai Hispaania koloniaalimpeeriumi tähtis sadamalinn.
Linn sai eriti tähtsaks pärast Ajacutlat ja Sonsonatet ühendava raudteelõigu rajamist 1882.
Franz Krull
Franz Joachim Heinrich Krull (8. märts 1835 – 19. mai 1901) oli saksa päritolu Eesti tööstur.
Krull õppis Saksamaal masinaehitust. Aastal 1864 saadeti ta saksa masinaehitusettevõtte töötajana Novgorodi kubermangu. Aastal 1865 asutas ta Narvas viinatootmisseadmete tehase, mis 1875. aastal Tallinna ümber koliti. Ettevõte laienedes loodi sellest 1899. aastal aktsiaselts Franz Krull.
Võru Kreutzwaldi Kool
Võru Kreutzwaldi Kool on munitsipaalkool, mis asub Võru linnas. See loodi 2015. aasta alguses. 28. märtsi 2019 seisuga õpib koolis 666 õpilast.
Koolist
2015. aastal asutati Võru linnas uus põhikool, mille nimeks sai Võru Kreutzwaldi Kool eesti kirjaniku Friedrich Reinhold Kreutzwaldi järgi, kes on tuntud eelkõige eepose „Kalevipoeg“ loojana. Kreutzwald elas ja töötas kaua aega Võru linnas, kus on ka kirjaniku majamuuseum. Kooli õpilaskond on moodustatud kahe kooli Võru I Põhikooli ja Võru Kreutzwaldi Gümnaasiumi põhikooliosast.
Ontario
260px|pisi|[[Niagara juga Ontario]] Ontario provints on 1. järgu haldusüksus Kanadas. Ontario on pindalalt Québeci provintsi järel teisel kohal.
Provints on nime saanud Ontario järve järgi.
Rahvastik
Ontario on Kanada rahvarikkaim provints. 2010. aastal oli rahvaarv 13 210 667.
Religioon
2010. aasta seisuga oli kõige suurem osa elanikkonnast protestandid (34,9%). Teised suuremad grupid olid katoliiklased (34,7%) ja moslemid (3,1%). Mitteusklikke oli 16,3%.
Asustus
Ontario suurim linn on Toronto. Ontarios asub ühtlasi Kanada pealinn Ottawa.
Vampel
Vampel ehk vaarikpampel on hübriid vaarika ja pärismuraka alamperekonna liikide vahel.
Mina Corporation
Mina Corporation on Gibraltaril registreeritud ettevõte, mis varustab kütusega Manasi transiidikeskust Kõrgõzstanis.
Mina suhted Pentagoniga olid 2010. aastal Ameerika Ühendriikide Kongressi uurimise all. Kõrgõzstani võimud ei ole rahul Ameerika Ühendriikide otsusega pikendada transiidikeskuse tarnelepingut Minaga, kuna kahtlustavad, et Mina Corporation oli lähedastes korruptiivsetes suhetes kukutatud president Kurmanbek Bakijevi perekonnaga. Mina on lähedalt seotud Kõrgõzstanis ja Afganistanis tegutseva ettevõttega Red Star Enterprises Ltd, mis oli väietavalt samalaadsetes suhetes president Askar Akajevi perega.
Ettevõtte ametlik aadress on Londonis. Samale aadressile olid 2010. aasta mais registreeritud Red Star, Afganistanis tegutsev Satellite Support Services ja Maris Capital.
2010. aasta 4. novembril sõlmis USA kaitseministeeriumi kütusehangetega tegelev allasutus Defense Logistics Agency-Energy (DLA-Energy) Mina Corporationiga 600 miljoni dollarise lepingu Manasi transiidikeskuse varustamiseks kütusega. Alates 2002. aastast on DLA-Energy sõlminud Mina ja Red Stariga Manasi baasi varustamiseks neli lepingut koguväärtusega üle 2 miljardi dollari.
Ettevõte on püüdnud oma omanikeringi varjata. Hoolimata pikaajalisest koostööst ei teadnud kaitseministeerium 2010. aasta sügisel, kes on ettevõtte omanikud.
1992
1992. aasta (MCMXCII) oli 20. sajandi 92. aasta.
