cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1995. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlused
200 m vabalt
Maailmarekord: 1.46,69 (1989) Giorgio Lamberti, Euroopa meister 1993: 1.47,11 Antti Kasvio, <br style="clear:both;" />
400 m vabalt
Maailmarekord: 3.43,80 (1994) Kieren Perkins, Euroopa meister 1993: 3.47,81 Antti Kasvio, <br style="clear:both;" />
100 m selili
Maailmarekord: 53,86 (1992) Jeff Rouse, Euroopa meister 1993: 55,03 Martín López-Zubero, <br style="clear:both;" />
200 m selili
Maailmarekord: 1.56,57 (1991) Martín López-Zubero, Euroopa meister 1993: 1.58,09 Vladimir Selkov, <br style="clear:both;" />
Elizabeth Olsen
Tema läbimurre tuli aastal 2011, kui ta mängis põnevikus "Martha Marcy May Marlene". Ta on hiljem mänginud filmides nagu "Vaikne Maja" (2011), "Humanitaarteadused" (2012), "Oldboy" (2013), "Godzilla" (2014), "I Saw the Light" (2015), "Ingrid Goes West" (2017) ja "Wind River" (2017). Alates aastast 2014, on Olsen kujutanud superkangelast Wanda Maximoff / Scarlet Witch Marveli Universumi filmides.
1995. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlused
100 m rinnuli
Maailmarekord: 1.00,95 (1993) Károly Güttler, Euroopa meister 1993: 1.01,04 Károly Güttler, <br style="clear:both;" />
200 m rinnuli
Maailmarekord: 2.10,16 (1992) Mike Barrowman, Euroopa meister 1993: 2.12,49 Nick Gillingham, <br style="clear:both;" />
100 m liblikat
Maailmarekord: 52,84 (1986) Pablo Morales, Euroopa meister 1993: 53,41 Rafał Szukała, <br style="clear:both;" />
200 m liblikat
Maailmarekord: 1.55,22 (1995) Denis Pankratov, Euroopa meister 1993: 1.56,25 Denis Pankratov, <br style="clear:both;" />
200 m kompleksi
Maailmarekord: 1.58,16 (1994) Jani Sievinen, Euroopa meister 1993: 1.59,50 Jani Sievinen, <br style="clear:both;" />
400 m kompleksi
Maailmarekord: 4.12,30 (1994) Tom Dolan, Euroopa meister 1993: 4.15,24 Tamás Darnyi, <br style="clear:both;" />
4x100 m vabalt
Maailmarekord: 3.15,11 (1995) David Fox (49,32), Joe Hudepohl (49,11), Jon Olsen (48,17), Gary Hall, Jr. (48,51) Euroopa meister 1993: 3.18,80 Vladimir Predkin, Vladimir Põšnenko, Jevgeni Sadovõi, Aleksandr Popov <br style="clear:both;" />
4x200 m vabalt
Maailmarekord: 7.11,95 (1992) SRÜ Dmitri Lepikov (1.49,55), Vladimir Põšnenko (1.46,58), Venjamin Tajanovitš (1.48,99), Jevgeni Sadovõi (1.46,83) Euroopa meister 1993: 7.15,84 Sergei Lepikov, Vladimir Põšnenko, Juri Muhin, Jevgeni Sadovõi <br style="clear:both;" />
4x100 m kompleksi
Maailmarekord: 3.36,93 (1992) Jeff Rouse (53,86 MR), Nelson Diebel (1.01,45), Pablo Morales (52,83), Jon Olsen (48,79) Euroopa meister 1993: 3.38,90 Vladimir Selkov, Vitali Kirintšuk, Denis Pankratov, Aleksandr Popov <br style="clear:both;" />
50 m vabalt
Maailmarekord: 24,51 (1994) Le Jingyi, Euroopa meister 1993: 25,53 Franziska van Almsick, <br style="clear:both;" />
100 m vabalt
Maailmarekord: 54,01	 (1994) Jingyi Le, Euroopa meister 1993: 54,57 Franziska van Almsick, <br style="clear:both;" />
200 m vabalt
Maailmarekord: 1.56,78 (1994) Franziska van Almsick, Euroopa meister 1993: 1.57,97 Franziska van Almsick, <br style="clear:both;" />
400 m vabalt
Maailmarekord: 4.03,85 (1988) Janet Evans, Euroopa meister 1993: 4.10,47 Dagmar Hase, <br style="clear:both;" />
800 m vabalt
Maailmarekord: 8.16,22 (1989) Janet Evans, Euroopa meister 1993: 8.32,47 Jana Henke, <br style="clear:both;" />
100 m selili
Maailmarekord: 1.00,16 (1994) He Cihong, Euroopa meister 1993: 1.00,83 Krisztina Egerszegi, <br style="clear:both;" />
200 m selili
Maailmarekord: 2.06,62 (1991) Krisztina Egerszegi, Euroopa meister 1993: 1.00,83 Krisztina Egerszegi, <br style="clear:both;" />
100 m rinnuli
Maailmarekord: 1.07,69 (1994) Samantha Riley, Euroopa meister 1993: 1.10,05 Sylvia Gerasch, <br style="clear:both;" />
200 m rinnuli
Maailmarekord: 2.24,76 (1994) Rebecca Brown, Euroopa meister 1993: 2.31,18 Brigitte Becue, <br style="clear:both;" />
200 m liblikat
Maailmarekord: 2.05,96 (1981) Mary T. Meagher, Euroopa meister 1993: 2.10,71 Krisztina Egerszegi, <br style="clear:both;" />
200 m kompleksi
Maailmarekord: 2.11,65 (1992) Lin Li, Euroopa meister 1993: 2.15,33 Daniela Hunger, <br style="clear:both;" />
400 m kompleksi
Maailmarekord: 4.36,10 (1982) Petra Schneider, Euroopa meister 1993: 4.39,55 Krisztina Egerszegi, <br style="clear:both;" />
4x100 m vabalt
Maailmarekord: 3.37,91 (1994) Le Jingyi (54,31), Shan Ying (54,38), Le Ying (55,09), Lü Bin (54,13) Euroopa meister 1993: 3.41,69 Franziska van Almsick, Kerstin Kielgass, Manuela Stellmach, Daniela Hunger <br style="clear:both;" />
4x200 m vabalt
Maailmarekord: 7.55,47 (1987) Manuela Stellmach, Astrid Strauss, Anke Möhring, Heike Friedrich Euroopa meister 1993: 8.03,12 Kerstin Kielgass, Simone Osygus, Franziska van Almsick, Dagmar Hase <br style="clear:both;" />
4x100 m kompleksi
Maailmarekord: 4.01,67 (1994) He Cihong (1.00,16 MR), Dai Guohong (1.09,04), Liu Limin (58,66), Le Jingyi (53,81) Euroopa meister 1993: 4.06,91 Sandra Völker, Sylvia Gerasch, Bettina Ustrowski, Franziska van Almsick <br style="clear:both;" />
5 km
Euroopa meister 1993: 58.10,9 Marco Formentini, <br style="clear:both;" />
25 km
Euroopa meister 1993: 5:28.06 Dario Taraboi, <br style="clear:both;" />
5 km
Euroopa meister 1993: 1:02.27,3 Olga Šplíchalová, <br style="clear:both;" />
25 km
Euroopa meister 1993: 5:47.57,8 Anne Chagnaud, <br style="clear:both;" />
1 m hüppelaud
Euroopa meister 1993: Peter Böhler, <br style="clear:both;" />
10 m torn
Euroopa meister 1993: Dmitri Sautin, <br style="clear:both;" />
1 m hüppelaud
Euroopa meister 1993: Simona Koch, <br style="clear:both;" />
10 m torn
Euroopa meister 1993: Svetlana Hohlova, <br style="clear:both;" />
Veepall mehed
Euroopa meister 1993: Francesco Attolico, Gianni Averaimo, Alessandro Bovo, Roberto Calcaterra, Paolo Caldarella, Alessandro Campagna, Marco D’Altrui, Massimiliano Ferretti, Mario Fiorillo, Ferdinando Gandolfi, Paolo Petronelli, Amedeo Pomilio, Francesco Porzio, Giuseppe Porzio, Carlo Silipo <br style="clear:both;" />
Medalid
=Välislingid=
Aatos Erkko
Aatos Juho Michel Erkko (16. september 1932 Helsingi – 5. mai 2012 Helsingi) oli soome ajakirjanik ja meediaettevõtja.
