cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hüperhiid
Seos ülihiidudega
Hüperhiiud esinevad samas või sarnases HR-diagrammi piirkonnas eri klassidest tähtedega. Pole alati selge, kas eri klassid esindavad erinevate algtingimuste või eluetapiga tähti.
Kuigi enamik ülihiide on vähem heledad kui sama temperatuuriga hüperhiiud, langevad mõned samasse heleduse vahemikku. Tavalistel ülihiidudel pole tugevat vesiniku emissiooni ja laienenud spektraaljooni. Väiksema massiga ülihiiud ei naase punase ülihiiu faasist, vaid plahvatavad supernoovana või muutuvad valgeks kääbuseks.
Teadaolevad hüperhiiud
Tähed, millele loetelus sulge ei järgne, asuvad Linnutees.
Džedefra
Džedefra oli Vana-Egiptuse vaarao 4. dünastiast. Ta valitses umbes 2566–2558 eKr. Ta oli Hufu poeg ja Hafra vend. Džedefra suri noorelt, umbes 2558. aastal eKr.
Hüperhiid
Sinised ülihiiud
pisi|püsti=1.3|Ioniseeritud protoplanetaarse kettaga hüperhiidude HD 268835 (R 66) ja HD 37974 (R 126) suurus võrreldes [[Päikesesüsteemiga]]
Täheklastris Westerlund 1:
Kollased ülihiiud
pisi|püsti=1.3|Kollane hüperhiid V766 Centauri (HR 5171)
Täheklastris Westerlund 1:
Tenrikyō
pisi|Tenrikyō peatempel [[Tenris]] Tenrikyō (jaapani keeles 天理教, 'jumaliku mõistuse õpetus') on panenteistlik Jaapani uususund. Tenrikyōl arvatakse olevat maailmas umbes 2 miljonit järgijat, kellest 1,5 miljonit on Jaapanis. Sarnasuste tõttu peavad paljud seda šintoismi üheks vormiks, ehkki usk ja praktika erinevad Tenrikyōs ja šintos märgatavalt. Tenrikyō asutas naine, Miki Nakayama, kes sai ilmutusi alates 1838. aastast. Esimeste ilmutuste järel andsid ta järgijad talle tiitli Oyasama ('austatud vanem').
Cao Dai
Cao Đài on suhteliselt uus sünkretistlik, monoteistlik religioon, mis tekkis lõuna- Vietnamis aastal 1926 Đạo Cao Đài on religiooni lühem nimi, täisnimi on Đại Đạo Tam Kỳ Phổ Độ (Lunastuse ja Ilmutuse Kolmanda Ajajärgu Suur Religioon). Termin Cao Đài tähendab otsetõlkes "kõrget kohta.", st. kõrgeim koht, kus Jumal valitseb. See on ka Jumala, universumi looja lühendatud nimi, kelle täisnimi on Cao Đài Tiên Ông Đại Bồ Tát Ma-ha-tát (tõlge: Cao Dai, Iidne Tark (ja) Suur Bodhisattva Mahasattva). Jumala tiitlis on esindatud Kolm Õpetust: Pühak, Tark ja Buddha.
Caodailased peavad Jumalat oma religiooni asutajana. Nad usuvad et Cao Đài õpetus, sümbolism ja organisatsioon olid antud otse Jumalalt. Isegi Tây Ninh'i piiskopitempli ehitamisel olevat Jumal mänginud nõuandvat rolli. Cao Đài esimesed jüngrid, Ngô Văn Chiêu, Cao Quỳnh Cư, Phạm Công Tắc ja Cao Hoài Sang väitsid end olevat kõnelnud Jumalaga, kes andis neile täpsed juhtnöörid uue religiooni rajamiseks, mis alustaks Kolmanda Ajastu.
Caodailased harrastavad eetilisi praktikaid, nagu palvetamist, esivanemate kultust, vägivallatust ja taimetoitlust, selle eesmärk on taasühineda Jumal-Isaga taevas ning lõpuks olla võimeline vabaneda reinkarnatsiooniahelast. Cao Đài järgijate hulk ei ole päris kindel, arvatakse aga, et neid on 2-3 miljonit. Mõned oletused ulatavad ka kaheksa miljoni liikmeni Vietnamis. On veel ka 30 000 caodailast väljaspool Vietnamit, USAs, Euroopas ja Austraalias.
Britpop
Britpop ' i kuulsaimad esindajad olid irooniline The Kinksi laadis popansambel Blur ja eelkõige The Beatlesit endale eeskujuks seadnud rokkansambel Oasis, kes võistlesid 1990. aastate keskpaigas parima britpop-bändi loorberite pärast.
Võitlus kandis nime "The Britpop Battle" ja kujutas endast seda, et mõlemad bändid võistlesid 1995. aastal esikohasingli pärast. Blur oli võistlustules singliga "Country House" ning Oasis singliga "Roll With It". Blur suutis müüa 274 000 eksemplari, Oasis aga kõigest 216 000. Võitjaks osutus Blur. Mõned on arvamusel, et lõppkokkuvõttes jäi peale Oasis, kelle „(What's the Story) Morning Glory?“ (1995) on tuntuim britpop-album ja kõigi aegade müüdumaid briti albumeid üldse. Ainsa britpop-artistina saavutas Oasis laiemat edu ka USAs.
Teised olulisemad britpop ' i ansamblid on Pulp, Suede, The Verve, Elastica, Lush ja The Boo Radleys. Britpop ' i ajastu lõppes koos 1990ndatega, hilisema muusika kohta seda terminit eriti ei kasutata.
Salvrätikutehnika
Salvätikutehnika ehk decoupage on käsitöötehnika, mille juured ulatuvad 12. sajandi Hiinasse.
Snofru
Snofru (ka Sneferu; kreeka Soris) oli Vana-Egiptuse Vana riigi 4. dünastia esimene kuningas. Tema valitsemisaeg langes umbkaudu aastatesse 2613–2589 eKr.
Salvrätikutehnika
Salvrätitehnikat kasutatakse lillepottide, tekstiili, karbikeste, mööbli, kaartide jms kaunistamisel. Esmalt rebitakse või lõigatakse salvrätikust välja soovitud pilt või pildikesed ja võetakse salvrätik ühekihiliseks, et salvrätt oleks hästi õhuke. Seejärel asetatakse see soovitud pinnale, kaetakse ettevaatlikult läbipaistva lakiga ja lastakse kuivada. Seejarel on pilt kleepunud karbile või papile ning osaliselt ka läikiv.
Selle kõrvalt võib tausta kaunistada või värvida akrüülvärvidega.
Aleksander Sarapuu
Aleksander Sarapuu (14. veebruar 1941 – 8. märts 2009) oli eesti laulja.
Omandanud muusikahariduse Tallinna Muusikakoolis ja Tallinna Riiklikus Konservatooriumis, laulis ta aastatel 1961–1971 Eesti Raadio segakooris.
1971. aastast kuni haigestumiseni 2009. aasta alguses laulis ta Eesti Rahvusmeeskooris. Lauljana oli Aleksander Sarapuu bassbariton.
Taoism
pisi|Hieroglüüf, mis tähistab sõna dao Taoism (ka daoism; hiina keeles lihtsustatud kirjas 道教 (dàojiào)) on Vana-Hiinast alguse saanud filosoofiline ja religioosne õpetus.
