cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Seitsmes taevas
"Seitsmes taevas" (varem "Seitsmendas taevas", originaalpealkirjaga "7th Heaven") on USA telesari Camdenite perekonnast. Perekonda kuuluvad: Eric Camden, Annie Camden, Matt Camden, Mary Camden, Simon Camden, Lucy Camden-Kinkirk, Ruthie Camden ning kaksikud Sam ja David Camden. "Seitsmes taevas" koosneb 11 hooajast ning sarja esimesed jaod said valmis 1997. aastal. Sarja autor ja looja on Brenda Hampton. Eestis näitasid sarja TV1 ja TV3.
Felix, Monpezat' krahv
pisi|Prints Felix Felix, Monpezat' krahv (sündinud 22. juulil 2002) on Taani printsi Joachimi ja Frederiksborgi krahvinna Alexandra noorem poeg. Kuni 2022. aasta lõpuni kandis ta Taani printsi tiitlit.
Ta sündis 22. juulil 2002 Kopenhaagenis ning ristiti 4. oktoobril 2002. Tema ristivanemad on krahv Christian Ahlefeldt-Laurvig, Oscar Davidsen Siesby, Damian Sibley, Martina Bent ja Annick Boel.
Pärast oma vanemate lahutust 2005. aastal jagavad tema ema ja isa Felixi ning tema vanema venna Nikolai hooldusõigust.
2007. aasta juuni seisuga on prints Felix Taani troonipärimisjärjekorras viiendal kohal.
Salme vald (1939)
pisi|Saaremaa maakonna valdade piirid enne ja pärast [[1939. aasta vallareformi]] Salme vald oli Saaremaa vald aastail 1939–1950. Vallamaja asus Salme külas.
Vald kuulus Riigivolikogu 42. valimisringkonda, kust valiti Johannes Perens.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Anseküla külanõukogu ja Tiirimetsa külanõukogu.
25. märtsil 1946 liideti Anseküla külanõukogu Rahuste küla Torgu valla Kargi külanõukoguga.
Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776):
Scilly saared
Scilly saared (inglise Isles of Scilly, korni Ynysek Syllan) on osa Briti saartest. Asuvad Atlandi ookeanis, piirnevad Keldi mere ja La Manche'iga väinaga.
Pindala 16 km², kõrgus kuni 50 meetrit. Saarestikus on palju skääre ja karisid.
Kuuluvad Suurbritanniale.
9. sajand
9. sajand ehk IX sajand pKr ehk m.a.j. on kristliku ajaarvamise üheksas sajand, mis algas 1. jaanuaril 801 ja lõppes 31. detsembril 900.
Kümnendid ja aastad
800. aastad: (800), 801, 802, 803, 804, 805, 806, 807, 808, 809
810. aastad: 810, 811, 812, 813, 814, 815, 816, 817, 818, 819
830. aastad: 830, 831, 832, 833, 834, 835, 836, 837, 838, 839
840. aastad: 840, 841, 842, 843, 844, 845, 846, 847, 848, 849
850. aastad: 850, 851, 852, 853, 854, 855, 856, 857, 858, 859
860. aastad: 860, 861, 862, 863, 864, 865, 866, 867, 868, 869
870. aastad: 870, 871, 872, 873, 874, 875, 876, 877, 878, 879
880. aastad: 880, 881, 882, 883, 884, 885, 886, 887, 888, 889
890. aastad: 890, 891, 892, 893, 894, 895, 896, 897, 898, 899
900
Braine-le-Comte
Braine-le-Comte [brään-lö-kont] ehk Braine ehk La Cité Brainoise (hollandi keeles  's-Gravenbrakel [shr'aafönböraaköl]) on linn ja vald Belgias Valloonias Hainaut' provintsis.
Braine-le-Comte asub Monsi–Brüsseli maantee ääres 24 km kaugusel Monsist, 6 km kaugusel Soignies'st, Écaussinnes'ist ja Ronquières'ist.
Braine-le-Comte piirneb põhjas ja loodes Rebecqi, Hennuyères ja Virginaliga, idas ja edelas Ronquièresi, Henriponti ja Écaussinnes-d'Enghieniga, lõunas ja kagus Naasti ja Soignies'ga ning läänes Horrues' ja Petit-Roeulx'ga.
Kihelkonnakirik asub 84,53 meetri kõrgusel merepinnast. Metsa kõrgeim koht on 142,62 meetri kõrgusel. Kõrgeim koht teel Henripont'i poole on 159 meetri kõrgusel.
Linna ümbermõõt on 28 kilomeetrit.
Vallas on 2002. ja 2003. aasta andmetel 19 500 elanikku. 2003. aasta andmetel on elanike arv 19 441. Vallas oli 1. jaanuari 2002 andmetel 19 458 elanikku (9530 meest ja 9928 naist), 1. jaanuaril 2008 20 698 elanikku. 1977 oli elanike arv 16 779.
Valla pindala on 84,95 ruutkilomeetrit, teistel andmetel 8468 hektarit (84,68 ruutkilomeetrit).
Braine-le-Comte kuulub Monsi kohturingkonda, Soignies' haldusringkonda, Soignies' rahukohtunikukantonisse, Soignies' praostkonda ja Tournai piiskopkonda.
Braine-le-Comte'i vallas leidub tasandikke ja künkaid, savimulda ja metsa (Bois de la Houssière). Seal on ehitusliivakarjäär.
Peale Braine-le-Comte'i linna on vallas külad Hennuyères, Henripont, Petit-Roeulx-lez-Braine, Ronquières ja Steenkerque.
Ronquières'i kaldtasand on paadilift. Paat pannakse ujuma hiigeltorusse (caisson), mis siis veereb rööbastel ülespoole. Kõrguste vahe on 68 meetrit, trassi pikkus on 300 meetrit. Tasakaalustav raskus on 5400 tonni. Kontrolltornis on näitus, kus kaldtasandi ehitust, tööd ja kasutamist audiovisuaalselt selgitatakse.
Nimi ja ajalugu
Nime päritolu on segane, kuid üldlevinud etümoloogia järgi tähendab "Braine" 'metsast läbi voolavat jõge'.
Gallide-aegse küla nimi oli Broenia. See asus metsalagendikul.
Mõned hilisemad nimekujud ürikutest: Braina, Brennacum, Brenn, Brania (1060), Braine la Wihote 'talu Braine'il (jõel)'(1070), Brania Wilhota (1150), Brania Wilhotica (deminutiiv ladina sõnast villa 'talu') või Brenia Wilhotica (1150), Brania Willetica (1180), Brania Wilhotica (1195), Braine la Villote (umbes 1200), Allodium de Brena Vilhotica (umbes 1200), Braine (1280), Brania Comitès (umbes 1300), Ville de Brayne (14. sajandi algus).
Asulat arendas edasi Cambrai piiskop Gaugerich (prantsuse keeles Géry) (suri umbes 619).
12. sajandil oli seal Braine-la-Villotte'i küla.
1424 rüüstasid linna brabantlased.
16. sajandil räägitakse juba Braine-le-Comte'i raehärradest.
1583 vallutasid selle tormijooksuga Hispaania vastu üles tõusnud Belgia konföderaadid.
Braine-le-Comte'is sündis teoloog Franciscus Sylvius (François Dubois või Du Bois; doctor Sylvius).
