cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tuhalaane Jumalaema Uinumise kogudus
Esimene preester Tuhalaane koguduses oli Vassili Polistovski. 20. detsembril 1853. aastal sai preestriks Gavriil Bragis. Vahepeal olid preestrid Stefan Bežanitski, Jefim Küppar, siis tema poeg Nikolai Küppar ja kõige viimaks Aleksander Lääts.
Marju Mutsu
Haridus
Ta lõpetas 1960. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja õppis aastatel 1962–1969 Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis.
Tuhalaane Jumalaema Uinumise kogudus
1938. aastal oli kogudusel üle 500 liikme, praeguseks on neid 20 ringis.
Marju Mutsu
Töö
Lühemat aega töötas Mutsu ajakirjas Noorus, instituudi lõpetamise ajal ja järel Eesti Reklaamfilmis. Suurema osa loometegevuse aktiivsemast perioodist oli vabakutseline kunstnik.
Tuhalaane Jumalaema Uinumise kogudus
Aastatel 1870–1873 ehitati külla uus kivist Tuhalaane Jumalaema Uinumise kirik. 20. juulil 1950 süttis see pikselöögist põlema, ning sai osaliselt kahjustada. 1952. aastal likvideeriti ka kogudus.
Marju Mutsu
Looming
Peamiselt oforditehnikas looming paistab silma spontaanse eneseväljenduse ja erilise tundlikkusega, iseloomulikud on avatud kompositsioon, vaba joonekäsitlus ja valge paberipinna oskuslik kasutamine. 1970. aastate alguse teoseis valdab lüüriline tundetoon, kümnendi keskpaiga portreekompositsioonides on inimeste suhestatus keerukam. Viimaste eluaastate loomingus on unistuslik meeleolu taandunud argisema ees, küllalt suur osa on huumoril, mis teoseti võib ulatuda sarkasmini.
Tuhalaane Jumalaema Uinumise kogudus
2008. aastal kogudus taasasutati. Kiriku taastamiseks on kogudus sealtpeale korraldanud heategevuskontserte.
Marju Mutsu
Looming
Kirjutanud ja illustreerinud lasteraamatu "Vappu ja valge hobune" (1973). Illustreerinud "Tasuja" ja "Villu võitlused" 1971, "Timm Thaler ehk müüdud naer" (James Krüss) jt. Teinud kaanekujundusi raamatutele, näiteks teostele "Herzog" (Saul Bellow).
Tuhalaane Jumalaema Uinumise kogudus
Tuhalaane Jumalaema Uinumise koguduse juhatuse esimees on preester Miikael Raissar, aseesimees ja kirikuvanem on muusik Jaak Tuksam. Koguduse abistamiseks on loodud MTÜ Tuhalaane Kiriku Toetuskogu, mida samuti juhib Jaak Tuksam.
Marju Mutsu
Looming
Marju Mutsu kirjutas ka aforisme ja luuletusi. Tema aforisme on ilmunud ajakirjades Kunst (1976, nr 48/1, lk 48-53) ja Noorus (1972, nr 11, lk 73; Noorus 1973, nr 1 lk 76; 1978, nr 1, lk 33), käsikirja jäi illustreeritud aforismikogumik. Osa luuletusi ilmus raamatus "Marju Mutsu" 2009. aastal.
Isiklikku
Marju Mutsu sündis Hilja Mutsu ja Aadu Mutsu esimese lapsena. Tema vend on Aadu Mutso (jun).
1968–1971 oli ta abielus kunstnik Mati Vaitmaaga, poeg on Mikk Mutsu.
1977–1980 oli ta abielus kunstnik Herald Eelmaga, pojad on Kaarel Eelma ja Pärtel Eelma.
Degeni kilpsamblik
Degeni kilpsamblik  (Peltigera degenii) on samblikuliik.
Samblik kasvab ka Eestis.
Malta 2018. aasta taliolümpiamängudel
Malta osales 2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis ühe sportlasega. See oli teine kord, mil Malta taliolümpiamängudest osa võttis (esimest korda 2014).
Maltat esindas Élise Pellegrin mäesuusatamise slaalomis ja suurslaalomis.
Sõna (täpsustus)
Sõnal "sõna" on mitu tähendust:
Omusati ringkond
Omusati ringkond on Namiibia 1. järgu haldusüksus (ringkond). Piirneb põhjas Angolaga.
598 eKr
Aasta 598 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CLVI (156.) aasta ab urbe condita.
Omusati ringkond
Ringkond jaguneb 12 valimisringkonnaks.
Halduskeskus ja suurim linn on Uutapi.
Välislingid
🇳🇦
Põdramõtsa järv
Põdramõtsa järv (ka Põdrametsa järv) on järv Võru maakonnas Rõuge vallas Uue-Saaluse külas. Veekogu pindala on 0,7 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 406 m.
Surnud 9. augustil
Siin loetletakse 9. augustil surnud tuntud isikuid.
OK
OK on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Harald Zwart
pisi|Harald Zwart Harald Zwart (sündinud 1. juulil 1965 Hollandis) on Norra filmirežissöör ja -produtsent.
Ta kasvas üles Fredrikstadis. Tema vend on arstiteadlane John-Anker Zwart.
Ebamäärane porosamblik
Ebamäärane porosamblik  (Cladonia ramulosa) on samblikuliik.
Ostrów Wielkopolski
Ostrów Wielkopolski (varem Ostrów, saksa Ostrowo) on linn Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas, Ostrów Wielkopolski maakonna halduskeskus. Ostrów Wielkopolski asub Kaliszist umbes 22 km edelas.
Küla on esmamainitud 13. sajandil, linnaõigused sai enne 1404. aastat. Teise Poola jagamise tulemusel läks linn 1793. aastal Preisi kuningriigi võimu alla (vahepeal oli aastatel 1807–1815 Varssavi hertsogiriigi koosseisus). 1919. aastal läks linn Poola koosseisu tagasi.
Norman (eesnimi)
Norman on mehenimi.
Seisuga 2021. aasta 1. jaanuar oli Eestis eesnimi Norman 167 mehel. Norman oli Eestis levikult 497. mehenimi. Norman oli keskmiselt 19 aasta vanune (mediaanvanus oli 20). Kõige populaarsem on eesnimi Norman vanuserühmas 25–29, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 3,7 ning Pärnu maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 2,07.
Eesti 2006. aasta taliolümpiamängudel
Eesti osales 2006. aasta taliolümpiamängudel 26 sportlasega ja 6 spordialaga.
Eesti sportlased võitsid 3 medalit: Andrus Veerpalu 15 km klassikasõidus kulla ja Kristina Šmigun 15 km suusavahetusega sõidus ja 10 km klassikasõidus kulla.
Olümpiamängude avatseremoonial kandis Eesti lippu laskesuusataja Eveli Saue.
Tompo uluss
Tompo uluss on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Venemaa Sahha Vabariigis.
Halduslikult jaguneb uluss kaheksaks naslegiks.
2002. aasta rahvaloenduse andmeil oli ulussi elanike arv 15 275, neist 48% venelased, 35% jakuudid ja 6% eveenid.
Ulussis kehtib Vladivostoki aeg (UTC+10, MSK+7).
