cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Johannes Dieckmann
Isiklikku
Kirjanik Friedrich Dieckmann (sünd. 1937) on Johannes Dieckmanni poeg.
Sankt Gerold
Sankt Gerold on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Bludenzi ringkonnas.
Priidik Kippar
Priidik Kippar (sündinud 4. novembril 1943 Jõhvis) on eesti poksija ja poksitreener.
Ta poksis aastatel 1959–1971 Jõhvi ja Kohtla-Järve Kalevis, tema treenerid olid Ülo Valk ja Hans Kaiva. Ta pidas 200 kohtumist ja võitis neist 169.
Kippar ja tema vastane Gennadi Tšeburanov diskvalifitseeriti I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) Eesti NSV meistrivõistluste finaalis ja sel aastal (1963) jäi selles kaalus Eesti NSV meister välja kuulutamata.
Kippar oli II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) kuuekordne Eesti NSV meister (1964–1969) ja I keskkaalus (kuni 71 kg) Eesti NSV meister (1971).
Kippar osales 1962–1969 kuus korda Eesti NSV – Soome maavõistlustel ning võitis kolm kohtumist. Ta sai I–VI Roman Kuura mälestusvõistlustel kuus korda järjest I koha (1962–1967), kusjuures 1964. aastal sai ta parima kohtumise eriauhinna. Ta sai I Nigul Maatsoo mälestusvõistlustel I koha (1968).
Kippar sai NSV Liidu meistrivõistlustel II keskkaalus (kuni 75 kg) V koha (1961, 1963 ja 1967). Ta sai 1963. aastal Nõukogude Liidu meistersportlase ja 1967. aastal Nõukogude Liidu aumeistersportlase aunimetuse.
Kippar sai 1968. aastal spordiseltsi Kalev auliikmeks. Ta oli hiljem poksitreener Jõhvis, alates 1997. aastast klubis Loit.
Värska vald
Värska vald oli vald Põlva maakonnas enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal.
Haldusreformiga sai Värska vallast Setomaa valla osa koos Meremäe valla, Mikitamäe valla ja Misso valla Luhamaa nulgaga. Kui Värska vald kuulus Põlva maakonda, siis Setomaa vald kuulub Võru maakonda. Maakondliku kuuluvuse määramise eel korraldati liidetavates valdades ja Luhamaa nulgas rahvaküsitlus, millest osavõtnute enamus pooldas Setomaa valla kuulumist Võru maakonda.
Viimane Värska vallavanem oli Raul Kudre.
Asustus
Värska vallas oli üks alevik (Värska) ja 34 küla.
Külad: Koidula, Kolodavitsa, Kolossova, Korela, Kostkova, Kremessova, Kundruse, Litvina, Lobotka, Lutepää, Matsuri, Määsovitsa, Nedsaja, Pattina, Perdaku, Podmotsa, Popovitsa, Rääptsova, Saabolda, Saatse, Samarina, Sesniki, Säpina, Tonja, Treski, Ulitina, Vaartsi, Vedernika, Velna, Verhulitsa, Voropi, Võpolsova, Väike-Rõsna, Õrsava.
Freim
Freim (inglise keeles frame), ka raam, on 1970. aastate keskel algselt tehisintellekti uurimisel kasutusele võetud teadmiste esitamise vahend.
Mõiste "freim" võttis kasutusele 1974. aastal Marvin Minsky. Raamid on ka teadmiste esitus- ja arutlusskeemide ulatuslik osa. Need tuletati algselt semantilistest võrgustikest ja on seetõttu osa struktuuripõhistest teadmiste esitusviisidest.
Sagedusjaotusega hulgipöördus
FDMA (Frequency Division Multiple Access) ehk sagedusjaotusega hulgipöördus on kanali jagamise meetod, kus igale kasutajale eraldatakse oma sagedusriba. FDMA on ajalooliselt esimene multipleksimise viis. FDMi (Frequency Division Multiplexing) kasutatakse enamasti analoogsides, kuid ka GSM-is koos aegjaotusega. Vahet võib teha kahel põhitüübil: esimesel juhul on kindel sageduskanal reserveeritud ühele kasutajale (igal raadiojaamal on oma sagedus), teisel juhul antakse kanal sellele, kes seda hetkel kasutada soovib. Kuna tegu on suhteliselt lihtsa meetodiga, oli FDMA mobiilse side algusaastatel väga populaarne ning seda kutsuti analog FM system.