Filosoofiline taoism (道家, tào chiā) ja religioosne taoism (道教 tào chiào) on üsna erinevad oma mõtteviiside, praktika, mütoloogia jpm poolest.
Et taoismil on mitmekesiseid avaldumisvorme ning taoismi ja teiste religioonide vahele on raske piire tõmmata, siis on taoismi kui religiooni järgijate arvu raske määrata. Märkimisväärselt palju taoiste elab Taiwanis.
Õpetuse alused
Taoismi põhimõiste on dao (Tao), mis tähendab teed, aga ka toimimisviisi, eluseadust jms. Lisaks võidakse Taod mõista igavese ja määratlematu, kõikjaleulatuva ja ammendamatu väljana: lihtsam on rääkida sellest, mis Tao ei ole.
Taoism keskendub üksikisiku suhtele maailmaga. Tao ühendab ja on aluseks kõigile nähtavatele esemetele ja tegevustele; Tao on universumi tee ehk lakkamatu kulg, looduse kord. Tao tunnus võib olla pideva muutuse ja vahelduse tsükliline kordus, mis avaldub kahe polaarse jõu (näiteks yin-yang'i) vastastikuse mõjuna. Seda ei saa mõjutada ega ära osta ohvrite ja rituaalidega. Sellest osasaamine on võimalik vaid sellega kooskõla saavutades. Tao liikumised pole peale sunnitud, vaid toimivad loomulikult ja sundimatult. Sundimatus on Tao üks omadusi ja seega peaks ka Taoga kooskõlas olekut taotleva inimese käitumine olema sundimatu. Lisaks tegeleb taoism looduse vaatluse ja selle Tee kulgemise ehk Tao tundmaõppimisega. Tegutsemine harmoonilises kooskõlas loodusega tähendab taoistile sundimatut ja seega oma tõelisele loomusele vastavat tegevust. Taoismi iseloomustavad loomulik lihtsus, sundimatu tegutsemine, spontaansus ja kaastunne. Usaldama peab inimese intuitiivset intelligentsust. Taoistliku arusaama kohaselt tulenevadki õnnetused peamiselt sellest, et inimesi viivad eksiteele pettekujutlused. Põhiõpetuse olulisi printsiipe on toimimatus, mis aga ei samastu liikumatusega. Näiteks võiks loodusega kooskõlas olev kulg olla toimimatus, tegutsemine väljaspool seda kulgu võiks olla juba toimimine. Taoism püüdleb õnnelikkust, leebust, lapselikkust, süütust ja rahu. Üks lemmiksümboleid on voolav vesi.
Ajalugu
Taoismi põhiteos on "Daodejing" ("Raamat teest ja väest", "Kulgemise väe raamat"). Vana pärimuse järgi on selle autor arvatavasti 6. sajandil eKr elanud Laozi, keda peetakse ühtlasi taoismi rajajaks. Vaade Laozile kui taoismi alusepanijale on omane vanale lääne sinoloogiale. Taolased peavad selles temaga võrdseks Huangdid.
Teine tähtis teos on "Zhuangzi" (pärimuse järgi Zhuangzi-nimeliselt autorilt, teadlaste arvates eri autoritelt). Peamised allikad on veel "Huahujing" ja "Liezi". Religioosse taoismi alguseks on peetud 142. aastat pKr, mil Zhang Daoling sai väidetavalt Sichuani mägedes ilmutuse Laozilt.
Traditsiooniliselt oli Hiina riigisüsteemis olnud ainuvaldav konfutsiaanlus. Varased Tangi valitsejad hakkasid aga edendama nii taoismi üldiselt kui ka Laozi õpetust, et tugevdada valitseva Li suguvõsa autoriteeti, kuivõrd nad arvasid oma pärinemist Laozist peale. Kui varasemad Tangi valitsejad olid taoismi toetamisel mõõdukad, siis valitseja Xuanzong oli oma toetuses üsna pidurdamatu. Näiteks lasti "Daodejing" korduvalt kivisse raiuda, "Daodejingile" anti tähtis koht riigieksamitel, see oli kohustuslik õppeaine ning sai 720. aastast alates riikliku toetusega haridussüsteemi kõige tähtsamaks osaks. 733. aastal käskis keiser igasse kojju muretseda vähemalt ühe "Daodejingi" eksemplari. 741. aastal avati Austusväärse Salasuse Kool, kus tegeldi põhiliselt taoismi klassikatega. Sellel olid harukontorid maakondades ja valdades. 745. aastal tõsteti "Daodejing" klassikate seas esikohale. Riik rahastas taoistlike templite ehitamist, ordinatsioone, kirjutiste kopeerimist, Laozi ikoonide levitamist ja tema kultuse edendamist. 749. aastal seati Laozi riigikultuses kõige tähtsamaks jumaluseks. Keiserlik huvi polnud edendada taoismi kui salajast rituaalipärimust, vaid pigem intellektuaalse alternatiivina budistlikule ja konfutsiaanlikule filosoofiale, eetikale ja kosmoloogiale. Ka pärast Xuanzongi surma jätkasid valitsejad taoismi toetamist kogu 8. sajandi vältel, ehkki tagasihoidlikumal määral.
Nii nagu "Yijing" ehk "Muutuste raamat" oli valitseva kihi valduses, nii oli ka yangsheng ehk taoistlik õpetus tervise parandamisest. "Daodejing" oli samuti valitseva kihi teos. See aitas püüelda enesetäiustamise kaudu rahu, et ühineda kogu elava kulgemisega. Teoses on kirja pandud üldised elulaadilised alused, praktilise teostamise põhialused ja meditatiivse toimingu sisuline kirjeldus. Teisalt puuduvad kindlad tehnikad, mida peeti tõelisteks saladusteks.
Taoistlikke praktilis-filosoofilisi (Laozi ja Zhuangzi) tekste ei saa vaadelda nii nagu kreeka puhtalt teoreetilis-filosoofilisi tekste. Taoistlike tekstide taga oli kinnine traditsiooni edasiandmine õpetajalt õpilasele, kusjuures tähelepanu keskmes oli eriliste tehnikate või kunstide (shu) õppimine ja praktika. Need tehnikaid ja kunste hakati ajapikku nimetama tao kunstideks (dao shu). Just need kunstid on ka Laozi ja Zhuangzi tekstide tähelepanu keskmes. Ülejäänud tekst kas tagab nende tingimused ja eeldused, juhatab nendeni või järeldub neist. Seda kinnitab Laozi ja Zhuangzi tekstide vaatlus neile lähedaste selleaegsete tekstide "Guanzi", Mawandu tekstidest 13. teksti, "Lüshi chunqiu" ja "Huainanzi" kontekstis. Hiina tsivilisatsiooni alused – peamised tõekspidamised ja tõdemused – tekkisid šamanistlikus traditsioonilises ühiskonnas. Teadmiste ja oskuste edasiandmine oli piiratud pärimusliku edasiandmisega suguvõsa piires põlvkonnalt põlvkonnale.
"Daodejingi" teises lauses tõdetakse, et "Nimetatav nimi pole püsiv (igavene) nimi". Teose üks läbivaid mõtteid on, et õnnelik ei õpeta sõnadega. Seega viitab "Daodejing" juba algusest peale sellele, et kirjasõnalisuse tõttu on teos ebatäiuslik ja teisejärguline, ning selle sisu sõnaline väljenduski on ajas muutuv. Taoistlikus alkeemias loeti kõrgeimaks tõe ja tee edastamise viisiks edastamist nii-öelda asja käigus ja asja tarvis südamest südamesse (meelest meelde). Sellest madalam viis oli suuline edasiandmine ja kõige madalam kirjalik edasiandmine.