1677 laskis Madalmaade kindralkuberner Villa-Hermosa hertsog Baudouin IV poolt ehitatud lossi ja linnamüüri õhkida, et prantslased ei saaks sinna taanduda.
Saint-Géry kirik
Kirik on linna tähtsaim mälestis, mis asub kunagise linnamüüri ääres. Kunagi oli selle ümber surnuaed, praegu haljasala.
Trepp viib portaalini, mille sillusel on skulptuurid, mis kujutavad Kristuse laskumist põrgusse ning esimesi Lunastaja verega välja ostetud õigeid.
Kuusteist Soignies' kivist sammast hoiavad üleval kolme suhteliselt madalat võlvi, mis 17. sajandil asendati primitiivse laega.
Koor ja apsiid asetsevad suure löövi pikenduses ning on arhitektuuriliselt silmapaistvad. Peaaltar, mis rajati 1577, pärineb Jean Mône'ilt, kes on teinud ka alabasteraltarid Brüsseli Sainte-Gudule'i kabelis ja Hali Jumalaema kirikus. Peaaltaril on suur kivist retaabel, mis jaguneb kaheks korruseks ja kolmeks pikiosaks, mida eraldavad sambakesed ja pilastrid. Hulknurkne tornike lõpeb karniisi kohal jõuliste eenditega. Kumbagi korrust kaunistab kolm bareljeefi, millel on elavate žestidega figuurid. Koori kaunistavad veel vasest lühtrid ja analoogion, kõrge seljatoega tammepuust ntoolid külgedel, puuskulptuuridega seinatahveldised ja teised renessanss-stiilis teosed.
Koori ja transepti vaheline galerii pärineb 1592. aastast. Selle monumentaalse galerii kolm mustast marmorist arkaadi toetuvad neljale punasest marmorist joonia sambakesele, millele eelnevad 12 väiksemat sambakest, mis seisavad mustal stülobaadil ja kannavad nelja poolkaartega arkaadi. Galerii lõpeb rinnatisega, millele nõjatuvad kolm valget skulptuuri, mis seisavad kolme suure arkaadi nurgakivide pikenduseks olevatel soklitel ja kujutavad usku, lootust ja armastust. Neli skulptuuri soklitel sambakeste tipus kujutavad nelja põhivoorust.
Kirikus on palju altareid ja mõned ilusad pihitoolid ja rida pühakute kujusid 16. ja 17. sajandist. Nende seas on 1470. aastaga dateeritud Jumalaema kuju, mis omistatakse Jan Borman nooremale. Väga märkimisväärne on Braine-le-Comte'i Püha Christophoros, tammepuust skulptuur 15. sajandist. Selle kõrgus on 4,85 meetrit ning ta on väga jõuline. Kiriku kullassepatööde seas on ilus päikesekujuline monstrants, mis omistatakse kuulsale Monsi kullassepale Hugues de la Vigne'ile.
Paljudest hauakividest väärivad tähelepanu Éloy Ghoisset' oma (1529) ja Philippe de Gognies' oma, mis on hilisem.
Hôtel d'Arenberg
Hôtel d'Arenberg (endine raekoda) on kolmanda klassi ajaloomälestis, mis pärineb tõenäoliselt 16. sajandist. Peaväljaku (Grand-Place'i) poole pööratud fassaad on laotud väikestest sinistest kividest. Ust ümbritseb arhivolt, mille aluseks on prismakujulised simsid.
15. ja 16. sajandi ürikute järgi oli Hainaut' krahvidel Braine-le-Comte'is residents, mida nimetati "kuninga eluase". Oletatavasti on tegemist sellesama hoonega. Umbes 1720, kui la Halle lammutati, andis Arenbergi hertsog selle raekojaks.
Seda renessanss-stiilis hoonet ei ehitatud ühe hoobiga. Põhjapoolne osa dateeritakse 1549. aastaga. Teine osa rajati 1608. Seetõttu ongi eri osade välisilmes märkimisväärne erinevus. Põhjapoolsed aknad on ristikujulised ja simssidega. Esimese korruse akende kohal silluste peal on peenelt tsiseleeritud friis. Teise korruse algusest saavad vasakul pool alguse pilastrid, mis jõuavad välja kivist karniisini. Karniisi toetavad simssidega eendid.
Nõupidamiste saalis on kaks monumentaalset Soignies'i kivist kaminat 17. sajandist. Vestibüülis ja trepikojas on väga ilusad kiviraamistusega uksed akolaadsillustega ning lillekujulise ornamendiga niššidega uste kohal. Kõik laed on täielikult säilinud tammepuust taladega.
Hoone on mitu korda osaliselt hävinud, kuid iga kord endisel kujul taastatud. 1905. aasta restaureerimise ajal eemaldati lagedelt krohv, nii et talad ja teised detailid paljastusid. Karniisilt eemaldati tsinkhobune ja katuseaknad taastati. Katusele ehitati väike kellatorn, kuhu paigutati keldris asunud linnavangla kell (la Bageole) ning tornikell.
Dominiiklaste klooster ja kirik
Klooster asutati 1622 sai Jean de Loix' poolt. Kõrvalhooned ehitati 1637, 10 aastat pärast kirikut. Alusmüür on ehitatud lähedal asuvatest karjääridest võetud sinisest kivist. Akende ja uste raamistus on kivist, ülejäänu tellistest. Praegused hooned kuuluvad riigile. Need restaureeriti 1910. Hiljem sai nendest postimaja.
Linnamüür
Linnamüüri laskis ehitada Haunait' krahv Baudoin IV, kes sai lisanimeks Ehitaja. Samal ajal laskis ta ehitada linnamüürid ka teistele äsja vallutatud linnadele (Chimay, Valenciennes, Ath, Binche ja Mons). Linnamüüris oli kolm väravat: Monsi värav, Brüsseli värav ja Nivelles'i värav. Viimasest paremal on kuulus Kiesi torn ("Koerte torn").
Bois de la Houssière laiub linnasüdamest Henriponti, Ronquières'i ja Virginal-Samme'ini. Selle pindala on 662 hektarit. Linna ja Houssière'i vahele rajati kaks kunstlikku järve, üks kalastamiseks ja teine sõudmiseks. Need avati 1. mail 1963 ja nad said nimeks "Étangs Communaux Joseph Martel" 'Joseph Marteli kommunaaltiigid' (aselinnapea auks).
Vapp
Praegune vapp annetati linnale 1822 ja kinnitati 21. juulil 1838.
Linna varaseimal teadaoleval pitsatil on kujutatud Baudouin IV loss. Hiljem lihtsustus see linna pitsatitel malevankrikujuliseks torniks. Linnanõukogu taotles lossi kujutamist oma vapil 1816 ja 1820 ning sai selle õiguse ametlikult 1822.
Muud
Braine-Le-Comte'is on normaalkool.
Parteide toetus: IC (39,9%); Partie Socialiste (28,0%); Parti Réformateur Libéral (24,3%); Ecolo (7,9%).
Linnapea on Jean-Jacques Flahaux.
Linna sihtnumber on 7090, valla oma 55004.
Jüri Toomepuu
Ta on tegutsenud ka meremehe, sõjaväelase, lenduri ja lennuinstruktori, süsteemianalüütiku, uurimistööde organisatsiooni juhataja, kinnisvarafirma direktori, Vabariigi Valitsuse eksiilis sõjaministri, Eesti Kongressi saadiku, VII Riigikogu liikme, ajakirjaniku ja kirjanikuna.
