cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ants Laikmaa
Tagasi Tallinnas
1913–1932 tegutses ta kunstniku ja õppejõuna Tallinnas. Ta avaldas arvukalt kunstiteoreetilisi ja kunstiajaloolisi artikleid, kunstinäituste arvustusi, kunstnike tähtpäevadele pühendatud monograafilisi ülevaateid ning kunstielu päevakajalisi probleeme lahkavaid artikleid. Kesksel kohal on reisikirjad aastatest 1910–1912 pealkirja all "Teelt" ning reisikirjad ateljeekooli ekskursioonidelt Moskvasse ja Peterburi 1914. Kokku on Laikmaalt teada üle 190 artikli.
pisi|Ants Laikmaa haud 1932. aastal sulges Laikmaa oma ateljeekooli ning elas sestpeale oma talus Taebla vallas Kadarpiku külas, kuhu on ka maetud.
Looming
Oma esimese näituse (samas esimese eesti kunstniku näituse Eestis üldse) avas ta 1901. aastal Tallinna Provintsiaalmuuseumi ruumides, kuid enamik sel näitusel väljas olnud teostest hävis tulekahjus 1907. aastal. Akademistlikule haridusele vaatamata on Laikmaa loomingus tunda impressionismi ja postimpressionismi mõju. Juba varakult tundis ta kutsumust olla portretist. Tema lemmiktehnikaks kujunes pastell, mis võimaldas töötada kiiresti.
1903. aastal maalis ta Fr. R. Kreutzwaldi 100. sünniaastapäevaks portree-kompositsiooni "Kaugelt näen kodu kasvavat", mille kinkis Estonia teatrile. Laikmaa varaseim looming koosnebki peamiselt portreedest. Kunstnikule poseerisid nii kodukandi talupojad ("Torgu Madis", "Vigala taat", "Vana Aitsam"), intelligentsi esindajad (Miina Härma, Paul Pinna, Marie Under) kui kunstnikud. Erilist tõmmet tundis kunstnik eksootiliste tüüpide suhtes, näiteks on ta korduvalt maalinud mustlasi.
Soomes viibides pühendus kunstnik enda jaoks uuele žanrile – maastikumaalile. Värv ja käsitluslaad olid impressionistlikud, juba avaldus ka Laikmaale iseloomulik tume kontuur, mis oli omane tema hilisematele maastikele. 1909. aastal väisas kunstnik korraks kodumaad ja asus siis välisreisidele. Reisiaastatel töötas Laikmaa pingeliselt. Reisidel loodud portreed ja maastikud moodustavad tema loomingus eraldi peatüki. Arvukalt on Laikmaal maastikke Tuneesiast. Nende aastate portreed kujutavad peamiselt rahvatüüpe.
Jõudnud 1913. aastal tagasi Eestisse, maalis ta edasi portreid ja maastikke, millele lisandus ka lillemaal. Järgnenud aastakümme oli kunstnikule väga viljakas. Sellest perioodist pärinevad tema kuulsad teosed "Salme" ja "August Kitzbergi portree". 1920. aastatel muutus Laikmaa looming rahutumaks ja raskemeelsemaks, toonid muutusid tumedamaks, joon närvilisemaks ja järsemaks. Kunstnikul kujunes tavaks uusi motiive otsides Eestis jalgsi või hobusega ringi rännata. Eriti armastas ta Lääne-Eesti maastikke.
1920.–1930. aastatel esines kunstnik harva näitustel. Tal oli kombeks oma teoseid sõpradele ja tuttavatele kinkida ja seetõttu on hulk tema loomingut siiani erakätes. Üks teema, mille juurde kunstnik ikka ja jälle tagasi pöördus, oli tema enda kujutis, Laikmaa autoportreesid on teada aastatest 1902–1936.
pisi|"Taebla maastik" (1936)
Mälestuse jäädvustamine
1955. aastast on tema kodus majamuuseum. 1956. aastal püstitati Laikmaa hauale Juhan Raudsepa loodud hauasammas.
Isiklikku
Tema vend oli Bernhard Laipman.
E-vitamiin
pisi|Alfatokoferooli RRR [[stereoisomeer]] pisi|Tokoferoolid ja tokotrienoolid E-vitamiin ehk tokoferoolid on E-vitamiini laadset toimet avaldavate ainete koondnimetus, ka bioaktiivsete biomikromolekulide rühm ja asendamatu rasvlahustuv vitamiin (al 1983), mille vormid on lähedase ehituse, antisteriilse, antikoagulantse ja ka antioksüdantse toimega rasvlahustuvad ühendid. E-vitamiin on biomembraanide (ka kloroplastide membraanide) oluline koostisosa.
Eksogeenne E-vitamiin on mikrokogustes iga päev vajalik paljude organismide mitmete normaalsete füsioloogiliste protsesside toimimiseks. Selle täielik puudumine (ka bioaktiivsuse minetanuna) toidus või kestev defitsiit, aga ka vitamiinipreparaatide liigmanustamine võib olla organismile kahjulik ja koguni ohtlik, põhjustades haiguslikke seisundeid.
Olenevalt kogustest võivad osaledes nii rakkude signalisatsioonis kui ka geenide ekspressiooni regulatsioonis, käituda prooksüdantidena.
Nomenklatuur
[(4R,8R)-4,8,12-trimethyltridecyl]- 3,4-dihydro-2H-chromen-6-ol''
E-vitamiini vorme nimetatakse tokoferoolideks ja tokotrienoolideks. E-vitamiinid ja nende vitameerid, derivaadid ja isomeerid ning nende analoogid võivad olla looduslikud või puhtsünteetilised. Looduslikule vormile viitavad eesliited RRR- või d- keemilise nimetuse ees. Sünteetilisi vorme tähistab vähemalt üht S-tähte sisaldav eesliide või eesliited dl- ja all-rac-.
Looduslikud vitameerid
E-vitamiini looduslikke vitameere on kaheksa. Nende biosüntees toimub valdavalt kahel teel: tokoferooli ja tokotrineooli rada pidi.
Mõnede E-vitamiini vitameeride suhtelised molekulmassid (Mr)
Sünteetilise vesilahustuva vitameeri Trolox suhteline molekulmass Mr 250.3.
Farmakoterapeutiline rühm
Konkreetse vormi teadmine on oluline eeskätt kliinilises praktikas, sest vormidel on oluliselt erinev biosaadavus, bioaktiivsus ja toksilisus. Neist bioaktiivseim on RRR-α-tokoferool (vana nimetusega d-α-tokoferool). Enamasti mõistetakse E-vitamiini all just seda.
Saamine ja depood
Inimene saab E-vitamiini järgmiste protsesside tulemusena. Taimsete saaduste koostises seedekulglasse sattuvad tokoferüülestrid lõhustatakse pankrease esteraaside toimel. Tokoferoolid imenduvad passiivse difusioonina peensoole keskosast ja satuvad totaalses enamikus lümfi. Imendumine sõltub toidurasvade seedimisest ja imendumisest, sapphapetest.
Imendumist soodustab seleen pankrease töö soodustamise kaudu. Imendumist häirivad raualiigsus, kloriidirikas joogivesi, lahtistitena kasutatavad mineraalõlid, mitmed antibiootikumid, suukaudsed rasestumisvastased preparaadid, rääsunud taimsed ja loomsed rasvad, PUFA-de (polüküllastamata rasvhapped) rohkus toidus, A-vitamiini suur kogus seedekulglas jne. E-vitamiini imendumine on igal juhul vaid 20–40%. Seedekulglast imenduvad kõik tokoferoolid, kuid organismis prevaleerub RRR-α-tokoferool, mis moodustab 85–90% veres olevatest tokoferoolidest.