Tema vanaisa Eero Erkko oli 1889. aastal üks ajalehe Helsingin Sanomat eelkäija Päivälehti asutajatest. Aatos Erkko isa Eljas Erkko juhtis Sanomat enne teda. Patricia Seppälä oli Aatos Erkko õde.
Aatos Erkko sai USA Columbia ülikoolist magistrikraadi ajakirjanduse alal ning asus seejärel tööle Soome suurimas meediaettevõttes Sanoma. Aastatel 1953–1961 oli ta ajalehe Viikkosanomat peatoimetaja ja seejärel kuni 1970. aastani ajalehe Helsingin Sanomat peatoimetaja. Aastatel 1965–1976 oli ta Sanoma tegevjuht ja seejärel ettevõtte juhatuse esimees.
Temast sai üks Soome mõjukamaid ja rikkamaid inimesi. Talle kuulus 2009. aastal 23,29 protsenti Sanoma aktsiatest.
SRG SSR
pisi|SRG peadirektoraadi keskarhiiv Bernis pisi|SRG SSR idée suisse – nimetus ja logo olid kasutusel kuni 2010. aastani
SRG SSR (prantsuse keeles Société suisse de radiodiffusion et télévision, itaalia keeles Socièta svizzera di radio-televisione, romanši keeles Societad svizra da radio e televisiun) on 1931. aastal asutatud Šveitsi ringhäälinguorganisatsioon, peakorteriga Bernis. SRG SSR on mittetulundusühing, mida rahastatakse peamiselt läbi raadio ja televisiooni litsentsimaksu (70%), ülejäänud sissetulek saadakse reklaamist ja sponsorlusest. 2010. aasta seisuga oli ringhäälingul 6014 töötajat.
Nimetus
SRG SSR on ühenduse ärinimi, ametlikuks nimetuseks on Schweizerische Radio- und Fernsehgesellschaft (SRG, varem "Schweizerische Rundspruchgesellschaft") saksa keeles, Société suisse de radiodiffusion et télévision (SSR, varem "Société suisse de radiodiffusion") prantsuse keeles, Società svizzera di radiotelevisione (SSR, varem "Società svizzera di radiodiffusione") itaalia keeles ja Societad svizra da radio e televisiun (SSR, varem "Societad svizra da radio") romanši keeles. SRG SSR on mainitud nimetustest tuletatud akronüüm.
Ajalugu
Euroopa kolmas avalik raadiojaam alustas saadete edastamist Lausanne'ist 1922. aastal ning tugines algusest peale litsentsitasude süsteemile. 1923. aastal osteti saadete kuulamiseks 980 litsentsi. Mõne aasta jooksul alustas üle kogu riigi tööd mitmeid samadel alustel töötavaid raadioühistud. 1930. aastal otsustati, et raadio näol on tegemist olulise avaliku teenusega ning sellel ei tohiks lasta muutuda erahuvides kasumi tootjaks, vaid see tuleks ehitada üles föderaalsel alusel. 1931. aastal asutati piirkondlikke raadiolevi ühendusi koordineeriva organisatsioonina SRG-SSR ning Liidunõukogu väljastas SRG-SSR-le saadete eetrisse andmiseks ainukese tegevusloa.
1950. aastal oli SRG-SSR üks 23-st Euroopa Ringhäälingute Liidule aluse pannud ringleviorganisatsioonist. 1953. aastal alustati televisiooni testsaadete edastamist (üks tund õhtuti, viiel päeval nädalas). 1958. aastal algasid korrapärased teleülekanded saksa keeles (Zürichist) ja prantsuse keeles (Genfist). Itaaliakeelsele piirkonnale edastati programme itaaliakeelsete subtiitritega. Esimesel aastal osteti 50 000 televisioonilitsentsi.
Laurent Lamothe
pisi|Laurent Lamothe (2012) Laurent Salvador Lamothe (sündinud 14. augustil 1972 Port-au-Prince'is) on Haiti poliitik.
4. maist 2012 kuni 21. detsembrini 2014 oli ta Haiti peaminister. 14. detsembril 2014 astus ta valitsusvastaste meeleavalduste tõttu ametist tagasi, kuid jäi veel peaministri kohusetäitjaks kuni uue ajutise valitsusjuhi ametisse nimetamiseni, mis toimus 21. detsembril.
24. oktoobrist 2011 kuni peaministriks saamiseni oli ta Haiti välisminister.
Tema isa on kirjandusteadlane ja ema Gisou Lamothe kunstnik. Laurent Lamothe on mänginud tennist ja osalenud Davise karikavõistlustel Haiti meeskonnas 1994 ja 1995.
Laurent Lamothe sai Miami Barry ülikoolist bakalaureusekraadi politoloogia alal ja St. Thomase ülikoolist magistrikraadi ärijuhtimise alal.
Luka Mesec
pisi|Luka Mesec (2022) Luka Mesec (sündinud 1. juulil 1987 Kranjis) on Sloveenia politoloog ja poliitik, ta on vasakpoolsete erakonna liige. Ta on 1. juunist 2022 Sloveenia töö-, pere-, sotsiaal- ja võrdsete võimaluste minister, lisaks on ta Sloveenia asepeaminister.
Ta sündis aastal 1987 Kranjis, kuid kasvas üles Železnikis, kus ta lõpetas põhikooli ja keskkooli. Ta lõpetas aastal 2012 Ljubljana ülikooli sotsiaalteaduskonna politoloogiaprogrammi, aastal 2012 omandas ta Euroopa uuringute alal bakalaureusekraadi.
Ta võttis osa aastatel 2012–2013 Sloveenia protestidest. Ta valiti 2014. aasta Sloveenia parlamendivalimistel Rahvusassamblee liikmeks. Tema juhtimisel tihendati sidemeid Euroopa vasakparteidega, sealhulgas Kreeka Syriza, Prantsuse Vasakrinde, Saksamaa Vasakpoolsete parteidega, ja Hispaania Ühendatud Vasakpoolsetega.
1. juunist 2022 on ta Robert Golobi valitsuses asepeaminister ning Sloveenia töö-, pere-, sotsiaal- ja võrdsete võimaluste minister.
Live for Speed
"Live for Speed" (lühend LFS) on 3D-videomäng, mis simuleerib võidusõitu ringrajal. Mängukontrollerina on võimalik kasutada ka rooli.
Mäng keskendub ringrajasõitudele, mida on võimalik sooritada nii üksinda, võisteldes AI-vastastega (Artificial Intelligence, 'tehisintellekt', virtuaalsed sõitjad), kui ka võrgumängus teiste mängijatega.
