cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ernst Öpik
Teadustöö
Öpik kummutas 1933. aastal tähtede termotuumareaktsioonide vältust, meteoriitide vanust ja Universumi paisumiskiirust arvesse võttes seisukoha, et kosmoloogiline Universum on ülivana. (1923). Ernst Öpiku hinnangul ei ületa maailma vanus maakera vanust. See on umbes kolm miljardit aastat. Tema selleteemaline ettekanne leidis elavat vastukaja omaaegses USA ajakirjanduses.
Öpiku statistilised uurimused Maaga kohtuvate komeetide ja asteroidide kohta rajasid aluse meie arusaamale komeetide ja asteroidide liikumisest ning mõjust Maale.
1932. aastal ennustas ta komeedipilve olemasolu Päikesesüsteemi välisosas (Öpiku-Oorti komeedipilv).
Alustanud juba 1912. aastal planetoloogilisi uurimusi, ennustas ta 1950. aastatel, et Marsil leidub rohkesti meteoriidikraatreid ning et Veenusel on palav, kuiv ja tolmune atmosfäär (mõlemat oletust on hiljem kinnitanud kosmosesondiga „Mariner“ sooritatud uuringud).
Ernst Öpik on tegutsenud ka helilooja ja pianistina. 1936. aastal avaldati tema teosed "Eleegiline ballaad", "Kiri", "Muistend" I–II ja "Nägemused" I–II.
Ernst Öpik oli Washingtoni Teaduste Akadeemia, Iiri Kuningliku Akadeemia, New Yorgi Teaduste Akadeemia, Londoni Kuningliku Astronoomiaühingu, American Association for the Advancement of Science, Meteoriidiühingu jt ühingute liige; Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia (Boston) auliige. Eesti Teaduste Akadeemia liige 1938–1940.
Tunnustus
pisi|100 px| [[Kuningliku Astronoomiaseltsi kuldmedal ]]
Mälestuse jäädvustamine
Öpiku nime kannab väikeplaneet 2099 Öpik.
Isiklikku
Tema vennad olid geoloogia- ja paleontoloogiaprofessor ning filosoof, keeleteadlane, luuletaja ja maletaja Armin Öpik, diplomaat Oskar Öpik ja pankur Paul Öpik. Tema õde oli Anna Kaškina-Öpik, kes valdas 14 keelt (sealhulgas sanskriti keelt) ja tõlkis Homerost.
Tema lapsed on füüsik Uuno, botaanik ja kirjanik Helgi, Tiiu, ajaloolane Elina, Inna ja Maija.
Tema lapselaps Lembit Öpik (Uuno poeg) on liberaaldemokraadist Suurbritannia poliitik, endine parlamendiliige, kes esindas Montgomeryshire'i.
993
993. aasta
Sajandid: 9. sajand - 10. sajand - 11. sajand
Aastakümned: 940. aastad 950. aastad 960. aastad 970. aastad 980. aastad - 990. aastad - 1000. aastad 1010. aastad 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad
Aastad: 988 989 990 991 992 - 993 - 994 995 996 997 998
992
992. aasta
Aastakümned: 940. aastad 950. aastad 960. aastad 970. aastad 980. aastad - 990. aastad - 1000. aastad 1010. aastad 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad
Bladud
Bladud oli müütiline brittide kuningas, Rud Hud Hudibrasi poeg.
Ta valitses kakskümmend aastat.
Rud Hud Hudibras
Rud Hud Hudibras oli müütiline brittide kuningas, Leili poeg.
Ta valitses 39 aastat ja lõpetas oma isa valitsemisajal alanud kodusõja. Ta asutas Kaerreinti (Canterbury), Kaergueniti (Winchesteri) ja Paladur Castle'i (Shaftesbury).
Aukštelkai vald
Aukštelkai vald (leedu keeles Aukštelkų seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Radviliškise rajooni territooriumil.
Valla pindala on 99 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1581 inimest. Valla keskus on Aukštelkai küla, vallamaja aadress on Žalioji g. 1. Vallavanem on Alma Kubilinskienė.
Lisaks küladele on vallas veel Rupliškise huutor (2011. aastal oli seal 3 elanikku).
Falklandi saared
Falklandi saared on Suurbritannia meretagune ala, mida Malviini saarte (Islas Malvinas) nime all nõudleb ka Argentina. Pealinnaks on Stanley (endine Port Stanley).
Avastuslugu
Ajal, kui eurooplased Falklandi saared avastasid, olid need asustamata. Ometi näitavad nooleotsaleiud Ida-Falklandi lõunaosast ja puukanuu jäänused, et indiaanlased, kõige tõenäolisemalt jaganid Tulemaalt, olid saarel korduvalt varemgi käinud ja võib-olla ka elanud. On oletatud, et just nemad viisid neile saartele falklandi rebased ja võib-olla isegi aretasid need.
Saarestiku esmaavastaja pole teada. Kaartidele ilmus ta 16. sajandil, nii et avastajatena on nimetatud Amerigo Vespuccit (1502), Fernão de Magalhãesi (1520) ja Esteban Gómezt (1520). Viimane nimetas saared Sansóni saarteks (pigem käis see Jasoni saarte kohta), mis tegelikult on Falklandi saarte loodepoolne, asustamata osa. Seda nime kasutati 16. sajandil kogu Falklandi saarte ala kohta.
pisi|paremal|Ida-Falklandi vaade
9. augustil 1592 ajas torm saarte juurde inglase John Davise laeva. Davis oli Thomas Cavendishi ekspeditsiooni ühe laeva kapten. Davis uskus, et ükski inimene pole neid saari varem näinud, ja Inglismaal tunti seda maa-ala hiljem mõnda aega Davise maana.
1594 külastas saari Richard Hawkins, kes iseenda ja neitsiliku kuninganna Elizabeth I nime järgi nimetas saarestiku Hawkinsi Neitsimaaks.
1600 külastas saari Hollandi kapten Sebald de Weert, kes nimetas nad Sebaldi saarteks. Selle nime all tunti neid Hollandis kuni 19. sajandini.
Inglise kapten John Strong seilas 1690 esimesena läbi Ida- ja Lääne-Falklandi vahelise väina ja nimetas selle Falklandi kanaliks admiraliteedi töötaja Anthony Cary, vikont Falklandi järgi, kes oli ekspeditsiooni rahastanud. Pärastpoole sai Cary admiraliteedi juhiks ja väinale antud nimi kinnistus kogu saarestikule.
Koloniseerimine
Esimesed kolonistid Falklandi saartel olid prantslased, kes 1764 rajasid Louis Antoine de Bougainville'i juhtimisel Ida-Falklandile Port Louis' asula. Kolonistid nimetasid saarestiku Bretagne'i poolsaarel asuva sadamalinna Saint-Malo järgi Malviinideks (Îles Malouines). Sealt pärineb ka saarestiku hispaaniakeelne nimi Islas Malvinas.
Aastal 1765 saabus inglise kapten John Byron, kes nimetas Lääne-Falklandil asuva loodusliku sadama Port Egmontiks ja kuulutas kogu saarestiku Suurbritannia asumaaks. Ta ei teadnud, et Ida-Falklandil juba elavad prantslased.
1766 asutas kapten John McBride Port Egmontisse briti asula. See oleks viinud äärepealt sõjani Suurbritannia ja Hispaania vahel, kes mõlemad saart endale taotlesid. Prantsusmaa nõustus oma kolonistid ära viima. Nende asemele tulid hispaanlased, kes nimetasid Port Louis' Port Soledadiks.