Bakerville
Bakerville on mitme koha nimi USA-s ja Lõuna-Aafrika Vabariigis
Niedzica
Niedzica (slovaki keeles Nedeca, ungari keeles Nedec, saksa keeles Netzdorf) on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Nowy Targi maakonnas Łapsze Niżne vallas. Niedzica asub Slovakkia piirist vähem kui 2 km kaugusel, Nowy Targist umbes 21 km idakagus.
Niedzica loss ehitati aastatel 1320–1326.
Raudtee tänav (Narva)
Raudtee tänav on tänav Narvas Kreenholmi linnaosas, mis koosneb kahest osast. Tänava esimene lõik pikkusega 400 m algab Kalda tänavalt, kulgeb idast läände ja lõpeb Joala tänavaga ristudes. Tänava teine lõik pikkusega 466 m algab 160 m põhja pool Joala tänava jätkuna, kulgeb loode poole ja lõpeb sisetänavaga jätkudes. Tänava üldpikkus on 866 m.
Tänav on saanud nime oletatavasti lähedal kulgeva Tallinna–Peterburi raudteeliini järgi.
Ohangwena ringkond
Ohangwena ringkond on Namiibia 1. järgu haldusüksus (ringkond). Ta piirneb põhjas Angolaga.
Ringkond jaguneb 11 valimisringkonnaks.
Halduskeskus on Eenhana.
Eesti 2010. aasta taliolümpiamängudel
Eesti osales 2010. aasta taliolümpiamängudel 30 sportlasega ja 4 spordialaga.
Eesti sportlased võitsid ühe medali: Kristina Šmigun-Vähi vabatehnikas hõbeda.
Olümpiamängude avatseremoonial kandis Eesti lippu laskesuusataja Roland Lessing.
Kaire Maimets
Haridus
Ta õppis 1996–1997 Ameerika Ühendriikides Augusta Ülikoolis (inglise Augusta State University) viiulimängu ja muusikateadust. Aastal 2000 lõpetas ta Tartu Ülikooli bakalaureuseõppe semiootika ja kulturoloogia erialal muusikateaduse kõrvalerialaga, 2003. aastal kaitses ta magistritöö muusikateaduse alal Eesti Muusikaakadeemias tööga "Visuaalse ja muusikalise tasandi suhtest Leida Laiuse filmis "Ukuaru"". 2009. aastal kaitses ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias doktoriväitekirja teemal "Mediating the 'idea of One': Arvo Pärt's pre-existing music in film" ("Vahendades 'Üht(sust)': Arvo Pärdi valmismuusikast filmis").
Töökäik
Aastail 1998–1999 oli ta Avatud Eesti Fondi meedia- ja meditsiiniprogrammide assistent, 2001–2004 Tallinna Pedagoogikaülikooli Akadeemilise Raamatukogu (endise Eesti Akadeemilise Raamatukogu) komplekteerimisosakonna vanembibliograaf. Aastail 2003–2011 töötas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias: 2003–2008 teadurina, 2008–2009 projektijuhina, 2009–2011 kultuuriteaduste ja kunstide doktorikooli üldkoordinaatorina.
Augustist 2011 kuni novembrini 2012 oli ta Rahvusvahelise Arvo Pärdi Keskuse kunstiline juht. 2013–2021 töötas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias teadurina.
Alates 3. jaanuarist 2022 on Maimets Tartu Ülikooli Raamatukogu muusikaosakonna juhataja.
Ta on pidanud loenguid ja seminare peamiselt muusika kasutamisest filmis ning muusikasemiootikast Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias, Tartu Ülikooli semiootika osakonnas ning Balti Filmi- ja Meediakoolis.
Ühiskondlik tegevus
Kaire Maimets on Eesti Muusikateaduse Seltsi liige (alates 2000, aastail 2001–2011 juhatuse liige, 2005–2009 juhatuse aseesimees).
Alates 2007. aastast on ta ajakirja Journal of Interdisciplinary Music Studies nõuandva kolleegiumi liige.
Isiklikku
Kaire Maimetsa isa on bioloog Toivo Maimets. Ta on olnud abielus klassikalise filoloogi Ivo Voldiga.
Hirmu järv
Hirmu järv on järv Võru maakonnas Võru vallas Voki külas. Veekogu pindala on 1,2 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 704 m.
Umbriel
Umbriel on Uraani looduslik kaaslane.
Umbrieli läbimõõt on 1170 km, millega ta on Uraani kaaslaste seas suuruselt kolmandal kohal. Tema orbiit asub Uraanist 265 980 km kaugusel ning jääb täielikult planeedi magnetosfääri piiridesse. Umbrieli mass on 1,27×1021 kg ja tihedus 1,39 g/m3.
Umbrieli ja Arieli avastas William Lassell 24. oktoobril 1851. Kaaslane on nime saanud Alexander Pope'i (1688–1744) poeemi "The Rape of the Lock" ühe tegelaskuju nime järgi.
Umbrieli on kosmosesondi Voyager 2 abil uuritud 1986. aasta jaanuaris, kui sond jõudis ca 325 000 km kaugusele kaaslasest. Umbrielist tehtud fotod katsid umbes 40% selle pinnast, kuid piisava resolutsiooniga fotosid jätkus vaid 20% ulatuses kuu pinna geoloogiliseks kaardistamiseks.
Umbrieli pind on Uraani kaaslaste hulgas kõige tumedam, tema albeedo on 0,21 (nt Arielil on see 0,39). Umbrieli tihedus viitab sellele, et kaaslane koosneb umbes 60% ulatuses jääst ning 40% ulatuses tihedamast koostisosast, milleks võivad olla kivimid ja süsinikuühendid koos raskete orgaaniliste ühenditega. Jää olemasolu on toetanud infrapunakiirguse spektroskoopilised vaatlused, mille abil on märgatud kuu pinnal veest moodustunud jääkristalle. Peale jää on kuu pinnalt leitud jälgi ka süsinikdioksiidist, mille päritolu pole teada.
Umbrieli pinda katavad paljud kokkupõrke kraatrid, mille koguarvult jääb ta alla ainult Oberonile. Kraatrite läbimõõdud varieeruvad mõnest kilomeetrist kuni 210 kilomeetrini.
Arnold Sikkel
Arnold Sikkel (28. august 1912 Tallinn – 22. detsember 1974 Pärnu) oli eesti näitleja ja lavastaja.
Arnold Sikkel alustas lavategevust Narvas "Võitleja" seltsi kooris ja tantsurühmas, oli aastatel 1937–1939 Narva Teatri inspitsient ja näitleja.
Andrius Pojavis
pisi|Andrius Pojavis 2013. aasta Eurovisioonil pressikonverentsil Andrius Pojavis (sündinud 25. novembril 1983 Jurbarkasis) on leedu laulja.
Arnold Sikkel
Oli aastatel 1939–1942 Ugala Teatri näitleja ning aastatel 1942–1974 L. Koidula nim. Pärnu Draamateatri näitleja ja lavastaja.
Grand Theft Auto: The Ballad of Gay Tony
"Grand Theft Auto: The Ballad of Gay Tony" on videomängu "Grand Theft Auto IV" kahest osast teine väljalase platvormidele Xbox 360, PlayStation 3 ja PC. Mängu töötas välja Rockstar North. See avaldati 29. oktoobril 2009 Xbox 360 jaoks ning 13. aprillil 2010 PlayStation 3 ja Microsoft Windowsi platvormi jaoks. Tegemist on neljanda "Grand Theft Auto" saaga lisapaketiga, mis on ühtlasi neljateistkümnes väljalase.