Mängu S2-versioonis (täisversioon) on 20 autot, alustades lihtsamatest maastiku-linnaautodest, lõpetades suurte ringraja- ja vormelautodega, ning 7 rajakompleksi, mis sisaldavad mitmesuguseid ringradasid, nii asfalt- kui ka rallikrossiradu. Mängu S1-versioonis (poolversioon) on saadaval 9 autot ja 4 rajakompleksi, demoversioonis (tasuta versioon) on 3 autot ja 1 rajakompleks.
Üksikmäng
Üksikmängus sõidetakse üksinda või koos virtuaalsete vastastega. Mängija saab radasid kohandada (lisada ja eemaldada objekte, muuta stardi- ja finišipositsiooni jne).
Võrgumäng
Võrgumängus saab samal rajal sõita koos teiste mängijatega.
Feloon
pisi|Munkpreestrid kreekapärastes feloonides jõulujumalateenistuse eel [[Petlemmas]] pisi|Slaavipärane kõrgendatud seljatagusega feloon. Sergei Prokudin-Gorski foto aastast 1911 Feloon (kreeka keeles φαιλόνιο phelōnio, kreeka sõnast φαίνω 'valgustama'; vene keeles фелонь) on preestri teenistusriietuse osa, käisteta pealisrüü. See on vabalt langev keebitaoline riietusese, mille seljal kujutatakse risti ja tähte.
Kreeka feloon on väikese ümmarguse peaauguga, ümberringi vabalt langev, eest ulatub umbes vööni. Slaavi feloon on suure peaauguga, selja tagant tugevdatud ja eest lühem kui kreeka feloon. Läänekirikus kasutatav samalaadne riietusese on kaasula (casula).
Ajalugu
Felooni eeskuju on kristluse-eelsel perioodil Rooma riigi idaosas kantud pealisrüü paenula. See oli eelkõige tööinimeste ja sõdurite rõivas, mis andis kaitset külma, kuuma ning vihma eest. Pealisrüüd on nimetatud Pauluse teises kirjas Timoteosele 4:13, kiriku pärimuse kohaselt on feloon liturgilise riietusena kasutusele võetud meenutamaks Kristust ja apostleid, kes kandsid samamoelisi riideid. Felooni on jumalateenistustel kasutatud juba 3. sajandil. Lõpliku tähenduse ja koha liturgiliste riiete seas omandas feloon 8. sajandil. Varane feloon oli pikem kui tänapäevane, Konstantinoopoli Hagia Sofia freskodel võib näha vaimulikke feloonides, mis ulatuvad peaaegu maani. Millalgi 12. sajandi paiku hakati tegema poolringikujulist väljalõiget felooni esikülge, et hõlbustada vaimuliku tegevust.
Sümboolika
Värvide sümboolika on liturgilises riietuses küllalt varajane nähtus. Felooni tavaline värvus oli suurtel pühadel valge, paastuaegadel tumepunane või violetne. 11. sajandil hakati patriarhi valget felooni kaunistama mustade ristidega, mis tähendas sümboolselt tema karjaga (kogudusega) seotud murede hulka.
Feloon sümboliseerib ka rüüd, millesse sõjamehed riietasid Kristuse teda pilgates. Nii oleks preester liturgiat teenides otsekui end ristil ohvriks toonud Kristuse võrdkuju. Vaimulikult kannab feloon endas õiguse tähendust ja kujutab endast "õiguse sõjarüüd", millest kõneleb psalm "Sinu preestrid, oh Issand, ehtigu ennast õigusega, ja Su vagad hõisaku suure rõõmuga." (Psalm 132:9).
Turm
Turm on Emajõe Lodjaseltsile kuuluv viikingilaev, kodusadam on Tartu.
Kirjeldus
Viikingilaev Turm on näide 1000 aasta tagusest laevaehituskunstist. Turma ehitamine algas enne Salme viikingilaevade leidmist Saaremaal, mistõttu võeti eeskujuks toonane lähim laevaleid Lapuri vrakk Soomes ja selle põhjal rekonstrueeritud Sotka.
Kere ehitati traditsioonilisel klinkerplangutusmeetodil oksavabast tollisest männiplangust, plangud kinnitati üksteise külge sepisneetidega. Ehitamisel valmistati kõigepealt plangutus ning seejärel sobitati sisse kaarepuud. Turma kiil ja täävid on tahutud tammepuust ning ühendatud diagonaaltapiga. Käilakujuks on ürgne maopea. Ehitamiseks kulus üks aasta ja üks päev.
Laev on 12 m pikk ja 3 m lai, süvis 0,5 m. Turm võtab pardale kuni 12 reisijat. Edasi saab liikuda 10 pika aeru, 28 m² raapurje, bensiini- või elektrimootori jõul. Tippkiirus on 8,2 sõlme.
Turm mahub paadihaagisele ning seda saab maad mööda transportida mere ning jõgede-järvede äärde. Seetõttu seilab laev lisaks Emajõele ja Võrtsjärvele-Peipsile ka paljudel teistel Eesti siseveekogudel ja Läänemerel.
Ajalugu
Turm veesati 6. juunil 2009.
Turma esimeseks ülesandeks oli laulupeotule kandmine ajaloolisi siseveeteid mööda Tartust mere poole.
2010. aastal käidi koos Emajõe lodja Jõmmu, Eesti rannarootslaste aluse Runbjarni ning kuunaritega Kajsamoor ja Blue Sirius Lätis Ventspilsis, Rootsis Fåröl, Visbys, Nynäshamnis, Stockholmis, Sigtunas ja Birkas ning Soomes Turus, Maarianhaminas ja Hankos.
Gnas
Gnas on vald (Marktgemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Kagu-Steiermargi ringkonnas.
pisi|Gnas vaadatuna läänest
Turm
Ajalugu
2012. aasta suvel läbis Turm mööda jõgesid ja kanaleid Pariisist Lübeckisse 1800 km.
Feldbach (Steiermark)
pisi|Raekoda
Ajalugu
Neoliitikumi perioodist pärinevad leiud tõestavad asula varast olemasolu paigas, kus nüüd asub Feldbach. Nime Feldbach on esmamainitud 1188. aastal kujul "Velwinbach". Kihelkond on olemas 1232. aastast.
1469. aastal laastasid mässumeelsed väed Feldbachi. See on ilmselt põhjus, miks ehitati keskaegne kindlus Feldbachi tabor.
15. sajandil oli Feldbach paljude rivaalitsevate aristokraatlike perekondade vaheliste konfliktide koht, mis põhjustas linnas hävingut ja rüüstet. Lõpuks, pärast seda, kui haidukid (kes saatsid ründavaid osmanitürklasi) hävitasid kogu linna, välja arvatud taborimägi, ehitati kinnine mitme väravaga kindlustus.
Feldbach koges pärast Ungari lääneraudtee avamist 1873. aastal suurt majanduslikku tõusu. Samal ajal sai tuntuks lähedalasuv kuurort Bad Gleichenberg.
Esimese maailmasõja ajal asus Feldbachis sõjavangilaager.
Vaatamisväärsused
thumb|Püha Leonhardi kihelkonnakirik thumb|Villa Hold
Lysistrate
"Lysistrate" (vanakreeka Λυσιστράτη Lysistrátē) on Aristophanese komöödia 5. sajandist eKr.