Jüri Toomepuu on olnud New Yorgi Eesti Haridusseltsi noorteosakonna, Eesti Üliõpilaskonna USA-s ja Ülemaailmse Eesti Üliõpilaskonna esimees ning ajakirja Alma Mater väljaandja ja toimetaja. Ta on üks Eesti Arhiivi asutajaid USA-s. Ta on valitud ka USA Eesti Rahvuskomitee juhatuse liikmeks.
Elukäik
Ta isa Juhan Toomepuu (1902–1990) võitles 16-aastase vabatahtlikuna Vabadussõjas, lõpetas Tallinna Merekooli ja töötas laeva mehaanikuna, enne Nõukogude okupatsiooni piirivalve vahilaeva m/l Pikker vanemmehaanikuna. Hiljem töötas New Yorgi Rockefeller Centeri õhukonditsioneeri insenerina. Ta kirjutas biograafilise raamatu "Vara-valgest õhtu ehani" (Boreas Publishing House, London, avaldatud Eestis 1995). Ta ema Tiiu Toomepuu, neiuna Laats (1903–1980), lõpetas Valga tütarlaste õpetajate seminari ning töötas lasteaedade juhatajana, hiljem New Yorgis moedisainerina.
Jüri Toomepuu õppis aastatel 1937–1943 Viljandi, Nõmme-Hiiu ja Tallinna koolides. Aastal 1943 põgenes perekond Rootsi, kus ta jätkas kooliteed Göteborgis. Hiljem USA-s õppis New Yorgi ülikooli linnakolledžis (sotsiaalteaduste bakalaureus) ja Alaska ülikoolis, lõpetanud Lõuna-California ülikooli süsteemide haldamise magistrikraadiga.
Kuna mitteimmigrandina ei saanud ta USA-s lepinguliselt sõjaväkke astuda, lasi ta end 20-aastaselt vabatahtlikult sundteenistusse määrata, et sõdida 1952–1953 Koreas jalaväelasena. Ülendati rindel viie kuu jooksul reamehest vanemallohvitseriks, sooritas ajakirjanduse andmeil 150 luurekäiku, umbes 20 neist kolmemehelise luuresalga juhina vaenlase tagalasse. Pärast kaheaastast tegevteenistust astus reservi. Kongressi eriseaduse alusel võimaldati tal lahinguteenete eest saada USA kodakondsus ja ülendus ohvitseriks.
Astus uuesti tegevteenistusse vanemleitnandina 1957–1960, et õppida sõjaväelenduriks, ja majorina 1966–1968, et sõdida kommunismi vastu Vietnami sõjas, Esimese Õhuratsaväe Diviisi koosseisus. Kangelaslikkuse eest lahingutes Mekongi deltas autasustati teda USA Erakordsete Teenete Ristiga (Distinguished Service Cross), samuti ordeniga Silver Star. Ta pälvis ka 15 korda Lennu Medali (Flying Medal) ja Vietnami Palmilehega Galantsuse Risti. Talle on antud kaks (kahes sõjas) lahingujalaväelase tunnusmärki (Combat Infantryman’s Badge). Ta omandas ka tuumarelvade kasutamise ohvitseri, langevarjuri, erivägede, nn roheliste barettide (Special Forces*) lahingu- ja staabiohvitseri (Rangeri) ja lennukite ning helikopterite vanemlenduri kvalifikatsiooni. Enne langevarjuhüppe tagajärjel vigastada saamist sai ta kolonelleitnandiks.
Ta on töötanud ka New Yorgis ja Itaalia ning Iraani vahelistel lendudel kopteripiloodi ja lennuinstruktorina. Pärast Lõuna-California ülikooli lõpetamist magistrikraadiga töötas ta USA sõjaväe- ja mereväeoperatsioonide süsteemianalüütikuna ning pikemat aega USA armee värbamiskomando uurimistööde ülemana. Selle teenistuse ajal avaldas ja juhendas ta paljusid teaduslikke uurimistöid ja artikleid riigikaitse ja kaitseväe teemadel.
Aastatel 2009–2011 elades Chicago lähistel, õpetas ta Chicago Eesti Maja täienduskoolis Eesti ajalugu.
Praegu elab Florida osariigis Tampa lähistel ja tegutseb kirjaniku ja ajakirjanikuna.
Ühiskondlik tegevus
Enne Eesti Vabariigi de facto taastamist teenis ta Eesti Vabariigi eksiilvalitsuse sõjaministrina. Samal ajal aitas taastada Eesti Vabariigi Kaitseliitu. Tollal asutas ta ka Ülemaailmse Eesti Kaitseliidu Toetusfondi ja oli selle esimees. 1990. aastal valiti ta Eesti Kongressi saadikuks, misjärel ta naasis Eestisse.
Jüri Toomepuu organiseeris 1992. aastal esimese sõjajärgse Riigikogu valimistel Eesti Kodanike Liidu (parlamendifraktsioon Eesti Kodanik). Riigikogu valimistel kogus Toomepuu 4,6 isikumandaadi jao hääli. Parteidesse ei ole Toomepuu kuulunud.
Jüri Toomepuu on avaldanud ajakirjanduses tosinaid artikleid poliitilistel ja riigikaitse- ning julgeolekuga seotud teemadel. Avaldanud ajakirjanduses ka luuletusi.
Isiklikku
Jüri Toomepuu on endise Kesk-Florida Eesti Seltsi esimehe USA Armee erukoloneli vandeadvokaat Tõnu Toomepuu vanem vend ja Aldo Toomepuu isa.pisi|Aldo Toomepuu
Aldo Toomepuu teenis Iraagis USA esimese mobiilse jalaväediviisi koosseisus aastal 2008 ja 2010–2011. Aastatel 2013–2014 teenis ta Afganistanis USA 10. mäediviisi koosseisus. Ta määrati USA Armee Väljaõppe Peakorteri, 4. väljaõppebrigaadi koosseisu ja viidi jalaväest üle simulatsioonioperatsioonide ohvitseriks.
Nüüdseks on Aldo Toomepuu armeeteenistusest loobunud. Ta jätkas õpinguid Lõuna-Florida Ülikooli küberkaitse magistrandina, sai magistrikraadi ja töötab küberkaitseeksperdina.
Artikleid ja intervjuusid
http://vorumaateataja.ee/index.php/ee/arhiiv/63-viimased-uudised/2373-jueri-toomepuu-nii-pohjalikult-kui-mart-laar-ei-ole-rahvast-petnud-uekski-jaergnev-valitsus, Võrumaa Teataja, 28. jaanuar 2011
Tallinna sadamate loend
''Siin on loetletud Tallinna piires asuvad sadamad läänest ida poole.
Go-motion
Go-motion (ka go motion) on üks stop-motion-animatsioonitehnikaid, mille korral animatsioonis on kaadrid pildistatud hetkel, kus objekt ei seisa paigal. Selle tulemusena tekib liikumise efekt.
Go-motion 'i arendasid 1970. aastate lõpus välja filmilavastaja Phil Tippett ja eriefektide firma Industrial Light & Magic, et kasutada seda ulmefilmis "Tähtede sõda: osa V – Impeeriumi vastulöök" (1980). Seda kasutati intensiivselt 1980. aastatel ja 1990. aastate alguses, kuni otsustati aja- ja rahasäästlikuma arvutianimatsiooni kasuks.