Hispaanlased likvideerisid brittide asula 1770, see taastati 22. jaanuaril 1771 ja hävitati uuesti 1774. Suurbritannia loobus saari asustamast, ent kinnitas oma pretensioone saartele. Port Soledad lõpetas tegevuse 1811. See allus Buenos Airesele ja kui asula likvideeriti, teatas ka Hispaania oma võimu jätkumisest saarte üle.
Argentina teatas iseseisvudes 1816 nõudlusest Malviinidele ning alustas 1820 koloniseerimist. 1823 saabusid esimesed elanikud, kellest Luis Vernet määrati 1829 saarestiku esimeseks kuberneriks.
20. sajand
Juunis 1974 esitas Suurbritannia Argentina president Juan Perónile kava, mille kohaselt oleksid Falklandi saared Suurbritannia ja Argentina ühisomand – näiteks oleks saareelanikel olnud nii Suurbritannia kui ka Argentina kodakondsus. Kuigi Perónile see kava meeldis, suri ta kõigest 20 päeva pärast 1. juulil. Kuna Suurbritannia ei usaldanud tema järglast presidenditoolil, tema leske Isabel Peróni, siis jäi plaan täitmata.
Tüli saarte kuuluvuse üle põhjustas 1982. aastal Falklandi sõja, mille Suurbritannia võitis. Sõjategevuse käigus sai surma üle 1000 inimese, maasse kaevati 20 000 maamiini, mida ei ole siiani kahjutuks tehtud. Argentina ei ole siiski loobunud nõuetest saartele.
Majandus
Falklandi saarte rahaühik on Falklandi nael (FKP), mis on üks ühele seotud Suurbritannia naelsterlingiga.
Anti Kobin
Anti Kobin (sündinud 25. veebruaril 1977) on eesti näitleja.
Ta on lõpetanud 1996. aastal Viljandi Maagümnaasiumi ja 2001. aastal Viljandi Kultuurikolledži näitleja erialal (III lend, juhendaja Andres Noormets). Alates 2002. aastast on Anti Kobin Eesti Nuku- ja Noorsooteatri näitleja.
Anti Kobin on abielus, tal on tütar Kioko ja poeg Luke.
Budapesti XXII ringkond
Budapesti XXII ringkond (ungari keeles Budapest XXII. kerülete) on ringkond Budapesti lõunaosas Doonau paremkaldal. Ringkond kasutab ka nime Budafok–Tétény.
Ringkond moodustati 1950. aastal Budapestiga liidetud Budafoki linnast ning Nagytétényi ja Budatétényi vallast.
Ringkonnas on 4 linnaosa: Baross Gábor-telep, Budafok, Budatétény ja Nagytétény.
Leir
Leir oli müütiline brittide kuningas, Bladudi poeg.
Ta valitses kuuskümmend aastat.
Ta on William Shakespeare'i näidendi "Kuningas Lear" nimitegelane.
Arthur Lovejoy
Arthur Oncken Lovejoy (10. oktoober 1873 Berliin – 30. detsember 1962 Baltimore) oli Ameerika Ühendriikide filosoof ja ideedeajaloolane.
Lovejoy rajas ideedeajaloo kui valdkonna.
Tema tuntuim teos on "The Great Chain of Being".
Kiipsaare nukk
pisi|Vaade Kiipsaare nukile tuletornist. pisi|Kiipsaare tuletorn on aktiivsete rannaprotsesside tagajärjel jäänud lainete meelevalda. Kiipsaare nukk on neem Vilsandi rahvuspargis Harilaiu loodetipus Saaremaal.
Kiipsaare nukk on geoloogiliselt väga huvitav koht, sest tema asukoht on aja jooksul märkimisväärselt muutunud. Lainetuse mõjul on neem liikunud läänest ida suunas. Selle tõestuseks on Kiipsaare tuletorn, mis ehitati neeme keskele, kuid on tänapäevaks jõudnud merre.
Kiipsaare nukk oli filmi "Somnambuul" tegevuspaik.
Metaan
Metaan ehk metüülhüdriid (molekulivalem CH4) on lihtsaim alkaan ja süsivesinik, küllastunud süsivesinike homoloogilise rea esimene liige.
Füüsikalised omadused
Metaan on värvitu ja lõhnatu ning maitsetu gaas.
Metaani tihedus on 0,717 kg/m³ normaaltingimustel (IUPAC) ning 0,656 kg/m³ toatemperatuuril ja rõhul 1 atm.
Metaani molaarmass on 16,0425 g/mol.
Metaani molekul on tetraeedrilise kujuga. Sidemenurgad on ümardatult 109,5 kraadi (cos−1(−⅓) = 109,4712206...° ≈ 109,5°). Süsiniku ja vesiniku aatomi vaheline kaugus on 108,70 pikomeetrit.
Metaan on hüdrofoobne.
Põlemine
pisi|Metaaniplahvatus Teadlaste ööl [[teaduskeskus Ahhaa|Ahhaa keskuses 2012. aastal]] Ühe metaani molekuli põlemisel eraldub üks süsinikdioksiidi molekul ja kaks molekuli vett:
1 kg metaani põlemissoojus on 55 600 kJ.
Tema leekpunkt on −188 °C, süttimistemperatuur +537 °C ja maksimaalne põlemistemperatuur 2148 °C.
Teised reaktsioonid
Süsiniku ja vesiniku aatomi vahel olev kovalentne side on üks kõige tugevamaid, mida süsivesinikes leida võib, ja sellepärast on metaani kasutamine keemiliste protsesside lähteainena raskendatud.
Mittetäielikul põlemisel ja katalüütilisel oksüdeerumisel muundub metaan metanooliks ja metanaaliks.
Elektrikaares muundub metaan etüüniks.
Lahustumine
Metaan lahustub etanoolis ja atsetoonis. Tema lahustuvus vees on 35 g/l.
Esinemine looduses
pisi|[[Aksi, Keri ja Prangli saare juures esineb jäävaheaja setete vahel metaangaasi. Gaasipuurauk Prangli saarel]] Metaan tekib looduses anaeroobsetes tingimustes mikroorganismide (bakterite) elutegevuse käigus orgaanilise aine, eriti tselluloosi lagunemisel (anaeroobne lagunemine). Seda esineb näiteks soodes ja mudastel aladel.
Palju metaani on imetajate soolegaasides ning seda eraldub ka mäletsejate sõnnikust. Mäletsejate kasvatamine on suurendanud metaani sisaldust atmosfääris. Arvatakse, et Maal elavad 1,3 miljardit veist paiskavad igal aastal õhku 70 miljonit tonni metaani, mis moodustab veerandi atmosfääri lisanduvast metaanist. Palju metaani tuleb ka riisipõldudelt. Suurem osa atmosfääri metaanist pärinebki tänapäeval karjakasvatusest ja riisikasvatusest. Alates 19. sajandi algusest on metaani sisaldus atmosfääris karjakasvatuse, riisikasvatuse ja muu inimtegevuse tõttu kasvanud umbes 1,7 mahuprotsendi võrra. Inimese tervisele ja loodusele sellel otsest mõju ei ole, kuid metaan osaleb atmosfääris keemilistes reaktsioonides ning on üks olulistest kasvuhoonegaasidest. 1980ndatel oli metaani osatähtsus kasvuhooneefekti kasvus umbes 15%. Võrreldes süsinikdioksiidiga on tal kõrge globaalse soojenemise potentsiaal: 72 (20 aasta lõikes) või 25 (100 aasta lõikes). Metaani kontsentratsioon atmosfääris on kasvanud ligikaudu 150% aastast 1750. 2000. aastatel on metaani kontsentratsioon atmosfääris on 600 000 aasta kõrgeim.