Taoism ja selle kirjavara on sündinud elulisest praktikast, mille vili on ka hiina traditsionaalne meditsiin. Selle üks aluseid on teooria keha hinguse ehk qi kanalitest ja punktidest. Seejuures on neid kanaleid ilma kõrvalharusid arvestamata 71 (12 elundi-, 8 imelist, 12 side-, 12 suurt side-, 12 lihas-kõõlus- ja 15 erilist kanalit), kusjuures punktid paiknevad neist otseselt vaid 14 kanalil. Lisaks kanalitele ja punktidele on mahukas andmestik nende ajalisest funktsioneerimisest, diagnostikast, nendega seotud haigustest ja sümptomitest ning nende mõjutamisest. Just nimelt andmestiku mahukus, süsteemne korrastatus ja pidev praktika eristab seda teistest eelteaduslikest meditsiinilistest süsteemidest, nõiakunsti erinevatest vormidest ja salaõpetustest. Eelmainitud kanalid ja qi keskmed kuuluvad ühtlasi taoistlikesse ja teistesse hiina kehalis-vaimsetesse enesearendussüsteemidesse.
Kaanon
Taoistlikul kaanonil ("Daozang") on kolm osa:
Sugoi
thumb|400px Sugoi (vene Сугой) on jõgi Aasias. Algab Kolõma mägismaalt. Voolab valdavalt põhja ja loodesse. Suubub paremalt Kolõmasse. Pikkus 347 km.
Mardilaat
thumb|Mardilaat 2009. aastal [[Saku Suurhallis]] Mardilaadaks nimetatakse laata, mis toimub mardipäeva paiku. Soomes korraldab Tuglase selts mardilaatasid, kus tutvustatakse Eesti kultuuri ja müüakse Eesti tooteid, sh käsitööd.
Sugoi
Jõgi on jääs oktoobrist mai lõpuni.
Mardilaat
Tallinnas on 1997. aastast alates korraldatud mardilaata, kus oma tooteid müüvad käsitöömeistrid ja väiketootjad ning esinevad taidlejad.
Taoism
Kaanon
Igal niinimetatud koopal on omakorda 12 osa, mis sisaldavad põhitekste, kommentaare, diagramme ja illustratsioone, ajaloolisi ja genealoogilisi tekste, ennustusi, tseremooniate, rituaalide, praktikate ja talismanide kirjeldusi, biograafiaid, hümne ja mälestusi.
Esimene taoistlik kaanon (Daozang) pandi kokku 471. aastal pKr. See koosnes 1200 kirjarullist ehk läänelikus mõistes raamatust, mis olid kogutud kõigist taoismi peamistest koolkondadest. Need kõik tunnistasid "Daodejingi". Daozang koosnebki peamiselt Tao meistrite "Daodejingi" tõlgendustest, aga sisaldab ka kirjutisi alkeemiast ja surematusest, surematute ja kangelaste elukäikudest, filosoofilisi kirjutisi ja rahvapärimust, samuti taoistlikku maagiasse, meditatsiooni, rituaali, liturgiasse ja paljudesse teistesse taoismi aspektidesse puutuvaid tekste.
748. aastal saatis Tangi dünastia keiser Tang Xuanzhong, kelle sugupuu pidi pärimuse kohaselt ulatuma kuni Laozini, õpetlased üle terve Hiina taoismi kirjutisi koguma. Kokku saadi 7300 kirjarulli. Nendest moodustus teine Daozang.
1016. aasta paiku, Songi dünastia valitsemisajal, mil trükikunst oli Hiinas juba kasutusel, vaadati Daozang uuesti üle. Paljud Tangi dünastia ajal kogutud tööd kõrvaldati kaanonist ning moodustatud kolmas Daozang koosnes vaid 4565 kirjarullist.
Üldist
Taoism on peamiselt levinud praeguse Hiina aladel. See on tugevasti mõjutanud Korea, Jaapani ja teiste Kagu-Aasia maade kultuuri. Alates 1960. aastatest muutus taoism koos zen-budismi ja teiste idamaiste õpetustega populaarseks ka läänemaailmas.
Taoismiga on tugevasti seotud või sellest arenenud mõtlemine yin-yang'i ja viie elemendi õpetuse kategooriates. Lisaks on taoismiga seotud näiteks "Yijing" ("I Ching"), feng shui, qigong (Chi Kung), taijiquan (Tai Chi Chuan), taoistlik alkeemia, taoistlik kosmoloogia ja taoistlik meditsiin.
Taoismil on olnud oluline mõju kirjandusele ja kunstile. Eesti keelde on traditsiooniliselt taoismimõjulisteks peetud raamatutest tõlgitud näiteks Anatoli Kimi "Olgem vagurad kui lapsed". Taoismi selgitab ka Benjamin Hoffi raamat "Puhh ja tao".
Alumiinium, Sinu Sädelev Sõber
Alumiinium, Sinu Sädelev Sõber on Eesti ansambel, mis viljeleb elektrooniliste ja naturaalsete instrumentide sümbioosi tulemusel loodud futu-, kitarriroki-, uusromantika- ja gootisugemetega popmuusikat, mida bänd ise on iseloomustanud väljendiga alumiiniumpopp.
Ansambli asutasid detsembris 1994 Allan Vainola (vokaal, kitarrid) ning Andres Aule (elektroonika). Lisaks nendele kuulub ansambli koosseisu alates 1997. aastast Margit Kärner (vokaal, flööt).
Koosseisuväliste muusikutena on ansambli lugude salvestamisel osalenud Kalle Nettan (basskitarr), Margus Tammemägi (löökriistad), Britta Bauman (klahvpillid), Arle Soeson (vokaal), Mart Süda (saksofon), Allan Jakobi (akordion), Marko Naissoo (löökriistad), Lea Peterson (kontrabass), Annika Põldäär (vokaal), Laura Paju (vokaal) ja Priit Kruus (vokaal).
Alumiinium, Sinu Sädelev Sõber ei ole andnud ühtegi kontserti. Avaldatud on kaks stuudioalbumit: "Zeig" (1998, helikassett) ja "Garaažide taga" (2004, CD).
Ansambli looming on valminud peamiselt Allan Vainola ja Andres Aule koostöös ja teostuses. Avaldatud muusika on kirjutanud nii Vainola kui ka Aule, tekstide autor on põhiliselt Aule.
Ühisjõud
Ühisjõud on mitme kunagise kolhoosi ning muu organisatsiooni nimi.
Nicholas Parsons
Christopher Nicholas Parsons (10. oktoober 1923 Grantham, Lincolnshire – 28. jaanuar 2020) oli Briti näitleja ja saatejuht.
Parsonsil olid vanem vend ja noorem õde. Nende isa oli üldarst ja tõenäoliselt aitas ta 1925 ilmale tuua tulevase peaministri Margaret Thatcheri. Ema töötas samas haiglas õena.
Nicholas ei olnud koolis tubli õpilane. Ta kannatas kogelemise, düsleksia ja peavalude käes.