Meetodid
Stop-motion loob segadust tekitava stakaatoefekti: animeeritud objekt (mudel) on kaadrist kaadrisse terav, sest iga kaader on pildistatud hetkel, kus objekt on liikumatu. Go-motion ' iga saab kaadrisse tuua dünaamilisust: iga kaadri pildistamise ajal objekti liigutamise mõjul tekib hägune, realistliku liikumise efekt. Seega erinevad stop-motion ja go-motion peamiselt selle poolest, et stop-motion ' i korral koondab animatsioon järjestikku seatud kaadreid, mis koosnevad objekti väikeste liikumiste vahel tehtud paigal seisvatest piltidest, go-motion 'i korral aga kaadreid, mis on pildistatud objekti liikumise kestel.
Kaader kaadri järel tehtud ja sekundi murdosa kestvad liikumised seatakse järjestikku tavaliselt arvuti abiga, tihti mudeli sisse seatud varraste abil, mille kaudu suudab arvuti või "niiditõmbaja" programmide abil nukku või mudelit liigutada ja kontrollida.
Go-motion 'i tehnikat saab kasutada mitmesugusel moel.
Go-motion tänapäeval
Tänapäeval kasutatakse go-motion 'it harva, sest see on keerulisem ja kulukam kui arvutiga loodud efektid. Siiski on sellel potentsiaali stop-motion-filmides, kus stseen peab sisaldama aeglustatud liikumist. Filmides objekti iga väikest liikumist high-speed-kaameraga, näib kaadreid normaalkiirusel mängides objekt liikuvat justkui aegluubis. Seda oleks väga raske saavutada ainult algupärast stop-motion 'it kasutades, sest animaator peaks sama efekti saamiseks liigutama objekti iga kaadri jaoks võib-olla isegi vähem kui millimeetri.
Go-motion 'it kasutati taas fantaasiafilmis "E.T." (1982) ning plaaniti kasutada suurel määral ka dinosauruste juures filmis "Jurassic Park" (1993), kuid lavastaja Steven Spielberg otsustas kasutada selle asemel hoopis kiirelt arenevat arvutianimatsiooni.
Voldemar Pärlin
Voldemar Pärlin (28. märts 1904 Peterburi – 12. september 1944 Rakvere) oli Eesti (kapten), NSV Liidu, Soome ja Saksa (Hauptsturmführer) sõjaväelane.
Koigi vald (1939)
1939. aasta vallareform
Koigi vald kuulus Riigivolikogu 20. valimisringkonda, kust valiti August Jürima.
Voldemar Pärlin
Pärlin õppis Tartu õhtugümnaasiumis, mille lõpetas aastal 1926. 1924. aastal astus ta sõjakooli, mille lõpetamise järel aastal 1927 määrati nooremleitnandina ratsarügementi. 1932. aastal koostas ta juhendi "Alused ratsahobuse kasutamiseks rännakul", mis jõustati kaitseväe ülemjuhataja käskkirjaga. Sai aastal 1932 leitnandiks ja aastal 1940 kapteniks. Ta käis ratsaväeohvitseride täienduskursustel, ta oli ratsasportlane ning oli tegev Kaitseliidu Tartu Maleva eskadronis.
Pärast Eesti okupeerimist ja annekteerimist määrati Voldemar Pärlin 22. Eesti Territoriaalse Laskurkorpuse 232. laskurpolgu finantsteenistuse ülemaks, arvatavasti seetõttu teda ei lähetatud mais 1941 Värskasse, kus Eesti ohvitserid vangistati. Polk, kus ta teenis, viidi 28. juunil 1941 läbi Petseri Porhovi ette Nõukogude–Saksa rindele, kus valmistati ette kaitsepositsioonid. 9. juuli ööl murdis Saksa soomusdiviis piki maanteed kaitsest läbi ja hajutas 22. Eesti Territoriaalkorpuse 182. diviisi. Voldemar Pärlin ja veel ligi 5000 eestlast läksid 10.-11. juulil Saksa poolele üle. Ta võeti sõjavangi ja viidi Königsbergi, kust pääses novembris Eesti Omavalitsuse kaasabil koju.
Pärlin astus 28. oktoobril 1943 Soome armeesse ja saadeti Porokylässe (praeguse haldusjaotuse järgi Põhja-Karjala maakonnas), eesti vabatahtlike õppelaagrisse, sealt edasi aga Taavettisse (Lõuna-Karjala maakonnas). Pärast 200. jalaväerügemendi moodustamist määrati ta Jalkalasse, äsja Rajajoelt naasnud I pataljoni staapi, kus temast sai pataljoni ülema asetäitja. Ta tegi kaasa rasked tõrjelahingud Viiburi lahel ja Vuoksel, 17. juulist 1944 juba I pataljoni ülemana. Soome sõjaväes tema auaste oli ratsaväe kapten ehk ratsumestari (rittmeister).
Isiklikku
Tema abikaasa Felicia Pärlin (neiuna Mikk) sündis 13. juunil 1914 Pärnus ja neil oli kaks last.
Võru vald (1939)
Võru vald oli vald Võru maakonnas aastail 1939–1950. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad Vald kuulus Riigivolikogu 80. valimisringkonda, kust valiti Jaan Murro.
Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88
26. Võru vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Võru valla maa-alast; b) senise Aleksandri valla Väimela-Nõrgi, Väimela-Suurküla, Väimela-Tagaküla ja Kanarbiku külade ning Kärnamäe, Kõrgemäe, Lapi, Haigri ja Väiso asunduste piirkondadest; c) senise Erastvere valla Mõrgi küla piirkonnast; d) senise Timo valla lahustüki maa-alast senise Võru valla piires.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Kääpa külanõukogu, Loosu-Navi külanõukogu ja Väimela külanõukogu.
26. septembril 1950 arvati vald Võru rajooni koosseisu.
Koigi vald (1939)
Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine
1945 augustis moodustati Koigi vallas Koigi külanõukogu keskusega Koigi asunduses, Päinurme külanõukogu keskusega Päinurme asunduses ja Sõrandu külanõukogu keskusega Sõrandu külas. 1950. aastal Koigi vald likvideeriti. Koigi ja Sõrandu külanõukogu alad arvati Paide rajooni koosseisu, Päinurme külanõukogu ala Põltsamaa rajooni koosseisu.
Memphis (sigaretid)
Memphis on sigaretibränd. Neid sigarette turustab Eestis Tobaccoland Eesti AS, Austria Tabak Groupi üks osa, mis omakorda kuulub Austrias registreeritud emaettevõtte Austria Tabak GmbH kaudu alates 18. aprill 2007 maailma suuruselt kolmanda tubakafirma JTI omandusse.
Eestis on müügil sigaretimargid Memphis Sky-Blue (varem Blue Lights) ja Memphis Strato-Blue (Blue Ultra).
Muud Memphise sigarettide margid (koos turuletoomise aastaga):
Soojuspilt
right|thumb|Soojuspilt nahkhiirest Soojuspilt on termofoto esemelt kiirgunud või peegeldunud soojusest. Saadud tuletis muudetakse termokaameras meile nähtavaks kujutisteks, piltideks. Termopilt on analoog meie poolt nähtavatele esemetele (objektidele) ja nende esemete visualisatsioon temperatuuri(de) erinevustest.