FDMA
Mitme saatja üheaegseks suhtluseks tuleb sagedusriba jagada mitmeks kanaliks, millest iga kanal on ühe kasutaja jaoks. Mitme kasutaja puhul jääb kanal reserveerituks kuni kõne lõpuni – kui kõne lõpetatakse, on kanal vaba teistele kasutajatele.
FDMA puhul on täisdupleksside jaoks reserveeritud iga kasutaja jaoks kaks kanalit – üks saatmiseks ja teine vastu võtmiseks. Pooldupleks- ja simpleksside puhul aga üks kanal. Maksimaalne üheaegsete kasutajate hulk on määratud sagedusala kasutatavuse ning iga kanali laiuse ning kasutajate hulgaga. Kuna tegu on suhteliselt ressurssi raiskava meetodiga, jääb sagedusspektrisse vähe ruumi. Konkreetne kanali laius sõltub sagedusalast, edastatavast informatsioonist jne. Näiteks AM-kanal on 9 kHz, FM-ringhäälingus 200 kHz, televisioonis 6 MHz.
Kus:
B_k – sagedusriba laius
B_v – kanali ääres olev ’’kaitsev sagedus’’
B_l – kanali laius
Skeem
Joonisel 1 on näidatud, et spekter on jaotatud väikesteks sagedusaladeks – kanaliteks, millest iga kasutaja saab ühe. Kanalite vahel peab olema nö turvariba, et ei tekiks häireid ja kattuvusi kanalite vahel.
3px|raam|keskel|Joonis 1. Spekter on jaotatud kanaliteks, mille vahel on turvaribad
FDMA, CDMA ja TDMA võrdlus
CDMA (Code-Division Multiple Access) ehk koodjaotusega hulgipöördus on ühispöörduse tehnoloogia, mis põhineb koodijaotusega multipleksimisel. CDMA lubab spektri hajutamise tehnoloogiat kasutades mitmete signaalide edastamist samas edastuskanalis, optimeerides piiratud sagedusriba kasutamist. TDMA (Time Division Multiple Access) ehk ajajaotusega hulgipöördus on andmete edastusviis, mis lubab erinevatel kasutajatel kasutada sidepidamiseks samu sagedusi, kasutadese  signaalide eristamiseks ajapilusid.
FDMA peamised eelised CDMA ja TDMA ees:
FDMA miinused:
3px|raam|keskel| Joonis 2. FDMA, TDMA ja CDMA graafiline võrdlus sõltuvalt ajast, signaali võimsusest ning sagedusest
.ee
.ee on Eesti maatunnusega tippdomeen. Seda haldab Eesti Interneti Sihtasutus (EIS), mis on Vabariigi Valitsuse ning Eesti Infotehnoloogia ja Telekommunikatsiooni Liidu (ITL) asutatud eraõiguslik sihtasutus.
Ajalugu
Domeen on kasutusel alates 1992. aastast. Kuni 2010. aasta juulini haldas domeeni ".ee" Eesti Hariduse ja Teaduse Andmesidevõrk EENet ja domeeni administraator oli akadeemik Endel Lippmaa. Juriidilistele isikutele kehtis ühe domeeni registreerimise piirang, eraisikutel puudus võimalus registreerida domeene otse .ee alla. Eraisikutel oli lubatud registreerida üks domeen "pri.ee". Registreerimine oli tasuta ja seda finantseeriti riigieelarvest.
Domeenireform
5. juulil 2010 mindi üle uuele domeenikorrale. Registri halduse võttis EENetilt üle Eesti Interneti Sihtasutus. Uute domeenireeglitega saavad nii eraisikud kui välismaalased registreerida piiramatu arvu domeene otse .ee alla. Domeeninimede registreerimine toimub kahetasemeliselt, .ee domeeni registreerijate teenindamine on volitatud registripidajatele. Samuti lõpetati ka registri halduse kinnimaksmine riigieelarvest ning domeeni registreerimiseks kehtestati tasu.
Domeenide arv reaalajas
Nii .ee domeenide koguarvu kui ka kalendripäeva jooksul registreeritud domeenide arvu saab jälgida reaalajas EIS-i kodulehel.
Barbara Cartland
Barbara Cartland (Dame Mary Barbara Hamilton Cartland) (9. juuli 1901 – 21. mai 2000) oli inglise kirjanik, väidetavalt 723 romaani autor.
Cartland sai hariduse Alice Ottley koolis ja Malverni tütarlastekolledžis. Elatist teenis algul pühapäevakoolis õpetajana ja siis seltskonnalehe Daily Express ajakirjanikuna. 1923. aastal ilmus tema esikromaan "Jigsaw", mida saatis kohe edu.