Poisina tahtis ta saada näitlejaks, aga vanemad suunasid ta tööle Glasgow' lähedal Clydebankis asuvasse laevaehitustöökotta, sest poisil oli käelise tegevuse peale annet. Ta läbis ka Glasgow' ülikoolis poolteist kursust inseneriõpet, jättis küll õppimise pooleli, aga töötas maailmasõja ajal laevamehaanikuna. Halva tervise tõttu ta lahingutes ei osalenud.
Pärast maailmasõda hakkas ta tööle näitlejana algul Glasgow', hiljem Londoni teatrites. Esimese filmirolli tegi ta 1947, teise 1954, ja sellest alates hakkas sageli filmides kaasa tegema.
Ta juhtis BBC neljanda raadio programmis olevat saadet "Just a Minute", mis on eetris olnud alates 1967. aastast. Selles saates peavad neli osalejat kõnelema etteantud teemal minut aega ilma ennast kordamata, takerdumata ja teemast kõrvale kaldumata.
Parsons on osalenud ka telesarjas "The Benny Hill Show" (1969–1974).
Aastatel 1972–1983 juhtis ta telesaadet "Sale of the Century".
Involutsioon
"Involutsioon" on mitmetähenduslik sõna:
Belgia riigipeade loend
Belgia riigipeade loend sisaldab kahte tabelit, millest esimeses on loetletud Belgia riigipead alates Habsburgide võimule vastuhakkamisest 1790. aastal ja iseseisvumisest 1830. aastal kuni tänapäevani. Teises tabelis on loetletud Belgia tegelikud valitsejad Saksa okupatsiooni aegadel 1914–1918 ja 1940–1944.
Tessaloonika vaga Theodora
Tessaloonika vaga Theodora [teod'oora] (ka vaga Teodora; kreeka keeles Θεοδώρα 'Jumala and'; umbes 812 Aigina saar – 29. august 892 Thessaloniki) on õigeusu ja katoliku pühak, kes elas Bütsantsis nunnana eeskujulikku elu vagaduses ja kuulekuses.
Tessaloonika vaga Theodora vanemad olid kristlased Antonios ja Chrysanthi (Chrysanthe), kes elasid Aigina saarel. Ta ristiti nimega Agapia.
Theodora abiellus ja tal sündis kolm last, kellest jäi elama ainult esimene (tütar). Kreetal paiknevate saratseeni mereröövlite sissetungi ajal (umbes 823–830) asus noorpaar elama Thessaloniki linna. Nad pühendasid oma esimese lapse Jumalale ning andsid ta püha Stephanose kloostri hoole alla. Seal pühendus Theodora Jumala teenimisele kloostris ning pärast abikaasa surma sai temast sama kloostri nunn nimega Theodora. Ta elas selles kloostris nunnana 55 aastat.
Pühaku eluloo järgi oli Theodora kuulekuse, paastu ja palvega Jumalale nii meelepärane, et ta sai imetegemise anni ja tegi imesid mitte ainult eluajal, vaid ka pärast surma.
Klooster kandis hilisematel sajanditel Theodora nime.
Kui türklased 1430. aastal Thessaloniki vallutasid, pillutasid nad vaga Theodora säilmed laiali.
Vaga Theodora on ka Thessaloniki linna kaitsepühak.
Tessaloonika vaga Theodora mälestuspäev on õigeusu kirikus 5. aprill ja 29. august ning katoliku kirikus 29. august.
Kokkuvõte pühaku eluloost
Theodora (ristitud Agapiaks) oli pärit Aigina saarelt. Agapia isa Antonios, kes oli esipreester ja hiljem munk, ja ema Chrysanthi olid väga vooruslikud. Ema suri varsti pärast Theodora sündi ja isa eraldus mungana üksindusse, loobudes linnaelu mugavustest ja teenijatest ning jättes lapse Jumala ja oma lähedase sugulase ning endise ristiema hoolde. See naine andis oma puhta eluga Agapiale head eeskuju.
Agapia oli seitsmeaastasena andekas laps, kes õppis kiriklikke tekste lugema ja kirjutama ning omandas osa psaltrist. Ta paistis silma ilusa kehaehituse ja näo poolest ning vanematelt päritud tagasihoidlikkuse poolest. Paljud saare suursugused mehed tahtsid temaga abielluda ja tüütasid sellega Agapia isa, kes elas erakuelu. Isa ei kannatanud pidevaid kosimisi välja ning otsustas lasta lapse laulatada ühe suursuguse Aigina mehega, kes oli tuntud oma tagasihoidlikkuse ja kõneanni poolest. Paar oli elu- ja mõtteviisi poolest väga ühtne.
Saratseenid ründasid Aiginat ja hakkasid saart ründama, võttes palju kohalikke elanikke vangi. Mõned ka tapeti. Viimaste hulgas oli ka Agapia diakonist vend, kes surmati sõjakirvega. Selle inimeste poolt armastatud mehe surm oli kõigile kurvastuseks. Agapia mees ei talunud pidevat võõrusuliste kallaletungi ohtu ja küsis äialt nõu. Agapia isa kartis oma ainsa alles jäänud lapse pärast (tal oli kokku kolm last; ka tema esimene tütar, kes oli olnud nunn, oli surnud) ja soovitas kodusaarelt lahkuda.
Paar asus elama Thessalonikisse, mis oli oma asukoha poolest ohutum ning oli märter Demetriose kaitse all. Agapia isa, kes oli nendega kaasa tulnud, eraldus ligipääsmatusse kõrbesse, vältides ikonoklaste, kelle võimu all kirik parajasti oli. Seal viibis ta elu lõpuni.
Agapial ja tema abikaasal oli kolm last, kellest viimane ja keskmine varsti surid. Nad elasid äärmises vaesuses. Kõike seda oli väga raske taluda. Agapia julgustas oma abikaasat ja tegi ettepaneku tuua esimene laps anniks Jumalale, millega mees oli rõõmuga nõus.
Nad läksid oma kuueaastase lapsega Luuka kirikusse, kus elasid ka mõned õigeusulised nunnad. Ikonoklastid olid selle kiriku arvatavasti tema väiksuse tõttu kahe silma vahele jätnud. Nunnade eesotsas oli Katariina, Agapia sugulane ja usutunnistaja Antoniose, hilisema Thessaloniki ülemhingekarjase õde. Temale andis Agapia oma lapse, et ta nunnaks pühitsetaks. Järgmisel päeval pühitseti laps nunnaks ja tema nimeks sai Theopisti (Theopiste). Vanemad läksid koju ja kiitsid Jumalat selle eest, et lapsest oli saanud nunn.
Varsti pärast seda Agapia abikaasa suri. Agapia oli siis 24-aastane. Ta jaotas oma vara kolmeks osaks, millest ühe jagas vaestele surnu hingeõnnistuseks, ja otsustas otsida varjupaika oma sugulase Anna juurest, keda ikoonide austamise pärast taga kiusati. Ta läks kohe esimärter ja esidiakon Stephanose kloostrisse, võttes kaasa sada kuldraha (pärast seda, kui ta nunnaks sai, jäi kloostrile veel tema kolm ümmardajat ja kogu ülejäänud vara). Ta palus Anna (kes oligi selle kloostri ülem) ette maha langedes end nunnaks vastu võtta.
Anna oli heameelega valmis Agapiat nunnaks vastu võtma, ent andis talle kloostris katseaja, et vältida kahetsust pärast leina lõppemist. Agapia ütles: "Kui sa kohe mind nunnaks ei võta, siis vastutad minu eest viimsel kohtupäeval." Paljude manitsuste ja õpetuste saatel käskiski Anna kohe preestrile käärid anda ning Agapia pöeti nunnaks ja tema nimeks sai Theodora.