Soojuspildistamine ehk termograafia põhineb esemelt (objektilt) kiirgunud infrapunase kiirguse inimsilmale nähtavaks tegemises.
Gustav Heinrich Schüdlöffel
Ta õppis Tallinna toomkoolis 1810–1817. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1817–1820. Lõpetamise järel reisis Rootsis ja tegutses koduõpetajana. Aastatel 1826–1827 oli ta Tallinna Toomkooli inspektor. Pastoriks ordineeriti ta 20. jaanuaril 1829.
Schüdlöffel töötas aastatel 1829–1859 Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse pastorina. Ida-Harju praostiks sai ta 28. veebruaril 1847. Elu lõpus jäi ta kurdiks. Jõelähtme kiriku juures asub ka tema kalm.
Tema järgi on nimetatud tänav Randvere külas Viimsi vallas, kus muuhulgas asub ka 2013. aasta septembris avatud Randvere kool. Schüdlöffeli ametisoleku ajal (aastal 1848) hakati ehitama Randvere kirikut.
Looming
Schüdlöffel oli üks oma aja juhtivaid estofiile.
Ta oli üks varasemaid eesti mütoloogia käsitlejaid. Ajakirjas Das Inland ilmus 1836 artikkel Kalevipoja-muistenditest, mida ta oli rahvasuust kuulnud. Seal pani ta esmakordselt kokku Kalevipoja-muistendite tsükli.
Mugandas saksa keelest rahvavalgustuslikke jutte (enamasti vagajutte) ja koostas kalendreid.
Tema "Toomas Westen, Lapo rahwa uso ärataja Norra maal" (1844, 2. trükk 1894) on esimene Eduard Ahrensi soovitatud uues kirjaviisis trükiteos.
Iivi Anna Masso
Iivi Anna Masso (sündinud 31. mail 1967 Tallinnas ) on Helsingis elav ühiskonnateadlane.
Haridus
1997. aastal lõpetas Helsingi Ülikooli magistrikraadiga filosoofias ja 1999. aastal Kesk-Euroopa Ülikooli magistrikraadiga politoloogias. Seejärel oli Helsingi Ülikoolis doktoriõppes ja 2006. aastal sai doktorikraadi politoloogias.
Töökäik
Aastatel 2000–2001 oli Iivi Anna Masso New Yorgis New School Universitys külalisteadur ja 2002–2008 Helsingi Ülikooli politoloogia teaduskonna teadur ja lektor.
Alates 2010. aasta detsembrist kuni 2012. aastani oli ta ajakirja Diplomaatia peatoimetaja. Alates 2013. aastast kuni märtsini 2015 oli ta presidendi nõunik.
Masso kirjutab kolumnistina Eesti Päevalehes ja Soome veebiväljaandes Uusi Suomi.
Kujundujumine 2008. aasta suveolümpiamängudel
right|150px|Olympische Ringe 150px|right|Kujundujumine Kujundujumine 2008. aasta suveolümpiamängudel toimus 18.–23. augustini Pekingi Riiklikus Veekeskuses, kus osales 96 naissportlast 24 riigist ja välja jagati 2 komplekti medaleid
Võistlusalad
Paare osales kokku 16 ja rühmaharjutuses osales 8 naiskonda, kuhu kuulus 9 sportlast. Rühmaharjutuses lubati võistlema 8 sportlast.
Duetid
Finaal: 20. august Osavõtjaid: 24 Olümpiavõitja 2004: Anastassia Davõdova - Anastassia Jermakova, Venemaa Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;" />
Rühmaharjutus
Finaal: 23. august Osavõtjaid: 8 võistkonda Olümpiavõitja 2004: Venemaa Ametlikud tulemused: Finaal <br style="clear:both;" />
Tšüj jõgi
thumb|Tšüj jõeorus Tšüj (kirgiisi Чүй, kasahhi Шу) on jõgi Sise-Aasias. Algab Terskej-Ala-Toost. Ülemjooksul voolab kirdesse. Möödub Õsõk-Köli läänetipust ja pöördub Boami kuristikus põhja. Tasandikule laskunud voolab Mojõnkumi kõrbe servas loodesse ja läände. Kaob kõrbeliiva.
Ringebu
Ringebu on asula Norras Innlandeti maakonnas, Ringebu valla keskus.
Elanike arv on 1318 (2008).
pisi|tühi|Kirik
Komagatake
pisi|2008 Komagatake (駒ヶ岳 Koma-ga-take) on tegevvulkaan Jaapanis Hokkaidō saare edelaosas.
Araabia Taassünni Sotsialistlik Partei
pisi| Baathi lipp Araabia Taassünni Sotsialistlik Partei (ka Araabia Sotsialistlik Baa'thi Partei) ehk Baa'th (Ḥizb al-Ba`ṯ al-`Arabī al-Ištirākī) on Araabia partei, mis asutati 1940. aastatel Damaskuses rahvusliku liikumisena, mille eesmärgiks oli ühendada kõik araabia maad ühte riiki ning seista vastu Lääne koloniaalvõimule.
Suurima mõjuvõimu saavutas partei Süürias ja Iraagis, kus pääses 1963. aastal võimule. Süürias on Ba'ath võimul tänaseni (aprill 2009), Iraagis kaotati võim 1963. aastal, võideti uuesti 1968. aastal ja kaotati alles 2003. aastal Iraagi sõja tulemusel.
1966. aastal kukutati Süürias sõjaväelise riigipöördega liikumise asutaja Michel Aflaq ning partei jagunes rivaalitsevateks Süüria ja Iraagi organisatsioonideks, mis omasid teistes Araabia riikides paralleelseid struktuure.
Iraagis keelustati Baa'th 2003. aasta mais.
Visela
Visela (võru keeles Viselä) on küla Võru maakonnas Antsla vallas ja endises kihelkonnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Urvaste valda.
Külas asub Silmaläte, Põrguläte ja looduskaitse all olnud Visela korgipuud.
Peeter Lepp
pisi|Peeter Lepp, Eha Lepp ja Alar Rästa Tallinna vanalinna päevadel 1999. aastal Foto: Jaan Künnap Peeter Lepp (sündinud 1. juulil 1943) on eesti poliitik. 1993–2002 kuulus ta Eesti Koonderakonda, seejärel Reformierakonda.
1996–1999 oli ta Tallinna linnavolikogu liige ja Põhja-Tallinna linnaosa vanem. 1999 oli ta Tallinna linnapea.
Nehalem
pisi Nehalem on linn USA-s Oregoni osariigis Tillamooki maakonnas Nehalemi jõe ning Vaikse ookeani Nehalemi lahe ääres.
2000. aasta rahvaloenduse järgi oli elanike arv 203.
Vaabina
Vaabina on küla Võru maakonnas Antsla vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Urvaste valda.
Küla on nime saanud Vaabina vasallilinnuse (Ülzen) omaniku Fabian von Tiesenhauseni eesnime järgi, kes suri 1559. aastal Vene-Liivi sõja ajal. Linnus põles Liivi sõjas ja hävis varsti pärast seda lõplikult. Hiljem asus sama koha peal Vaabina mõis. 1967. aastal lammutati lõplikult vana Vaabina mõisa härrastemaja varemed, kuna selle koha pealt tõmmati otse läbi linnuseala ja mõisapargi uus Võru–Antsla maantee.