Metaani eluiga atmosfääris on umbes 10 aastat. Teda kõrvaldab peamiselt reageerimine hüdroksüülradikaalidega (moodustuvad süsinkdioksiid ja vesi).
Metaan on maagaasi (60–90%) ja soogaasi peamine komponent. Teda sisaldub ka kaevandusgaasis, naftagaasis ja tahkekütuste uttegaasides. Metaani leidub maapõues söekihtide vahelistes tühimikes, kust ta söe kaevandamisel vabaneb.
Väljaspool Maad
Metaan on Jupiteri, Saturni, Uraani ja Neptuuni atmosfääri põhikomponent.
Derivaadid
Metaani derivaatidest on olulisemad klorometaan, kloroform, tetraklorometaan ja nitrometaan.
Saamine
Laboris saadakse metaani kõige sagedamini naatriumhüdroksiidi ja naatriumetanaadi segu kuumutamisel; tekib ka naatriumkarbonaat:
Ohutus
Metaan on vähemürgine või vähemürgine. Tal on kerge narkootiline toime.
Metaan on väga kergesti süttiv ja võib koos õhuga moodustada plahvatusohtliku segu. Metaan reageerib plahvatuslikult oksüdeerijate, halogeenide ja veel mõne halogeene sisaldava ainega.
Metaan on lämmatav gaas. Kui halvasti ventileeritud suletud ruumi tungivad metaani aurud, võivad need õhust hapniku välja tõrjuda. Kui seda gaasi tükk aega sisse hingata, võib surra lämbumise tõttu. Kuid see metaani kontsentratsioon, milles õhk muutub süttivaks või plahvatusohtlikuks, on palju madalam lämbumist põhjustavast kontsentratsioonist, nii et lämbumine ei ole väga tõsine oht plahvatusohu kõrval.
Et maagaasi leket oleks kergem avastada, lisatakse sellele sageli lõhnaaineid.
Söekaevandustes tekib plahvatusohtlik gaaside segu, sest söe murdmisel tungib kaevandustesse söekihtide vahelt vabanev metaan.
Allan Bloom
Allan David Bloom (14. september 1930 Indianapolis, Indiana osariik – 7. oktoober 1992 Chicago, Illinoisi osariik) oli USA filosoof ja esseist.
Metaan
Kasutamine
Et metaani on palju saadaval, kasutatakse teda laialdaselt kütusena ja soojuselektrijaamades elektri tootmiseks. Metaan sisaldub majapidamisgaasis. Teda kasutatakse valgustamiseks ja õli tootmiseks. Et metaan on normaaltingimustel gaas, transporditakse teda peamiselt torujuhtmetes ja vedelgaasitankerites, samuti veoautodega.
Allan Bloom
Ta oli "suurtel raamatutel" (Great Books) põhineva hariduse propageerija ja sai tuntuks Ameerika kaasaegset kõrgharidust kritiseeriva teosega "The Closing of the American Mind" (1987). Bloom tõlkis muu hulgas Platoni "Riigi", tõlgendades seda tavapärase utoopia asemel irooniliselt.
Metaan
Kasutamine
Eestis on metaanist saadud vesinikku kasutatud ammoniaagi tootmisel.
Metaani kasutatakse ka näiteks süsinikdisulfiidi, vesiniktsüaniidi, etüüni ja kloroalkaanide tootmisel.
Metaanist saadakse ka kiindrust.
Ajalugu
Metaani avastas ja isoleeris esimesena Alessandro Volta ajavahemikus 1776–1778, uurides Lago Maggiore soogaasi.
Cordelia
Cordelia oli müütiline brittide kuninganna, Leiri noorim tütar.
Pärast Leiri ja Aganippuse surma valiti ta brittide kuningannaks. Ta valitses viis aastat, kuni langes oma tütrepoegade kätte vangi ja sooritas enesetapu.
Jõeküla tee
Jõeküla tee on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas Kakumäe ja Vismeistri asumis.
Tänav algab Kakumäe teelt ja lõppeb Jõeoti ja Vähi tänava ristumiskohas.
Jõeküla tänav sai nime 25. veebruaril 1994. Tänav on nime saanud endise Jõeküla järgi, mille territoorium jääb praegu Vismeistri asumisse Kakumäe teest lääne poole.
Baltika (ansambel)
Baltika oli 1960.–1970. aastatel tegutsenud Eesti ansambel.
Ansamblis mängisid muuhulgas Jüri Kõrgema, Helmut Aniko ja Gunnar Kriik. 1970. aastast laulis ansamblis Baltika Tõnis Mägi. Ansamblit juhatas Olav Murss. Ansambli solistidena esinesid ka Jaak Joala (Arne Oit. "Meri, mu tuhandenäoline meri") ja Marju Kuut (Arne Oit. "Mind veel ei ole").
1971. aastal võitis Baltika parima ansambli auhinna Kaunase estraadimuusikavõistlusel "Kaunase muusikakevad".
991
991. aasta
Aastakümned: 940. aastad 950. aastad 960. aastad 970. aastad 980. aastad - 990. aastad - 1000. aastad 1010. aastad 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad
Aastad: 986 987 988 989 990 - 991 - 992 993 994 995 996
Cēsise rajoon
Cēsise rajoon oli 1. juulini 2009 1. järgu haldusüksus (rajoon) Lätis.
Rajoonis oli 2 linna (Cēsis ja Līgatne) ja 22 valda.
85% elanikest olid lätlased.
Laura Nõlvak
Laura Nõlvak (sündinud 19. mail 1980) on eesti näitleja.
Ta on lõpetanud Haljala Keskkooli 1998. aastal, Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli näitleja eriala (XX lend, juhendaja Elmo Nüganen) 2002. aastal ja Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli nukukunsti magistriõppe 2004. aastal.
2002. aastast on ta Eesti Noorsooteatri näitleja.
Kinnisvara hindamine
Kinnisvara hindamine, vara hindamine või maa hindamine on protsess, mille käigus leitakse kinnisvarale väärtus antud ajahetkel (enamasti turuväärtus). Kinnisvara hindamise tulemusena koostatakse eksperdihinnang.
Kinnisvaratehingute puhul on hindamine vajalik, kuna iga vara on unikaalne ja eriline. Hinnatav vara võib olla korter, maja, krunt, äripind või muu kinnistusregistrisse kantud vara. Eksperdihinnanguid koostatakse laenutagatise turuväärtuse määramiseks, finantsaruandluseks, kohtulike vaidluste puhul, enampakkumistel alghinna määramiseks, investeerimisotsuste tegemiseks, müügihinna määramiseks ning muudel kliendi poolt tellitud juhtudel. Eksperdihinnanguid koostavad ja väljastavad kutselised või litsentseeritud spetsialistid.
Julep
Julep (ka: džuulep) on Ameerikas külalislahkuse märgiks külalistele pakutav jook, mis koosneb veest, suhkrust, burboonist ja piparmündist.
Joogi retseptiidee pärineb vanakreeka mütoloogiast, kus vaesteks ränduriteks maskeerunud jumalatele pakkus ainsana peavarju ja kõhutäidet üks vaene vanapaar. Tänutäheks muutsid jumalad nende onni uhkeks templiks.
Lendluudpall läbi aegade
"Lendluudpall läbi aegade" on J. K. Rowlingu raamat. Raamatus on juttu lendluudpallist, luudadest, kuldsest kitust ja muudest asjadest, mis kaasnevad lendluudpalliga.