Kloostriülem kartis endiselt Theodora hinge pärast, sest tolle keha oli noor ning nägu oli õitsev ja meeldiv. Anna rõõmustas, nähes, et paastumine oli Theodorale juba algusest peale nagu hingamine, milleta ei saa elada. See omadus säilis tal elu lõpuni. Ta paastus ilma sunni ja vaevata. Seetõttu tahtis ta kloostris veel rohkem paastuda, kuid ta ei söandanud kloostriülemalt paluda endale suuremat paastu kui teistel ega rikkuda kloostri põhikirja, et õdesid mitte kiusatusse viia. Ta istus koos õdedega lauas, kuid peaaegu ei söönud. Sageli ei joonud ta nädal aega isegi vett. See ei jäänud kloostriülema eest kaua varjule. Kloostriülem soovitas seda ja kõike muud teha nii avalikult kui võimalik, sest ta armastas Theodorat, nähes tema äärmist alandlikkust ja hoolt pääsemise eest. Ta jälgis teda ka lihtsates ja tühiseks peetavates asjades, lubamata tal muretseda asjade eest, mis on hingele kasutud, ja soovitades tal ööl ja päeval avada oma teod ja mõtted, sõnad ja liigutused, ja mitte midagi teha ilma tema teadmata.
Kui kurat hakkas teda kiusama ebapuhaste ja kirglike mõtetega, eemaldas ta need kohe innuka palvega ja mõtete avaldamisega ning igaveste piinade lakkamatu meenutamisega. Ta teadis, et kord saatanast lahti öelnuna ei ole sünnis rüvetada end kõlvatute ja räpaste mõtetega. Ja see oli tal seda kergem, et ta ei olnud upsakas oma õnnestumiste tõttu ega meelitanud end sellega, et ta paljudest erineb, vaid tal oli kahju, et ta on täielikust allumisest nii kaugel. Sellepärast pidas ja nimetaski ta ennast kloostriülema ja õdede kõlbmatuks ümmardajaks ning tegi üksinda peaaegu kõiki töid. Ta jahvatas jahu, tegi oma kätega leiba, keetis süüa, millest tal varem ei olnud tulnud mõeldagi. Peale selle käis ta turul ja kaugel maal, et kaup odavamalt kätte saada, tassis õlgadel suurt puude kandamit või midagi muud. Mõnikord võttis ta õlgadelt rätiku ja kandis midagi selle sees. Ja kui keegi, kes teadis tema suursugust päritolu, küsis vastu tulles, miks ta oma õilsust alandab, siis ta ei hakanud kuulamagi. Teiste jaoks oli märkamatum see, et ta käis pidevalt jumalateenistusel, võttis igast asjast vastavalt vajadusele osa ning püüdis maailma kärast alati kaugele jääda. Nii ta põlgas maailma austust ning suretas oma lihalikku loomust koos kirgede ja himudega.
Theodora hakkas kloostriülema käsul meeleldi täitma ülesandeid kirikus. Ta kandis pidevalt mõttes või kuulas Jumala-sõna ning püüdis täita kõiki Issanda käske.
Kurat otsis võimalust teda lõksu püüda. Teades, et Theodora pidas eriti kinni kahest käsust, milles on koos kogu Seadus ja Prohvetid (Mt 22:40), ning teades, et ka looduse seadused panevad vanemaid lapsi armastama, lahutades teise käsu esimesest, sisendas kurat oma tavalist võitlusviisi kasutades Theodorale mõtte suhtuda oma lapsesse erilise hoolitsusega. Tema laps oli üle toodud samasse kloostrisse, sest Katariina oli surnud. Theodora hakkas kloostriülemale peale käima, et laps viidaks mujale, sest tal on hale vaadata, kuidas ta käib räbalates ega saa suurt midagi süüa.
Anna nägi läbi kuradi riuka ning tuletas Theodorale meelde, et Pühakirja järgi tuleb hoolitseda ainult hinge eest. Kui Theodora oleks tahtnud teha tütart kõhuorjaks ja riietada teda pehmetesse riietesse, oleks ta pidanud tütre panema ilmalikku elupaika, mitte Kristusele pühendama. Kas Theodora mitte ei tõotanud maailmast lahti öelda ning lahti öelda mitte ainult oma lihastest sugulastest, vaid ka oma elust? Mida tütrel tarvis on? Kas ta ei veeda aega pühakirja uurides, kas ta pole ehitud kõigi nunnavoorustega, kas ta ei sära nagu lamp nunnade seas? Või tahab Theodora tema hea tahte läbi lõigata? Kuidas ta saab üldse öelda, et tal on tütar kloostris? Mingu ta ja rahunegu. Kloostriülem lubas Theodorat karmilt karistada.
Kui kloostriülem märkas, et Theodora teda kurvastusega kuulab, laskis ta Theodoral minna. Mõne aja pärast märgati jälle, et Theodora lohutab tütart ema kombel. Oli pühapäev ning kõik õed olid pärastlõunal kogunenud ühte ruumi ja igaüks rääkis midagi hingele kasulikku. Kloostriülem oli eraldi palvetamas, nii et Theodora oli tema silma alt ära, ja ta pööras rohkem tähelepanu tütrele kui sellele, mida räägiti. Kloostriülem tuli tasakesi ja jälgis õdesid, nagu ta sageli tegi. Ta nägi, et Theodora tegeleb õdede keskel tütrega, ning kutsus Theodora koos tütrega välja ja küsis sõrmega Theopistile näidates: "Theodora, kes see sinu jaoks on?" Theodora vastas aupaklikult: "Tütar." Kloostriülem küsis samamoodi ka tütre käest, ja see nimetas Theodorat emaks. Kloostriülem ohkas südamepõhjast ja ütles: "Teil on õnnistus Isalt ja Pojalt ja Pühalt Vaimult ja kõikidelt pühadelt isadelt ja minult patuselt nüüdsest peale teineteisega mitte sõnagi rääkida."
Neid aga haaras seda rasket ja ootamatut keeldu kuuldes võitmatu hirm, nagu neid oleks kurdistanud jumalik hääl, ning nad läksid hirmuga oma kohale. Ning elades viisteist aastat ühes kongis, istudes ühe laua taga, tegeldes ühe tööga, sageli ka kasutades ühtesid kangastelgi, jahvatades ühel veskil, ja üldse veetes teineteisega vaba ja järelevalveta elu, täitsid nad seda käsku nii, et kui juhtus, et kloostriülem hüüdis Theodorat ja see kohe ei kuulnud, ei söandanud Theopisti talle kunagi öelda, isegi mitte emaks hüüdmata: "Theodora, kloostriülem hüüab sind." Ja seda ta tegi sageli, kuigi nad istusid koos ja tegelesid ühe tööga. Vaid ta ütles kellelegi: "Ütle emand Theodorale, et ülem kutsub teda." Sest nad ei rääkinud kunagi omavahel oma suuga. Samamoodi suhtus ka Theodora Theopistisse.
Nii nad elasid viisteist aastat omavahel rääkimata. Siis jäi Theodora haigeks ning kõik õed palusid, et neile antaks luba omavahel rääkida. Paljude õpetuste saatel vabastas kloostriülem nad epitüümiast. Nad hakkasid omavahel rääkima samamoodi nagu kõigi teiste õdedega.