AS Franz Krull
AS Franz Krull (saksa keeles Aktien-Gesellschaft der Maschinenfabrik "Franz Krull"; vene keeles Акционерное общество машиностроительного завода "Франц Крулль") oli Venemaa Keisririigi ajal ning Eesti esimesel iseseisvusajal tegutsenud metalli- ja masinatööstusettevõte, mille asutas vasksepp Franz Krull aastal 1865 Narvas. Aastal 1875 kolis AS Franz Krull laienemise käigus Tallinna, kus arenes aja jooksul Eesti üheks suuremaks ja kaasaegsemaks masinatööstusettevõtteks. Ettevõte asus aadressil Kopli tänav 68.
1992
Sündmused Eestis
pisi|[[Silvia (Rootsi kuninganna)|Kuninganna Silvia Gustav Adolfi Gümnaasiumis]] pisi|[[Toomas Tõniste|Toomas ja Tõnu Tõniste vastuvõtt pärast olümpiapronksi Tallinnas Raekoja platsil]]
AS Franz Krull
Tootevalik oli väga mitmekesine, sinna kuulusid malm- ja terasvalutooted, aurukatlad ja -masinad, tehaste ja elektrijaamade sisseseade, põllumajandusmasinad, põlevkivitööstuse seadmed ning auruvedurid.
Algusaastad
AS-ile Franz Krull pandi algus 25. märtsil 1865, mil vasksepp Franz Krull üüris Narvas vasksepatöökoja, palkas mõned töölised ning asus valmistama viina-, õlle-, suhkru-, kohvi- ja muude vabrikute ning farmaatsialaboratooriumite seadmeid. Tähtsaim tooteartikkel oli siiski viinatootmisaparatuur – Franz Krulli töökoja tegi laiemalt tuntuks just 1870. aastal ehitatud uudne viinadestilleerimisaparaat, mis oli suurema tootlikkusega ja puhtamat viina ajav, kuid samas ökonoomsem. Viinatootmisseadmete müügist saadud tuluga ostis Franz Krull lõpuks töökoja ära. pisi|Franz Krulli masinatehase malmaed, 1931 pisi|Silt tehniliste andmetega Franz Krulli katlal Imavere Piimandusmuuseumis
Laienemine
Aastal 1875 müüs Franz Krull Narva töökoja ja kolis ettevõtte Tallinna, kus rajas Paldiski maanteele väikesele krundile 14 töölisega tehase. 1898. aastal asutasid tema pojad Franz (II) ja Gerhard Krull koos Tallinna kaupmehe Edgar Höppeneriga AS Franz Krull, mille põhikiri kinnitati tsaari ukaasiga 10. detsembril 1898 (vkj).
Aastal 1899 kolisid Franz Krulli pojad ettevõtte uude asukohta Tallinnas Kopli tänavale, kuhu ehitati moodne tehasekompleks 12 suure tootmishoonega, lisaks kontori- ja elamuhoone.
Punane Krull
1940–1941 kandis Masinaehituse vabrik Franz Krull nime Punane Krull ja allus Eesti NSV Kergetööstuse Rahvakomissariaadile ja seejärel 4. detsembrist 1940 - 1.veebruarini 1941 allus NSVL Raskemasinatööstuse Rahvakomissariaadile ning 1. veebruarist 1941 - juulini 1941. aastal allus NSVL Söetööstuse Rahvakomissariaadile.
Teise maailmasõja alguses 1941. aastal evakueeriti tehase kogu sisseseade, 357 töölist, 153 raudteeplatvormi ja 6 reisivagunit NSV Liitu, Kiselevski linna Kemerovo oblastisse.
Tallinna I Masinatehas
Oktoobrist 1944 - 4. juulini 1945. aastal allus Tallinna I Masinaehitustehas ENSV Kohaliku Tööstuse Rahvakomissariaadile, 5. juunil 1945 nimetati tehas Riiklikuks Liidutehaseks nr 9. (Riiklik Liidutehas nr 9, vene keeles Завод № 9 Главгазтоппром) ja allus NSVL RKN juures asuva Kunstliku Vedelkütte- ja Gaasitööstuse Peavalitsusele "Glavgaztopprom".