Seedekulgla limaskesta rakkudes pakitakse E-vitamiin külomikronitesse, mis liiguvad lümfiringesse. Koekapillaaridesse jõudnud külomikronitele toimib endoteelipinna lipoproteiinide lipaas. Tulemuseks on mõningase koguse E-vitamiini sattumine koerakkudesse. Tekkinud jäänuk-külomikronid haaratakse maksa parenhüümirakkudesse ja nii satub vitamiin maksa, mille parenhüümsetes rakkudes säilitatakse osa vitamiinist varudena. Maksarakkudes seovad vastavad valgud efektiivselt vaid RRR-α-tokoferooli ja seepärast on tokoferooli teiste vormide sattumine maksarakkudes kokkupakitavatesse VLDL partiklitesse tühine. VLDL-i partiklites transporditakse RRR-α-tokoferool rasvkoesse, mis on vitamiini põhidepoo, jt kudedesse. Peale maksa ja rasvkoe on vitamiini teatud varud ka neerupealistes, südames, skeletilihastes, testistes, emakas, hüpofüüsis ja vere lipoproteiinides. Maksarakud ja erütrotsüüdid haaravad RRR-α-tokoferooli kiiresti. Lihased, testised, peaaju ja seljaaju salvestavad vitamiini aeglaselt.
E-vitamiin metaboliseerub peamiselt kinoonvormiks, mis konjugeerub glükuroonhappe jäägiga. Glükuroniidid väljuvad peamiselt sapiga. Mingi osa aga imendub ning muundub neerudes uriiniga väljutatavaks tokoferoonhappeks.
Looduslikud E-vitamiini allikad: nisuiduõli, päevalille- ja maapähkliõli, päevalilleseemned, kaeratoidud, oder, majonees, porgand.
Biofunktsioonid
E-vitamiin on peamine lipofiilses, seega hapnikurikkaimas keskkonnas (biomembraanid, vere lipoproteiinid, rasvkoerakud jne) töötav antioksüdant inimorganismis. Ta on primaarne kaitse lipiidide peroksüdaasi vastu, takistades PUFA-de oksüdatsiooni. E-vitamiin püüab vabu radikaale ja blokeerib radikaalilisi ahelprotsesse.
Teda abistavad antioksüdantses rollis C-vitamiin ja glutatioon. Nimelt, E-vitamiini reageerimisel hapniku vabade radikaalidega tekib elektroni loovutanud E-vitamiinist vaba-radikaaliline vorm. See redutseeritakse C-vitamiini või glutatiooni toimel tagasi algvormi (redutseerijana tuleb arvesse ka tsüsteiin).
Defitsiit
Esmasümptomiteks on ülemäärane lipiidide peroksüdatsioon ja sellest tingitud erütrotsüütide membraanide kahjustustega kaasuv erütrotsüütide eluea lühenemine ja lõhustumine (hemolüütiline aneemia). Väheneb ka hemoglobiini süntees. Need häired sugenevad vastsündinutel eeskätt selle tõttu, et vastsündinutel (eriti enneaegsetel) on tokoferoolide sisaldus veres väike.
Ka krooniline toiduvalgu defitsiit põhjustab vastsündinuil E-vitamiini defitsiiti.
Kestev E-vitamiini defitsiit võib põhjustada täiskasvanuil:
Krooniline defitsiit tingib ka neuroloogilist sündroomi – progressiivse neuropaatia – teket.
E-vitamiini vaegus
E-vitamiini vaegus kuulub RHK-10 alamjaotisse: E56.0.
Toitumusliku staatuse määramine
E-vitamiin ja selle vorme komplekteeritakse ja säilitatakse valdavalt maksas ning transporditakse ka inimeste veres lipoproteiinidega seotuna ja tema sisaldust vereplasmas mõõdetakse ja väljendatakse kolesterooli ehk vere kogulipiidide näitajate kaudu.
E-vitamiini normsisaldus veres on eati järgmine:
Manustamine
RDA (soovitatav päevane kogus):
1 mg RRR-α-tokoferooli võrdub 1,49 IU
E-vitamiini manustamisel tuleb silmas pidada kolmetasemelist lähenemist:
d-α-tokoferooli lisatarbimine on hädavajalik PUFA-de suuremate koguste tarbimisel ja E-vitamiini defitsiidi sümptomite ilmnemise korral.
d-α-tokoferooli toime on efektiivsem manustamisel koos inositooli, seleeni, mangaani ning C-, B1-, B12- ja A-vitamiiniga.
Tema oskuslik ja adekvaatne manustamine võib ravi ühe komponendina olla efektiivne arteroskleroosi, müokardiinfarkti, stenokardia, veresoonte tromboosi, aneemia, osteoporoosi, diabeedi, insuldi, katarakti, tsüstilise fibroosi, nefriidi, gastriidi, allergia jne korral.
Üleannustamine (vitamiinimürgistus)
Toksilisust normaalsel tarbimisel ei esine. Päevase ohutu koguannuse ülempiir korduval manustamisel on 800 mg ja seda ei tasuks ületada.
Toksilisuse esmasümptomid on lihasnõrkus, peavalu, kõhulahtisus.
Tugeva toksilisuse nähud on stomatiit, kreatinuuria, nõgeslööve, K-vitamiini imendumishäired, vaginaalne verejooks, nägemishäired.
Kasutamine
Tokoferoole leivad kasutust ka toiduainetetööstuses toidulisaainetena kui antioksüdantsed ained. Euroopa Liidus kasutatakse neid toidulisaainetena tähistusega E306 – E309 tokoferoolid :
E-vitamiini ühendeid kasutatakse ka kosmeetikavahendites ning söödalisanditena ja ravimpreparaatidena jpm.
Meditsiinis
Mõned perekondlikud haiguslikud seisundid võivad sõltuda E-vitamiiniprepraatide terapeutilistes doosides regulaarsest manustamisest (1986).
F344 rats
Katse, kus 3. rühma F344 rotte toideti 7 nädala jooksul E-vitamiiniga rikastatud toiduga (0, 50 ja 585 mg/kg toidu kohta) näitavad, et E-vitamiin võib oluliselt mõjutada T-rakkude diferentseerumist tüümuses.
Etümoloogia
Sõna on tuletatud kreeka sõnadest τόκος tókos 'sündimine' ja φέρειν phérein 'kandma', 'tooma' ning -ol tähistab alkoholi.
Ajaloolist
E-vitamiini (algselt X-vitamiin) avastasid 1922. aastal California ülikooli juures töötavad Herbert McLean Evans ja Katharine Scott Bishop mitu aastat kestnud rottide toitumiseksperimentide käigus, mille tulemusel muutusid nii emas- kui ka isasrotid steriilseks ehk sigimisvõimetuks. Kui toiduratsiooni lisati nisuiduõli (tiinete rottide igapäevasele toidule lisati tilgake nisuteradest valmistatud õli) ja salatilehti, siis mõlema soo sigimisvõime taastus.
Välislingid
J Nutr Sci Vitaminol (Tokyo). oktoober 1993 ;39(5):451-63., veebiversioon (vaadatud 7.11.2014) (inglise keeles)
Eikla
Eikla on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Aastatel 2014–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Lääne-Saare vallas. 2014. aastani kuulus ta Kaarma valda.
Eiklas elas harrastusbibliofiil ja -etnograaf Juhan Saar. Temal teati olevat Eesti suurim eraraamatukogu.