Abbey Theatre
pisi|Teatrihoone fassaad Abbey Theatre ehk National Theatre of Ireland on teater Iirimaal Dublinis.
See avati 27. detsembril 1904 ning see on enam-vähem katkematult tegutsenud tänini, kuigi algne teatrihoone hävis tulekahjus 1951. Aastast 1925 subsideeris teatrit Iiri Vaba Riik.
Algaastatel oli teater tihedalt seotud keldi taassünni (Celtic revival) kirjanikega, kellest paljud osalesid teatri rajamisel ning enamik kirjutas sellele teatrile näidendeid. Abbey Theatre'ist on välja kasvanud paljud 20. sajandi juhtivad iiri näitekirjanikud ja näitlejad. Tänu arvukatele külalisetendustele välismaal ja tuntusele teistes maades, sealhulgas USA-s, on Abbey Theatre ka tähtis turismisihtkoht.
Eellugu
pisi|Lady Gregory Irish Literary Theatre, mille asutasid 1899. aastal Isabella Augusta Gregory, Edward Martyn ja William Butler Yeats George Moore'i kaasabil, andis etendusi Ancient Concert Roomsis ja Gaiety Theatre'is. Etendused said küll häid arvustusi, kuid publikumenu oli väike.
Iirlane William Fay oli 1890ndatel Iirimaal, Šotimaal ja Walesis rändava teatritrupi liige. Tema vend Frank Fay tegutses harrastusnäitlejana Dublinis. Kui William naasis Dublinisse, hakkasid vennad lavastama näidendeid linna saalides. Lõpuks moodustasid nad W. G. Fay's Irish National Dramatic Company, mis keskendas tähelepanu noortele andekatele iiri näitlejatele. Aprillis 1902 etendasid nad Dublinis Clarendon Streetil ühes St Theresa's Halli saalis kolm korda George William Russelli (pseudonüüm Æ) näidendit "Deirdre" ja Yeatsi näidendit "Cathleen Ní Houlihan". Publik koosnes peamiselt töölisklassi esindajatest, mitte keskklassi dublinlastest, kes moodustasid linna tavalise teatripubliku. Etendused olid väga menukad, osalt tänu sellele, et Yeatsi näidendis mängis peaosa Maud Gonne.
Teatri asutamine
Julgustatuna St Theresa's Hallis toimunud etenduste menust asutati 1903. aastal Irish National Theatre (Iiri Rahvusteatri Selts). Asutajateks olid Yeats (president), Lady Gregory, Æ, Martyn ja John Millington Synge. Finantseeris Annie Horniman.
Algul anti etendusi Molesworth Hallis. Et tuletõrjeteenistus sulges tuleohutusnõuete rikkumise tõttu teatri Hibernian Theatre of Varieties (Mechanics' Theatre), siis vabanesid ruumid Lower Abbey Streetil ning kõrvalmajas Marlborough Streetil. Horniman ja William Fay ostsid need ära ning lasksid need seltsi jaoks ümber ehitada. 11. mail 1904 võttis selts ametlikult vastu Hornimani pakkumise neid ruume kasutada. Horniman maksis küll asutamisdokumentide eest (Royal Letters Patent), kuid kuna ta ei olnud Iirimaa alaline elanik, siis registreeriti need Lady Gregory nimele. Teatri juhiks määrati William Fay, kes võttis enda peale vastrajatud repertuaariteatrile näitlejate koolitamise. Yeatsi vend Jack Yeats palgati maalima seltsi juhtivate tegelaste portreesid fuajeesse ülespanemiseks. Sarah Purser kujundas fuajeesse klaasmaali. pisi|Avaõhtu plakat 27. detsembril 1904 oli teatri avaetendus. Kavas oli kolm ühevaatuselist näidendit: Yeatsi "On Baile's Strand" ja "Cathleen Ní Houlihan" ning Lady Gregory "Spreading the News". Teisel etendusel mängiti teise Yeatsi näidendi asemel John Millington Synge'i näidendit "In the Shadow of the Glen". Need kaks eeskava vaheldusid viie õhtu jooksul.
Esimene näitleja uue teatri laval oli Frank Fay, kes mängis näidendis "On Baile's Strand" Cúchulainni.
Kuigi Horniman kavandas kostüümid, ei olnud kohal ei teda ega Lady Gregoryt. Horniman oli Inglismaale tagasi läinud ning järgnevatel aastatel seisnes tema tegevus uue teatri finantseerimises ning külalisetenduste korraldamises Londonis ja mujal Inglismaal.
Aastal 1905 otsustasid Yeats, Lady Gregory ja Synge muuta teatri piiratud vastutusega ettevõtteks (limited liability company), rääkimata Hornimaniga korralikult läbi. Viimane solvus ning palkas Abbey Theatre'i töötaja Ben Iden Payne'i endale appi oma uude repertuaariteatrisse Manchesteri.
Tarvastu kirik
Tarvastu Peetri kirik asub Viljandi maakonnas Viljandi vallas Porsa (1997. aastani Sooviku) külas.
Tarvastu kirik on kultuurimälestis.
Tarvastu kirik kuulub EELK Tarvastu Peetri kogudusele.
Ajalugu
Kindlad andmed Tarvastu kiriku ehitamise aja kohta puuduvad, kuid arvatakse, et kirik ehitati 13. sajandil ja umbes samal ajal Tarvastu ordulinnusega.
Algne kirik oli praegusest umbes 10 meetrit lühem ja ilma tornita.
Põhjasõja järel jäi kirik hooletusse ning katus, lagi ja müürid lagunesid. 1771. aastal ehitati kiriku läänepoolsesse otsa 10-meetrine pikendus ja torn. Ehitati ka puulagi, mis kaunistati Viimset kohtupäeva kujutava maaliga.
Taastamistööd algasid 6. aprillil 1893. Ehitustööde algkapitaliks oli kindlustushüvitisena saadud 22 000 rubla. Ehitustöid juhatas Gustav Beermann, kes oli varem juhtinud ehitustöid Tartu Peetri kirikus, Narva Peetri kirikus ja Tallinna Kaarli kirikus. Kirik taastati uusgooti stiilis. Tarvastu mõisahärra parun von Mensenkampffi soovitusel tehti juurdeehitised kõrged ning kaunistati väikeste nurgatornidega. Uue kiriku ehitamisel asendati vana tornikukk kullatud ristiga.
5. detsembril 1893 toimus kiriku taaspühitsemine, mille viis läbi tolleaegne Liivimaa kindralsuperintendent Friedrich August Wilhelm Hollmann. Uus torn on 58 meetrit kõrge. Põlemise ajal kannatada saanud kirikukell pandi küll uuesti üles, kuid see kukkus varsti puruks ning 9. novembril 1897 vahetati 240 aastat kogudust teeninud kell uue vastu. Marmorist altarilaua kinkis kirikule praost Michael Jürmann, kes teenis Tarvastus Tarvastu Peetri koguduse õpetajana 1883–1923. Altarimaali maalis 1859. aastal Theodor Thieme ja selle kinkis kirikule parun Karl von Mensenkampff. 1906.aastal paigutati altariseina kohale kaks elusuuruses inglikuju, mille autoriks kohalik Tüma talu peremees Jaan Viira. 1911. aastal valmistas uue oreli eesti orelimeister August Terkmann.
Sulamine
Sulamine  on aine faasi muutumise protsess, kus tahke aine muutub temperatuuri tõstmisel vedelikuks. Tahke aine muutmist vedelikuks nimetatakse sulatamiseks. Temperatuuri, millel sulamine toimub, nimetatakse sulamistemperatuuriks.