Tallinna Masinatehas
1949. aastal nimetati tehas ümber Tallinna Masinatehaseks (lühend TMT) ja allus 1. jaanuarist 1949 - jaanini 1955. aastal allus tehas NSVL Naftatööstuse Ministeeriumile. Pärast seda kuni 1957. aastani oli tehas NSVL Naftatööstuse ettevõtete ehitamise ministeeriumi alluvuses ja siis ENSV Rahvamajanduse Nõukogu Masinaehituse Valitsuse alluvuses.
Kultuurimälestised
Paljud AS Franz Krulliga seotud objektid on tunnistatud kultuurimälestisteks.
San Salvadori departemang
San Salvadori departemang on El Salvadori departemang, mis asub riigi keskosa lääneosas. Keskus on riigi pealinn San Salvador. Departemangus paiknevad Rio Lempa org, "Valle de las Hamacas" (Hammocki org) ja osa Ilopango järvest. Suuremad linnad on San Salvador, Ciudad Delgado, Mejicanos, Soyapango, Panchimalco ja Apopa.
Departemangu pindala on 886 km² ja rahvaarv üle 2 miljoni. Departemang moodustati 12. juunil 1824.
Vallad
🇸🇻
Ura
Ura on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Al-Qādisīyah' kubernerkond
Al-Qādisīyah' kubernerkond on 1. järgu haldusüksus (kubernerkond) Iraagis.
Ura
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Koonga valda.
Al-Qādisīyah' kubernerkond
pisi|tühi|Poola sõjavägi Al-Qādisīyah's (aprill 2005)
Viited
🇮🇶
Kergejõustik 1924. aasta suveolümpiamängudel
Kergejõustik 1924. aasta suveolümpiamängudel Pariisis toimus 6–13. juulini. Välja jagati 27 komplekti medaleid. Kergejõustikuvõistlused peeti 500-meetrisel rajal Colombesi staadionil Stade Olympique, mis hiljem hakkas kandma Stade Yves du Maniori nime. Võistlustel osales 842 sportlast 43 riigist, mis oli poole võrra enam, kui neli aastat tagasi Antwerpenis.
Nendel võistlustel oli probleem, et pea igal alal oli palju sportlasi, kes olid registreeritud, kuid võistlustel ei osalenud. See kehtis ka eestlaste puhul.
Edukamad riigid olid USA 32 medaliga (12-10-10), Soome 17 medaliga (10-5-2) ja Suurbritannia 11 medaliga (3-3-5).
100 m
Finaal: 7. juuli Osavõtjaid: 82 Maailmarekord: 10,2 (1921) Charles Paddock, USA Olümpiarekord: 10,8 (1908) Reggie Walker, Lõuna-Aafrika Liit 10,8 (1912) Ralph Craig, USA 10,8 (1920) Charley Paddock, USA Olümpiavõitja 1920: 10,8 Charley Paddock, USA
200 m
Finaal: 9. juuli Osavõtjaid: 62 Maailmarekord: 21,0 (1921) Charles Paddock, USA Olümpiarekord: 21,6 (1904) Archie Hahn, USA Olümpiavõitja 1920: 22,0 Allen Woodring, USA
400 m
Finaal: 11. juuli Osavõtjaid: 60 Maailmarekord (440 jardi): 47,4 (1916) James Meredith ja Jesse Dismond, mõlemad USA Olümpiarekord: 48,2 (1912) Charlie Reidpath, USA Olümpiavõitja 1920: 49,6 Bevil Rudd, Lõuna-Aafrika Liit
800 m
Finaal: 8. juuli Osavõtjaid: 41 Maailmarekord: 1.51,9 (1912) Ted Meredith, USA Olümpiarekord: 1.51,9 (1912) Ted Meredith, USA Olümpiavõitja 1920: 1.53,4 Albert Hill, Suurbritannia
1500 m
Finaal: 10. juuli Osavõtjaid: 40 Maailmarekord: 3.52,6 (1924) Paavo Nurmi, Soome Olümpiarekord: 4.01,8 (1920) Albert Hill, Suurbritannia Olümpiavõitja 1920: 4.01,8 Albert Hill, Suurbritannia Aleksander Antson jooksis 5 eeljooksus ja sai 5. koha.