Taust
"Lysistrate" kanti ette 411. aastal eKr varakevadel lenaiadel. See oli Peloponnesose sõja kahekümnes aasta, samal aastal toimus Ateenas oligarhiline riigipööre, mida toetas rikkam elanike kiht. Rahva meeleolu oli demokraatia poolt, kardeti türannia taasteket. "Lysistrate" on üks kolmest Aristophanese näidendist, mis käsitleb sõda ja on tugeva sõjavastase hoiakuga – peategelase nimi tähendab 'sõjaväe laialisaatjat' (sõnadest λύσις lysis 'lahustamine' ja στρατός stratós 'sõjavägi').
Sisu
Komöödia algab Lysistrate ja Kalonike vestlusega. Kalonike esindab laisku hedonistlikke naisi, kes vajavad kindlat juhtimist ja eesmärki. Lysistrate, erakordne suure isikliku ja sotsiaalse vastutustundega naine, on kutsunud kokku naised sõdivatest Kreeka linnriikidest (ei mainita, kuidas ta selle saavutas), ja kui ta on kuulanud ära sõbratari arvamused naissoo kohta, hakkavad saabuma teised naistegelased. Spartalanna Lampito toetusel veenab Lysistrate naisi keelama meestele seksuaalset rahuldust, et lõpetada kaua kestnud Peloponnesose sõda. Naisi tuleb kaua veenda, ent lõpuks kinnitatakse kokkulepe veininõu ümber pika ja üksikasjaliku vandega, milles on üles loetud kõik seksuaalsed naudingud. Pärast vande lõppu kostab rõõmuhõise Akropoliselt – selle on hõivanud vanad naised ja võtnud enda valdusse riigikassa, milleta ei saa mehed kaua sõdida. Lampito lahkub mässusõnumiga oma maale ja teised naised sulguvad Akropolisesse, et oodata ära meeste vastus.
Saabub vanameeste koor, kandes puid, hagusid, tuld ja suitsevat tuhka ning ähvardades maha põletada Akropolise väravad, kui neid ei avata. Pärast nende sõnavõttu saabub vanade naiste koor, kes kannavad veenõusid. Algab sõnasõda (agoon) ja vaenupooled asuvad lahingusse, vesi kustutab tulekahju ja vanamehed kastetakse märjaks.
Saabub linnavõimude esindaja Probulos sküüdi vibuküttidega (=korravalvuritega). Ta kritiseerib naiste hüsteerilist loomust, veini- ja seksihimu, vaimustumist eksootilistest kultustest, kuid ennekõike süüdistab ta mehi nõrgas järelevalves naiste suhtes. Ta on tulnud riigikassasse hõbeda järele, et osta laevastiku jaoks aerusid ja ta utsitab sküüte väravat avama. Lysistrate sekkub ja ässitab naised omakorda nende kallale, ähvardades uue kähmlusega. Ta vestleb magistraadiga ja selgitab, kuidas naised tunnevad end sõja ajal, kui mehed teevad rumalaid otsuseid, mis mõjutavad kõiki, ja nende abikaasade arvamusi ei kuulata. Lysistrate annab talle oma loori ja kätte villakorvi ja ütleb, et sõda on nüüd naiste asi. Seejärel kirjeldab ta kahju, mida kannavad noored lasteta naised, kes peavad kodus vananema, sel ajal kui mehed on sõjas. Kui Probulos juhib tähelepanu sellele, et mehed vananevad samuti, tuletab ta talle meelde, et mehed võivad abielluda igas vanuses, samas kui naisel on vaid lühike aeg, enne kui teda peetakse liiga vanaks. Seejärel ehib ta magistraadi nagu surnukeha ja ütleb, et too on surnud. Nördinult tormab Probulos minema, et asjast teistele teatada ja Lysistrate naaseb Akropolisele.
Jätkub agoon vanameeste ja vanade naiste kooride vahel, kui Lysistrate annab teada tagasilöökidest - naised kipuvad koju igasugustel ettekäänetel. Pärast nende ümberveenmist läheb Lysistrate taas kindlusesse ootama meeste vastamist tema tegutsemisele.
Saabub üks mees, Kinesias, oma naiselt Myrrhinelt seksi nuruma. Lysistrate soovitab Myrrhinel teda vaevata ja naine hakkabki aset ette valmistama, viivitades seda igasuguste ettekäänetega. Lõpuks läheb ta üldse minema, jättes Kinesiase pettunult maha. Seejärel vanameeste koor põhjab ja neab naisi.
Saabub Sparta saadik suure 'teatepulgaga', mida tema riided vaevalt varjavad ja nõuab valitsuselt rahukõnelusi. Magistraat naerab sõnumitooja piinlikku olukorda, ent nõustub, et läbirääkimised peaksid algama. Võimuesindajad lahkuvad asja korraldamiseks.
Vanameeste ja vanade naiste koorid lepivad ja tantsivad ning laulavad koos. Rahuläbirääkimised algavad ja Lysistrate veenab Ateena ja Sparta linnriikide esindajaid leppima. Sel ajal kui saadikud temalt silmi ära ei saa, kritiseerib ta neid minevikus tehtud vigade pärast ja veenab neid ühtse Hellase tähtsuses. Lõpuks lahkarvamused võidetakse ja kõik pöörduvad koos rõõmsalt Akropolisele, et ühiselt pidutseda.
Mehed ja naised tantsivad koos ning kõik laulavad rõõmsat laulu tarkuse ja puhtuse jumalanna Athena kiituseks, kelle pühamu andis naistele komöödia sündmuste ajal varjupaiga ja kelle õnnistus on toonud kaasa näitemängu õnneliku lõppemise.
Teemad
Komöödias on kaks põhilist ideed, esiteks sõjavastasus, mida väljendab naiste "seksistreik", ja teiseks meeste ja naiste vahelise võimu probleem, mida käsitletakse agoonis. Tüüpilised Aristophanesele on kohad, kus parodeeritakse tragöödiat, näiteks mehe nutulaul, kui ta ei saa naisega magada. Spartalased kõnelevad oma murdes, mida Aristophanes parodeerib, komöödia on üsna rahvaliku keelega ja selles on palju obstsöönseid väljendeid.
Lavastused Eesti teatris
Lysistrate on Eestis mitmel korral lavale jõudnud:
Nikolai Tann
Nikolai Tann (4. mai 1890, Võrumaa – 27. oktoober 1963) oli eesti õpetaja.
Elukäik
Nikolai Tann sündis talupidaja ja ehitusmeistri Augusti pojana. Õppinud Kooraste-Kaagvere vallakoolis, Otepää-Tammemäe ja Kanepi kihelkonnakoolis, Võru linnakoolis, mille lõpetas kiituskirjaga 1908. aastal. Õppinud Peterburis Õpetajate Instituudis ja 1929. aastal lõpetas Tartu ülikooli juures korraldatud kaheaastased keskkooliõpetajate ettevalmistuskursused.
Töötas õpetajana Urvaste-Koigu vallakoolis, Ahja-Valgesoo ja Nasina algkoolis, Võnnu kihelkonnakoolis ja eesti keele õpetajana Tartu Vene gümnaasiumis, Põltsamaa reaalgümnaasiumis (3 aastat), Väike-Maarja reaalgümnaasiumis (1 aasta) ja Läänemaa ühisgümnaasiumis (7 aastat), kust gümnaasiumi koondamise tagajärjel siirdus õpetajaks Kärdla alg- ja täienduskooli. 1935. aastast juhatas Raja vene õppekeelega algkooli.