Vastupidine protsess sulamisele on tahkumine (vee puhul külmumine), kus vedelik muutub tagasi tahkiseks. Ainete sulamis- ja tahkumistemperatuurid on üldiselt samad.
Aine sulatamiseks on vaja kulutada energiat ning aine tahkumisel eraldub energia vastavalt funktsioonile
kus Üldiselt on vedelik väiksema tihedusega kui sama aine tahkelt. Selliste ainete korral soodustab rõhu vähendamine sulamist – rõhu alandamisel sulamistemperatuur langeb. Nende ainete korral, mis võivad olla vedelas olekus tihedamad kui tahkes faasis, saab sulamistemperatuuri alandada rõhu tõstmisega. Niisugune aine on näiteks vesi, mis on kõige tihedam 4 °C juures ja mille maht külmumisel suureneb.
Mesilase film
"Mesilase film" (inglise keeles "Bee Movie") on Paramount Picturesi ja stuudio DreamWorks Animation 2007. aasta arvutianimafilm.
Filmi sisu
Film räägib mesilasest Barry B. Bensonist, kes on just lõpetanud ülikooli, kuid ei ole rahul oma eluga meetööstuses. Tema unistuseks on saada hoopis tarust välja ning koguda lilledelt õietolmu koos teiste korjajatega. Ta kohtub rühma mesilastega, kes talle seda tööd pakuvad, ning peagi saabki Barry mesilastarust välja lennata.
Barryt ja teisi mesilasi ootab ees kohtus käimine inimestega, mille võidavad lõpuks mesilased. Inimesed tagastavad mesilastele kogu mee ja hakkavad elama ilma selleta. Mesilased saavad tagasi nii palju mett, et tekib võimalus meetööstus kinni panna ja mee tootmine lõpetada. Õnnetuseks hakkavad selle tagajärjel lilled närtsima ning lilleseadjad peavad oma ärid kinni panema, sealhulgas ka Vanessa. Kui Vanessa sõidab hiljem viimasele lillenäitusele, tuleb Barryl mõte, kuidas maailm taas lilleliseks muuta.
Nad varastavad lillenäituselt autotäie lilli ja lennutavad lennukiga Barry mesilastaru juurde. Lennukis aga juhtub pilootidega õnnetus, kui Barry läheb piloodile ütlema, et nad võiksid kiirustada. Vanessa peab ise lennukit juhtima hakkama, kuni neile tulevad appi mesilased ja aitavad lennukil maanduda. Pärast seda hakkavad mesilased uuesti tolmeldama, maailm muutub taas normaalseks ning Vanessa saab lilleäriga edasi tegeleda. Enam ei varasta inimesed mesilastelt mett, vaid mesilased annavad seda inimestele vabatahtlikult.
Østlandet
pisi|Østlandet asend Norras Østlandet (uusnorra Austlandet) on regioon Kagu-Norras. See hõlmab Vestfold og Telemargi, Vikeni ja Innlandeti maakonda ning Oslo linna.
Nimi "Østlandet" tähendab norra keeles idamaad.
94 578 km² suurune Østlandet piirneb läänes Vestlandetiga, põhjas Trøndelagiga, idas Rootsiga ning lõunas Sørlandeti ja merega.
Østlandeti lõunaosa mis jääb Oslo fjordi äärde, on suhteliselt lauge ning seal on levinud põllumajandus. Tolles piirkonnas on Norra suurim rahvastikutihedus. Oslost 200 km raadiuses elab 40% Norra rahvastikust.
Loodus
Østlandetisse jäävad mitmed mäeahelikud: Jotunheimen, Dovrefjell ning Rondane. Opplandis asub Skandinaavia kõrgeim mägi Galdhøpiggen. Regioonis asub ka Hardangervidda kõrglava.
Mägede vahel asuvad sügavad orud. Suuremad neist on Østerdal, Gudbrandsdal, Valdres, Hallingdal ja Numedal ning mitu Telemargis asuvat orgu.
Rahvastik
2007. aasta 1. oktoobril elas Østlandetis 2 343 107 inimest.
Østlandeti mägistel aladel (Hedmargis, Opplandis ning osalt ka Buskerudis ja Telemargis) kõneldavad murded erinevad Norra kirjakeelest mõnevõrra ning on teiste murrete kõnelejatele kohati raskesti arusaadavad. Rannikualadel (Telemargis, Vestfoldis, Akershusis, Buskerudis, Oslos ja Østfoldis) kõneldavad murded sarnanevad kirjakeelega rohkem.
Finsskogeni metsades elasid 17. sajandil Soomest välja rännanud soomlased (nn metsasoomlased). Nende keel ja kultuur püsis kuni 20. sajandi keskpaigani.
Østlandeti kirdenurgas elab ka saame.
Mägedevahelistes orgudes on säilinud rohkelt vana rahvakultuuri.
Rannikul paikneb Norra pealinn Oslo ning ka Norra vanim linn Tønsberg.
Linnad
Linnad on järjestatud elanike arvu järgi (seisuga 1. jaanuar 2007):
Harilaiu tuletorn
Harilaiu tuletorn on tuletorn, mis asub Lääne maakonnas Vormsi vallas Harilaiul.
Tuletorni tuli vilgub aasta läbi pimedal ajal. Tuli põleb 2 sekundi vältel, mille järel on 2 sekundit kustutatud. Sõltuvalt torni poole vaatamise suunast võib see paista punane, roheline või valge.
Tuletorni projekteeris Armas Luige. See ehitati tema juhatamisel 1940. aastal.
Daugavpilsi rajoon
Daugavpilsi rajoon oli 1. juulini 2009 1. järgu haldusüksus Lätis.
Rajoonis oli 2 linna (Ilūkste ja Subate) ja 22 valda.
Väike lemmel
Väike lemmel (Lemna minor) on ujulehtedega veetaim (nümfeiid) lemleliste sugukonnast.
Kalandus
pisi|Kaks kalurit [[Paunküla veehoidlal]] Kalandus ehk kalamajandus on (majandus)haru, mis on seotud kalade ja teiste veeorganismide (krabide, veetaimede jpt) püügiga, töötlemisega (kalatööstus) ja valmistoodangu turustamisega. Samuti arvatakse kalanduse alla kalakasvatus ja kalakaitse, viimane hõlmab ka kalavarude ratsionaalse ja jätkusuutliku kasutamise ning liigilise mitmekesisuse säilimise.
Peep Sarapik
Peep Sarapik (19. september 1949 – 12. detsember 1994) oli eesti helilooja ja koorijuht.
Koorijuhtimise kõrvalt tegeles Sarapik heliloominguga. Valdava osa tema loomingust moodustab koorimuusika, millest tuntuimaks võib pidada Juhan Liivi sõnadele kirjutatud laulu "Ta lendab mesipuu poole", mis on kõlanud 1999. aastast alates kõikidel üldlaulupidudel.
Cunedagius
Cunedagius oli müütiline brittide kuningas, Leiri tütre Regani poeg.
Peep Sarapik
Juhan Liivi sõnadele on Peep Sarapik kirjutanud veel mitu koorilaulu. Tuntumad neist on "Ma lillesideme võtaks" ja "Rukkivihud rehe all". Samuti on Peep Sarapikul hulganisti vaimulikku loomingut – nii koorile kui ka instrumentidele.