Neil päevil oli nii karm talv, et vesi külmus ja muutus kivitaoliseks. Kloostriülem andis korralduse, et külma tõttu söödaks magamistoas. Ja juhtus, et kuuma vee katel pandi sellesse kohta, kus Theodora lõuendi peal magas. Tal ei olnud pehmete vaipadega aset ega lauda või midagi muud lõuendi all, mis külma läbi ei laseks, vaid ta magas niiske maa peal, lõuendi ja lambanaha peal. Ja katel ajas vett üle ning kogu see koht muutus niiskeks. Theodora võttis oma aseme ja laotas selle teise kohta, ütlemata kloostriülemale midagi. Kui kloostriülem nägi, et lõuend on teises kohas, ning sai teada, et see on Theodora oma, käskis ta Theodoral enda juurde tulla.
"Miks sa ilma minu teadmata aseme ümber tõstsid? Kas sa ei tea, et seda, mida tehakse ülema korralduse vastaselt, nimetatakse üleastumiseks ja enesearmastuseks?" – "Ma tegin seda sellepärast, et ase läks niiskeks." Kloostriülem käskis tal võtta oma lambanahk ja magada kloostri siseõuel, et saada võitu omavolist ja naasta kuulekusse.
Theodora läks talle määratud kohta, pööramata tähelepanu karmile ilmale, paduvihmale ja tugevale tuulele. Ta veetis kükitades öö lageda taeva all, sest vihmavee tõttu polnud võimalik istuda. Keskööks oli vihm lakanud ja sadanud palju lund ning vihmapiisad olid Theodora pead ja õlgu katval kaltsul jäätunud.
Öise psalmidelugemise ajal kiitis kloostriülem õdedele Theodora usuvägitegusid ning ütles: "Ma olen kindel, et Jumal arvab ta õigluse pärast neljakümne märtri hulka, kes vabatahtlikult kannatasid külma, ja annab neile ühesuguse autasu. Sest olles maailmas rikkalikult mugavusi nautinud ja kloostris vaeva talunud, ei ole ta kunagi raskustele tähelepanu pööranud, vaid nüüdki kannatab külma käes Jumala-armastuse tõttu." Kui ta veel rääkis, siis üks nunn, kes oli kloostriülema lihane õde, ütles talle vaikselt: "Emand, sel ööl ma nägin taevast alla tulemas hiilgavat valguskrooni, mille ilu ja sära ma ei suuda väljendada. Ja kui ma imestasin, kelle kroon see võib olla, siis ma kuulsin häält, mis ütles: see on Theodora kroon." Kloostriülem kartis, et Theodora võib seda kuuldes uhkeks minna, tänas Jumalat ja keelas sellest nägemusest kellelegi rääkida.
Ta käskis Theodoral kohe kirikusse tulla. Theodora tuli täiesti valgena, väljastpoolt lume tõttu ja hinge poolest taevasest valgusest kirgastatuna. Ta tegi oma tavalise kummarduse ja palus andestust, tõusmata enne, kui oli andestuse saanud. Kui õed küsisid, kuidas ta öö veetis, ütles ta: "Uskuge mind, õed! Võtnud kõigutamatu usuga vastu kloostriülema keelu, ei tundnud ma sel ööl ei vihma ega midagi muud kurba, vaid mul oli rõõmus ja lõbus, ja ma oleksin nagu saunas istunud."
Sellepärast tahtis tolleaegne arhimandriit Johannes teha ta ühe teise kloostri iguumenjaks. Kui Theodora sellest kuulis, hakkas ta valju häälega nutma ja kloostriülema peale kaebama, arvates, et too on sellega nõus. Aga niipea kui ta nägi, et ka kloostriülem on sellepärast kurb, ütles ta: "Ärgu tehku keegi mulle vaeva (Gl 6:17)! Võimatu on minul patusel saada üleastujaks oma tõotustest Jumalale ning jätta maha see klooster, kus ma laususin oma tõotused. Ja hingede juhatamisest pole mõtet rääkidagi minul, kes ma veel lehkan maailma soo järele ega suuda hoida omaendagi hinge. Minge ja öelge arhimandriidile: pangu ta mind kas või kirikuvande alla, toogu mulle mis tahes kurvastus, minu otsust ei saa iialgi muuta. Kuulan Issandat, kes ütleb: "Kui keegi tahab olla esimene, siis ta olgu viimane ja kõikide teenija" (Mk 9:35). Ja: "nii nagu Inimese poeg ei ole tulnud, et lasta ennast teenida, vaid et ise teenida" (Mt 20:28). Ja kui Issand niiviisi käsib, ja mina olen Tema ees tõotanud vanaduseni ja raugaeani olla kloostris ning oma nõtrust mööda teenida nii Teda kui ka õdesid, siis kes saab mind, kellel Jumal on abimeheks, siit eemale kiskuda?" Kui arhimandriit sellest teada sai ülistas ta Jumalat, kes oli andnud Theodorale niisuguse alandlikkuse, ning soovis palves, et Theodora meel jääks viimse tunni ja hingetõmbeni selles kavatsuses püsivaks ja muutumatuks.
Kui Theodora oli 55-aastane, siis peapiiskop Theodor tegi arhimandriitide Ilarioni ja Dorotheose, kloostriülema ja kõikide õdede valikul iguumenjaks Theodora tütre Theopisti, sest kloostriülem oli jõudnud väga kõrgesse ikka ega saanud nägemise nõrgenemise ja kuulmise nüristumise tõttu enam õdesid juhatada. Ja lihane tütar sai Theodora vaimulikuks emaks ning au vältiv ja jumalakartlik Theodora oli veel kuulekam. Ja ühel päeval, kui ta kiirustas täitma mingit ülesannet, kukkus ta komistades maha ja põdes kaua. Juhtus aga, et endine kloostriülem kellegi poolt toetamata õue peal käies libises ja kukkus, ja sellest ajast peale ei saanud ta käia, vaid lamas asemel. Neljandal aastal hämardus ka tema mõistus, ja ta elas veel kolm aastat. Theodora teenis teda peaaegu üksinda, kandis ja pööras sageli külge, andis oma käega süüa ja vannitas, ja üldse hoolitses tema eest igati. Sealjuures said talle osaks solvangud ja peks.
Ta hoidis ka oma silmi, et nende kaudu ei siseneks hinge tabavad nooled. Kui keegi, keda ta lähedalt ei tundnud, tuli palvetamise pärast tema juurde, siis ta vastas, silmad maas, vaatamata teisele näkku, ning kui teine oli ära läinud, siis küsis, kes see oli ja kuidas ta välja nägi. Ta hoidis ka keelt sobimatu jutu eest. Ta hoidus vandetõotusest, laitusest ja hukkamõistmisest. Ta omandas kõik voorused ja ingelliku elu. Ta kuulis sageli ka inglite häält. Kui kõik õed magasid, äratas ta sageli tasakesi Theopisti üles ja ütles: kas kuuled inglite laulu pühakojas? Siin ei olnud tegemist meelepettega ega oma anniga kiitlemisega, vaid arvatavasti ta valmistas oma tütart ette jumalike andide vastuvõtmiseks. Ta ütles sageli neile, kes olid talle Jumalas lähedased: tean, et Issand ei põlga ära minu aastatepikkust kuuletumist, vaid hoolitseb minu eest oma halastuses. Ja tütrele ütles ta, et tema keha maetaks teistest eraldi, nähes ette Jumala imetegusid.