Tegevus
Seltskonnategelasena oli Nikolai Tann Ahja-Valgesoo Rahva Raamatukogu Seltsi asutaja ja töötas selle juhatuses, 1918–1919 oli tegev Tartu kirjastuse Ühistöö agitatsiooniosakonna juhatajana. Osales juhatusliikmena Haapsalu Kaunistamise Seltsis, Läänemaa Muuseumi ühingus, Läänemaa Rahvaülikooli seltsis, Hõimuühingus jne. Oli Haapsalu linnavolinik ja Kärdla alevivolinik, töötas Haapsalu ja Kärdla kirikunõukogus. Nikolai Tann oli tegev Eesti Kirjanduse Seltsi ja Karskusliidu usaldusmehena.
Isiklikku
Nikolai Tann on oli abielus soomlannaga, kellega sündis neil seitse last.
Lisanna
Lisanna on naisenimi.
1. jaanuari 2022 seisuga oli Eestis eesnimi Lisanna 324 naisel. See oli Eestis esinemissageduselt 396. naisenimi. Lisanna oli keskmiselt 11 aasta vanune (mediaanvanus oli 10). Kõige populaarsem on eesnimi Lisanna vanuserühmas 5–9, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 10,52, ja Hiiu maakonnas, kus neid oli maakonna 10 000 elaniku kohta 8,37.
Aasta lind (Venemaa)
Aasta linde (Птица года) valitakse Venemaal alates 1996. aastast. Valimist korraldab Venemaa lindude kaitse liit.
Venemaa esimene aasta lind oli rukkirääk. Sarnaselt Venemaaga oli rukkirääk ka esimene Eesti aasta lind 1995. aastal ja esimene Läti aasta lind 1996. aastal.
Näpitsfriis
Näpitsfriis (saksa keeles Zangenfries, Zangenmuster 'näpitsornament', eesti keeles on selle vasteks pakutud ka terminit tangisfriis ) on germaani päritoluga ornamentaalne friis, mis moodustub kolmnurkadest ja ringidest kujundatud reljeefsetest näpitsataolistest motiividest. Tuntuim näpitsfriis paikneb 6. sajandist pärineval idagootide kuninga Theoderichi hauamonumendil Ravennas. Iseloomulik ainult rahvasterännuajale, hilisemas kunstis ei esine. Tähele on pandud selle ornamendi kontrasti roomapärase hoonega kui midagi spetsiifiliselt mitte-roomapärast, kuigi ka antiikne pärlvööt esineb hoone kaunistuste hulgas.
Oletused ornamendi päritolu kohta
Sarnane kujund on leitud Lõuna-Skandinaavia ja Jüütimaa rahvasterännuaegses kullassepakunstis, üks näide on ka kullatud hõbedast reljeefne sõlg Kirchheimist (Nürtingen, Württemberg), mida on peetud Skandinaaviast pärinevaks. Sama ornament ääristab reljeefse loomastiilis ornamendiga sõlgesid, mis on leitud Vedstrupist, Høvlsbakkest ja Hove Møllest Sjællandilt. Kuivõrd germaanlaste puithooneid pole säilinud, jääb selle kullassepakunstis hästi tuntud ornamendi esinemine ka tolleaegsetel hoonetel vaid oletuseks.
Teine seletus tuleb ette Itaalia kunsti- ja reisijuhtides, kus viidatakse S. Ferri tõlgendusele, milles võrreldakse Theoderichi mausoleumi väliskujunduse sarnasust ümmarguse telgiga: ornament peaks sel juhul kujutama riputusrõngaid, mis hoiavad ülal telgi seinu.
Hardeknud I
Hardeknud või Knud I (sündinud ca 880) oli legendaarne Taani kuningas. Bremeni Adami järgi oli Hardeknud muudes allikates mitte esineva kuninga Sveini poeg, kuid saaga "Ragnarssona þáttr" järgi oli tegemist hoopis poolmütoloogilise viikingipealiku Sigurðr ormr í auga pojaga (kes omakorda oli legendaarse Ragnar Lodbroki poeg).
Esivanemad
Saksamaalt Bremeni peapiiskopkonna ajalugu kirja panema tulnud vaimuliku Bremeni Adami järgi vallutasid pealik Olafi poolt juhitud rootslased 890. aastatel Taani ning tõukasid troonilt kuningas Helge. Koos oma kahe poja, Gyrdi ja Gnupaga võttis ta kuningriigis relvade abil võimu ning nad valitsesid riiki koos, pannes aluse Taanit valitsenud Olafi dünastiale. Bremeni Adami järgi valitses seejärel riiki Gnupa ning Taani ülikute soost naise Asfridi poeg Sigtrygg. Tema põlvnemist Gnupast ja Asfridist tõendavad ka kaks Schleswigis asuvat ruunikivi, mille ta ema lasi pärast tema surma püstitada.
Võimule tõusmine
Adam jutustab, et pärast seda, kui Sigtrygg oli riiki Bremeni peapiiskopi Hogeri ametis olemise ajal (909–915/917) lühikest aega valitsenud, saabus Northmannia nime kandnud kohast kuningas Sveini poeg Hardeknud. Ei ole selge, millisele piirkonnale Adam selle kohanimega viitab, kuid oletatakse, et tegemist võis olla kas Norra, Normandia (mille Taani viikinglid olid vahetult enne seda koloniseerinud) või isegi põhja pool asunud Jüütimaaga. Hardeknud tõukas noore kuninga Sigtryggi kohe troonilt ning valitses seejärel riiki ilma mingi vastupanuta ligikaudu 30 aastat. Kuid Saksimaa Vestfaali osas asunud Corvey kloostris elanud kroonik Widukindi poolt kirja pandud sakside kroonika järgi alistas Saksa kuningas Heinrich I aastal 936 Taani kuninga Chnuba ning sundis ta ristiusku astuma. Samamoodi jutustab Gnupa lüüasaamisest (kuid seda Gorm Vana käe läbi) ka Heimskringla kuningasaaga Olav Tryggvasonist rääkiv osa. Mõned ajaloolased (nt Storm) näevad neis ridades märki sellest, et Sigtryggi isa Gnupa valitses vähemalt osa Taanist veel palju aega pärast seda, kui ta Bremeni Adami kroonika järgi enam võimul ei olnud.
Bremeni Adam kui ainus tähtsam allikas
Ainsad tähtsamad Taani Hardeknudist rääkivad allikad on Bremeni Adami kroonika kaks punkti (1,52 ja 1,55).
Kuigi Adam nimetab oma allikana kuningas Svend II Estridseni, ei välista see siiski temapoolse eksimuse võimalust. Tema kirjutatud ajalugu sisaldab ka muid väiteid, mis on ajaloolaste poolt kas kõrvale heidetud või ebatõenäoliseks arvatud.
Saagas "Ragnarssona þáttr"
Saaga "Ragnarssona þáttr" jutustab Ragnar Lodbroki poegade tegudest ning seostab neid ka genealoogiliselt Skandinaavia kuningriikide hilisemate valitsejatega. Selle allika järgi oli Hardeknudi isa Sigurðr ormr í auga ("Sigurðr uss silmas"). Õpetlaste seisukohad lähevad aga selles osas lahku, kas pidada kangelaslugudest rääkivates allikates leiduvat materjali ajaloo ja genealoogia usaldatavateks allikateks või mitte.