Ain Saar
Poliitiline tegevus
Ain Saar korraldas koos Argo Männimetsa ja Meelis Ivaskiga 21. oktoobril 1987 Võrus Eesti esimese üldrahvaliku Nõukogude-vastase meeleavalduse. Selle meeleavalduse käigus toodi esimest korda avalikul miitingul välja ligi 50 aastat keelatud olnud sinimustvalge Eesti rahvuslipp.
Ain Saar oli Vaba-Sõltumatu Noorte Kolonni nr 1 asutajaliige ja juht aastatel 1987–1988.
Vaba-sõltumatu noorte kolonn nr 1 organiseeris ja viis Ain Saare juhtimisel Võrus 1. mail 1988 läbi meeleavalduse. Vaba-sõltumatu noorte kolonn nr 1 hõivas Punaste Küttide (Vabaduse) väljakul tribüüni. Esmakordselt Eestis seati üles nõudmine Eesti riiklikuks iseseisvuseks.
Ain Saare eestvedamisel, vaba-sõltumatu noorte kolonni nr 1 liikmete ja rahva toetuse ning abiga hakati esimesena Eestis taastama Eesti Vabadussõjas langenute mälestussammast, mille Nõukogude okupatsioonivõim oli hävitanud. Selle avamine Võru kalmistu leidis aset võidupühal, 23. juunil, mil neli vaimulikku, praostid Andres Mäevere ja Jüri Vallsalu, õpetaja Villu Jürjo ja diakon Jüri Pallo õnnistasid mälestussamba sisse. Ain Saare juhtimisel toimus Võrus rida massidemonstratsioone 25. märtsil, 28. mail, 23. juunil ja 28. augustil.
Ain Saare eestvedamisel heisati 12. juulil taas sinimustvalge lipp Suure Munamäe torni. Lipp võeti tornist Võru täitevkomitee korraldusel ja kohaliku partorgi mahitusel maha. Ain Saar pani lipu heiskamise Kubjal toimunud Rahvarinde üritusel rahvaküsitlusele ning lipp heisati taas rahva tahtel vaba-sõltumatu noorte kolonni nr 1 poolt 15. juulil 1988. Sellest ajast on meie rahvuslipp lehvinud Eestimaa kõrgeimas tipus.
Ain Saar on olnud sõltumatu noortefoorumi delegaat ja valitud Võru rahva poolt Eesti Kongressi delegaadiks.
Ain Saar on üks kodanikualgatust ja eestlust propageeriva organisatsiooni Eesti Rahvuslik Liikumine asutajaid ja eestvedajaid, kuid ta ei vaevunud osalema võimuvõitluses ja otsustas taas kokku kutsuda vaba-sõltumatu kolonni nr 1, et tegeleda kolonni 20. aastapäeva ja võrulaste tahteväljenduspäeva ettevalmistuse ja organiseerimisega Võrus.
Ain Saar on 2008. aastal sisse seatud Eesti Rahva Tänumedali idee ning on ühtlasi medali kujunduse autor. Tema eestvedamisel organiseeriti teavitustöö, toetusallkirjade ja raha kogumine Tänumedali sisseseadmiseks ja valmistamiseks.
Ain Saar ei ole (olnud) ühegi erakonna liige. Ain Saar on välja arvatud Eesti Leegioni Sõprade Klubi (ELSK) ridadest. ELSK põhikirja punkti 7.1.d. alusel, kuna "on muul viisil tekitanud ELSK-le kahju". ELSK juhatuse antud selgituses oli väljaarvamise põhjuseks Ain Saare kirjutis "Ühe banni saamise lugu" vaba-sõltumatu kolonni nr 1 foorumis.
Kirjanduslik tegevus
Ain Saar on sõltumatu väljaande Avalik Arvamus toimetaja. 1998. aastal ilmus tema sulest raamat "Aktsioonide aeg 1987-1988" ning on 2007. aastaks (kolonni 20. aastapäevaks) välja antud raamatu "Võru veri ei värise" üks toimetajaid. Ajakirjanduses on ilmunud tema poliitilisi kirjutisi.
Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee repressioonid
1987.-1988. aastal Võrus tegutsenud Ain Saart ei söandanud võimud vangistada. Poliitilise tegevuse pärast vallandati Ain Saar töölt Vabariikliku Restaureerimisvalitsuse Võru osakonnas.
Miitingute ja demonstratsioonide korraldajana anti Ain Saar korduvalt kohtu alla administratiivõigusrikkumiste eest ning teda karistati rahatrahvidega. Kuna Ain Saar jätkas vaatamata repressioonidele oma tegevust, korraldas KGB 6. septembril 1988 Võrus rahvuskonflikti – löömingu eesti ja vene noorte vahel. Konflikti organiseerimise süüdistusega sundisid okupatsioonivõimud Ain Saare Eestist lahkuma.
Perekond
Ain Saar abiellus Võrus 1985. aastal Mia-Ly Danieliga ning neil sündis kolm last: Marion Daniel (s. 1986), Falco Daniel (s. 1987) ja Ebby Daniel (s. 1989). Ain Saar elab oma perega Rootsis Stockholmis Skarpnäckis.
Tunnustus
Ain Saarele anti 2007. aastal Võru linna teenetemärk.
29. detsember
29. detsember on Gregoriuse kalendri 363. päev (liigaastal 364. päev). Juliuse kalendri järgi 16. detsember (1901–2099).
Mihkel Kõvamees
Mihkel Kõvamees (15. august 1891 Muhu – 20. märts 1983 Stockholm) oli Eesti sõjaväelane (kaptenmajor) ja kaugesõidukapten.
1927–1940 oli ta Tallinna sõjasadama ülem.
Lõpetanud Vladivostoki kaugsõidumerekooli 1914, Irkutski Sõjakooli 1915 ja Alalisväeohvitseride kursused mereväe alal 1928. Esimeses maailmasõjas võttis osa koos Siberi küttidega lahingutest sakslaste vastu, kusjuures sai 3 korda haavata. Eesti rahvusväeosades teenis 3. Jalaväepolgus. Eesti sõjaväkke astus märtsis 1923. Sõjasadama ülemaks määrati aprillis 1927. Kaptenmajoriks kõrgendati veebruaris 1931. Aumärgid: Püha Anna rist (Venemaa), Püha Vladimiri rist (Venemaa), Kotkaristi IV klassi teenetemärk (1936).
Aastal 1944 viis ta mootorpurjekal Atlantic Rootsi Peaministri Vabariigi Presidendi ülesandeis Jüri Uluotsa ja Otto Tiefi valitsuse kohtuministri Johannes Klesmenti.
Eesti Teaduste Asutus
Eesti Teaduste Asutus oli 27. mail 1920 Asutava Kogu poolt vastuvõetud seaduse (RT 1920, 87/88, 223) järgi Eesti teadust ja teaduslikke püüdeid edendav institutsioon.
Tema ülesandeks oli teaduslikkude ettevõtete ja uurimiste toimetamine, algatamine, korraldamine, juhtimine, koondamine ja toetamine, eriti Eestisse puutuvail aladel.
Asutuse juhatus asus Tartus, tema liikmeteks pidid olema Eesti kõrgemate koolide teaduslikud õppejõud, kaasliikmed, teaduslikud asutused, organisatsioonid ja seltsid, kirjasaatjad liikmed ja auliikmed.
Tegelikult asutust ei loodud ja ta asendati 1938. aastal asutatud Eesti Teaduste Akadeemiaga.