Barbara Cartland oli silmapaistvalt viljakas armastusromaanide autor, kuid ta kirjutas ka elulooraamatuid, lastejutte, kuuldemänge, ilu- ja majapidamisnõuandeid ning etiketiraamatuid. 1983. aastal kanti ta Guinnessi rekordite raamatusse, kuna tal ilmus ühe aasta jooksul 26 teost. Elu jooksul avaldas ta 723 raamatut, mida müüdi 38 keeles enam kui miljard eksemplari. Pärast surma jäi Cartlandist maha 160 käsikirja, mida tema poeg Ian on hiljem kirjastanud. Barbara Cartland on maailmas enim tõlgitud kirjanikest kuues ning müüginumbritelt kolmas; temast eespool on vaid William Shakespeare ja Agatha Christie. Ehkki algul julgemad, muutusid Cartlandi romaanid ajapikku üha leebemaks ning vaated konservatiivsemaks. Enamik ta teostest on ajaloolised, mis võimaldas tal kujutada sugulist karskust usutavamalt. Ta võttis korduvalt sõna abielurikkumise ja lahutuste vastu, ehkki tunnistas, et on ise mõlemaga kokku puutunud.
Abielus oli Cartland kaks korda: aastatel 1927–1933 Alexander McCorquodale'iga, kellega sai tütre Raine (1929), ning hiljem oma esimese mehe nõo Hugh McCorquodale'iga, kellega sai kaks poega: Iani (1937) ja Gleni (1939). Cartlandi tütar oli Briti printsessi Diana kasuema.
Jöran Persson
Jöran Persson (ka Göran Persson; umbes 1530 – 1568) oli Rootsi riigitegelane, kuningas Erik XIV riigikantsler aastatel 1560–1568.
Persson sai hariduse Saksamaal ning töötas 1550. aastatel Rootsis riigiametnikuna.
Ta sattus vastuollu kuningas Gustav I-ga ning pages tema poja, kroonprints Eriku õukonda Kalmaris. Seal tõusis ta kiiresti tolle soosikuks ning kui Erik kuningaks sai, nimetas ta Perssoni riigikantsleriks. Persson oli väga osav ja pragmaatiline mees, kuid sattus peagi vastuollu Rootsi kõrgaadliga, kes hakkas just temas nägema põhisüüdlast Erik XIV aegsete aadlivastaste ettevõtmiste taga. 1560. aastate teisel poolel süüdistused ägenesid, seda enam, et kuningas Erik ilmutas selgeid vaimuhaiguse märke. Kui kuningas kukutati, lasi kuningaks saanud Johan III Perssoni hukata.
Fantoomvalu
Fantoomvalu on valu, mida inimene tunneb amputeeritud või muul põhjusel puuduvas kehaosas. Näiteks on inimesel trauma või haiguse tõttu mõlemad jalad amputeeritud (ära lõigatud); kuigi varbaid ei ole, tunneb inimene aeg-ajalt, et varbad valutavad.
Fantoomvalusid tuleb vaadelda kui hallutsinatsioone, sest tajutakse seda, mida ei ole olemas.
Fantoomvalu põhjuseks on peetud amputeeritud jäseme sensoorsete närvikiudude autostimulatsiooni. Uuemad uurimused on näidanud, et fantoomvalu põhjustajaks on aju plastilisuse efekt – posttsentraalkäärus asuv somatosensoorses koores toimuvad pärast amputatsiooni muudatused, mille käigus amputeeritud piirkonnale lähedal asuvad sensoorse projektsiooni piirkonnad posttsentraalkäärus "võtavad üle" amputeeritud piirkonna.
Fantoomvalude vastu aitab üsna hästi amitriptüliin.
Üks maailma juhtivaid fantoomvalu-uurijaid on neuroloog ja psühhofüüsik Vilayanur Ramachandran.
Viited
Phantomschmerz
Seisuslik monarhia
Seisuslik monarhia on Euroopas 12.–13. sajandil välja kujunenud riigivorm, mille puhul riigi eesotsas on kuningas, kellele annab nõu (tavaliselt mitte alaline, vaid ajuti kokkukutsutav) seisuste esinduskogu (parlament). Seisused on pärilikud ja hierarhiliselt järjestatud.
Ühiskonna stabiilsuse tagab seisuslikus monarhias seisuste poliitiline tasakaal, mis võib tähendada, et kuningas võib toetuda valitsemisel vastavalt vajadusele eri seisustele (näiteks tasakaalustades kõrgaadli mõju vaimulike ja linnakodanikega). Valdavalt on Euroopa seisuslikes monarhiates olnud neli seisust: aadel, vaimulikud, linnaelanikud (kaupmehed ja käsitöölised) ning talupojad, esinduskogudes olid esindatud vaid esimesed kolm.