Cunedagius
Ta kukutas koos Marganusega Cordelia ja valitses Britannia lõunaosa kaks aastat. Võitnud seejärel lahingus Marganust, valitses ta kogu Britannias 33 aastat.
Peep Sarapik
Paljud Sarapiku laulud said populaarseks laulva revolutsiooni ajal.
Cunedagius
Tema valitsemisajal asutasid Romulus ja Remus Rooma linna.
Aleh Śližeŭski
pisi|Aleh Śližeŭski (2019) Aleh Śližeŭski (sündinud 16. augustil 1972 Hrodnas) on Valgevene jurist ja poliitik. Ta oli 13. detsembrist 2011 kuni 18. oktoobrini 2021 Valgevene justiitsminister.
Ta sündis aastal 1972 Hrodnas. Aastal 1998 lõpetas ta kiitusega Janka Kupala nimelise Hrodna Riikliku Ülikooli, aastal 1999 samas magistrantuuri. Aastal 2005 lõpetas ta Valgevene Riikliku Ülikooli aspirantuuri. Aastal 2012 lõpetas ta Valgevene Vabariigi Presidendi Juhtimisakadeemia riigi- ja kohaliku halduse erialal.
Ta määrati 13. detsembril 2011 Valgevene Vabariigi Presidendi ukaasiga nr 577 Valgevene justiitsministriks. Sellel ametikohal oli ta kuni 18. oktoobrini 2021.
Viinapuuistandik
Viinapuuistandik ehk viinapuuistandus ehk viinamarjaistandik ehk viinamarjaistandus on koht, kus kasvatatakse viinapuid, et saada viinamarja värskelt tarvitamiseks või veini või rosinate valmistamiseks.
Viinapuuistandikke nimetatakse ka viinamägedeks, kui nad asuvad mäenõlvadel, ja viinapuuaedadeks ehk viinamarjaaedadeks, kui nad asuvad tasasel maal.
Mäenõlvu kasutatakse tihti sellepärast, et teisi kultuure ei saa seal kasvatada. Peale selle on lõunapoolsed mäenõlvad soodsad viinapuudele, mis vajavad palju päikesepaistet. Olenevalt maapinna kallakusest kasutatakse viinamägede juures tugevamaid või nõrgemaid kuivmüüre.
Viinapuuistandikud paiknevad sageli sellisel mullal, mis teiste kultuuride jaoks hästi ei sobi. Mõned kõige paremad veinid saadakse viinapuudest, mis kasvavad väga kivises mullas päris järskudel nõlvadel, kus enamiku teiste kultuuride kasvatamine ei tasu ära.
Põhjapoolkeral peetakse viinapuuistandiku ideaalseks asukohaks lõunasuunalisi mäekülgi (et viinamari võimalikult hästi küpseks) kuiva kliimaga paigas (et vähendada haiguste ohtu), kus pinnas on hästi dreenitud (et viinamari poleks vesine) ja väheviljakas (muidu kasvatab viinapuu rohkem lehti kui vilju).
Prantsusmaal kohtab kliima tõttu müüriga ümbritsetud viinapuuistandikke peamiselt Burgundias ja Chablis's. Maailma kuulsaim müüriga ümbritsetud viinapuuistandik on Vougeot's asuv Clos de Vougeot, mis kuulub Côte de Nuits' veinipiirkonda.
Peep Sarapik
Peep Sarapik suri 12. detsembril 1994 kiire kuluga raskesse haigusse ning on maetud Rahumäe kalmistule.
Mu isamaa on minu arm
"Mu isamaa on minu arm" on Lydia Koidula luuletus, mis avaldati luulekogus "Emajõe ööbik" 1867. aastal, kui autor oli vaid 23 aastane.
Selle tuntuim viisistus pärineb Gustav Ernesaksalt, varasematel laulupidudel kõlanud meeskoorilaul aga Aleksander Kunileiult. Ernesaksa viisiga esmaesitati seda laulu XII üldlaulupeol 1947. aastal.
Luuletuse algne tekst
Mo isamaa on minu arm!
Mo isamaa on minu arm, kel südant annud ma, sull' laulan ma, mo ülem õnn, mo lehkav Eestimaa! So valu südames mul keeb, so õnn ja rõõm mind rõõmsaks teeb, mo isamaa!
Mo isamaa on minu arm ja tahan puhkada, so rüppe heidan unele, mo püha Eestimaa! So linnud und mull' laulavad, mo põrmust lilled õitsetad, mo isamaa!
Laulu tekst
Mu isamaa on minu arm, kel südant annud ma. Sull' laulan ma, mu ülem õnn, mu õitsev Eestimaa!
Su valu südames mul keeb, su õnn ja rõõm mind rõõmsaks teeb, su õnn ja rõõm mind rõõmsaks teeb, mu isamaa, mu isamaa!
Mu isamaa on minu arm, ei teda jäta ma, ja peaksin sada surma ma see pärast surema!
Kas laimab võõra kadedus, sa siiski elad südames, sa siiski elad südames, mu isamaa, mu isamaa!
Mu isamaa on minu arm, ja tahan puhata, su rüppe heidan unele, mu püha Eestimaa!
Su linnud und mull' laulavad, mu põrmust lilled õitsetad, mu põrmust lilled õitsetad, mu isamaa, mu isamaa!
Aleksander Kunileiu koorilaul
Luulevihikus "Emajõe ööbik" 1867. aastal ilmunud luuletus "Mu isamaa on minu arm" äratas teiste hulgas ka Valga Cimze seminari kooliõpetaja Aleksander Kunileiu tähelepanu, kes lõi sellest emotsionaalse soome rahvaviisil põhineva segakoorilaulu. Et laul pääseks I üldlaulupeo kavasse, laskis Carl Robert Jakobson kahel tol ajal tuntud sakslasest Peterburi komponistil, pianist Adolf Henseltil ja koorijuht Ernst Meyeril, teha laulule meeskooriseade. Huvitav on, et avalik ettekannegi sai teoks sakslaste abiga 1869. aasta märtsi lõpus Peterburis, Liedertafeli neljakümne saksa meisterlaulja eestikeelses esituses Meyeri juhatusel. Tõeline edu saatis laulu autori juhatusel I üldlaulupeo teisel päeval. Hiljem on laul olnud korduvalt üldlaulupidude kavas. Sama teksti on viisistanud veel mitmed heliloojad (Artur Lemba, Enn Võrk jt.).
Gustav Ernesaksa koorilaul
Laul võeti kohe Jaroslavli kunstiansamblite koori repertuaari. Esmaesitus oli (nagu ka Kunileiu laulul 1869. aastal) Neevalinnas, Ohvitseride Majas 21. juulil 1944, juhatas Jüri Variste. Kolm kuud hiljem esitati laulu esmakordselt Eestis Tallinna Draamateatris. Noodid avaldati 1944. aasta lõpus lõpus Eesti Nõukogude Heliloojate Liidu väljaandes «Rahvalikke laule segakoorile», mille toimetaja oli Gustav Ernesaks. Meeskooriseade Riikliku Akadeemilise Meeskoori esituses kõlas esmakordselt 6. märtsil 1945.
Seoses sellega tekkis hiljem üks probleem, mida pole lahendatud tänini. Nimelt laulab meeskoor laulu tertsi võrra kõrgemalt ja sel põhjusel pole seadet koos segakooriga võimalik kasutada. Meeskoorilauljad on olnud sunnitud omandama segakoori meeshäälte partiid, mis on tekitanud nurinaid. Ka autor ise oli õnnetu, väites: "Minul pole see õnnestunud, proovigu nüüd kes tahes."