Silverdale'i aare
Aastal 2011 Inglismaal Silverdale'is leitud aardesse kuulus ka üks hõbemünt, kuhu oli märgitud nimi Airdeconut – nime Hardeknud inglispärane variant. Hõbeaare on dateeritud orienteeruvalt aega, mil Hardeknud elas.
Jaak Moks
Jaak Moks (29. aprill 1930 Tarvastu vald, Viljandimaa – 9. oktoober 2012) oli eesti dirigent ja muusikapedagoog.
Õppis Ämmuste algkoolis, seejärel aastatel 1946–1950 Viljandi 2. Keskkoolis. Paralleelselt õppis Viljandi Lastemuusikakoolis viiulit Augustin Punga õpilasena, mängis viiulit Viljandi sümfooniaorkestris ja laulis meeskooris. 1950. aastast õppis Viljandi 1. Keskkooli pedagoogilises klassis, samast aastast laulis segakooris Koit.
1970. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise eriala Gustav Ernesaksa õpilasena.
Aastatel 1966–1990 oli ta Viljandi Kultuurikooli direktor.
Koolijuhi ameti kõrval juhatas ta ka mitut koori. 1955. aastal asutas ta Viljandi poistekoori ja oli selle dirigent. Aastatel 1965–1969 oli ta naiskoori Eha dirigent, aastatel 1966–1970 Viljandi Kammerkoori dirigent. Aastatel 1980–1995 oli ta segakoori Koit peadirigent.
Ta on maetud Viljandi Metsakalmistule.
Mälestuse jäädvustamine
pisi|[[Kalju Lillepuu istumas Jaak Moksi mälestuspingil Viljandi lauluväljakul, 20. september 2014]] 2014. aastal avati Viljandi lauluväljakul Jaak Moksi mälestuspink.
Tarai
pisi|Tarai 2022. aastal pisi|Einar Muoni Tarai (tšuvaši keeles Тарай) on Tallinnas tegutsev tšuvaši indie folk-ansambel. Tarai tähendab tšuvaši keeles 'siidi'. Ansambli asutasid 2011. aastal Aleksandr Aidarov, Einar Muoni ja Sergei Tšekulajev Tallinnas MTÜ Tšuvaši Kultuuriselts juures. Muusikud mängisid tšuvaši pärimusmuusika ansamblis Palan.
Muusika
pisi|Aleksandr Aidarov laulab tšuvaši keeles Eesti vene kirjanik P. I. Filimonov kirjutas Tarai loomingust :
"Eksootika, humanistliku suunaga eksootika, lisaks ka huvitava tantsurütmiga eksootika, on vägagi nõutud [...]. Nii eestlased kui ka meie venekeelsed inimesed ei saa aru, millest Tarai laulab. Mõlemad keerutavad aga mõnusalt tantsu Tarai rütmis [...]. Kas soovite kuulata ehedat tšuvaši indie-folk 'i? Palun! Te saate kohe aru, et see ei ole tavaline muusika.“
Tarai ammutab inspiratsiooni tšuvaši rahvamuusikast. Tarai uurib tšuvaši rahvalaulude iseärasusi, et selle põhjal kirjutada oma kaasaegset muusikat. Tšuvaši rahvamuusika põhialuseid on pooltoonideta pentatoonika. Seda tuntakse ka hiina pentatoonikana. Lihtsustades öeldes on tšuvaši ja hiina rahvamuusikas samad noodid, erinevad aga nende kasutamise viisid. Igal juhul kõlabki ansambli Tarai muusika idamaiselt, Kesk-Aasia-päraselt ja muidugi tšuvašipäraselt. pisi|Aleksandr Aidarov ja Einar Muoni laval Instrumentidest kasutab Tarai kitarri, basskitarri, süntesaatorit ja trummimasinat.
Эпир те маттур / Me oleme tublid
Tarai avaldas oma debüütalbumi "Эпир те маттур" (eesti keeles "Me oleme tublid") tšuvaši keele päeval, 24. aprillil 2020. Albumis on seitse laulu:
Albumi laulude kujunduse tegi kunstnik Yulia Ovchinnikova. Kõikidel piltidel on kasutatud tšuvaši mütoloogiast võetud maailma loomise sümbolit, mis koosneb mäest ja päikesest. Samuti on see tšuvaššide pühapaiga ehk kirimeti sümbol, mis on levinud rahvariietel.
Пуш Параппан / Tühi Trumm
Tarai väljastas Eesti Kultuurkapitali toel oma teist albumit tšuvaši emakeele päeval 25. aprillil 2022. Albumi pealkiri on „Пуш Параппан“ ehk „Tühi Trumm“. Albumis on kuus laulu:
Albumi laulude kujunduse tegi tšuvaši kunstnik Aleksandr Fedorov, kes töötab ja õpetab Peterburi Kunstide Akadeemias.
Isopropüülalkohol
Esimest korda toodeti isopropanooli 1920. aastal firmas Standard Oil ning selleks kasutati propeeni hüdraatimist. Sel ajal kasutati isopropanooli põhiliselt atsetooni valmistamiseks, mida kasutati Esimese maailmasõja ajal suitsuvaba mootorikütuse tarbeks.
Omadused
Isopropüülalkohol seguneb ehk moodustab homogeenseid lahuseid veega, alkoholiga, eetriga ning kloroformiga. See lahustab etüültsellusoosi, polüvinüülbutüraali (PVB), mitmeid õlisid, alkaloide, looduslikke vaike ja nätsu. Isopropanool ei lahustu soolalahustes ning seetõttu saab seda eraldada vesilahusest lisades mõnd anorgaanilist soola, näiteks naatriumkloriidi (söögisoola) või naatriumsulfaati. Seda protsessi nimetatakse kõnekeeles väljasoolamiseks ning see põhjustab kontsentreeritud isopropüülalkoholi eraldumise nähtava kihina.
Isopropüülalkohol moodustab veega aseotroopse segu, mille keemistemperatuur on 80,37 °C ning milles on isopropüülalkoholi massi järgi 87,7% ja ruumala järgi 91%. Sellel segul on õrnalt kibe maitse ja see on tervisele ohtlik.
Reaktsioonid
Isopropüülalkoholi oksüdeerimisel tekib vastav ketoon – atsetoon. Seda on võimalik saada, kui kasutada oksüdeerijana näiteks kroomhapet, mis on saadud kontsentreeritud väävelhappe lisamisel dikromaadile, või viia läbi isopropüülalkoholi dehüdrogeenimise reaktsioon kasutades kuumutamist ja vaske katalüsaatorina:
(CH3)2CHOH → (CH3)2CO +H2.
Isopropüülalkoholi kasutatakse tihtipeale nii lahusti kui ka hüdriidi allikana Meerwein-Ponndorf-Verley redutseerumisprotsessis ning ka teistes vesiniku lisamise reaktsioonides. Kasutades fosfortribromiidi (PBr3) on võimalik isoprpüülalkoholist saada 2-bromopropaani. Propeeni saab kui isopropanooli kuumutada koos väävelhappega. Sarnaselt teiste alkoholidega reageerib isopropüülalkohol aktiivsete metallidega, moodustades alkoholaate, mida nimetatakse isopropoksiidideks. Isopropanooli reageerimist alumiiniumiga (katalüsaatoriks elavhõbe) kasutatakse alumiiniumpropoksiidi saamiseks, mis on tuntud reagendiks orgaanilistes sünteesides.