1. Eesti teaduste asutuse seadus
võetakse kolmandal lugemisel ilma vaielusteta vastu: poolt 29 häält ja vastu 28 häält.
Komisjoni aruandja Ernits (s.-d.) paneb ette vastuvõetud seadusele edasilükkamatuse iseloomu anda (saalis üleüldine naer). Ettepanek lükatakse tagasi.
Vendlus
Vendlus võib tähendada järgmist:
1994. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
1994. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 29. maailmameistrivõistlused laskesuusatamises, mis toimusid 15. märtsil Kanada Canmores. Seal toimusid ainult meeste 10 km ja naiste 7,5 km võistkonna võistlused, kuna need ei kuulunud Lillehammer'is 1994. aasta taliolümpiamängude programmi.
Kanadas asuvas Põhjamaade keskuses Canmores oli esimene kord, kui Kanadas peeti laskesuusatamise maailmameistrivõistlusi. Canmore'is on varem peetud Calgary 1988. aasta taliolümpiamängude laskesuusatamise ja murdmaasuusatamise võistlused.
10 km võistkonnavõistlus
Kuupäev: 15. märts Osavõtjaid: 15 võistkonda Maailmameister 1993: Fritz Fischer, Frank Luck, Steffen Hoos, Sven Fischer <br style="clear:both;" />
7,5 km võistkonnavõistlus
Kuupäev: 15. märts Osavõtjaid: 7 võistkonda Maailmameister 1993: Nathalie Beausire, Delphyne Burlet, Anne Briand, Corinne Niogret <br style="clear:both;" />
Feldherrnhalle
thumb|250px|Feldherrnhalle Feldherrnhalle (kirjutatakse ka Feldherrenhalle) on hoone Münchenis, mis valmis 1844. aastal.
XVII üldlaulupidu
XVII üldlaulupidu toimus 27.–29. juunil 1969 Tallinnas.
Kalju Leht
Kalju Leht (1. jaanuar 1926 Karste, Kooraste vald, Kanepi kihelkond, Võrumaa – 24. märts 2006 Tallinn) oli eesti kasvatus- ja kirjandusteadlane.
Ta on kirjutanud kooli kirjandusõpikuid.
Paadenurme looduskaitseala
Paadenurme looduskaitseala on looduskaitseala Ida- ja Lääne-Virumaa piiril. Kaitseala kaks lahustükki jäävad Mustvee ja üks Vinni valda.
Kaitseala pindala on 344,8 hektarit.
Jimmy Jump
pisi|Jimmy Jump segamas FC Bayern Müncheni ja FC Barcelona mängu 2007. aastal Münchenis Jimmy Jump (kodanikunimega Jaume Marquet i Cot; sündinud 14. märtsil 1976 (teistel andmetel 14. märtsil 1974)) on kataloonia paadunud vahelesegaja, kes pealtvaatajana hüppab kultuuri- ja spordiüritustel areenile ning rahuldab sellega oma vajadust eneseeksponeerimise ja publiku tähelepanu järele.
Säärasteks etteasteteks kannab tihti peas barretina 't ja seljas särki kirjaga "Salta Salta Jimmy Jump". Kodumaal Hispaanias on ta mitu korda televisioonis otsesaadetes ja uhketel galaõhtutel püünele tormanud. Jimmy Jump on korduvalt kinnitanud, et ta ei taha sportlastele kahju teha ning tema pere tunneb sellise harrastuse pärast häbi.
Käitumisele vastav isiksushäire
Kirjeldatud sümptomitele vastavat isiksushäiret nimetatakse rahvusvahelise haiguste klassifikatsiooni (RHK-10) jaotises F60.4 histriooniliseks isiksushäireks, mis väljendub ülemäärases emotsionaalsuses ja tähelepanuvajaduses.
Histrioonilise isiksushäire sümptomid
Histrioonilise isiksushäire sümptomite hulka kuuluvad näiteks
Kaasneda võib egotsentrilisus, enesehellitamine, pidev tunnustuseihalus, kerge haavumine ja püsiv manipuleeriv käitumine oma tahtmise saamiseks.
SFS 1982:269
SFS 1982:269 Rootsi lipu seadus.
See on avaldatud 29. aprillil 1982 ning seda on parandatud seadusega SFS 1994:697.
Tõlge eesti keelde
§ 1. Rootsi lipp on sinine kollase ristiga. Rist asetseb lipu külgede suhtes risti (vinkelrätt). § 2. Lipp on sirgelt lõigatud (tvärskuren) või kolme keelega (tretungad).
Sirgelt lõigatud lipu kõrgus suhtub selle pikkusesse suhtes 10:16. Sisemistel väljadel suhtub kõrgus pikkusesse suhtes 4:5 ja välistel väljadel suhtes 4:9.
Kolme keelega lipu kõrgus on pool selle pikkusest, kaasa arvatud keeled. Välised väljad on ilma keelteta sama suured nagu sisemised ja väljade kõrgus suhtub nende pikkusesse sujtes 4:5. Väliste keelte välisküljed ei moodusta nurki lipu üla- või alaküljega. Keeled moodustavad väliste väljade ja ristiharu pikendused.
Ristiharude laius vastab poolele iga välja kõrgusest. § 3 Lipu värvid on hele kesksinine (ljust mellanblå) väljadel ja kuldkollane ristil.
§ 4. Riigipea või tema loal teised kuningliku perekonna liikmed võivad kasutada kolme keelega lippu suure või väikese riigivapiga või ilma selleta valgel väljal risti keskel.
Kolme keelega lippu kasutavad sõjalipuna Kaitsejõud ja valitsuse poolt määratavate eeskirjade kohaselt teised ametiasutused, mis tegelevad sõjaväelise tegevusega. Kui selline lipp on käsumärk, märgitakse see erilise tähistusega ülemisel seesmisel väljal.
Ülejäänud juhtudel kasutatakse sirgelt lõigatud lippu.
Lippu ei tohi varustada märkide, kirjatähtede ega muude tähistega muul viisil, kui see tuleneb esimesest ja teisest paragrahvist. Seadus (1994:697).
Ya Ding
Ya Ding (hiina keeles 亚丁; sündis 1956) on prantsuskeelne hiina kirjanik ning prantsuse kirjanduse tõlkija hiina keelde.
Hiljem tegutses ta tõlkijana, tõlkides Bernardin de Saint-Pierre'i romaani "Paul ja Virginie", Victor Hugod, Charles Baudelaire'i (Le Spleen de Paris; tõlge on Hiinas uuesti välja antud), Albert Camus'd, Jean-Paul Sartre'it (Sylvus, L'age de Raison), Gustave Flauberti (Correspondances).
Ta kutsuti oktoobris 1985 rahvusvahelise tõlkijate konkursi laureaadina Prantsusmaale, kuhu ta 1986. aastal elama jäi.
Ta oli koos François Reichenbachiga USA-s parima dokumentaalfilmi auhinna saanud filmi "La Chine, l'Année du Tigre" tegijatest. Ka hiljem on ta olnud mitme Hiina ja Prantsuse filmi tegijate seas.