Küla läbib Antsla–Vaabina maantee. Küla põhjapiir jookseb mööda Võru–Kuigatsi–Tõrva maanteed. Küla lõunapiiril asub Valga–Koidula raudteelõik, kus asus kuni 2001. aastani ka Vaabina raudteepeatus ja liiklesid reisirongid.
Vaabinast voolavad läbi Antsla jõgi ja Lambahanna oja. Küla piiresse jäävad Tobra järv ja Toku järv. Antsla jõel asub ka küla keskosas väike Mõisajärv. Küla kirdenurk ulatub Lõõdla järveni.
Külas on tegutsenud piiritusevabrik. Hiljem asus samas hoones meierei.
Vaabina pargis kasvab kaitsealune põlispuude grupp.
Cécile Chaminade
Cécile Louise Stéphanie Chaminade (8. august 1857 Pariis – 13. aprill 1944 Monte Carlo) oli prantsuse helilooja ja pianist, üks kuulsamaid naisheliloojaid.
Elu
Cécile Chaminade sündis 8. augustil 1857 Batignollesi külas, mis varsti pärast seda arvati Pariisi koosseisu. Tema suguvõssa kuulub preester Guillaume Joseph Chaminade, kes 1817 asutas Bordeaux's "Maarja ühingu".
Isa oli ühe kindlustusseltsi direktor ning amatöörviiuldaja. Ema mängis väga hästi klaverit ja laulis. Tal oli kena lauluhääl. Ema märkas varakult tütre erakordset muusikalist kuulmist ja musikaalsust.
Perekonnatuttavate hulka kuulus Georges Bizet, kes pööras tähelepanu tüdruku andele. Bizet nimetas Cécile'i oma väikeseks Mozartiks ning ennustas talle säravat tulevikku, kui oli tutvunud sakraalmuusikaga, mis tüdruk oli komponeerinud 8-aastaselt (see oli tema esimene helilooming) ning talle klaveril ette mängis. See ettemäng toimus Le Vésinet's asuvas villas, mille isa oli 1865. aastal ehitada lasknud.
Bizet soovitas anda lapse konservatooriumi Félix Le Couppey klaveriklassi, mis oli mõeldud noortele tüdrukutele. Ent isa oli selle vastu, sest ta leidis, et kodanlaste tütardest peavad saama abielunaised ja emad. Jõuti siiski kokkuleppele, et ta võtab samas mahus eratunde. Cécile õppis Le Couppey juures klaverit, Savardi juures harmooniat ja Benjamin Godardi juures kompositsiooni. Samuti õppis ta
Perekonna uues kodus (rue de Rome 69), kus iga kahe nädala tagant käis külas muusikamaailma eliit, teenis Cécile ära Ambroise Thomas', Jules Massenet', Charles Gounod', Canille Saint-Saënsi ja Emmanuel Chabrier' imetluse. Ambroise Thomas on Chaminade'i kohta öelnud: "See ei ole naine, kes komponeerib, vaid helilooja, kes on naine."
Chaminade saatis meelsasti klaveril noort viiuldajat Joseph Marsicki, kes alates 1877. aastast tegi vanas Salle Pleyelis kvartetiõhtuid. Kui isa oli kord reisil, kasutas Cécile ühel õhtul juhust ning esines 18-aastaselt esmakordselt avalikult, mängides Beethoveni ja Charles-Marie Widori triosid. Ajakirjanduses teatati selle kontserdi menust.
Aastal 1878 korraldas Le Couppey kontserdi Chaminade'i teostest. 4. aprillil 1881 toimus Orkestrisüidi esiettekanne Rahvusliku Muusikaühingu korraldusel. Sama teos kanti ette ka kontserdisarjade "Concerts des Champs-Elysées"' ja "Concerts Populaires de Pasdeloup" raames.
kuulus ta Rahvuslikku Muusikaühingusse.
Oma koomilist ooperit "La Sévillane" saatis Chaminade klaveril kontsertettekannetel Salle Pleyelis ja Salle Érardis. Opéra-Comique'i repertuaari seda siiski ei võetud, sest see oli liiga lühike.
Seevastu Chaminade'i balletti "Callirhoë", mille esietendus oli 16. märtsil 1888 Marseille's, mängiti peaaegu 200 korda, sealhulgas Metropolitan Operas New Yorgis.
Ka tema kontserdipala (Concertstück) opus 40 klaverile ja orkestrile (1888) hakati ette kandma.
Ent pärast seda piirdus Chaminade väiksemate vormidega. Ainsaks erandiks oli flöödikontsertiino opus 107 (1902), mille ta tõenäoliselt kirjutas Pariisi konservatooriumi lõpueksamiks. Arvatakse, et ta oli isa surmaga 28. juulil 1887 kaotanud suurteose jaoks vajaliku võitlusvaimu.
Ta alustas pianistikarjääri, esinedes kogu Euroopas kuni Türgini välja. Kulminatsiooniks oli 1907–1908 triumfaalne 25 kontserdist koosnev turnee 12 Ameerika Ühendriikide linnas, mis pani aluse tema tohutule populaarsusele ookeani taga. Ringreis algas ühe kontserdipala esitusega Philadelphias. Chaminade täitis kavad eranditult oma loominguga. Et tagada enda ja oma ema ülalpidamiseks vajalikku menu, keskendus ta lühikestele klaveripaladele ning lauludele. Ameerika Ühendriikides asutati umbes 200 Chaminade'i klubi, millest mõned tegutsevad seniajani.
Chaminade'i helilooming oli Prantsusmaal populaarne ja 1892 määrati ta haridusametnikuks.
Chaminade, kes elas ikka veel üksinda ning oli deklareerinud: "minu armastus kuulub muusikale, ma olen nunn, vestaneitsi", abiellus 1901 siiski – pigem fiktiivselt – ühe lahutatud ja vaese mehega, kes 1907 jättis ta leseks.
Kui 1912 suri ema, kes oli teda turneedel sageli saatnud, langes Chaminade sügavasse meeleheitesse. Alles järgmisel aastal läks ta tagasi Londonisse, kus kuninganna Victoria oli teda regulaarsete Inglismaa-turneede (alates 1892. aastast) käigus oodatud külalisena sageli Windsori lossis vastu võtnud. Üliõpilased olevat seal talle korraldanud triumfaalse vastuvõtu.
Kui puhkes sõda, pani 57-aastane Chaminade muusika kõrvale, et juhatada haiglat. Ta loobus avalikest esinemistest ja komponeeris harva.
Hiljem elas ta tagasitõmbununa Monte Carlos. 20. sajandi reaalsus oli talle võõras ja vastuvõetamatu. Ta suri sealsamas 13. aprillil 1944.
20. sajandi lõpupoolel hakati hilisromantilist prantsuse muusikat halvustama, mistõttu huvi tema muusika vastu vaibus pärast tema surma.
Nüüd on tema teoseid hakatud taas ette kandma.
Aastal 1988 koostas USA muusikateadlane Marcia Citron Chaminade'i teoste nimekirja ning tema eluloo.
Looming
Chaminade oli viljakas helilooja ja peaaegu kõik tema umbes 400 teosest avaldati tema eluajal. Kuigi ta kirjutas orkestripalu (sealhulgas menukad klaverikontserdipalad, flöödikontsertiino, üks sümfoonia ja üks ballett), olid tema kõige populaarsemad teosed tema klaveripalad, millest suurem osa on karakterpalad, ja üle 125 meloodia. Muusika on meloodiline ja väga mõistetav, selgete tekstuuride ja mahedalt kromaatiliste harmooniatega, prantslasliku vaimukuse ja värvikusega.