Andrius Pojavis
Ta esindas Leedut 2013. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Malmös lauluga "Something". Laul saavutas finaalkontserdil 17 punktiga 22. koha.
Nassim Nicholas Taleb
pisi|Taleb (2010)
Nassim Nicholas Taleb (sündinud 1960. aastal Liibanonis) on esseist, õpetlane, statistik ja endine börsikaupleja ning riskianalüütik.
Oma kirjatöödes uurib ja mõtiskleb ta juhuslikkuse, tõenäosuse ja ebakindluse üle. Ta peab tähtsaks ennustamatuse osa elus.
Grand Theft Auto: The Ballad of Gay Tony
"The Ballad of Gay Tony" jälgib uue peategelase saavutusi. Luis Fernando Lopez on värske dominikaani narkoäri liige ja ühtlasi Anthony "Gay Tony" Prince'i ihukaitsja. Viimane on Liberty City suurimate ööklubide omanik. Rockstar Games väidab, et see mänguosa toob Liberty City ellu relvade, hiilguse ja kuritegevuse üledoosi. Mängija elu teevad keerulisemaks ka konkureerivad sõbrad ja perekonnaliikmed. Maailmas, kus igaühel on oma hind, saadab teda inimeste usaldamises ebakindlus.
Kashmir (laul)
"Kashmir" on Inglise rokkansambli Led Zeppelin laul nende kuuendalt stuudioalbumilt "Physical Graffiti" (1975). Laulu sõnad kirjutasid Jimmy Page ja Robert Plant koostöös John Bonhamiga kolme aasta jooksul ning need valmisid 1973. aastal.
Grand Theft Auto: The Ballad of Gay Tony
Ühele plaadile kokku pandud lisad kannavad pealkirja "Grand Theft Auto: Episodes From Liberty City", mis ei vaja originaalvideomängu "Grand Theft Auto IV" olemasolu. Kuna plaat anti välja teise osa ilmumise aegu, siis sisaldab see mõlemat: nii osa "Grand Theft Auto IV: The Lost and Damned" kui ka osa "The Ballad of Gay Tony".
Ilmre
Ilmre oli Eesti luuletajate ajaleht, mis ilmus 1990. aastate alguses.
Kashmir (laul)
Pärast laulu avaldamist esitas Led Zeppelin "Kashmiri" peaaegu kõikidel oma kontsertidel.
Kalmaru talu kalmistu
Kalmaru talu kalmistu on kalmistu Vändra kihelkonnas Pärnumaal, praeguse haldusjaotuse järgi Kalmaru külas Põhja-Pärnumaa vallas Pärnu maakonnas.
Ilmre
Lehe toimetaja oli Ingvar Luhaäär ja väljaandja Eesti Luuleliit.
Arnold Sikkel
Ta mängis ka filmides.
Grand Theft Auto: The Ballad of Gay Tony
Mängitavus
"The Ballad of Gay Tony" võimaldab uuesti mängida varem läbitud missioone, sisaldades ligilähedast punktisüsteemi, nagu see on kasutusel olnud videomängu "Hitman" saagas või videomängus "Manhunt". Ka GTA seeriates on seda varem kasutatud, nimelt videomängus "Grand Theft Auto: Chinatown Wars". Lisa on ka saanud mängu varustus, uued relvad on näiteks FN P90, M249 SAW automaatrelv, Atchisson Assault Shotgun, AMC Automagi püstol, samuti ka sticky bombs. Autodest on mängu lisatud kiireid sportautosid ja sedaane. Proovida saab uusi õhusõidukeid, näiteks väikest ründehelikopterit Buzzard, suure kandevõimega helikopterit Skylift ja süstikhelikopterit Swift. Lisaks on tagasi videomängust "Grand Theft Auto: San Andreas" tuntuks saanud langevari, võimaldades mängijatel osaleda langevarjuhüpetes. Kaardil saab kõrgust mõõta altimeetriga. Mäng tutvustab ka uuendatud sõidukaugust. Mängijad saavad külastada kahte Tony ööklubi ning osaleda sealsetes joomise ja tantsimise minimängudes, samuti olla klubi turvatöötaja. Kaasa saab lüüa kaklusturniiridel. Aga kes sellistes asjades ise osaleda ei soovi, saab võitjat ennustades teha panuseid, jäädes ise vaatleja rolli.
Arnold Sikkel
Isiklikku
Näitleja Evi Rauer oli Arnold Sikkeli abikaasa. Tütar Piret Sikkel oli samuti näitleja.
600 eKr
Aasta 600 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CLIV (154.) aasta ab urbe condita.
Grand Theft Auto: The Ballad of Gay Tony
Mängitavus
Interneti-põhises mitmikmänguosas on uuendatud vabamängu tüüpi, tapmismatši, meeskonnapõhist tapmismatši ja võidusõitu ning lisatud langevarjuhüpped.
Ilmre
Ajaleht ilmus alates 1989. aasta septembrist kord kuus ja 1991. aastal neli korda aastas.
Gästrike-Hälsinge nation
pisi|Gästrike-Hälsinge nationi maja [[Uppsalas]] Gästrike-Hälsinge nation (akronüüm GH) on Rootsi üliõpilasorganisatsioon (rootsi keeles nation), mis on üks 13 Uppsala Ülikooli juures tegutsevast üliõpilasorganisatsioonist. Sinna kuuluvad peamiselt Hälsinglandi ja Gästriklandi provintsist pärit üliõpilased. Liikmeid on umbes 2000. Gästrike-Hälsinge nation on moodustatud Gästrike ja Hälsinge nationide liitmisel 1811. aastal.
Ajalugu
Gästrike-Hälsinge nationi eelkäijate Gästrike ja Hälsinge nationi varasest ajaloost ei ole palju teada. Kõik Gästrike nationi 1702. aasta eelsed dokumendid hävisid suures tulekahjus. Hälsinge nationi kohta on üks sissekanne 1646. aastast pärinevas arveraamatus, kuid tõenäoliselt oli organisatsioon olemas juba varem.
Gästrike ja Hälsinge nationi liitmise üheks Gästrike-Hälsinge nationiks kinnitas ülikooli senat 2. novembril 1811. Liitmise põhjuseid oli mitu. Mõlemad organisatsioonid olid väikesed ja majanduslikes raskustes. Ülikoolis oli käimas ühinemiste laine, mille käigus väiksemad organisatsioonid liideti. Lisaks oli mõlema organisatsiooni eesotsas sama inspektor: alates 1790. aastast teoloogia professor Erik Jonas Almquist ja alates 13. novembrist 1808 teoloogiaprofessor Samuel Ödmann. Olukord, kus üks professor oli rohkem kui ühe nationi inspektor, polnud ebatavaline, kuid Samuel Ödmann oli inspektoriks erakordselt paljudes nationides: lisaks Gästrikele ja Hälsingele ka Uplandsi ja Smålandsi nationis.
Evi Rauer
Evi Rauer (kodanikunimi alates 1940. aastast Evi Sikkel; 29. oktoober 1915 Tallinn – 17. september 2004) oli eesti näitleja ja telerežissöör.
Ta lõpetas aastal 1935 Elfriede Lenderi Tütarlaste Eragümnaasiumi. Seejärel töötas ta aastatel 1935–1939 müüjana ja õppis (1936–1939) Tallinna Töölisteatri õpperühmas.