Prantsusmaal andis ta välja oma esimese ja kõige tuntuma romaani "Punane sorgo" (1987), mis oli väga menukas. Raamatut müüdi 500 000 eksemplari. Jacques Chirac kirjutas talle pärast raamatu lugemist: "Sukeldusin suure naudinguga sellesse haaravasse raamatusse, millel on lähiajaloo kogu tõde, olulisus ja kaal." Lugu räägib kultuurirevolutsioonist üheksa-aastase poisi Liangi pilgu läbi traditsioonilise usundi taustal. Poisi isa Li oli saadetud partei esindajana külasse prefektiks moderniseerimist ja kultuurirevolutsiooni tooma. Poiss on selle üle uhke ning unistab isa eeskujul kindraliks ja prefektiks saamisest. Liang saab sõbraks Tianiga, ainsa poisiga, kes ei näita üles vaenulikkust. Isa Li on sageli kodust ära, tegeldes parteikoosolekutel projektidega, kuidas viljasaaki põua käest päästa, kaeve ja suurte vihmade vastast irrigatsioonisüsteemi rajada, elektrit külasse tuua. Liangi ema Wang on kodus koos Liangi ning tema õe Lingiga. Isa Li osutub kompromiteerituks seotuse läbi vana kultuuriga ning ta viiakse avalikku kohta alandamiseks ja kohtumõistmiseks.
1988. aastal ilmus tema teine romaan – "Seitsme kuningriigi pärijad". Lugu räägib Pekingi üliõpilaste keelatud inimõigusi ja demokraatiat pooldava demonstratsiooni juhist Liangist, kelle lapsepõlvest rääkis eelmine raamat. "Hiina on alati olnud suur poliitiline maa." "On vaid kaks tõelist võtit võiduks võimumängus. Kahju küll: paks näonahk, et mitte häbist punastada. Teiste sõnadega: võtta häbi kui au. Või teine, must süda: olla võimeline kurjuseks ja reetmisteks."
1990. aastal ilmus romaan "Vee ja tule mäng". Eelmise raamatu Liang põgeneb Pariisi. Ta leiab tuge traditsioonilisest hiina maailmavaatest. Tema astroloogiline märk näeb talle ette "tule saatuse". Perekonnanimi Li pühendab ta puule ja veele: veest sünnib puu, millest toitub tuli, kuid mis ka tapab tule. Pealiskaudses ja kiirustavas läänemaailmas, mis ahvatleb auahnuse, kire ja ihaga, kaotab ta oma juured ja armub kolmesse naisesse (Barbara, Diane, Caroline). Tänu oma vanale õpetajale, kelle ta Pariisist eest leiab, taipab ta, et oma juurte taasleidmiseks peab ta liituma oma uue maaga. Naised, keda ta armastab, on vesi. Nad on talle nii ohuks kui ka päästeks.
Romaanis "Väikese taeva ring" (1995) leiab noormees müstilise initsiatsiooniteekonna käigus oma juured. Jutustaja, Hiina pagulane Pariisis, on oma identiteedi kaotanud. Üks tema sõber, keda ta pole ammu näinud, valmistub minema Hiinasse, et matta maha oma mõni aasta tagasi surnud ema tuhk. Seal selgub, et kõigil tema omastel läheb halvasti, sest tema ema pole korralikult maha maetud. Siis teatab jutustaja, et ta on läinud tädi või ema matustele, kuid tempel, kus tädi tuhk tallel oli, on süttinud ning alles on jäänud vaid kolm identifitseerimata tuhaurni. Püüdes tuhka identifitseerida, satub ta Emei mäel tao munkade seltskonda, õpib qigong 'i ja siseneb väikese taeva ringi, praktiseerides esivanemate riitusi. "Maailma tundmine ei peitu nende mõistete hulgas ega kvaliteedis, mis meil maailma kohta on, vaid selles kui sügavalt ja peenelt me teda kogeme." Jutustaja leiab tänu taoismile oma lapsepõlve ja oma juured.
Hugo Kaho
thumb|Hugo Kaho Richard Hugo Kaho (15. november 1885 Pärnu – 17. september 1964 Hamburg) oli eesti taimefüsioloog, Tartu Ülikooli rektor (1938–1940), I Riiginõukogu liige, Eesti Teaduste Akadeemia (1938–1940) tegevliige.
Ya Ding
Raamat "Tütarlaps Tong" (1996) on müsteeriume täis lugu, milles naine maksab maagia abil kätte. Kuskil Hiina kolkas on Fé-Lai-She külake. Küla nimi tähendab 'langevarjuga maandunud kalju', sest ta asub mägedes väga ligipääsmatus kohas. Ühel hommikul avastatakse seal külatarga alasti kuivetunud surnukeha. Aastaid tagasi oli kaugel Tongi orus elanud tütarlaps Zé-Lain, keda kombe kohaselt ehtis kinaveri ja gekode segust punane neitsilikkuse märk. See kadus, kui tütarlaps kaotas neitsilikkuse (mis oli kuidagi seotud gekoga). Mõne päeva pärast, veepeo ajal, pidi ta saama 16-aastaseks, mis tähendas täisiga. Ühel ööl ilmus tütarlapse tuppa nähtamatu olevus, kes lausus sõimusõnu nagu palvet. Tütarlapse jõud kadus ning ta andus tundmatule, arvates, et sureb. Hommikul pidas ta juhtunut algul unenäoks, ent avastas siis, et neitsilikkuse märk on kadunud. Tütarlaps varjas märgi kadumist, ent avastas mõne päeva pärast, et tema keha vananeb kiiresti. Tütarlapse isa tegi enesetapu. Zé-Lain alustas pikka initsiatsiooniteekonda, et välja uurida, mis on juhtunud, ning kätte maksta.
Hugo Kaho
Elukäik
Richard Hugo Kaho õppis aastatel 1906–1908 keemiat Riia Polütehnilises Instituudis, kus astus 1906. aastal korporatsiooni Vironia liikmeks, ning 1909–1913 loodusteadusi Kaasani ülikoolis, kus valis erialaks taimefüsioloogia. Hiljem töötas ta Moskva ülikoolis botaanika assistendina ning selle kõrvalt ka keskkooliõpetajana.
Ya Ding
Ya Dingi stiil on lihtne.
Hugo Kaho
Elukäik
1920. aastal pöördus Kaho tagasi Eestisse. Tartu Ülikooli stipendiaadina saadeti ta 1920–1921 Heidelbergi prof Ludwig Fosti laboratooriumi end erialaselt täiendama.
14. aprillil 1923 sai H. Kaho Tartus dr. phil. nat. teaduskraadi tööga „Über die physiologische Wirkung der Neutralsalze auf das Pflanzenplasma“.
Ya Ding
Ya Dingil on 1990. aastal asutatud ettevõte Société Y.D.Communication. Ta tegeleb muuhulgas Hiina ja Prantsusmaa vahelise kultuurivahetusega ning Prantsusmaa kultuuri, kunsti ja elu tutvustavate saadete tootmisega Hiina televisioonile.
Hugo Kaho
Elukäik
Alates 1921. aastast oli H. Kaho Tartu Ülikooli taimefüsioloogia dotsent, aastast 1923 sama aine professor, taimefüsioloogia laboratooriumi juhataja ja üks Botaanika instituudi juhatajaid. Kuni 1925. aastani oli ta ka botaanikaaia juhataja. 1923. aastast juhatas prof Kaho ülikooli didaktilis-metoodilise seminari loodusloolisi töid ja õpetajate suvekursusi.
Ya Ding
Ta on produtseerinud ja eetrisse andnud 156 saadet "Paris Sensations" Shanghai televisioonis ja veel kümmekonnas kanalis. Ta on 2005. aastaks otsustanud produtseerida 226 igapäevasest 20-minutilisest saatest koosneva sarja ning müünud selle 281 Hiina telekanalile. Nende vaatajaskond oleks 500...800 miljonit inimest.