Laul esitati 1947. aasta XII üldlaulupeol ja see sai kohe inimestele südamelähedaseks ning tuli kordamisele. 1950. aasta XIII üldlaulupeol laulu ei esitatud, ehkki ta oli kavalehel trükitud. Nõukogude okupatsioonivõimu meelest "liigse natsionalistlikkuse" tõttu ei kuulunud see pidude kavasse ka kahel järgneval üldlaulupeol. Kontserdisaalides laul samuti esitamisele ei tulnud, rahva hulgas aga ei ununenud. Nii lauldi sageli esimest ja kolmandat salmi lahkunutega hüvastijätul.
1960. aastal XV üldlaulupeo aga toimus murrang. Kuigi ka selle üldlaulupeo kavas laulu polnud, võtsid koorid lõpetamisel viisi ise üles ning autor juhatas viimast salmi. Rahvas tõusis püsti, mehed paljastasid pea ja võimuesindajad olid sunnitud olukorraga leppima. Sellest laulupeost alates ei lahkunud kuulajaskond enam enne lõputseremooniat. Lõpetamisele taheti kaasa elada ning alati oli Ernesaks armastatud laulu ka juhatamas. Alates 1965. aasta üldlaulupeost oli see laul kõigi üldlaulupidude lõpulaul. Ernesaks on öelnud, et laulu kirjutades ei osanud ta arvata, et "Mu isamaa on minu arm" hakkab endale ise teed rajama.
Nõukogude aastail sai laul mitteametliku hümni staatuse. Laulu on soovitud Eesti hümniks, kuid ettepanek ei ole toetust leidnud peamiselt seetõttu, et laulu ei ole hümniks kirjutatud ning seda peetakse ühislaulmiseks liiga keeruliseks. Ka autor ise oli kindlalt vastu.
Gluuon
Gluuon on elementaarosake, mis vahendab tugevat vastasmõju ehk värvusjõudu kvarkide vahel. Nagu footonid kuuluvad ka gluuonid vaheosakeste hulka ja nad on bosonid (nende spinn on 1).
Teooria järgi on gluuoni mass 0 (katseliselt pole seda veel tõestatud, kuid kui gluuonil on mass, siis jääb see alla paari MeV/c2). Kuna gluuon ei osale elektromagnetilises vastasmõjus, siis on tema elektrilaeng 0.
Eksisteerib kaheksa võimaliku "värvuskombinatsiooniga" gluuonit. Kui kvargid kannavad positiivset ja antikvargid negatiivset värvilaengut, siis gluuon kannab korraga ühte värvilaengut ja ühte antivärvilaengut. Et osa värvilaengu ja antivärvilaengu kombinatsioone pole gluuoni jaoks võimalikud, siis reaalselt eksisteeribki kaheksa gluuoni tüüpi. (Seda nimetatakse ka gluuonite oktektiks).
Et erinevalt footonist (mis on ise elektriliselt neutraalne) omab gluuon ise värvilaengut, siis osaleb ta ka ise tugevas vastasmõjus, mitte ainult ei vahenda seda.
Gluuoni nimi tuleneb ingliskeelsest sõnast glue ('liim').
Gluuon vahendab tugevat vastastikmõju nukleoni (prootoni, neutroni) sees ega osale nukleonidevahelises vastastikmõjus. Nukleone kooshoidev jõud aatomi tuumas teostub läbi mesonite.
Emajõgi
Emajõgi on jõgi Tartu maakonnas, Eesti suurimaid jõgesid. Jõgi voolab üldjoontes läänest itta, Võrtsjärvest Peipsi järve.
Emajõe lähe asub Võrtsjärve kirdenurgas Rannu-Jõesuus. Jõgi läbib keskjooksul Tartu ja suubub Praagal Peipsi järve. Suurimad lisajõed on Pedja, Ahja (suurim lisajõgi), Elva, Amme ja Laeva jõgi. Vasakpoolsed lisajõed on Pedja jõgi, Laeva jõgi ja Amme jõgi, parempoolsed Kavilda jõgi, Elva jõgi, Ilmatsalu jõgi, Porijõgi, Mõra jõgi, Luutsna jõgi ja Kalli jõgi. Keskjooksul voolab jõgi Emajõe ürgorus.
Emajõe laius on 20–145 m ja pikkus 99,3 km, sellest Võrtsjärvest Tartuni jääb 57 km ja Tartust Peipsini 43 km. Veel 1927. aastal oli Emajõe pikkus 117 km, kuid hiljem on jõge süvendatud ja kanaliseeritud. Emajõgi on rahuliku vooluga, kuna jõe langus on kõigest 3,6 meetrit. See teeb jõe languks 3 cm/km. Keskmine vooluhulk suudmes on 72 m3/s, selle poolest on Emajõgi Eestis teisel kohal pärast Narva jõge. Emajõgi on suudmes kuni 14 meetrit sügav.
Emajõele on iseloomulikud soised kaldad, mis on sajandite vältel teinud raskeks nii sildade ehitamise kui ka jõe aastaringse ületamise. Üks väheseid kohti, kus kõva mineraalpinnas ulatub mõlemal pool jõge otse jõeni, on Tartus Laia tänava otsas asuva Vabadussilla koht. Seal asus ka vanim jõeületuskoht, mille juurde Tartu linn enam kui 1000 aastat tagasi tekkis.
Üks Emajõe eripärasid on rohked luhaveekogud, kokku 102. Jõeloogetest on voolutee loodusliku või kunstliku õgvenduse teel tekkinud arvukalt vanajõgesid üldpindalaga umbes 140 ha, neist 72 sisaldavad vett igal aastaajal. Enamik vanajõgedest jääb 35 km pikkusse lõiku Pedja jõe suudme ja Kärevere küla vahel.
Voolusuund
pisi|Emajõe kevadine suurvesi on üle ujutanud Veibri tee Tartumaal Tänapäeval voolab Emajõgi läänest itta. Suurvee aegu – tavaliselt mais, kuid vahel ka talvel –, kui Pedja jõe vooluhulk on nii suur, et Peipsi suunas see kõik ära ei voola, muudab Emajõgi suunda kuuel kilomeetril Pedja suudme ja Võrtsjärve vahel ning voolab Võrtsjärve. Kuna see tagurpidi voolav osa on tavalisest mitu korda laiem, kutsutakse seda ka Järvejõeks. Äraspidine vool on aeglane, 7 cm/s. Hüdroloog Liidia Saali kinnitusel ükski teine Eesti jõgi nii ei käitu.
Laevatatavus
pisi|Droonivideo lodjakojast ja väliujulast Emajõel 2022. aasta septembris pisi|püsti|Paadid Emajõel Suur Emajõgi on Eesti ainus kogu ulatuses laevatatav jõgi. Keskajal oli see tähtis kaubatee, mida mööda kulges kaubandus läänepoolsete hansalinnade ning idas asuvate Pihkva ja Novgorodi vahel. Jõe madalamaks muutudes kaotas jõetee tähtsust. Sõjaline tähtsus oli Emajõel siiski veel Põhjasõjaski, mil 14. mail 1704 toimus Kastre mõisa lähedal Kastre jõelahing, kus Rootsi 13-laevalise eskaadri piiras ümber Vene laevastik; rootslaste komandör Carl Gustav Löschern von Hertzfeldt lasi end õhku koos lipulaevaga.