Evi Rauer oli aastatel 1939–1942, 1945–1952 ja 1969–1973 näitlejana Viljandi teatris Ugala, 1942–1945 Pärnu teatris Endla ja 1952–1958 Tallinna Draamateatris. Aastatel 1958–1968 töötas ta Eesti Televisioonis režissöörina.
Ta mängis ka filmides ("Valgus Koordis", 1951; "Libahunt", 1968).
Aastatel 1997–2000 mängis ta episoodilist rolli teleseriaalis "Õnne 13".
Isiklikku
Näitleja ja lavastaja Arnold Sikkel oli Evi Raueri abikaasa.
Eesti 1992. aasta suveolümpiamängudel
Eesti osales 1992. aasta suveolümpiamängudel 37 sportlasega ja 13 spordialaga.
Olümpiamängude avatseremoonial kandis Eesti lippu Heino Lipp, kes sportlasena ei osalenud.
Irina Rimes
Irina Rimes (sündinud 22. augustil 1991) on Moldova päritolu Rumeenia laulja. Ta on üks neljast kohtunikust Rumeenia talendisaates Vocea României. Ta töötab ja elab Bukarestis.
Enne lauljakarjääri (1991–2016)
Irina sündis Izovares, olles esimene laps Valentina ja Fiodor Rîmeș-il. Ta õppis gümnaasiumis Sorocas kuni 2010. aastani. Seejärel ta läks AMTAP-isse õppima, mille ta ka lõpetas. 2012. aastal osales ta talendisaates Fabrica de staruri, kus ta pääses finaali.
Lauljakarjäär (2016–)
Irina läks elama Rumeeniasse, kus sõlmis lepingu firmaga Quantum Music. Tema esimene singel "Visele" (Unistused), sai auhinna aasta parima debüüdi eest Radio România Music Awards-is 2017. aastal.
2018. aastast alates on ta üks neljast kohtunikust Vocea României-s.
Pikker (ajakiri)
Pikker oli eesti huumori- ja satiiriajakiri, mis ilmus aastatel 1943–1944, 1945–1946, 1957–1995 ja 2000–2001 algul ajalehena, hiljem iseseisva ajakirjana.
Ilmumissagedus: 1943–1944 (ebaregulaarselt), 1945–1946, 1957–1959, 1992–1995, 2000–2001 (1 kord kuus); 1960–1991 (2 korda kuus). Esimene Pikker ilmus 15. detsembril 1943 Rahva Hääle lisalehena, mida trükiti Moskvas. Ajalehe asutas Rahva Hääles töötav Jaan Jensen. Aprillist 1945 jätkas ilmumist Tallinnas, mille toimetus asus aadressil Pikk 30.
Ajakirjana hakkas Pikker ilmuma 1957. aasta juunis. Ajakirja avaartiklis on öeldud:
"Pikker puhastab õhku. Aga ta on ka õiglane kohtumõistja. Nüüd on Pikker oma nooletuppe jälle hoolega laadinud, valides igas kaliibris välke ja välgukesi."
Nõukogude ajal pidi Pikker läbima enne ilmumist kolmeastmelise tsensuuri, neist viimase Moskvas juba trükitult.
Hiljem kolis Pikri toimetus Ajakirjandusmajja Pärnu mnt 67a. 2000. aastal koliti majja Pikk 66.
Pealkirja täiendandmed: huvitav žurnaal (1993); satiiri- ja huumoriajakiri (1958–1992); Rahva Hääle väljaanne (1957–1967, nr 3); pilke- ja naljaajakiri (1945–1946).
Väljaandjad
Ei ilmunud aastatel 1947–1956, 1996–1999.
Raamatud ja kogumikud
Ajakiri Pikker andis välja ka raamatuid, kogumikke ja ajakirju:
Ülo Ignats
Ülo Ignats sündis eesti põgenike peres ja käis Stockholmi Eesti Koolis, hiljem õppis majandust ja ajakirjandust.
Ajakirjanikutööd alustas Ülo Ignats Expressenis, hiljem toimetas muu töö kõrval Ida-Euroopa Solidaarsuskomitee ajakirja Tidskriften Östeuropa. Tööd Stockholmi Eesti Päevalehes alustas ta 1976. aastal esialgu üks päev nädalas, kuid aja jooksul kasvas see täisajatööks. Eesti Päevalehe peatoimetajaks sai Ülo Ignats suvel 1994. .
Ülo Ignats on kirjutanud 1980.–1990. aastail mitu raamatut Eesti olukorra selgitamiseks, ent artiklikogumik, mille Ülo Ignatsi kolleegid koostasid ta juubeliteoseks, ilmus sügisel 2011 tema mälestuseks.
Ülo Ignats oli Rootsi Eestlaste Liidu (RELi) esinduskogu liige.
Kellukakõver
"Kellukakõver" (inglise keeles "The Bell Curve") on Richard J. Herrnsteini ja Charles Murray 1994. aastal ilmunud populaarteaduslik psühholoogiaraamat.
Raamatu pealkiri tuleneb statistilisest normaaljaotusest, mille kõver meenutab kellukest (bell curve). Raamat tekitas suurt poleemikat väitega, et inimeste edukus paljudes eluvaldkondades sõltub eelkõige intelligentsusest, milles esinevast variatiivsusest üle poole on pärilik. Kuna edukuse uuringud näitavad, et IQ skoorid on seotud inimese edukusega, siis kokkuvõttes saab järeldada, et inimesed on edukad või edutud suuresti tänu oma geenidele. Just niisugusele järeldusele jõudsid Herrnstein ja Murray (1994) oma raamatus.
Gallia Belgica
thumb| thumb|300px|Kaart belgide asualaga Julius Caesari ajal thumb|300px|Rooma Gallia kaart, Belgica oranži kontuuriga (Droysens Allgemeiner historischer Handatlas, 1886) thumb|400px|Rooma keisririik [[Hadrianuse ajal (valitses 117-38 pKr), Gallia kirdeosas keiserlik provints Gallia Belgica (Belgia/Pikardia/Champagne)]]
Gallia Belgica ("Belgide Gallia") oli Rooma keisririigi provints Rooma Gallia kirdeosas, kus täna on peamiselt Prantsusmaa, Belgia ja Luksemburg, koos osadega Hollandist ja Saksamaast.
Aastal 50 eKr pärast Julius Caesari vallutust Gallia sõdades sai sellest üks kolmest äsjavallutatud Gallia provintsist (tuntud kui Tres Galliae (3 Galliat), teised kaks olid Gallia Aquitania ja Gallia Lugdunensis). Ametliku Rooma provintsi rajas hiljem aastal 22 eKr keiser Augustus. Provints nimetati belgide järgi, kui suurim hõimuliit piirkonnas, kuid hõlmas ka treverite, mediomatrikite, leukide, sekveenide, helveetide ja teiste territooriume. Belgica lõunapiir, mille moodustasid Marne'i ja Seine'i jõed, oli Caesari teatel algne kultuuripiir belgide ja keldi gallide vahel, keda ta üksteisest eristas.
Provintsi korraldati mitu korda ümber, alguses suurendati ja viimaks kahandati. Diocletianus tõi Civitas Tungrorumi kirdeosa Germania Inferiori, ühendades Reinimaa kolooniad, ja ülejäänud osa Gallia Belgicast jaotati kaheks: Belgica Prima treverit, mediomatrikide ja leukide idaaladel, Luksemburgi ja Ardennide ümbruses, ning Belgica Secunda La Manche'i ja Maasi ülemjooksu vahel.