5000 m
Finaal: 10. juuli Osavõtjaid: 39 Maailmarekord: 14.28,2 (1924) Paavo Nurmi, Soome Olümpiarekord: 14.36,6 (1912) Hannes Kolehmainen, Soome Olümpiavõitja 1920: 14.55,6 Joseph Guillemot, Prantsusmaa
10 000 m
Finaal: 6. juuli Osavõtjaid: 43 Maailmarekord: 30.35,4 (1924) Ville Ritola, Soome Olümpiarekord: 31.20,8 (1912) Hannes Kolehmainen, Soome Olümpiavõitja 1920: 31.45,8 Paavo Nurmi, Soome
Maraton
Finaal: 13. juuli Osavõtjaid: 58 Maailmarekord: 2:32.35,8 (1920) Hannes Kolehmainen, Soome Olümpiarekord: 2:32.35,8 (1920) Hannes Kolehmainen, Soome Olümpiavõitja 1920: 2:32.35,8 Hannes Kolehmainen, Soome
110 m tõkkejooks
Finaal: 9. juuli Osavõtjaid: 27 Maailmarekord (120 jardi): 14,4 (1920) Earl Thomson, Kanada Olümpiarekord: 14,4 (1920) Earl Thomson, Kanada Olümpiavõitja 1920: 14,4 Earl Thomson, Kanada
400 m tõkkejooks
Finaal: 7. juuli Osavõtjaid: 23 Maailmarekord: 54,0 (1920) Frank Loomis, USA Olümpiarekord: 54,0 (1920) Frank Loomis, USA Olümpiavõitja 1920: 54,0 Frank Loomis, USA
3000 m takistusjooks
Finaal: 9. juuli Osavõtjaid: 21 Maailmarekord: 9.33,4 (1924) Paul Bontemps, Prantsusmaa Olümpiarekord: 10.00,4 (1920) Percy Hodge, Suurbritannia Olümpiavõitja 1920: 10.00,4 Percy Hodge, Suurbritannia
4×100 m
Finaal: 13. juuli Osavõtjaid: 15 võistkonda Maailmarekord: 42,2 (1920) USA Olümpiarekord: 42,2 (1920) USA Olümpiavõitja 1920: 42,2 USA
4×400 m
Finaal: 13. juuli Osavõtjaid: 7 võistkonda Maailmarekord: 3.16,6 (1912) USA Olümpiarekord: 3.16,6 (1912) USA Olümpiavõitja 1920: 3.16,6 USA
3000 m meeskonnajooks
Finaal: 13. juuli Osavõtjaid: 9 võistkonda Olümpiavõitja 1920: USA
Maastikujooks (10 650 m)
Finaal: 12. juuli Osavõtjaid: 38 Olümpiavõitja 1920: 27.15,0 Paavo Nurmi, Soome
Meeskondlik maastikujooks
Finaal: 12. juuli Osavõtjaid: 9 võistkonda Olümpiavõitja 1920: Soome
10 km käimine
Finaal: 13. juuli Osavõtjaid: 23 Maailmarekord: 45.26,4 (1918) Gunnar Rasmussen, Taani Olümpiarekord: 46.28,4 (1912) George Goulding, Kanada Olümpiavõitja 1920: 48.06,2 Ugo Frigerio, Itaalia
Kõrgushüpe
Finaal: 7. juuli Osavõtjaid: 21 Maailmarekord: 2.03 (1924) Harold Osborn, USA Olümpiarekord: 1.93 (1912) Alma Richards, USA 1.93 (1920) Dick Landon, USA Olümpiavõitja 1920: 1.93 Dick Landon, USA
Teivashüpe
Finaal: 10. juuli Osavõtjaid: 20 Maailmarekord: 4.21 (1923) Charles Hoff, Norra Olümpiarekord: 4.09 (1920) Frank Foss, USA Olümpiavõitja 1920: 4.09 Frank Foss, USA
Kaugushüpe
Finaal: 8. juuli Osavõtjaid: 34 Maailmarekord: 7.69 (1923) Edward Gourdin, USA Olümpiarekord: 7.60 (1912) Albert Gutterson, USA Olümpiavõitja 1920: 7.15 William Petersson, Rootsi
Kolmikhüpe