Hugo Kaho
Elukäik
1933. aastal valiti ta Läti bioloogiaseltsi ja Suurbritannia bioloogiaseltsi kirjavahetajaliikmeks.
Ya Ding
Ta produtseerib ka keskkonnateemalist saatesarja "Roheline teekond ümber maailma" (环球绿色行).
Hugo Kaho
Elukäik
Aastatel 1929–1937 oli Hugo Kaho Loodusuurijate Seltsi botaanikasektsiooni esimees, 1936–1939 Loodusuurijate Seltsi esimees ning 1938–1940 Tartu ülikooli rektor.
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks nimetati ta 1938. aastal loodusteaduste alal.
1944. aastal põgenes Hugo Kaho Saksamaale, kus töötas Poseni, Berliini ja Marburgi botaanikainstituudis ning Bonni ja Hamburgi ülikoolis. Aastatel 1946–1949 oli ta Balti ülikooli botaanikakateedri juhataja ja loodusteaduste fakulteedi dekaan Hamburg-Pinnebergis.
Ya Ding
Kirjandusteadus
Ya Dingi loomingut on uurinud Muriel Détrie. Tema teoseid on retsenseerinud teiste seas Jack Yeager.
Hugo Kaho
Elukäik
Vanaduspäevad veetis akadeemik Hugo Kaho Hamburgis, kus ta 17. septembril 1964 suri.
Ya Ding
Poliitika
Ya Ding kommenteeris Tiananmeni väljaku veriseid sündmusi nii: "Vanamees sureb, laps sünnib."
Hugo Kaho
Teadustöö põhisuunad
H. Kaho erialane teaduslik töö käsitles peamiselt taimeraku protoplasma kolloidkeemiat ja permeaablust. Rakenduslikult tähtsaks tuleb lugeda H. Kaho viroloogilisi uurimusi, milleni ta jõudis kartulihaigustega tegeledes.
Venceslau de Sousa Pereira de Lima
thumb
Venceslau de Sousa Pereira de Lima (15. november 1858 – 24. detsember 1919) oli Portugali poliitik ja geoloog, peaminister 14. maist kuni 22. detsembrini 1909.
Peeter Oja (matemaatik)
Peeter Oja (sündinud 16. aprillil 1949) on eesti matemaatik.
Ta on arvutusmeetodite dotsent Tartu Ülikoolis.
Ta lõpetas 1967 Nõo Keskkooli ja 1972 Tartu ülikooli matemaatikateaduskonna ning 1975 kaitses füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi.
XVI üldlaulupidu
XVI üldlaulupidu toimus 17.–18. juulil 1965 Tallinna lauluväljakul.
Peeter Oja (matemaatik)
Ta on tegelnud splainide ja arvutusmeetodidega.
XVI üldlaulupidu
Esimest korda esinesid laulupeol sümfooniaorkestrid.
Peeter Oja (matemaatik)
Ta on kirjutanud õpikud "Variatsioonvõrratused", "Funktsionaalanalüüs", "Hulgateooria", "Hulgateooria ja matemaatiline loogika" jt ning lugenud kursusi diferentsiaal-, matemaatilise füüsika ja variatsioonvõrranditest, diskriminatsiooni- ja arvutusmeetoditest,  hulgateooriast,  matemaatilisest ja funktsionaalanalüüsist, tõenäosusteooriast ning splainidest.
XVI üldlaulupidu
Üldlaulupeo peakomisjoni esimees oli Arnold Green. Alaliselt alustas tööd laulupeo büroo, mille juhiks sai Ilmar Moss.
Peeter Oja (matemaatik)
Isiklikku
Peeter Oja abikaasa oli matemaatik Eve Oja, funktsionaalanalüüsi professor, Eesti Teaduste Akadeemia akadeemik.
XVI üldlaulupidu
Laupäeval, 17. juulil kell 14.30 algas pidulik rongkäik ning kell 17.30 laulupeo avatseremoonia ja esimene kontsert. Pühapäeval, 18. juulil kell 13 algas laulupeo teine kontsert.
30. detsember
30. detsember on Gregoriuse kalendri 364. päev (liigaastal 365. päev). Juliuse kalendri järgi 17. detsember (1901–2099).
XVI üldlaulupidu
Laulupeol osales 690 kollektiivi 25 806 laulja ja pillimängijaga.
Vabariigi kahekümne viiendal aastapäeval kõlas Eesti töötava rahva laul ülistuseks loovale tööle, austuseks nõukogude kodumaale, tänuks Lenini parteile (Arnold Green).
Harburg
thumb|Harburgi raekoda Harburg on Hamburgi linnarajoon. Ta asub linna lõunaosas Elbe lõunakaldal ja on Hamburgi linnarajoonidest ainus, mis paikneb Elbest lõunas..
Harburgi linn liideti Hamburgiga 1937. aastal. Seni kuulus ta Hannoveri provintsi ja oli selle keskus. Pärast Hamburgiga liitmist jäi Harburg endiselt kreisi keskuseks, ehkki ta ei kuulunud enam kreisi, vaid jäi selle piirest väljapoole. 1944 viidi kreisi keskus kreisi piiresse Winsenisse.
Harburg jaguneb 17 linnajaoks: Altenwerder, Cranz, Eißendorf, Francop, Gut Moor, Harburg, Hausbruch, Heimfeld, Langenbek, Marmstorf, Moorburg, Neuenfelde, Neugraben-Fischbek, Neuland, Rönneburg, Sinstorf ja Wilstorf.
Harburgis elas 1987. aastal 182 512 inimest. Elanike arv kasvas igal aastal kuni 1996. aastani, vähenes kolmel järgmisel aastal ja kasvas pärast seda igal aastal kuni 2006. aastani, mil seal elas 201 119 inimest. 200 000 elaniku piir ületati 2004. aastal.
14. veebruaril 2008 toimunud kohalikel valimistel moodustati 51-kohaline linnaosavalitsus. Selles saavutas Kristlik-Demokraatlik Liit 21 kohta, Saksamaa Sotsiaaldemokraatlik Partei 18 kohta, Rohelised 5 kohta, Die Linke 4 kohta ja Vaba Demokraatlik Partei 3 kohta.
Harburgil on ühendus ülejäänud Hamburgiga trammide ja ülejäänud Saksamaaga rongide abil.
2006. aasta seisuga oli Harburgis registreeritud 69 262 mootorsõidukit ehk 346 mootorsõidukit iga 1000 elaniku kohta.
2006. aasta seisuga oli Harburgis 32 algkooli ja 26 keskkooli.
XV üldlaulupidu
Peo lõppedes laulsid koorid omal algatusel Gustav Ernesaksa lugu "Mu isamaa on minu arm". Sealtpeale on laulupeod ka ametlikult selle looga lõpetatud.
Rohuküla
pisi|Rohuküla sadam Rohuküla on küla Lääne maakonnas Haapsalu linnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Ridala valda.
Seal asub sadam, kust sõidavad reisiparvlaevad Vormsile ja Hiiumaale.
Rohuküla territooriumile jääb Rukkirahu.
Hakkame, mehed, minema
"Hakkame, mehed, minema" on Eesti helilooja Gustav Ernesaksa koorilaul 1933. aastast.
Laulusõnade aluseks on Jaan Bergmanni 1876. aastal kogutud rahvalaulu tekst (EKM ERA, H, Kolga-Jaani 1, 75 3 (2)) kogumikust "Vana kannel" (Vana Kannel. Täieline kogu vanu Eesti rahvalauluzid välja annud Dr. Jakob Hurt. Tõine kogu. Tartus, 1886. Eesti Kirjameeste Seltsi Toimetuzed. Nr. 3. Tõine kogu. Laulud Kolga Jaani kihelkonnast Viljandimaalt).