Kui Theodora hakkas lähenema 74. eluaastale, oli tema keha nii nõrgaks jäänud, et ta ei suutnud enam koos õdedega töötada ega isegi kaevust vett võtta. Niikaua kui ta suutis seda teha, võttis ta rätiku alla väikese kruusi ja tõi sellega märkamatult küllaldase koguse vett. Kui ta ka seda ei suutnud enam teha, siis ta tegi villajäätmetest kotte, öeldes, et apostel soovitas sellel, kes ei tööta, ka mitte süüa. Samuti teenis ta teisi.
Kaheksakümnendal eluaastal põdes ta augustikuus umbes viis päeva ja tundis ette, et järgmine päev on tema ihuliku elu viimane päev. Ta ilmutas soovi jõuda kiiremini Kristuse juurde, vabanedes ihu köidikutest. Koidu ajal võttis ta armulauda, pani käed rinnale ning sulges suu ja silmad nagu magaja, minnes üle igavesse ellu.
Kui tema surm sai teatavaks, tuli naaberkloostritest vähesel arvul nunni. Theodora lebas vanadusest kortsulise näoga, kuid järsku muutus tema nägu kirkaks, nii et tähelepanelikult vaadanutele näis, nagu tema ilust oleksid väljunud mingid kiired. Silmade juurde ilmus higi, millel oli jumalik aroom, ning tema auline ja inglisarnane nägu näis naeratavat. Seejärel leidis aset neitsite laulmine, mis oli segatud nutuga, ja arutelu, kuhu Theodora matta. Theopisti tahtis täita ema testamenti ning muretses talle eraldi uue haua. Ent kohal viibinud preestrid ja mungad ütlesid, et ka pärast surma pole teda vaja kaasnunnadest lahutada. Enamuse hääl jäi lõpuks peale.
Sama päeva kuuenda tunni paiku pandi Theodora preestrite ja munkade kätega auga oma kaasnunnade hauda. See päev oli augustikuu kahekümne üheksas päev kuue tuhande neljasajandal aastal maailma loomisest ja aegade algusest, keisrite Leo ja Aleksandri valitsemise ajal, mil Thessaloniki peapiiskop oli Johannes.
Ja iguumenja Theopisti, kes oli nii loomuselt kui ka iseloomult Theodora lihane tütar, kutsus jumalikust armastusest tema vastu seitse väga harrast preestrit püha Kiriku pärimuse kohaselt pidama 40-päevaseid peiesid, leppides kokku, et iga päev teenib üks nendest seal jumaliku liturgia.
Üheksandal päeval pärast Theodora jõudmist Jumala juurde hakkas tema haua kohale riputatud lamp, milles oli üsna vähe õli, nii eredalt põlema, et pealtnägijad olid hämmeldunud ning küsisid endalt, mida see ebaharilik nägemus tähendab. Sealjuures lamp mitte ainult et ei kustunud, vaid ei andnud mingit märki õli otsalõppemisest ning põles tugevalt ühest õhtust teiseni. Ja üheteistkümnendal päeval pärast Theodora surma, septembrikuu üheksandal päeval, kui preester oli toonud Jumalale veretu ohvri ning koju läinud, nägi kloostriülem, et lambis on õli otsa lõppemas, ning käskis õli juurde panna, sest ta tahtis, et lamp põleks päev läbi. Ent nunn ütles, et parem on lasta lambil lõpuni põleda ning enne uut täitmist järgmiseks päevaks, mis oli püha, puhastada, siis kloostriülem kiitis selle mõtte heaks. Mõne aja pärast oli selsamal õel tarvis kirikusse minna. Niipea kui ta oli ustest mööda saanud, nägi ta, et sellest lambist voolab õli välja põrandale. Tal tuli hirm peale ning ta läks kloostriülema juurde ja teatas sellest. Ent kloostriülem, kellele tuli kohe meelde ema ennustus, läks värina ja rõõmuga kirikusse, tänades valjuhäälselt Jumalat niisuguse erakordse külaskäigu eest, mille ta tegi oma ümmardaja Theodora läbi. Kohe levis kogu linnas nagu heeroldi suu läbi kuuldus ning kirikusse tuli nii palju inimesi, et nad ei mahtunud ära. Ja kõik, kes nägid seda ootamatut suurt imet, kuidas lambist voolas põrandale healõhnalist õli, võidsid end usuga ja läksid tagasi Jumalat kiites. Ja lambi alla tuli panna anum voolava õli vastuvõtmiseks.
Sellest ajast peale kuni tänini [eluloo kirjutamiseni] põleb see lamp täiesti piisavalt ega kustu kunagi. Ja juhtub, et mõnikord voolab õli ojana põrandale, lähtudes teadmata soonest, ja muidugi ei saa ta kunagi otsa.
Hagiograafia
Aastatel 893–904 kirjutas kleerik Gregorios algul aruande vaga Theodora säilmete ümbermatmisest ning seejärel ka pühaku eluloo, mille 1899. aastal Tartus avaldas trükis koos venekeelse tõlkega arhimandriit Arseni. Thessalonikis ilmus 1991. aastal pühaku eluloo täpsustatud väljaanne, mille toimetas Symeon A. Paschalides.
Eduard Kurtz avaldas 1902. aastal Peterburis pühaku eluloo parafraasi, säilmete ümbermatmise aruande ning enkoomioni Johannes Staurakioselt, kes oli 1280. aastatel Thessaloniki metropoolia chartophylax (arhivaar).
Ka tuntud müstik Thessalonikist, Nikolaos Kabasilas (umbes 1350), on kirjutanud vaga Theodora auks enkoomioni.
Ortograafia
Ortograafia ehk õigekirjutus ehk õigekiri on reeglite süsteem, mille kohaselt kirjalikus keeletarvituses kasutatakse tähti, kirjavahemärke ja sõnavahesid.
Sõnal "ortograafia" on kolm tähendust:
Tekno
Tekno (inglise keeles techno) on levimuusikastiil.
Tekkelugu
Masendav olukord 1970ndate ja 1980ndate Detroitis (majanduslangusest tingitud paljude suurte tööstusettevõtete pankrotistumine) tõukas kolme noort kolledžitudengit – Juan Atkinsit, Derrick Mayd ja Kevin Saundersoni – oma emotsioone muusika kaudu väljendama. Nende muusika pidi edasi andma nende tajutud urbanistlikku košmaari. Noormehi mõjutas kohalik raadio-DJ Charles "The Electrifying Mojo" Johnson, kes mängis oma hilisöistes saadetes muu muusika hulgas ka Giorgio Moroderi, Kraftwerki ja Tangerine Dreami. Tekno edasise arengu jaoks said oluliseks kohalikud klubid, mida võib pidada teknomuusika kasvulavaks. Techno oli Detroiti vaste Chicagost tulevale house ' ile ja saavutas intensiivse, toore ja väga tantsulise muusikastiilina kohalike noorte seas tohutu menu. Klubid, mis asusid räämas keldrites, ja kus polnud muud atribuutikat peale helisüsteemi ja plinkiva stroboskoobi, suutsid rahvamasse köita terveid öid, ilma et muusika nautimise juurde oleks kuulunud narkootikumide manustamine või suurtes kogustes alkoholi tarbimine.