Chaminade kirjutas umbes 140 laulu, enamiku ajavahemikul 1890–1910. Tema kerged ja võluvad laulud on väga prantslaslikud. Neid iseloomistab värske kompositsioonistiil, prosoodia valdamine ning hääletunnetus. Chaminade'i laule on plaadistanud Anne Sofie von Otter ja Alaina Warren Zachary.
Trio pour Piano, Violon et Violoncelle, opus 11
Trio klaverile, viiulile ja tšellole (1881)
Paleoarhaikum
Paleoarhaikum on geokronoloogiline üksus (aegkond).
Paleoarhaikumile eelneb Eoarhaikum ja järgneb Mesoarhaikum. Paleoarhaikum oli ajavahemikul 3,6 kuni 3,2 miljardit aastat tagasi.
8. sajand
8. sajand ehk VIII sajand pKr ehk m.a.j. on kristliku ajaarvamise kaheksas sajand, mis algas 1. jaanuaril 701 ja lõppes 31. detsembril 800. Keskaja seda osa nimetatakse varakeskajaks. 300px|thumb|right|Araablaste [[kalifaat|kalifaadi laienemine: {{legend|#a1584e|Muḩammad (622–632)}} {{legend|#ef9070|Neli esimest kaliifi (Rashidun, 632–661)}} {{legend|#fad07d|Umaijaadid (661–750)}}]]
Kümnendid ja aastad
700. aastad: (700), 701, 702, 703, 704, 705, 706, 707, 708, 709
710. aastad: 710, 711, 712, 713, 714, 715, 716, 717, 718, 719
720. aastad: 720, 721, 722, 723, 724, 725, 726, 727, 728, 729
730. aastad: 730, 731, 732, 733, 734, 735, 736, 737, 738, 739
740. aastad: 740, 741, 742, 743, 744, 745, 746, 747, 748, 749
750. aastad: 750, 751, 752, 753, 754, 755, 756, 757, 758, 759
760. aastad: 760, 761, 762, 763, 764, 765, 766, 767, 768, 769
770. aastad: 770, 771, 772, 773, 774, 775, 776, 777, 778, 779
780. aastad: 780, 781, 782, 783, 784, 785, 786, 787, 788, 789
790. aastad: 790, 791, 792, 793, 794, 795, 796, 797, 798, 799
800
Olemus
Olemus (vanakreeka keeles ousia, ladina keeles essentia, saksa keeles Wesen) on filosoofias enamasti see, mis jääb asja muutudes samaks, olles asjale olemuslikuks.
Enamasti leitakse filosoofias, et olemus ei ole tabatav puhtalt meeltetaju abil.
Olemus saab esimest korda keskseks mõisteks Platoni filosoofias. Skolastikas kasutatav ladinakeelne termin essentia ('olev-us') on moodustatud Platonil ja Aristotelesel kasutusel olnud termini ousia ('olev-us') eeskujul. (See sõna on skolastikas siiski enamasti tõlgitud ladina sõnaga substantia 'substants'.) Enamik sõna "olemus" tähendusi filosoofia ajaloos lähtub nendest mõistetest.
Olemus on ontoloogiliselt see, mis põhistab asja olemist iseeneses (das Selbst-Sein), sellele kõige omasemat, muutumatut loomust, eristades seda aegruumiliselt määratud muutlikust eksisteerimisest (Dasein, existentia). Asja olemus peab olema loogiliselt see, mille tõttu tema peale mõeldakse (worauf es für die Zwecke des Denkens ankommt), mis pannakse paika, säilitatakse ja rõhutatakse asja mõiste puhul (was man im Begriffe der Sache festlegen, festhalten, betonen will, muß). Olemus määratakse kindlaks ja määratletakse metoodilse otsustamise abil mõistena. Olemus on teadusliku mõiste objektiivne korrelaat. Tunnetuse suhtelisuse ja mittetäielikkuse tõttu on asja olemus ainult suhteliselt ja osaliselt (relativ-partiell), mitte aga absoluutselt ja tervikuna (absolut-total) kättesaadav. Olemuslik (wesentlich, ousiôdês, essentialis) on see, mis on vajalik mõiste moodustamiseks, mis kuulub asja koosseisu, mis on asja mõistest loogiliselt lahutamatu (näiteks olemuslik omadus).
Olemus võib olla ka üksik substants (Einzelsubstanz), üksik asi (Einzelding).
Adolf Fredrik
thumb|[[Lorens Pasch noorem. Adolf Fredrik, Rootsi kuningas, Holstein-Gottorpi hertsog.]] Adolf Fredrik (sündinud Adolf Friedrich; 14. mai (3. mai) 1710 Gottorf – 12. veebruar 1771 Stockholm) oli Rootsi kuningas 1751. aastast kuni surmani. Enne troonile asumist oli ta Lübecki vürstpiiskop.
Ta oli esimene kuningas Rootsi Holstein-Gottorpi dünastiast. 23. juunil 1743 valis Kübaratepartei Adolf Friedrichi, kes oli valmistunud muretuks eluks Lübecki vürstpiiskopina muusikat ja loodusteadust harrastades, Rootsi troonipärijaks, et saada Venemaa keisrinnalt Jelizaveta Petrovnalt paremaid Turu rahu tingimusi. Leping nõudis, et Adolf Fredrik saaks kroonprintsiks. Sellega püüdis keisrinna Jelizaveta tagada, et Rootsi kuningaks saaks Venemaa-meelne mees; Adolf Friedrich oli Jelizaveta sugulane ning oli olnud Venemaa kroonprintsi Karl Peter Ulrichi (tulevase Peeter III) hooldaja. Rootsi talupojad oleksid tahtnud kuningaks Taani printsi Fredrikit. Seetõttu puhkesid rahutused muu hulgas Stockholmis. Ka Taani ähvardas sõjaga. Venemaa toel õnnestus Rootsil siiski takistada Taani sekkumist asjasse. Adolf Fredrik valmistas peagi Venemaale pettumuse, sest ta hakkas toetama võimul olevat Kübarateparteid, mis oli Vene-vastane ja Prantsusmaale orienteeritud. Aastal 1747 määrati Adolf Fredrik Roosi armee juhiks. Talle lubati, et kui tema saab kuningaks, antakse kuningale suurem võim, kui 1723. aasta põhiseadus, mis oli kuningalt peaaegu kogu võimu ära võtnud, ette nägi.
Suvel 1752 käis kuningas ka Soomes. Ta oli üle 120 aasta esimene Rootsi kuningas, kes Soomes käis. Soomlased võtsid ta innukalt vastu. Näiteks Himankasse rajati mälestusmärk kohta, kus kuningas suvatses lõunat süüa. Degerby linn muutis oma nime kuninganna Lovisa Ulrika auks Loviisaks. Kuningas käis vaatamas ka Suomenlinna ehitustöid.