Laulu sõnades puudub s-häälik, kuigi see on eesti keele kõige levinum kaashäälik.
Tekst
Hakkame, mehed, minema, kodu poole kõndima, tare poole tõttama, tare poole tõttama.
Paneme piibud põlema, vanad tobid tormama, uhked tobid uhkamaie!
Maksevõimelisus
Maksevõimelisus on varalise seisundiga tagatud suutlikkus täita oma rahalisi kohustusi.
Laidu tee
Laidu tee (registrinumbriga 53) on Eesti tugimaantee Vardja külas.
Maksevõimelisus
Maksevõime on majandusüksuse võime täita olemasolevate rahaliste ressursside arvel õigeaegselt seaduses või lepingus sätestatud rahalisi kohustusi.
Laidu tee
See saab alguse Imavere–Viljandi–Karksi-Nuia maantee 54. kilomeetril. Tee pikkus on 3,6 km. Tee lõpeb Viljandi–Rõngu maantee 3. kilomeetril.
Maksevõimelisus
Maksevõimelisus on ettevõtte võime maksta kõik varad ja  kohustused, lähtudes sularaha kogunemise mahust. Eeldusel, et tööstus- või muu ettevõtte maksevõime on küllaltki kõrge, võib järeldada, et kogu ettevõte tervikuna on turul stabiilne ja kõik on oma rahandusega korras. Ja see tähendab, et selline ettevõte ei seisa silmitsi pankrotiohuga.
Esmased maksevõimelisuse näitajad hõlmavad ettevõtte käibekapitali, mille võib leida käibevara ja lühiajaliste kohustuste erinevusest. Ettevõttel on võime võlgu maksta ainult siis, kui tema käibevara väärtus ületab oluliselt lühiajaliste kohustuste väärtust. Käibekapital võib muutuda ainult kahel juhul: kasum või kahjum.
Maksevõimelisusel on seos tootmise varade ja kohustustega, kuna see on suhe nende kahe bilansi vahel. Ainult ettevõte, mille varudes on väga likviidsed varad, suudab kõik võlad kõigi kohustuste eest tasuda. See on märk ettevõtte maksejõulisusest. Teisisõnu, maksevõime tase on seotud ettevõtte varade likviidsusastmega.
Maksevõimelisust tunnustatakse kui näitajat, mis on seotud ettevõtte likviidsuse tasemega. Likviidsuse kõrval on see ka ettevõtte rahalise heaolu peamine omadus. Üsna sageli on maksevõime ja likviidsus sünonüümid ja näitavad ettevõtte võimet võlg õigeaegselt tagasi maksta koos võlgade tasumiseks eraldatud vahendite rohkusega.
Suurusluul
Suurusluul ehk parafreenne ehk ekspansiivne ehk megalomaaniline ehk makromaaniline luul on luul, mille korral on inimesel ekslik veendumus, et tal on mingi eriline positiivne võime, koht, ülesanne. Inimene võib olla veendunud, et tal on selgeltnägija võimed (võimekusluul); ta on kuninga nõuandja (võimuluul); tema ülesanne on paljastada juutide salavandenõud (missiooniluul) vms.
Suurusluulu korral tuleb alati kontrollida inimese väidete vastavust tegelikule olukorrale.
Suurusluul esineb tavaliselt skisofreenia, bipolaarse häire ja skisoafektiivsete häirete korral. Suurusluulu esineb ligikaudu 20% kõigist luulujuhtudest.
Suurusluul võib avalduda erinevates vormides:
Alan Moore
thumb|right|Alan Moore Alan Moore (sündinud 18. novembril 1953) on Briti koomiksiautor.
Tema tuntuimad teosed on "V for Vendetta", "From Hell", "Watchmen", "The League of Extraordinary Gentlemen". Mitme tema koomiksi põhjal on valminud filmid, mille suhtes on ta olnud äärmiselt kriitiline.
Moore'i loodud on ka John Constantine'i tegelaskuju, kes ilmus esimest korda koomiksis "Swamp Thing". Hiljem sai Constantine'ist koomiksisarja "Hellblazer" peategelane. Ka selle põhjal tehti 2005. aastal film ("Constantine"), mille peaosalisest (Keanu Reeves) on koomiksisarja küünilise ja üleoleva humanisti asemel saanud katoliiklane.
Moore on kirjutanud ka pornograafilise koomiksi "Lost Girls" (avaldatud 2006), mille peategelased on mitme angloameerika lasteraamatu naispeategelased: Alice (raamatust "Alice Imedemaal"), Wendy (raamatust "Peeter Paan") ja Dorothy (raamatust "Võlur Oz"). Koomiksi illustreeris kunstnik Melinda Gebbie, kes on ühtlasi Alan Moore'i abikaasa.
2015. aasta septembris valmis tema teine, kümne aasta jooksul kirjutatud romaan "Jerusalem", mis on üle poole miljoni sõna pikkune ning sisaldab erinevate kirjanduslike voolude ja autorite pastiššidena kirjutatud narratiivi Northamptoni linnast, kus Moore on elanud kogu elu.
Aastal 2015 hakkas ta avaldama koomiksisarja "Providence", mis põhineb H. P. Lovecrafti kirjandusteostel.
1989. aasta maailma karikavõistlused kergejõustikus
1989. aasta maailma karikavõistlused kergejõustikus olid 5. maailma karikavõistlused kergejõustikus, mis toimusid 8.–10. septembrini Barcelonas Hispaanias.
Tulemused
<br style="clear:left" />
Alutaguse maakond
Alutaguse maakond oli 1920. aastal luua kavatsetud Eesti maakond.
6. septembril 1920 Vabariigi Valitsuse poolt vastuvõetud seadusega Valga ja Alutaguse maakondade asutamise kohta (RT 1920, 145/146, 304) asutati Narva linnast ja tema ümbruskonna valdadest iseseisev Alutaguse maakond.
Tegelikult maakonda ei loodud ja 26. augustil 1921 muudeti seadus ära Alutaguse maakonna asutamise osas.
1939. aastal taotles Narva linnavalitsus uuesti iseseisva maakonna loomist, kuhu oleks kuulunud Virumaa idaosa kuni Illuka ja Voka vallani. Maakonna keskuseks oleks olnud Narva linn, maakonna nimi oleks olnud Alutaguse või Narva. Ida-Virumaa oli oma geograafilise asendi tõttu Virumaast lahutatud olnud, seal asusid oma prefektuur ja Kaitseliidu malev. Rakveres asunud Virumaa maakonnavalitsus oli kauge ja raskesti kättesaadav. Narva tagant maakonnalinna sõitmine võttis iga kord aega kolm ööpäeva.
Ajutise valitsemise korra § 12-a põhjal vabariigi valitsuse poolt 6. septembril 1920 a. vastuvõetud
Auksi
Auksi on küla Viljandi maakonnas Viljandi vallas.
Külas asub Auksi järv, millest saab alguse Uueveski oja. Samuti asuvad külas kaitsealused Auksi rändrahn ja Auksi jalakas ning kaitse all mitte kuuluv Auksi põllukivi.
Küla läbib Imavere – Viljandi – Karksi-Nuia maantee, mille 38. kilomeetrilt (Auksi järve ligidalt) saab alguse lääne suunas kulgev 3,6 km pikkune Auksi tee.