Emajõel on liiklus erinenud Tartust üleval- ja allpool. Algselt sõitsid suuremad jõelaevad Tartuni, sealt ülesvoolu said kärestike tõttu sõita vaid väiksemad ja madalama süvisega jõelaevad.
pisi|Emajõgi [[Tartu tudengipäevade ajal]] Sõjaeelses Eesti Vabariigis parvetati Tartu linna küttepuid Mustvee lähistelt alla piki Peipsi randa ning Emajõe suudmest linnani ülesvoolu, samuti toodi Võrtsjärve ja Pedja jõe ümbrusest palke Tartu saekaatritesse. Emajõel olid levinud kohalikud madalapõhjalised, Emajõe-Peipsi tüüpi lodjad.
Ülevalpool Tartut, Kärevere kärestikus, langes vesi 18 cm, Muuge kärestikus aga 650 m pikkusel lõigul 1,5 meetrit. Lisaks oli jõe sügavus seal kohati vaid meeter või pool ja jõepõhi oli kivine. Aastail 1843-1844 puhastati Põltsamaa jõe alamjooks ja Tartust hakkas Rõika-Meleski peeglivabrikuni kurseerima aurulaev Karl. Jänese raudteesild, mis oli aga madal, sulges aastal 1889 valmides sealse lõigu aurikutele., mis kõrgema veeseisu korral silla alt enam läbi ei mahtunud. Aastail 1936-1937 teostati seal jõel suuri süvendustöid, parandades kärestike läbitavust. Liiklus Rõikani jätkus, ent suureks puuduseks selle Emajõe osa jõeliiklusel oli sadamasildadae puudumine. Liiklusele olid takistuseks ka aastast 1923 Kärevere juures asunud ujuvsillad (1923-1928 ja 1929-1937). Teise maailmasõja ajal Jänese sild purustati, kuigi silla varemed jäid jõe põhja laevaliiklust takistama. Uus raudteesild on kõrgem ja laevaliiklusele väiksem takistus. Nõukogude perioodil kaevati tülikatest kärestikest mööda uus sirge jõelõik ehk Kabina kanal, mis valmis aastal 1955.
Ülevalpool Pede jõe suuet oli Emajõgi samuti kärestikuline. Seal on jõge korduvalt süvendatud ja kärestikest eemaldatud materjal  on jõe kallastel kõrgematel kohtadel kasvavate puuderividena märgatav. Seal asusid Kaabe ja Lustivere kärestikud, Kaabe kärestikku süvendati teadaolevalt ka aastail 1936-1937.
Ülo Matjus
pisi|Ülo Matjus esinemas Eesti filosoofia 7. aastakonverentsil Tartus, 30. augustil 2011. pisi|[[Sigmund Freudi teadvuseteooria skeem Ülo Matjuse esituses]] Ülo Matjus (18. juuni 1942 Tartu – 25. jaanuar 2023) oli eesti filosoof ja literaat. Ta oli Tartu Ülikooli eesti filosoofia ajaloo erakorraline professor.
Emajõgi
Laevatatavus
Kauba- ja reisilaevade liiklus Venemaa vahet käis Emajõel vähemal määral kuni Nõukogude aja lõpuni. Tänapäeval sõidavad Emajõel peamiselt harrastuskalurid, Tartu ümbruses liiguvad suviti ka väikesed lõbusõidulaevad.
Simo Runnel
Simo Runnel (sündinud 1. mail 1977 Tartus) on eesti literaat ja ajaloolane.
Emajõgi
Laevatatavus
Emajõe ülemjooks jääb Alam-Pedja looduskaitsealale. Selle piires on keelatud sõita jettide, skuutrite, veerollerite ja hõljukitega, muude veesõidukite maksimaalne kiirus on 30 km/h. Sama piirkiirus kehtib ka Emajõe alamjooksul paikneval Peipsiveere looduskaitsealal Emajõe-Suursoos.
Simo Runnel
Ta õppis aastatel 1995–2005 Tartu Ülikoolis ajalugu, lõpetades selle teadusmagistrina. On avaldanud luulekogud "Maailmakord" (2002), "Uneriik" (2003) ja "Pomisen palveid siin pilvede all" (2010); proosaraamatud "Ajalugu unenägudes" (2007) ja "Viimsed päevad" (2009) ning muid kirjutisi. Koostanud Paul Kerese, Ilmar Talve, Peeter Oleski, Jaan Tõnissoni, Ado Grenzsteini ja Hendrik Sepa artiklikogusid. Tõlkinud Thomas Carlyle'i, Ado Grenzsteini ja Pitirim Sorokini raamatuid.
Ülo Matjus
Ülo Matjuse artikleid on avaldatud ajakirjanduses. Aastail 1969–1982 sisustas ta ajakirja Looming bibliofiiliarubriiki "Index librorum", mille kaudu jõudis avalikkuseni teave olulistest raamatutest.
Simo Runnel
Tema isa on Hando Runnel ja ema Katre Ligi.
Emajõgi
Laevatatavus
Tartu linna piires ja lähemas ümbruses tegeldakse vähemal määral veemotospordiga.
Ülo Matjus
Õpilasi
Ülo Matjuse juhendamisel on kaitsnud doktoriväitekirjad Roomet Jakapi, Margit Sutrop ja Jaanus Sooväli, magistriväitekirjad Toomas Lott, Leo Luks, Anne Kokkov, Roomet Jakapi ja Margit Sutrop.
Emajõgi
Nimi
pisi|Jalutajad Emajõe jääl (veebruar 2018) Emajõge (ladinakeelsel kujul Mater Aquarum ehk "Vete-ema" või "Jõgede-ema" ) on esmamainitud Henriku Liivimaa kroonikas seoses 1211. aasta Mõõgavendade ordu Võnnu komtuuri Bertoldi ja Riia piiskopi venna Theoderici juhitud sõjakäiguga jõe põhjakaldale. Sama nime kasutatakse kroonikas veel Väikese Emajõe ja Pärnu jõe kohta. Ka keskajal kutsuti Pärnu jõge Emajõeks (alamsaksa keeles Embeke; võrdluseks: Suure Emajõe saksakeelne nimi on olnud Embach). Nimede samasust on nähtud võimaliku tõendina, et neid käsitleti ühtse veeteena. Osa veeteest võis olla ka Velikaja jõgi, mida on kutsutud Pihkva Emajõeks.
Vene leetopissides on Suurt Emajõge nimetatud Омовжа (Omovža) või Омовыжь. Ladina- ja venekeelseid nimekujusid on peetud kaudseks kinnituseks, et Emajõe nimi vanemas eesti keeles oli "Emavesi". Samas sõnalõpp "-vesi" esineb läänemeresoome keeltes ainult järve-, mitte jõenimedes. Jooseppi Julius Mikkola peab häälikuliselt võimalikuks venekeelse nime kujunemist variandist "Emajõgi". Ladinakeelset sõna aqua on ladina autorid aga lisaks "veele" kasutatud ka tähenduses "jõgi".
Läti keeles on Emajõge nimetatud Mētra.
Kalandus
Kala on Emajõest püütud juba aastatuhandeid. Harrastuskalameeste seas on see tänini populaarne püügikoht. 2009–2010 hindas Lõuna-Eesti Kalastajate Klubi kalastajate arvu Emajõel märtsist oktoobrini ning uuringu andmete põhjal hinnati aastast kalastuskoormust ligikaudu 100 000 püüdjapäevale aastas.
Teise maailmasõjani püüti Emajõel kala peamiselt noodaga, pärast sõda hakati kasutama ka mõrra- ja võrgupüüki. 1958–1976 tegutses Emajõel Lenini-nimeline kalurikolhoos, 1976. aastal loodi kalurikolhoos Peipsi Kalur.