Belgica Prima keskus Trier sai oluliseks hilise Lääne-Rooma keskuseks.
Rooma vallutus
Aastal 57 eKr juhtis Julius Caesar Põhja-Gallia vallutust ja täpsustas veel, et maad Seine'i ja Marne'i jõgedest põhjas asustasid rahvad või liidud, mis olid tuntud kui belgid. See määratlus sai aluseks hilisemale Rooma Belgica provintsile. Caesar ütles, et belgid erinesid keldi gallidest neist lõunas "keele, tavade ja õiguse" (lingua, institutis, legibus) poolest, kuid ta ei laskunud detailidesse, välja arvatud mainimine, et ta sai oma kontaktidelt teada, et belgidel olid mõned esivanemad pärit Reinist idast, mida ta nimetas Germaaniaks. Tõepoolest eristas ta Reini-lähedasi Belgia hõime kui Germani Cisrhenani. (Strabon märkis, et erinevused keltide ja belgide vahel, keeles, poliitikas ja eluviisis olid väikesed). Tänapäeva ajaloolased tõlgendavad Caesarit ja arheoloogilisi tõendeid, mis näitavad, et belgide liidu tuumik oli tänapäeva Prantsusmaa põhjapoolseimas nurgas; Caesar tuvastas svessioonid, viromanduid ja ambiaanid, võibolla ka mõned nende naabrid, kes piirkonnas elasid, kui Belgia või Belgica. Need olid algse sõjalise liidu juhid, kellega ta silmitsi seisis, ja nad olid ka majanduslikult arenenumad (ja seega vähem "germaani" vastavalt Caesari viisile asju näha), kui paljud nende põhjapoolsemad liitlased nagu nervid ja Germani Cisrhenani.
Peale lõunapoolsete remide liitusid kõik belgide hõimud roomlaste vastu, olles vihased Rooma otsusele majutada leegionid talveks nende territooriumile. Konflikti alguses teatas Caesar liitlaste ühendatud tugevuseks 288 000 meest, keda juhtis svessioonide kuningas Galba. Belgide koalitsiooni suuruse ja haruldase vapruse maine tõttu vältis Caesar kohtumist hõimude ühendvägedega lahingus. Selle asemel kasutas ta ratsaväge, et jageleda väiksemate hõimumeeste üksustega. Alles siis, kui Caesar suutis eraldada ühe hõimudest, võttis ta riski tavaliseks lahinguks. Hõimud langesid ükshaaval ja Caesar väitis, et pakub võidetutele leebeid tingimusi, sealhulgas Rooma kaitse ümberkaudsete hõimude ohu eest. Enamik hõime nõustus tingimustega. 57. aasta eKr vallutusele järgnes rida ülestõuse. Suurimat mässu juhtisid bellovakid aastal 52 eKr, pärast Vercingetorixi lüüasaamist. Selle mässu ajal vältisid belgid otsest konflikti. Nad ahistasid Rooma leegione, mida Caesar isiklikult juhtis, ratsaväelaste ja vibulaskjatega. Mäss suruti maha pärast seda, kui bellovakkide roomlaste-varitsus nurjus. Mässulised hukati.
Kujunemine Augustuse ajal
Pärast piirkonna rahvaloendust aastal 27 eKr käskis Augustus Gallia provintsid ümber korraldada. Seega jaotas Marcus Vipsanius Agrippa Gallia (või Gallia Comata) aastal 22 eKr kolmeks piirkonnaks (Gallia Aquitania, Gallia Lugdunensis ja Gallia Belgica). Agrippa tegi jaotused seal, kus ta tajus erisusi keeles, rassis ja kogukonnas - Gallia Belgica pidi olema keldi ja germaani rahvaste segu. Selle territooriumi keskus oli geograaf Straboni sõnul Reims, kuigi hiljem koliti see tänapäeva Trieri. Selle kolimise aeg on ebakindel.
Kuid tänapäeva ajaloolased näevad mõistet 'Gallia' ja selle alajaotusi "vigase etnograafia tootena" ja näevad Gallia Comata jaotamises kolmeks provintsiks katset rajada tõhusam valitsus, erinevalt kultuurilisest jaotusest. Järgmised Rooma keisrid saavutasid tasakaalu Gallia Belgica inimeste romaniseerimise ja olemasoleva kultuuri ellujätmise võimaldamise vahel.
Roomlased jagasid provintsi neljaks "civitaseks" üldiselt vastavalt iidsetele hõimupiiridele. Nende ringkondade keskused olid tänapäevased Cassel (hiljem Tournai), Bavay (hiljem Cambrai), Thérouanne, Arras, Saint Quentin, Soissons, Reims, Beauvais, Amiens, Tongeren, Trier, Toul ja Metz. Need civitased jaotati omakorda väiksemateks üksusteks, pagusteks, sellest mõistest tekkis prantsuse sõna "pays".
Rooma valitsust juhtis Concilia Reimsis või Trieris. Lisaks pidid Gallia Belgica kohalikud ülikud osalema pidustusel Lugdunumis (nüüd Lyon), mis tavaliselt tähistas või kummardas keisri geeniust. Rooma nimede järkjärguline omaksvõtt kohaliku eliidi poolt ja seaduste romaniseerimine kohaliku võimu alluvuses näitab selle Concilium Galliarumi tõhusust. Sellega öeldi, Gallia Belgica kontseptsioon ja kogukond ei olnud enne Rooma provintsi, vaid arenes sellest.
Keisrite alluvuses
thumb|300px|Rooma teed Belgias
Domitianuse reform (90. aasta paiku)
1. sajandil pKr (eeldatavasti aastal 90 pKr) korraldati Gallia provintsid ümber. Keiser Domitianus korraldas provintsid ümber, et eraldada Reini sõjaväestatud tsoonid piirkonna tsiviilrahvastikust. Gallia Belgica kirdeosa eraldati ja sellest sai Germania Inferior, hiljem pärast ümberkorraldamist ja -nimetamist Germania Secunda. Sinna kuulusid tänapäeva Belgia idaosa, tänapäeva Hollandi lõunaosa ja osa tänapäeva Saksamaast. Idaosa eraldati ja sellest sai Germania Superior (osi Lääne-Saksamaast ja Ida-Prantsusmaast) ning Gallia Belgica lõunapiiri pikendati lõunasse. Uuemas Gallia Belgicas olid linnad Camaracum (Cambrai), Nemetacum (Arras), Samarobriva (Amiens), Durocortorum (Reims), Dividorum (Metz) ja Augusta Treverorum (Trier).
3. sajandi kriis ja Gallia keisririik
Kolmanda sajandi kriisi ja keisririigi jagamisega Rooma kontroll Gallia üle 3. sajandil halvenes. Aastal 260 sai Postumus eraldunud Gallia keisririigi keisriks. Ta tõestas suutlikkust peatada frankide sissetungid. Alles aastal 274 taastati uue keisri Aurelianuse poolt Châlonsi lahingus Rooma kontroll. Selle lüüasaamise hind pikas perspektiivis osutus tõepoolest väga suureks. Kui Gallia armee kaotas ja Rein piirile tagasi ei läinud, vallutasid frangid naaberprovintsi Germania Inferior. Reinimaa (ripuaari frangid) ning ala Reini ning Boulogne'i ja Kölni vahelise peamise maantee vahel, tänapäeva Lõuna-Holland, Zeeland, Flandria, Brabant ja Limburg, viimased kolm nii tänapäeva Hollandis kui ka Belgias (saali frangid) olid Rooma keisririigile de facto igaveseks kadunud. See andis saali frankidele lähtekoha, kust nad said umbes 130 aastat hiljem pärast katastroofilist Reini ületamist aastal 406 laienema asuda, vallutada kogu endise Gallia Belgica provintsi ala ja asutada Merovingide kuningriigi, Lääne tsivilisatsiooni esimese vahetu eelkäija.