Kuni 2013. aastani kuulus küla Saarepeedi valda.
Maurice Béjart
Maurice Béjart [mor'iss bež'aar] (1. jaanuar 1927 Marseille – 22. november 2007 Lausanne) oli prantsuse, Belgia ja Šveitsi koreograaf ja ballettmeister.
Maurice Béjart asutas mitu tantsukompaniid ja avas mitu tantsukooli. 1954. aastal asutas ta Pariisis tantsukompanii Ballet de l’Etoile (tegutses kolm aastat), seejärel Ballet Théâtre de Maurice Bejart'i ja 1960. aastal juba Brüsselis Ballet du XXe Siècle, mis viljeles balletti ja nüüdistantsu. Paljude aastate vältel kuulus trupp omaette institutsioonina Théâtre Royal de la Monnaie koosseisu. Ballet du XXe Siècle saadeti laiali 1987. aastal, kui Béjart siirdus Šveitsi, et Lausanne'is asutada tantsukompanii Béjart Ballet Lausanne. Béjart Ballet Lausanne, mis andis külalisetendusi üle maailma, jätkas tegevust ka pärast Béjarti surma 2007. aastal (kunstilise juhiks sai koreograaf Gil Roman, kes jäi ametisse 2021. aastani).
Karl Hunt
Karl Hunt VR II/3 (1/13. august 1898 Ilmapõllu talu, Suure-Kõpu vald (Kõpu kihelkond), Viljandimaa – 2. detsember 1984 Sepa-Löövi talu, Viiratsi külanõukogu, Viljandi rajoon) oli eesti põllumees ja Vabadussõja veteran (kapral).
Teenis 3. Diviisi tagavarapataljonis ja 6. Jalaväepolgus, sai Vabadusristi vahvuse eest, mis üles näidanud 16. augustil 1919 Podglinje küla all toimunud lahingus. Ta sai 1935. aastal Urge talu, müüs selle ära ja ostis 1936. aastal Sepa-Löövi talu Vana-Võidu vallas Viljandimaal.
XIV üldlaulupidu
XIV üldlaulupidu toimus 20.–22. juulil 1955 Tallinnas. Peo kavas oli 66 laulu, millest eesti autoritelt olid vaid pooled.
Lisaks sega-, mees-, nais- ja lastekooridele olid esimest korda ette nähtud eraldi kooriliigina vene koorid. Iseseisvalt kutsuti veel esinema sõdurite koor ja mereväelaste koor.
David Trezeguet
David Sergio Trezeguet (sündinud 15. oktoobril 1977 Rouenis) on Prantsusmaa jalgpallikoondise endine ründaja.
Trezeguet' isa on prantsuse päritolu Argentina jalgpallur Jorge Trezeguet. Seetõttu oli Davidil valida, kumma riigi koondises mängima hakata, aga ta valis Prantsusmaa.
Klubikarjäär
Põhilise aja oma klubikarjäärist on Trezeguet veetnud AS Monacos, kus ta aastail 1995–2000 lõi 95 mängus 52 väravat, ja Torino Juventuses, kus ta aastail 2000–10 lõi 218 mängus 160 väravat.
2002 oli Trezeguet koos Dario Hübneriga Serie A resultatiivseim jalgpallur. Samal aastal valiti ta Serie A aasta välisjalgpalluriks ja Serie A aasta jalgpalluriks.
Koondisekarjäär
Trezeguet kutsuti Prantsusmaa U20 koondisse Malaisias toimunud 1997. aasta U20 maailmameistrivõistlustele. Trezeguet mängis kõik Prantsusmaa kohtumised kaasa algusest lõpuni. Avakohtumises kaotati Brasiiliale 0:3, aga seejärel viis Trezeguet teises kohtumises Lõuna-Korea vastu Prantsusmaa juba 2. minutil 2:0 ette (Thierry Henry lõi 1. minutil 1:0 ja 10. minutil 3:0). 27. minutil sai Trezeguet kollase kaardi, aga 52. minutil lõi 4:0. Mäng lõppes 4:2. Viimases alagrupimängus LAV-i vastu lõi Trezeguet 22. minutil 1:0 ja 61. minutil 2:1. 84. minutil vahetati ta seisul 3:1 välja ja Prantsusmaa võitis 4:2. Alagrupi võitis Brasiilia Prantsusmaa ees. Seejärel alistas Prantsusmaa viimase minuti väravast Mehhiko 1:0 ja jõudis veerandfinaali Uruguay vastu. Seal viis Trezeguet Prantsusmaa 27. minutil juhtima, Uruguay viigistas 68. minutil. See oli kogu võistluse ainus penaltiseeriaga lõppenud mäng. Trezeguet lõi teisena ja sai sisse, aga pärast 8 penaltit kummaltki poolt läks poolfinaali Uruguay.
1998. aasta maailmameistrivõistlused toimusid Prantsusmaal. Enne võistlusi andis peatreener Aim Jacquet Trezeguet'le, Henryle ja Patrick Vieirale võimaluse ennast koondises näidata ja kõik kolm valitigi MM-meeskonda. Avakohtumises LAV-i jalgpallikoondise vastu vahetati Trezeguet platsile 84. minutil seisul 2:0 ja Prantsusmaa võitis 3:0. Teises kohtumises Saudi Araabia jalgpallikoondisega pääses Trezeguet platsile juba 36. minutil seisul 0:0 ja Prantsusmaa võitis 4:0, kusjuures Trezeguet lõi 68. minutil 2:0. Viimases alagrupimängus Taani jalgpallikoondise vastu arvas Jacquet Trezeguet' juba algrivistusse ja Prantsusmaa võitis sellegi mängu 2:1. Trezeguet mängis esimesed 85 minutit. Järgnes lisaajal saadud 1:0 võit Paraguay jalgpallikoondise üle, milles Trezeguet mängis juba kogu kohtumise, ja Prantsusmaa pääses veerandfinaali Itaalia jalgpallikoondise vastu. Seal sekkus Trezeguet 65. minutil, aga väravad jäid enne penaltiseeriat löömata. Seal lõi Trezeguet kolmanda prantslasena ja sai sisse. Prantsusmaa võitis 4:3 ja pääses poolfinaali Horvaatia jalgpallikoondise vastu, kus Trezeguet sekkus 68. minutil seisul 1:1 ja Prantsusmaa võitis 2:1. Finaal oli ainus kohtumine, kus Trezeguet ei mänginud. Prantsusmaa võitis Brasiilia jalgpallikoondist 3:0 ja tuli esimest korda maailmameistriks.
2000. aasta Euroopa meistrivõistlustel alistas Prantsusmaa alguses Taani 3:0 ja siis Tšehhi jalgpallikoondise 2:1, aga alagrupivõitjat otsustavas mängus kaotas Hollandi jalgpallikoondisele 2:3, kuigi Trezeguet viis 31. minutil Prantsusmaa 2:1 ette. Veerandfinaalis Hispaania jalgpallikoondise vastu, kus Trezeguet ei mänginud, võitis Prantsusmaa 2:1. Poolfinaalis Portugali jalgpallikoondise vastu läks Trezeguet'd vaja alles lisaajal, 105. minutil. Prantsusmaa võitis penaltist, mille 117. minutil lõi sisse Zinedine Zidane. Finaalis Itaalia vastu vahetati Trezeguet mängu 76. minutil seisul 0:1. Normaalaja viimasel minutil Sylvain Wiltord viigistas ja 103. minutil lõi Trezeguet võiduvärava: oma ainsa sellel turniiril, aga kõige tähtsama.