Tootmine
Jaapanis, Euroopas ja Ameerika Ühendriikides toodeti 1994. aastal 1,5 miljonit tonni isopropüülalkoholi. Seda ainet toodetakse põhiliselt vee ja propeeni vahelisel hüdratatsioonil. Samuti kasutatakse atsetooni hüdrogeenimist.
Hüdraatimise protsess jaguneb kaheks: kaudne hüdraatimine, kus kasutatakse väävelhapet, ning otsene hüdratatsioon. Kaudne hüdraatimine, kus võib kasutada madalakvaliteetset propeeni, domineerib Ameerika Ühendriikides, kuid otsene hüdraatimine, mis nõuab kõrgekvaliteetset propeeni, on Euroopas rohkem levinud. Need protsessid annavad valdavalt 1-propanooli asemel isopropanooli, sest vee või väävelhappe lisamisel propeenile toimub reaktsioon vastavalt Markovnikovi reeglile.
Kaudne ja otsene hüdraatimine
Kaudse hüdraatimise protsessis reageerib propeen kõigepealt väävelhappega, et saada väävelhappe estreid. Edasi toimub nende estrite hüdrolüüs kasutades auru, mille tulemusena tekkiv isopropüülalkohol destillseeritakse. Selles protsessis tekib kõrvalsaadusena diisopropüüleeter, mis suunatakse tagasi protsessi, kus seda hüdrolüüsitakse, et saada soovitud produkt.
Otseses hüdraatimisreaktsioonis reageerivad omavahel vesi ja propeen kõrge rõhu all kas gaasifaasis või vedelas faasis ning tahke või happelise katalüsaatori olemasolul. Selles protsessis on vajalik kõrge puhtuseastmega (vähemalt 90%) propüleen. Mõlemad hüdraatimisprotsessid eeldavad, et isopropanooli on võimalik eraldada destilleerimise teel veest ja kõrvalproduktidest. Vesi ja isopropanool moodustavad aseotroopset segu ning lihtdesdestilleerimise tulemusel on võimalik saada segu, kus on massi järgi isopropüülalkoholi 87,9% ja vett 12,1%. Puhast ehk ilma veeta isopropüülalkoholi saadakse nii-öelda märjast isopropanoolist aseotroopse destillatsiooni käigus, kus kasutatakse abiainena kas diisopropüüleetrit või tsükloheksaani.
Atsetooni hüdrogeenimine
Selleks, et saada isopropüülalkoholi, hüdrogeenitakse tehniline atsetoon vedelas faasis Raney nikli või vase ja kroomoksiidi segu juuresolekul. See protsess on kasulik, kui toimub koos lisaatsetooni tootmise reaktsiooniga nagu kumeeniprotsess, kus propeeni ja benseeni reaktsioonil saadakse atsetooni ja fenooli.
Kasutusalad
Ameerika Ühendriikides kasutati 1990. aastal 45 000 tonni isopropüülalkoholi. Valdav enamus isopropüülalkoholist kasutati solvendina katete jaoks või tööstusprotsessides. Lisaks kasutati 5400 tonni kodumajapidamiste tarbeks ja hügieenitoodetes. Eriti populaarne on isopropüülalkohol farmaatsiatööstuses, mis on tingitud tootmisjääkide madalast toksilisusest. Isopropüülalkoholi kasutatakse ka keemilise intermediaadina. Lisaks kasutatakse seda lisandina bensiinis.
Lahusti
Isopropüülalkohol lahustub paljudes mittepolaarsetes ainetes. Aurustub kiiresti ega jäta mitte mingit jälge erinevalt etanoolist. Lisaks on see üsnagi mittemürgine, eriti võrreldes teiste alternatiivsete solventidega. Just seetõttu kasutatakse seda laialt solvendina ja ka puhastusvedelikuna, eriti õlide lahustamiseks. Koos etanooli, n-butanooli ja metanooliga kuulub isopropanool alkoholilahustite gruppi, mida kasutati maailmas 2011. aastal umbes 6,4 miljonit tonni.
Intermediaat
Isopropüülalkoholi esterdatakse, et saada isopropüülatsetaati, mis on samuti lahusti. Ka kasutatakse reaktsiooni süsinikdisulfiidi (CS2) ja naatriumhüdroksiidiga, et saada naatriumisopropüülksantaati, mis on herbitsiid ehk umbrohumürk. Isopropüülalkohol reageerib titaantetrakloriidi (TiCl4) ja metallilise alumiiniumiga, mille tulemusel tekivad tuntud katalüsaator titaanpropoksiid ning keemiline reaktiiv alumiiniumpropoksiid, mis käitub vesiniku doonorina hüdrogeenimisel.
Meditsiinis
Piiritus, käte desinfitseerija ja desinfitseerivad padjakesed sisaldavad tavaliselt 60–70% isopropüülalkoholi lahust vees. Vesi on vajalik bakterite rakumembraani pooride avamiseks, mille kaudu isopropanool pääseb sisemusse. Isopropüülalkoholi kasutatakse ka kui nahka kuivatava ainena otitis externa ehk niinimetatud ujuja kõrva ennetamiseks.
Varasem kasutamine tuimastina
Kuigi isopropüülalkoholi saab põhimõtteliselt kasutada tuimastina, on tal mitmeid puudusi, mida seetõttu ei kasutata. Varem on teadlased ja mõned veterinaarid kasutanud isopropanooli kui üldnarkoosivahendit väikeste imetajate ja näriliste jaoks. Selle kasutamine katkestati üsna pea, kuna kaasnesid mitmesugused tüsistused, sealhulgas hingamisteede ärritus, sisemine verejooks ning kuulmis- ja nägemisprobleemid. Vahel kaasnes loomadel ka hingamispuudulikkus ja seejärel surm.
Autodes
Isopropüülalkohol on peamine koostisosa niinimetatud kütust kuivatavates lisandites. Vesi on suureks probleemiks kütusepaakides, sest see ei segune bensiiniga ning võib madalatel temperatuuridel külmuda toitevoolikutes. Alkohol ei eemalda vett bensiinist, vaid aitab sellel bensiinis lahustuda. Kui vesi on lahustunud bensiinis, siis ta enam ei ohusta oma külmumisega autot. Isopropüülalkoholi müüakse aerosoolpudelites akende jääsulatajana. Samuti kasutatakse isopropanooli pidurivedeliku jälgede eemaldamiseks hüdraulilistest pidurisüsteemidest selleks, et piduriklotsid ei saastuks pidurdusvedelikuga, mis tooks kaasa halva pidurdamisvõime.
Laboratoorne
Isopropanool on formaldehüüdi ja teiste sünteetiliste säilitusainete mittemürgine alternatiiv bioloogiliste proovide säilitamiseks. Selleks kasutatakse isopropüülalkoholi 70–99% lahust. Lisaks kasutatakse isopropüülalkoholi DNA ekstraheerimiseks, kus seda lisatakse DNA lahusele ning tsentrifuugimise käigus sadeneb välja DNA. See on võimalik, kuna DNA ei lahustu isopropüülalkoholis.
Ohtlikkus
Isopropüülalkoholi aur on tihedam kui õhk ja on tuleohtlik, kui seda on õhus 2–12,7%. Seda tuleks kuumusest ja leegist eemal hoida. Lisaks on see nahka ärritav.