Diocletianuse reform (300. aasta paiku)
Keiser Diocletianus korraldas provintsid ümber 300. aasta paiku ja jaotas Gallia Belgica kaheks provintsiks: Belgica Prima ja Belgica Secunda. Belgica Prima peamine linn oli Treveri (Trier) ja see hõlmas idaosa. Piir Belgica Prima ja Belgica Secunda vahel oli umbes piki Maasi jõge.
Jõukas 4. sajand
Gallia Belgica idaosa, eriti Moseli org sai väga jõukaks 4. sajandil, eriti kümnenditel, kui Augusta Treverorum (Trier) oli Lääne-Rooma keisririigi pealinn. Rooma poeet Ausonius kirjutas kuulsa poeemi Mosella.
Germaani vallutused (pärast aastat 406)
thumb|320px|Gallia provintsid, u. aastal 400 pKr thumb|[[Porta Nigra Trieris, Gallia Belgica keskuses, ehitatud aastatel 186-200 pKr]]
350. aasta paiku asusid saali frangid, kes elasid juba Bataavias, Toxandriasse. Toxandria oli tõenäoliselt suures osas ala, mis kattub praegu Kempeni nime all tuntud piirkonnaga. Lõpuks, aastal 406, suur liit, nende hulgas vandaalid, alaanid ja sueebid, kes olid hunnide suure surve all, olles esialgu lüüa saanud ripuaari frankidelt Kölni naabruses Germania Inferioris, ületas edukalt Reini tänapäeva Koblenzi lähedal ja sisenes Moseli oru kaudu Gallia Belgicasse. Seejärel hävitasid nad suure osa Gallia Belgicast, enne kui nad edasi Hispaniasse (tänapäeva Hispaania) liikusid. See sissetung ja sellega kaasnenud ulatuslik häving murdsid Rooma võimu selgroo vähemalt Gallia Belgica põhjaosas. Pärast seda sissetungi võisid frangid vallutada väärtuslikku põllumajandusmaad Via Belgicast lõuna pool, mis oli väga tähtis maantee Kölni ja Boulogne'i vahel, mis oli Rooma kaitsestrateegia selgroog aastatel 260 kuni 406.
Aastal 452 võideldi suures lahingus Katalaunia väljadel (Seine'i ja Moseli vahel). Roomlaste, läänegootide ja frankide koalitsioon võitles armeega, mille eesotsas oli legendaarne hunnide juht Attila. Selle lahingu tulemus oli iseenesest väheveenev, kuid selle lahingu tagajärjel lahkusid hunid ja nende liitlased Gallia Belgica piirkonnast, kus nad olid röövinud peaaegu kõiki suuremaid linnu, välja arvatud Pariisi.
Pärast seda, kui Lääne-Rooma keisririik oli Gallia Belgicas juba mõnda aega kokku varisenud, suutis Gallo-Rooma "Soissons'i kuningriik" (457-486) säilitada kontrolli Soissons'i ümbruse üle. Frangid olid siiski võidukad ja Belgica Secunda sai 5. sajandil Chlodovechi Merovingide kuningriigi keskuseks. 8. sajandil jaotati endine Gallia Belgica ala Karolingide impeeriumis Neustriaks (umbes Belgica Secunda, peamised linnad Pariis, Reims) ja Austraasiaks (umbes Belgica Prima ja Germania Inferior, peamised linnad Trier, Metz, Köln). Pärast Karl Suure poja Ludwig Vaga surma jaotati Karolingide impeerium aastal 843 Verduni lepinguga. Ludwig Vaga kolm poega jaotasid territooriumi kolmeks kuningriigiks: Ida-Frangi riik (tänapäeva Saksamaa eelkäija), Lääne-Frangi riik (Schelde jõest läänes), mille osa (Île-de-France) sai 10. sajandi keskpaigast tänapäeva Prantsusmaa tuumaks, ning Kesk-Frangi riik, mille järglane oli Lotharingia. Ehkki sageli esitleti seda Frangi riigi lagunemisena, oli see tegelikult saali tavaõiguse jätkuv järgimine. Lotharingia jaotati aastal 870 Meersseni lepinguga Lääne- ja Ida-Frangi riikide vahel.
Pärand
thumb|Madalmaade kujutamine [[Leo Belgicusena, Claes Janszoon Visscher, 1609]] thumb|'Belgica Foederata' oli [[Hollandi Vabariik|Hollandi Vabariigi ladina nimi]]
Nimi Belgica jätkas viitamist kogu Madalmaadele kuni uusajani. Seejärel jagati Madalmaade Seitseteist provintsi sõltumatuks Belgica Foederataks või föderaalseks Hollandi Vabariigiks ja Belgica Regiaks või kuninglikeks Lõuna-Madalmaadeks Habsburgide alluvuses. Näiteks mitmed tolleaegsed Hollandi Vabariigi kaardid, mis sisaldavad Põhja-Madalmaid ja seega peaaegu ei kattu Belgia maaga, näitavad ladina nime Belgia Foederatum.
Eesti 1996. aasta suveolümpiamängudel
Eesti osales 1996. aasta suveolümpiamängudel 43 sportlasega ja 13 spordialaga.
Eesti sportlased jäid medalita.
Olümpiamängude avatseremoonial kandis Eesti lippu sõudja Jüri Jaanson.
Kolodsi järv
Kolodsi järv (ka Kolutse järv, Kolotsi järv) on järv Võru maakonnas Võru vallas Voki külas. Veekogu pindala on 3,2 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 1285 m. Veekogus on 1 saar.
Bannack
thumb|Bannacki kummituslinn Bannack on kummituslinn Ameerika Ühendriikides Montanas Beaverheadi maakonnas.
Bannack asutati 1862. aasta kullapalaviku ajal. 1864 sai see esimeseks Montana territooriumi pealinnaks. Tänapäeval asub linnas üle 70 hästi säilinud hoone.
Johann V (Mecklenburg)
Johann V (1418 – 1. november 1442 / 13. jaanuar 1443) oli Mecklenburgi hertsog aastatel 1436-1442.
Johann oli Mecklenburgi hertsogi Johann IV ja tema naise Katharina poeg. Ta valitses pärast oma isa surma Mecklenburg-Schwerini, esialgu oma ema Katharina eestkoste all, 1436. aastast koos oma venna Heinrich IV-ga.
17. septembril 1436 abiellus ta Pommeri hertsogi Kasimir V tütre Annaga. Tõenäoliselt maeti ta Doberaner Münsterisse.
Harilik ebakärsakas
Valmikud on 7–10 mm pikad, helehallid kuni mustjaspruunid, heledate laikudega kattetiivadel, laubal ja kärsakul.
Valmikud ja vastsed toituvad puuseentest.
Harilik ebakärsakas elutseb lehtmetsades ja on levinud kogu Euroopas, sealhulgas Eestis.