Finaal: 12. juuli Osavõtjaid: 20 Maailmarekord: 15.52 (1911) Daniel Ahearn, Suurbritannia Olümpiarekord: 14.92 (1908) Timothy Ahearne, Suurbritannia Olümpiavõitja 1920: 14.50 Vilho Tuulos, Soome
Kuulitõuge
Finaal: 8. juuli Osavõtjaid: 28 Maailmarekord: 15.54 (1909) Ralph Rose, USA Olümpiarekord: 15.34 (1912) Patrick McDonald, USA Olümpiavõitja 1920: 14.81 Ville Pörhölä, Soome
Kettaheide
Finaal: 13. juuli Osavõtjaid: 32 Maailmarekord: 47.58 (1912) James Duncan, USA Olümpiarekord: 45.21 (1912) Armas Taipale, Soome Olümpiavõitja 1920: 44.68 Elmer Niklander, Soome
Vasaraheide
Finaal: 10. juuli Osavõtjaid: 15 Maailmarekord: 57.77 (1913) Patrick Ryan, USA Olümpiarekord: 54.74 (1912) Matt McGrath, USA Olümpiavõitja 1920: 52.87 Patrick Ryan, USA
Odavise
Finaal: 15. juuli Osavõtjaid: 30 Maailmarekord: 66.10 (1919) Jonni Myyrä, Soome Olümpiarekord: 65.78 (1920) Jonni Myyrä, Soome Olümpiavõitja 1920: 65.78 Jonni Myyrä, Soome
Kümnevõistlus
Finaal: 11--12. juuli Osavõtjaid: 36 Maailmarekord: 7482 (1922) Aleksander Klumberg, Eesti Olümpiarekord: 6804 (1920) Helge Løvland, Norra Olümpiavõitja 1920: 6804 Helge Løvland, Norra
Chloë Agnew
Hääleliigilt on Agnew sopran. Ta on laulnud inglise, iiri, ladina, itaalia ja saksa keeles. Aastatel 2004–2013 ja uuesti 2020. aastast on ta laulnud ansamblis Celtic Woman, 2014. aastast ka ansamblis Celtic Thunder. Need ansamblid viljelevad muusikat traditsioonilistest keldi meloodiatest kuni klassika ja poplauludeni.
Susan Faludi
Susan Charlotte Faludi (sündinud 18. aprillil 1959) on Pulitzeri preemia pälvinud ameerika ajakirjanik.
Chloë Agnew
Elukäik
Kuna ta meelelahutajast ema esines sageli telesaadetes, pole ime, et tütar tegi televisioonidebüüdi juba neljanädalaselt. Esimene avalik esinemine lauljana sai samuti teoks televisioonis, siis oli ta kuueaastane. 1998. aastal esindas ta Iirimaad rahvusvahelisel laste lauluvõistlusel Kairos lauluga "The Friendship Tree" ja võitis peaauhinna.
Susan Faludi
Elukäik
Faludi sündis New Yorgis Queensi linnaosas 1959. aastal. Tema ema oli koduperenaine ja ajakirjanik. Tema isa oli fotograaf, kes oli emigreerunud Ungarist. Ta lõpetas Harvardi 1981 ja temast sai ajakirjanik. Ta kirjutas artikleid sellistele ajalehtedele nagu The New York Times, Miami Herald, Atlanta Constitution, San Jose Mercury News ja The Wall Street Journal. 1980. aastatel kirjutas ta mitu artiklit feminismist ja sellevastasest liikumisest.
Pirita sadam
pisi|350px|Vaade sadamale, 2006 pisi|Vaade sadamale (2021) Pirita sadam on väikesadam Tallinnas Pirita linnaosa veerel Pirita jõe suudmes.
Andmed
pisi|Sadamavärav pisi|Pirita sihi alumine tuletorn ja paremal olümpiaregati märk Sadama kood on EE PIR. Sadama geograafilised koordinaadid on.
Sadama territoorium hõlmab 52 286 m2 maa-ala ja 128 014 m2 veeala.