Isopropüülalkohol ja selle metaboliit atsetoon käituvad kui kesknärvisüsteemi depressandid. Isopropanooli mürgistuse sümptomid on punetus, peavalu, peapööritus, iiveldus, oksendamine, anesteesia, hüpotermia, hingamisteede häiritus, šokk ja kooma. Mürgistus võib tekkida allaneelamise, sissehingamise ja naha kaudu imendumise teel, mistõttu tuleks käsitsemisel kasutada kaitsekindaid ning ruum peaks olema hästi ventileeritud. 70-kilogrammisele inimesele avaldab toksilist mõju juba 15 grammi isopropanooli, kuid ta pole nii mürgine kui on metanool või etüleenglükool.
José Enrique Sánchez
José Enrique Sánchez Díaz (sündinud 23. jaanuaril 1986) on hispaania jalgpallur. Ta mängib Liverpoolis kaitsjana.
Koronograaf
pisi|Koronograafiga tehtud pilt Päikesest
Koronograaf on Päikese krooni detailseks pildistamiseks ja filmimiseks kasutatav teleskoop, millel on päikeseketta üliheleda valguse tagasipeegeldumiseks ümarkatik.
Tallinna–Haapsalu postimaantee
1798. aastal saabus Eestimaa rüütelkonda Eestimaa kindralkuberneri reskript ettekirjutusega avada Haapsalu teel postijaamad ka reisijate veoks. 1798. a. avaldatud Valitseva Senati ukaasiga nõuti kreisilinnade ühendamist kubermangulinnadega postimaanteede abil. Eestimaa rüütelkond püüdis vastu puigelda. Reisijaid hakati vedama 1799. aastal pärast seda, kui rüütelkonnale teatati, et reisijateveost Tallinna–Haapsalu maanteel on huvitatud Venemaa keiser Paul I isiklikult. Postijaamade vahemaa tolleaegsel teetrassil oli näiteks Keilast Tallinna 22 versta. Uue keisri ajal esitas rüütelkond uuesti palvekirja reisijateveo lõpetamiseks.
Tallinna–Haapsalu postimaanteel olid järgmised postijaamad (esitatud koos teelõikude pikkusega):
1804. aastal keiser Aleksander I käsul postimaantee suleti ning Tallinna ja Haapsalu vahel korraldasid postivedu ümbruskonna mõisnikud kuni Krimmi sõjani. Pärast seda avati uuesti Eestimaa rüütelkonna ülalpidamisel olev postitee.
Kui 1860. aastail kerkis Eestis päevakorda raudteede ehitamine, hakkas Eestimaa rüütelkond kaaluma postijaamavõrgu ümberkorraldamist. Näiteks võeti 1865. aastal vastu otsus, et suurte kulutuste pärast tuleb jätta Keilasse spetsiaalsed postijaamahooned ehitamata. 24. oktoobril 1870 algas posti- ja reisijatevedu Paldiski–Tallinna–Peterburi raudteel. 1905. aastal avati liikluseks ja postiveoks Keila–Haapsalu raudtee. Postimaantee kaotas senisel kujul tähtsuse.
Akste–Häätaru tee
Akste–Häätaru tee (registrinumber 18138) on kõrvalmaantee Põlva maakonnas.
Tee pikkus on 15 km. Tee haldaja on Maanteeamet.
Tee algab Akste külas Kärsa–Eoste teelt, läbib Kiidjärve ja Koorvere küla, Kanepi vallas Karilatsi küla ja lõpeb Tõdu külas Karilatsi–Heisri teel.
Akste–Häätaru tee ristub Kiidjärve küla piires Kanariku–Kiidjärve tee ja Tartu–Petseri raudteega, Koorvere külas Põlva–Reola maanteega ning Karilatsi külas Vooreküla–Puskaru teega.
Akste–Häätaru teel on silda:
Genfi lennujaam
Lennujaama territoorium piirneb Šveitsi ja Prantsusmaa piiriga ning lennujaama pääseb mõlemast riigist.
2014. aastal läbis lennujaama üle 15 miljoni reisija.
Kamenický Šenov
Kamenický Šenov (saksa keeles Steinschönau) on linn Tšehhis Libereci maakonnas Česká Lípa ringkonnas. Kamenický Šenov asub Saksamaa piirist 13 km kaugusel, Česká Lípast umbes 12 km põhjaloodes ja Liberecist ligikaudu 40 km läänes.
Kamenický Šenov asub merepinnast 525 meetri kõrgusel.
Kamenický Šenovit on esmamainitud 1352. aastal. Alevi staatuse sai Kamenický Šenov 1849. aastal ja linnaõigused 1900. aastal.
Brzostek
Brzostek on linn Poolas Podkarpacie vojevoodkonnas Dębica maakonnas, Brzosteki valla halduskeskus.
Brzostek asub Wisłoka jõe ääres, Dębicast umbes 19 km lõunas.
Ürikutes on Brzostekit esimest korda mainitud aastatel 1123–1125. Magdeburgi linnaõigused sai Brzostek 1367. aastal. 1934. aastal kaotas Brzostek linnaõigused, 1. jaanuaril 2009 sai aga linnaõigused tagasi.
TNMK
TNMK (ukraina Танок на майдані Конґо, Tanok na Maidani Kongo, 'Tants Kongo väljakul') on Ukraina hiphopi ansambel. Sellesse kuuluvad Fagot, Fozzi, Kotja, Jarik, Oleksandr Šõmanskõi, Vitold ja TonIk. TNMK nime all alustas ansambel tegevust 1998. aastal ilmunud albumiga "Зроби мені хіп-хоп".
Hotel Pierre
Hotel Pierre on 41-korruseline korterhotellist kõrghoone Midtown Manhattani ärikeskuses New Yorgis East 61th Streeti ja Fifth Avenue nurgal Central Parki ääres.
160 meetri kõrgune elegantne hotell on uusbaroksete beaux-arts-stiili nüanssidega prantsuslikult uusrenessanslik ehitis, mis valmis aastatel 1928–1930. Selle projekteeris arhitektuuribüroo Schultze & Weaver. Algselt oli hoones 714 numbrituba, millest paljud muudeti suuremateks sviitideks. Tänapäeval on hotellis 189 hotellituba, millest 49 on sviidid, ning kolmel viimasel korrusel müüdav luksuslik katusekorter. Hotellis on aegade jooksul pikemalt peatunud paljud tuntud tegelased. 1981. aastal määras New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjon hoone kaitsealuseks mälestusmärgiks (New York City Landmark) Upper East Side Historic Districti piirkonnas.
Reet Grosberg
Reet Grosberg (sündinud 31. jaanuaril 1960 Tallinnas) on eesti tõlkija ja toimetaja.
Ta õppis aastail 1978–1983 Tallinna Pedagoogilises Instituudis inglise-saksa keele erialal.
Ta on töötanud TV3 programmiosakonnas ning on ajakirja Life in Estonia toimetaja.
Ta on tõlkinud peamiselt filmitekste ja -subtiitreid, aga ka mõne aime- ja lasteraamatu.
Halbenrain
Halbenrain on vald (Marktgemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Kagu-Steiermargi ringkonnas.
pisi|Halbenraini loss
Berg (riik)
Berg oli riik – algul krahvkond, hiljem hertsogkond – Saksamaal Reinimaal. Selle pealinn oli Düsseldorf. See eksisteeris selge poliitilise üksusena 12. sajandi algusest 19. sajandini.
Polüamooria
pisi|Polüamoorsuse lipp
Berg (riik)
Tõus
Bergi krahvid tekkisid aastal 1101, kui Ezzonite dünastia noorem liin, mille juured ulatuvad tagasi 9. sajandi Lotharingiasse, sai 11. sajandil kõige võimsamaks dünastiaks Reini alamjooksu piirkonnas.