Aljona Lanskaja
pisi|Aljona Lanskaja 2013. aasta Eurovisioonil pressikonverentsil Aljona Lanskaja (valgevene keeles Алена Міхайлаўна Ланская; sündinud 7. septembril 1985 Mahiloŭs) on valgevene laulja.
2011. aastal võitis ta Vitebskis toimuval Slavianski Bazaari festivalil esikoha.
Ta esindas Valgevenet 2013. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Malmös lauluga "Solayoh". Laul pälvis finaalkontserdil 48 punktiga 16. koha.
Lanskaja pidi Valgevenet esindama juba 2012. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "All My Life", kuid kuna selgus, et hääletustulemusi oli võltsitud, pääses Eurovisioonile Valgevene eelvoorus teise koha saanud Litesound.
Tuhalaane Jumalaema Uinumise kirik
Tuhalaane Jumalaema Uinumise kirik on Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikule kuuluv kirik Tuhalaane külas Viljandi maakonnas Mulgi vallas.
Koguduse asutamisest 1850. aastal kuni 1852. aastani peeti teenistusi Tuhalaane mõisa territooriumil, mõisalt selleks tarbeks renditud majakeses. 21. juunil 1852 põles maja teadmata põhjusel maha. Tuhalaanest uut teenistusteks sobivat ruumi ei leitud ja kuni 1. oktoobrini 1853 peeti Tuhalaane koguduse jumalateenistusi Viljandi kirikus.
1. novembrist 1859 peeti jumalateenistusi jälle Tuhalaanes. Kohalik rahvas kogus kiriku ehitamise heaks 583 rubla, muretseti kiriku ehitamise luba. 1859. aasta 1. augustil pandi Tuhalaane kirikule nurgakivi.
Kirikuhoone ehitati aastatel 1870–1873 Riia arhitekt Heinrich Scheeli tüüpprojekti järgi. Põllukivist, killustikuga viimistletud hoone matkib Bütsantsi stiili. Selle keskosa on kaetud krohviga, katust ja kaheksatahuliste kuplite kumeraid kiivreid katab värvitud plekk. Kiriku ja kõrvalhoonete ehitus maksis 785 rubla. Esimene jumalateenistus peeti kirikus 1. septembril 1873.
1888. aastal ehitati kiriku lääneviilule juurde puidust kellatorn. Tuhalaane kirikus asus Vladimiri Jumalaema ikoon, mille kinkis keisrinna Maria.
Euroopa metsputk
Taim kasvab ka Eestis.
Tuhalaane Jumalaema Uinumise kirik
20. juulil 1950 süttis kirikuhoone pikselöögist põlema ja seisab tänini varemetes. 1952. aastal kogudus likvideeriti.
Kai Kaljo
Kai Kaljo (sündinud 20. augustil 1959 ) on eesti kunstnik.
Elukäik
Kuigi Kaljo on lõpetanud kunstiakadeemias maalieriala, on ta laiemalt tuntuks saanud installatsiooni- ja videokunstnikuna. Kunstniku tähelend ja rahvusvaheline tuntus sai alguse videotööga "Luuser" (1997), mis räägib eneseirooniliselt ja sotsiaalkriitiliselt kunstniku autsaideri positsioonist.
"Kai Kaljo töid iseloomustab emotsionaalsus, isegi poeetilisus, mis toob vaatajani läbitunnetatud sõnumi. Ja samas on ta vaieldamatult väga terane vaatleja - suur osa tema tööde ainestikust on elust enesest, kunstnik on osanud olla õigel ajal õiges kohas, pööranud tähelepanu millelegi, mida enamik möödujaid, kas üldse ei ole märganud või siis on kustutanud järgmisel hetkel mälust. Enamgi veel, ta on selle jäädvustanud videolindile ning seetõttu äratanud uuele elule. "
Kunstikriitik Mari Laaniste on öelnud, et Kai Kaljo on kunstis sotsiaalsem ja sotsialiseeruvam kui kunstis kombeks. Tema videotöid iseloomustav avatus ja inimlik mõõde ongi osutunud rahvusvahelises kunstipildis nõutumaks kui kodukandis. Seda kuvandit on kultiveerinud kunstniku enda minapilt, mis ehk kaasajas kõlab pisut utreeritult, kuid arvestades kunstnike valdavat positsiooni ühiskonnas, jab ilmselt alatiseks aktuaalseks.
Kunstniku isa, graafik Richard Kaljo kirjutas 1960.–1970. aastatel tütrele rohkesti kirju, milles kajastub Eesti XX sajandi esimese poole dramaatiline ajalugu üksikisiku kogemuse kaudu. Nende ja muude materjalide põhjal koostas Kaljo video "Isa kirjad" (2014).
Valik isikunäituseid
2023 Sõja ja rahu lilled. Rakvere Teatri galerii
2022 Hunnik räpaseid kaltse. Hobusepea galerii, Tallinn
2021 Eksperimendid mikrokosmosega, Kunstiaken, Tallinn
2019 Nähtamatu. Galerii Positiiv, Tallinn
2018 Lilled. Hobusepea galerii, Tallinn
2017 Vanadus@vabadus. Vabaduse galerii, Tallinn
2017 Asjad. Fotomuuseum, Tallinn
2015 Haapsalu Värvimisraamat. Haapsalu Linnagalerii
2014 Isa kirjad. Tartu Kunstimaja
2013 Lase mind sisse, lase mind välja..Tallinna Tehnikaülikooli galerii Futurum
2011 One Another. Kai Kaljo invites Carlos Nader. Anthony Reynolds Gallery, London
2009 Ainult eestlastele. Tallinna kunstihoone galerii
2009 Sarajevska Zima. Sarajevo, Bosnia &Hetzegovina
2007 OTOK Gallery, Dubrovnik, Horvaatia
2006 Anthony Reynolds Gallery, London
2005 Tallinna Kunstihoone
2005 Double Act.(with Jan Svenungsson), Hobusepea galerii, Tallinn
2003 A Loser, Sprengel Museum Hannover, Saksamaa
2003 Greetings from La Jolla, Knollgalerie Wien, Austria
2003 Halfway to Venice. HDLU Gallery, Zagreb, Horvaatia
2001 Taevane. Tallinna Kunstihoone galerii
2001 Videos by Kai Kaljo. SCCA Gallery, Bratislava, Slovakkia
2001 What do You Read, my Lord? (with Ly Lestberg), Nuova Icona galerii, Veneetsia
1999 Kino? Tallinna Linnagaleri
1999 Kai Kaljo. Likovni Salon, Celje, Sloveenia
1997 Maalikunstniku tuba.Sammas galerii, Tallinn
1995 Liivale kirjutatud. Tallinna Kunstihoone galerii
Grupinäitused ja festivalid
2023 Eesti Kunstnike Liidu Kevadnäitus, Kunstihoone, Tallinn
2023 Valge laev. Stockholmi Eesti maja galerii, Stockholm Rootsi/Kadrioru galerii, Tallinn
2021 90s: Scars. Rijeka Kaasaegse Kunsti Muuseum, Horvaatia
2021 Reskriptitud EKKM kogude külastus. EKKM, Tallinn
2020 Kunstnikud maalivad kunstnikke. Tallinna Kunstihoone galerii (kuraatorina ja kunstnikuna)
2019 Hamilton Film Festival, Canada
2019 Eesti Kunstnike Liidu Kevadnäitus. Linnagalerii, Tallinn
2018 Rencontres Internationales Paris Berlin. Paris (Cite Internationale des Arts), Berlin(Haus der Kulturen der Welt)
2018, 2019, 2020/21 AFF. ARS Film Festival, Tallinn
2017 Reykjavik International Film Festival
2017 Enjoy Your File, Download Your Life. Het Bos, Antwerpen
2017 Proov.(kunstnike visandiraamatud, kuraator Margot Kask)Draakoni galerii, Tallinn
2017 Enjoy Your File, Dowload Your Life. Curated by Studio David Claerbout. Het Bos, Antwerp, Belgium
2016 Eesti Fotokunstimess
2016 KUMU kunstifilmide festival
2016 Shaken, Not Stirred. Eesti videokunst 1997-2015. Paide arvamusfestival
2014 Richard Kaljo..KUMU, Tallinn, Estonia
2014 Girls Next Door. Gislaveds Konsthall, Sweden
2014 f/stop, 6th Festival for Photography, Leipzig, Germany
2014 Post-Communist Expression. Point Culture, Brussels, Belgium
2013 I Don’t Eat Flowers, Ha gamle prestegard, Norway
2013 Odessa Biennale, Odessa Museum for Contemporary Art, Ukraine
2013 GoEast Film Festival Wiesbaden, Germany
2013 Alt_Cph, Fabrikken,Copenhagen, Denmark
2013 Passports. Lewis Glucksman Gallery, Cork, Ireland
Grete Paia
Grete Paia (sündinud 27. augustil 1995) on eesti laulja ja laulukirjutaja. Grete Paia on sündinud Saaremaal.