Aastal 1756 otsustasid seisused, et kui kuningas "tigetseb" ega kinnita talle vastumeelset seadust oma allkirjaga, siis võidakse allkiri teha Riiginõukogu valduses oleva pitsatiga. Lovisa Ulrika ei talunud oma abikaasa säärast alandamist, mistõttu ta toetas kuninga pooldajate riigipöördekatset. See ebaõnnestus ning paljud kuningapaari liitlased hukati pea maharaiumise teel. Kuninganna palus avalikult andeks. Adolf Fredrik, kes ei olnud asjast teadlik, jäi kuningaks, kuid tal ei olnud praktiliselt mingit võimu.
Kuni Adolf Fredriki surmani lõhestasid Rootsit parteidevahelised tülid.
1760. aastatel tüdines kuningas oma ametist ning hakkas üha enam aega pühendama harrastustele. Eriti meeldis talle treipingiga tubakatoose valmistada, mistõttu teda hakati hüüdma treialkuningaks.
Aastal 1768 püüdis ta siiski veel kord oma positsiooni muuta: ta teatas, et loobub troonist ning võtab selle tagasi ainult juhul, kui seisused kutsutakse kokku kuninga positsiooni parandamiseks. Rootsi oli kuus päeva ilma kuningata. Riiginõukogu soostus seisuseid kokku kutsuma ning Adolf Fredrik naasis kuningaks. Ent seisused polnud endiselt nõus kuninga õigusi suurendama.
Adolf Fredrik suri tõenäoliselt ataki tagajärjel. Levinud on versioon, et ta sõi end surnuks.
Järgmised kuningad Gustav III ja Karl XIII olid Adolf Fredriki pojad.
Adolf Fredrikit on iseloomustatud nõrga valitsejana ja võimetu poliitikuna ning tahtejõuetu, sõltuva ja andetu (välja arvatud sõjanduses) inimesena. Väidetavalt oli ta hea abikaasa, hoolitsev isa ja teenritele hea isand. Kui ta suri, meenutasid leinajad tema külalislahkust ja sõbralikkust.
Mesoarhaikum
Mesoarhaikum on geokronoloogiline üksus (aegkond) arhaikumis ehk ürgeoonis.
Mesoarhaikumile eelneb Paleoarhaikum ja järgneb Neoarhaikum.
Mesoarhaikumi ulatus on 3200 kuni 2800 miljonit aastat tagasi. See ei ole seotud kindla kivimikihistusega.
Austraalias on leitud mesoarhaikumist pärinevaid stromatoliite.
Umbes 2800 miljonit aastat tagasi jagunes osadeks esimene teoreetiline hiidmanner Vaalbara.
Adolf Johann
thumb|right|Adolf Johann Adolf Johann I, Stegeborgi ja Pfalz-Zweibrücken-Kleeburgi hertsog, Reini pfaltskrahv, (rootsipäraselt Adolf Johan; (11. oktoober 1629 Stegeborgi loss – 14. oktoober 1689 Stegeborgi loss) oli Rootsi riigimarssal.
Tema vanemad olid Zweibrückeni pfaltskrahv Johann Kasimir ja Rootsi kuninga Karl IX tütar Katarina Vasa. Rootsi kuningas  Karl X Gustav oli tema vend.
Karl X Gustavi Poola sõjas viis ta Kłecko lahingus 1656 Rootsi väed võidule. Pärast kuninga lahkumist Preisist Taanisse 1657 nimetati Adolf Johan Preisis paiknevate vägede kindraliks, mis tekitas tüli. Väed ei olnud tema otsustega rahul ja ka kuningas ei kiitnud neid heaks. Aastal 1659 Adolf Johan lahkus.
Kui vend Riksdagi istungi ajal Göteborgis 1660 äkki suri, leiti, et Adolf Johan peaks moodustama koos kuninganna Hedvig Eleonoraga eestkostevalitsuse. Kohe pärast kuninga surma 13. veebruaril otsustati, et Göteborgi väravad suletakse. Adolf Johan laskis kutsuda Göteborgi komandandi Karl Sjöbladi ning käskis tal võtmed üle anda. Kui too keeldus, tahtes kõigepealt rääkida kuninganna ja nõukoguga, tõmbas Sjöblad mõõga välja. Sjöblad tegi sedasama, mille peale hertsog rahunes.
1. märtsil 1660 protokolliti varasem Riksdagi otsus ning nüüd tunnistati Rootsi kroonprints Karl Rootsi kuningaks ning hertsog Adolf Johan jäeti eestkostevalitsusest välja. Pärast seda talle enam avalikke ülesandeid ei antud.
Notodden
pisi|Bluusifestival (2009)
Notodden on linn Norras Vestfold og Telemargi maakonnas, Notoddeni valla keskus.
Notodden sai linnastaatuse 1913. aastal.
2008. aastal elas linnas 8448 inimest, 2011. aastal 8673.
Iga aasta suvel korraldatakse linnas Skandinaavia suurimat bluusifestivali.
2 km kaugusel kesklinnast asub lennujaam, kust lendavad iga päev lennukid Bergenisse.
4. mai
4. mai on Gregoriuse kalendri 124. (liigaastal 125.) päev. Juliuse kalendri järgi 21. aprill (1901–2099).
4. sajand
4. sajand ehk IV sajand pKr ehk m.a.j. on kristliku ajaarvamise neljas sajand, mis algas 1. jaanuaril 301 ja lõppes 31. detsembril 400.
Kümnendid ja aastad
300. aastad: 301, 302, 303, 304, 305, 306, 307, 308, 309
310. aastad: 310, 311, 312, 313, 314, 315, 316, 317, 318, 319
320. aastad: 320, 321, 322, 323, 324, 325, 326, 327, 328, 329
330. aastad: 330, 331, 332, 333, 334, 335, 336, 337, 338, 339
340. aastad: 340, 341, 342, 343, 344, 345, 346, 347, 348, 349
350. aastad: 350, 351, 352, 353, 354, 355, 356, 357, 358, 359
360. aastad: 360, 361, 362, 363, 364, 365, 366, 367, 368, 369
370. aastad: 370, 371, 372, 373, 374, 375, 376, 377, 378, 379
380. aastad: 380, 381, 382, 383, 384, 385, 386, 387, 388, 389
390. aastad: 390, 391, 392, 393, 394, 395, 396, 397, 398, 399
400
Beloostrov
1809–1940 asus seal tähtis Soome-Nõukogude Liidu piiriületuspunkt. 1922–1940 kandis nime Krasnoostrov. 1998. aastani oli Beloostrov alev.
Beloostrovis asuvad peamiselt suvilad ja aiamaad. Suviti elab seal umbes 50 000 inimest. thumb|left|WC Rajajoki jaamas
Gustav Kirchhoff
pisi| Gustav Robert Kirchhoff (12. märts 1824 Königsberg – 17. oktoober 1887 Berliin) oli saksa füüsik.
Kirchhoff õppis aastatel 1842–1846 matemaatikat ja füüsikat Königsbergi ülikoolis. Ta avastas Kirchhoffi seadused (mis on sisuliselt üldistus Ohmi seadusest), mille põhjal kaitses 1847. aastal doktoriväitekirja.
Aed-liivatee
Aed-liivatee ehk tüümian (Thymus vulgaris) on huulõieliste sugukonda kuuluv mitmeaastane igihaljas poolpõõsas.
Gustav Kirchhoff
1861. aastal üldistas Kirchhoffi seadusi James Clerk Maxwell. Kirchhoffi seadused järelduvad otseselt Maxwelli võrranditest.