Alastiilid
Ingliskeelset nimetust "techno" hakati kasutama 1984. aastal, mil tuli välja Cybotroni singel "Techno City", kuid massidesse jõudis väljend alles 1988. aasta paiku, kui Inglismaal ilmus kogumik "Techno! The New Dance Sound Of Detroit". Samuti hakkas 1980. aastate lõpus tekkima tekno alastiile, sealhulgas kiire ja intensiivse tempoga (umbes 160 lööki minutis) ja moonutatud trummidega hardcore techno (Luna-C, Hellfish) ja dubist ja ambiendist mõjutatud ambient techno (The Orb, Aphex Twin), mis omakorda oli aluseks tänapäeval väga populaarse minimal techno (Ricardo Villalobos, Richie Hawtin, Jeff Milligan, Maurizio) tekkeks. Minimal on lihtsa 4/4 biidiga (120–135 lööki minutis) veidraid helisid kasutav, väga vähe muutuv tekno alaliik. Hardcore techno oli aga omakorda hardcore ' i ja gabber ' ilaadsete stiilide tekke aluseks. Acid trance ' ile aluse pannud acid techno eripäraks (sarnaselt acid house ' iga) oli Roland TB-303 bassi ohter kasutamine. Tech house sai alguse 1990ndate lõpus ja seda iseloomustab techno elementidega house ' i baasstruktuur, technole omaste lühemate löökide, valjemate snare ' ide ja sünteetilisema sündiheliga.
Kuidas tekno kõlab?
Ohtralt löökriistu, sünteetilised, masinlikud helid, ohtralt stuudioefekte ja tavaliselt 4/4 rütm tempoga 130–140 lööki minutis. Kuna tekno on tavaliselt vokaalita, on stiil väga DJ-sõbralik. Lugude teatud monotoonsus aitab neid paremini sobitada pikkadesse settidesse, kus mitu lugu sobituvad sünkroonselt mängima – ühelt bassiliin ja teiselt rütm või süntesaatorikäik – tekitades nii uue kõla.
Olulised nimed
Alusepanijad:
Muud olulised algusaja produtsendid:
Dragutin Tadijanović
Dragutin Tadijanović (4. november 1905 – 27. juuni 2007) oli horvaadi luuletaja.
Tadijanović sündis Rastušje külas Slavonski Brodi lähistel. Ta hakkas luuletusi kirjutama 13-aastaselt. Kutseharidusena õppis Zagrebis metsatööstust.
Tadijanovići sulest ilmus paarkümmend luulekogu, esimene 1931. aastal, ja kokku 200 luuletust. Tadijanović kirjutas horvaadi keeles ning töötas ka tõlgi ja kriitikuna.
Alan Shearer
Alan Shearer (sündinud 13. augustil 1970 Gosforthis) on Inglismaa jalgpallikoondise endine ründaja, Premier League'i läbi aegade parim väravakütt.
Dragutin Tadijanović
Tadijanović suri 2007. aastal 101-aastaselt.
Alan Shearer
Ta mängis Southamptonis, Blackburn Roversis ja Newcastle Unitedis.
2009. aastal oli Shearer Newcastle Unitedi peatreener.
Koondisekarjäär
Esimest korda kutsus Dave Sexton Sheareri Inglismaa U21 koondisse 1990. aastal. Shearer lõi 11 mängus 13 väravat, mis on tänapäevani ületamata rekord.
Seda pani muidugi tähele ka täiskasvanute koondise treener Graham Taylor, kes kutsus Sheareri põhikoondisse. Ta debüteeris Inglismaa jalgpallikoondises 19. veebruaril 1992 sõprusmängus Prantsusmaa jalgpallikoondise vastu ja lõi Londonis 2:0 võidetud mängus avavärava. Kuu aega hiljem tegi ta oma ainsa etteaste Inglismaa B-koondises.
1992. aasta Euroopa meistrivõistlustel Rootsis osales Shearer üksnes episoodiliselt. Meeskonna põhiründaja ja kapten oli Gary Lineker. Shearer osales ühesainsas matšis: pärast avavooru väravateta viiki hiljem Euroopa meistriks tulnud Taani jalgpallikoondisega teises alagrupivoorus Prantsusmaa vastu Linekeri kõrval. Seegi mäng lõppes väravateta. Kolmandas alagrupivoorus Shearer ei mänginud, Inglismaa kaotas Rootsi jalgpallikoondisele 1:2 ja langes välja, saades alagrupis viimase koha. Pärast EM-i loobus Lineker koondisemängudest ja Shearer sai Inglismaa põhiründajaks.
1994. aasta MM-valikgrupis jäi Inglismaa kolmandaks ja langes välja. Shearer lõi üheainsa värava: 18. novembril 1992 4:0 võidetud kodumängus Türgi jalgpallikoondise vastu 2. värava.
Esimest korda lõi Shearer 2 väravat samas mängus 7. septembril 1994 sõprusmängus USA jalgpallikoondise vastu.
1996. aasta EM toimus Inglismaal ja sellepärast polnud Inglismaa koondisel vaja valikmänge pidada. Enne finaalturniiri polnud Shearer suutnud väravat lüüa 12 viimases koondisemängus, mille ta oli 21 kuu jooksul pidanud, ja üleüldse oli ta senise 23 koondisemängu jooksul löönud 5 väravat, mis polnud ründaja kohta üldsegi muljetavaldav. Seda ootamatum oli tema mäng finaalturniiril. Ta osales igas Inglismaa kohtumises algrivistuses ja ühe erandiga lõpuni. 8. juunil lõi ta avavooru mängus Šveitsi jalgpallikoondise vastu 23. minutil avavärava. Mäng lõppes 1:1 viigiga. Teises voorus 15. juunil Šotimaa jalgpallikoondise vastu lõi Shearer 53. minutil avavärava ja Inglismaa võitis 2:0. Shearer sai 75. minutil kollase kaardi. Viimases alagrupivoorus 18. juunil Hollandi jalgpallikoondise vastu lõi Shearer 23. minutil taas avavärava ja 57. minutil juba 3:0. 76. minutil 4:0 eduseisus vahetati ta välja. Inglismaa võitis 4:1 ja pääses edasi, Inglismaa vastu löödud värav viis Hollandi teisena edasi. 22. juunil viigistas Inglismaa veerandfinaalis Hispaania jalgpallikoondisega 0:0. Penaltiseerias realiseeris Shearer oma löögi esimesena, teisedki inglased ei eksinud ja Inglismaa pääses poolfinaali. Seal kohtuti 26. juunil Saksamaa jalgpallikoondisega ja Shearer viis juba 3. minutil Inglismaa juhtima. See oli kogu turniiri kõige kiiremini löödud värav. Mäng lõppes viigiliselt 1:1. Penaltiseerias tabas Shearer taas inglaste esimese löögi, aga 6. inglasena löönud Gareth Southgate eksis ja Saksamaa pääses finaali, kus tuli Euroopa meistriks. Shearer oli 5 väravaga turniiri resultatiivseim ja valiti ühena 4 inglasest turniiri sümboolsesse koondisse.
Pärast seda turniiri määras uus peatreener Glenn Hoddle Sheareri koondise kapteniks ja Shearer oli Inglismaa kapten kuni oma koondisekarjääri lõpuni.
1998. aasta MM-valikgrupis oli Shearer 5 väravaga kogu valikgrupi resultatiivseim. Inglismaa võitis alagrupi Itaalia jalgpallikoondise ees, kuigi Itaalia läbis valikgrupi kaotuseta ja võitis Inglismaad ka Londonis.