Kai Kaljo
Grupinäitused ja festivalid
2013 Economy. Stills (Scotland’s Centre for Photography), Edinburgh; Centre for Contemporary Arts, Glasgow
2012 Girls Next Door. Gotlands Kunstmuseum, Visby, Sweden
2012 Huh? Pfui! Yuck! Aha! Wow! The Classics of Estonian Contemporary Art. Tartu Art Museum
Grete Paia
Ta sai tuntuks lauluga "Lõpp sellel lool", mis jõudis 2011. aastal raadiojaama Elmar koostatavas edetabelis kolm nädalat esikohal.
Słojniki
Słojniki on küla Poolas Podlaasia vojevoodkonnas Sokółka maakonnas Sokółka vallas. Słojniki asub Valgevene piirist umbes 17 km kaugusel, Sokółkast ligi 6 km lõunas.
Grete Paia
Lauluga "Päästke noored hinged" jõudis ta konkursi Eesti Laul 2013 poolfinaali ning sai edasi ka finaali. Finaalis sai Paia Birgit Õigemeele järel teise koha.
Kai Kaljo
Grupinäitused ja festivalid
2012 Exotic. Tallinn Art Hall
2012 Mother and Daughter. Tartu Art House
Grete Paia
Grete Paia esituses on kõlanud laulud "San Sebastiano","Armagedon" ja "Püüame droone". 2016. aasta Eesti Laulu poolfinaalis esitas ta laulu "Stories Untold" ja pääses finaali, kus sai seitsmenda koha.
Kai Kaljo
Grupinäitused ja festivalid
2011/2012 Ill Fares the Land, Anthony Reynolds Gallery, London
Grete Paia
Ligikaudu aasta aega oli Grete Paial oma bänd Paia, millega võideti Noortebändi konkurss Superbänd 2011. Samal aastal saavutati ka Saaremaal Sadhu Jami stipendiumite jagamisel esimene koht. Ansambliga on Grete Paial salvestatud endakirjutatud sõnade ja viisiga lood "Viirastus" ja "Falling".
Kai Kaljo
Grupinäitused ja festivalid
2011 Museum Files. Contemporary Art Museum of Estonia, Tallinn
Grete Paia
Aastatel 2012-2018 tegi Grete Paia koostööd Moonwalki agentuuriga.
Kai Kaljo
Grupinäitused ja festivalid
2011 pneumonoultramicroscopicsilicovolcanoconiosis The Association of Icelandic Visual Artists, Reykjavik
Grete Paia
2022. aastal pälvis Paia tiitli "Aasta seksikaim naine".
Söörömöö
Söörömöö on eesti naisvokaalansambel. Ansambli liikmed on kõik saarlased või Saaremaa päritolu.
Kai Kaljo
Grupinäitused ja festivalid
2010 Kunst Macht Frei. Contemporary Estonian Art. Janus Pannonius Muzeum, Pecs, Hungary
2010 Everything Is Going To Be Alright. Marina Abramović, Eija-Liisa Ahtila, Kai Kaljo, Mike Marshall, Ene-Liis Semper, Santeri Tuori, Guido van der Werve KUMU, Tallinn
Söörömöö
Ansambel osales koos Liisi Koiksoniga võistlusel Eesti Laul 2013, esitades laulu "Üle vee".
Raudteetransport Islandil
Islandil puudub ühistranspordisüsteemi kuuluv raudteesüsteem. Saarel on küll olnud kolm väikest raudteed, kuid need ei ole kunagi olnud üldise ühistranspordisüsteemi osa.
Söörömöö
Koosseis:
Kai Kaljo
Grupinäitused ja festivalid
2010 Artisterium 3 International festival for arts ,Karvasla Museum, Tbilisi, Georgia
Raudteetransport Islandil
Raudteevõrk
Ilmselt kõige tuntum Islandi raudteeprojekt on Reykjavíkis asunud sadamaraudtee. Aastatel 1913–1928 kasutusel olnud ja sadama lainemurdjate ehituseks kasutatud raudtee oli 900 mm rööbaste vahekaugusega kitsarööpmeline raudtee. Raudtee lähtus linnast väljas asunud karjäärist – kohast Perlan, mida tänased turistid tunnevad kui sooja vee hoiukoha ja pöörleva restorani järgi. Sealt läks raudtee veidi edasi kuni raudteesõlme, möödasõidusõlme ja manööverdusrööbasteni. See raudteesõlm omakorda asus veidi lõuna pool suurest väljast, millest sai hiljem Reykjavíki lennujaam.
Kai Kaljo
Grupinäitused ja festivalid
2010 Moscow International Film Festival, Mediaforum
2010 Transitland. Moscow Museum of Modern Art
Raudteetransport Islandil
Raudteevõrk
Sealt suundus üks raudteeliin läände, liikudes ümber linna lääneserva ning jõudes seejärel sadama värskelt ehitatud läänepoolse muuli äärde Effersey saarel. Seal leiduv kõrvaltee võimaldas rongidel tagurdada mööda sadama välismüürile ehitatud täiendavat rada, mida müüri pikemaks kasvades jooksvalt pikendati. Esimesest sõlmest suundus teine liin ida poole, liikudes taludest mööda linnast vaid veidi välja jäänud vedurite depoosse ning edasi veel ühe sõlmeni, kust viis lühike raudteeharu teise karjäärini (see koht asub praegu linna elamupiirkonna südames). Ida suunas liikunud põhiharu suundus aga kaide ääres asunud raudteesõlmeni.
Kai Kaljo
Grupinäitused ja festivalid
2010 Transitland. SPACE Gallery, Bratislava
2010 Imagining Bodies: Landscape, Memory, Community. Tallinn University
2010 The Artist in the (Art) Society.Motorenhalle Dresden, Germany