Juhan Veel
Juhan Veel arreteeriti 1957. aastal nõukogudevastase tegevuse eest ja mõisteti kohtu poolt kolmeks aastaks vangi.
Aastal 1973 lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi ökonomisti erialal.
Ta tõusis avalikus elus esile 1988. aastal Kuressaares toimunud rahvakoosolekuil. Valiti 1989. aastal Kuressaare Eesti Kodanike Komitee liikmeks (hiljem ka maakonnakomitee liikmeks) ning kujunes selle komitee vanemregistreerijana Eesti kodanike komiteede tegelikuks eestvedajaks Saaremaal. Juhan Veel oli Eesti Kongressi ja Eesti Komitee liige.
Ta kandideeris Riigikogu valimistel 1992. aastal valimisliidu Eesti Kodanik nimekirjas, 1995. aastal valimisliidu Parem Eesti / Eesti Kodanik nimekirjas ning 1999. aastal Põllumeeste Kogu nimekirjas.
Silbertal
Silbertal on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Bludenzi ringkonnas.
Käpylä
thumb thumb|[[Käpylä raudteepeatus]] Käpylä (rootsi keeles Kottby) on linnaosa Helsingis.
Käpylä liideti Helsingiga 1906. aastal.
Käpyläs asub nr 1 trammiliini lõpp-peatus, linnaosas on ka lähiliinirongi peatus.
Helsingi suveolümpiamängude ajal asus Käpyläs olümpiaküla.
Fantoom (film 1964)
"Fantoom" (algupärase pealkirjaga "Fantômas") on 1964. aasta prantsuse mängufilm.
Film põhineb Pierre Souvestre'i ja Marcel Allaini romaanidel (1911–1914) ja nende varasematel ekraniseeringutel. Filmi peategelane on kaval meisterkurjategija Fantoom (Jean Marais), tema "vastane" on koomiline politseikomissar Paul Juve (Louis de Funès).
Filmi järjed on "Fantoom tegutseb jälle" ("Fantômas se déchaîne", 1965) ja "Fantoom Scotland Yardi vastu" ("Fantômas contre Scotland Yard", 1967).
Veriora vald
Veriora vald oli vald Põlva maakonnas.
Vald paiknes endiste Räpina, Põlva ja Rõuge kihelkonna maa-alal.
Nõukogude perioodil tegutses hilisema valla alal Veriora külanõukogu.
Veriora valla omavalitsuslik staatus kehtestati 4. juunist 1992.
28. detsembril 2016 kinnitasid Meeksi, Veriora ja Räpina valla volikogu ühinemislepingu. 17. oktoobril 2017 tekkis valdade ühinemisel uus omavalitsusüksus – Räpina vald, mis on ühinenud omavalitsusüksuste õigusjärglane.
Asustus
Veriora vallas oli 1 alevik (Veriora) ja 29 küla.
Külad
Haavapää, Himmiste, Jõevaara, Jõeveere, Kikka, Kirmsi, Koolma, Koolmajärve, Kullamäe, Kunksilla, Laho, Leevi, Lihtensteini, Mõtsavaara, Männisalu, Nohipalo, Pahtpää, Sarvemäe, Soohara, Süvahavva, Timo, Vareste, Verioramõisa, Viira, Viluste, Vinso, Võika, Väike-Veerksu, Vändra.
Pollutsioon
Pollutsioon on iseeneslik seemnepurse magamise ajal. See on kõige tavalisem noorukieas, kuid võib toimuda ka hiljem.
Saukse
Saukse on küla Lääne-Virumaal Kadrina vallas.
Küla oli kuni 2007. aastani osa Vandu külast.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 23 inimest. Kõik olid eestlased.
Külas asub Saukse hiiesalu.
Malmi
Malmi (rootsi keeles Malm) on linnaosa Helsingi põhjaosas.
Linnaosa koosneb järgmistest piirkondadest: Ala-Malmi, Ylä-Malmi, Malmi lennuväli, Tapanila, Tapaninvainio ja Tattariharju.
Läbi Malmi läheb Helsingist algav raudtee, mis jagab linnaosa kaheks. Malmis on Malmi raudteepeatus.
Linnaosa keskväljak on Malmi turg.
Soome evangeelse luterliku kiriku Malmi kogudus on üle 60 000 liikmega Soome suurim kogudus. Malmis asub Malmi kalmistu.
Malmi liideti Helsingiga 1946. aastal.
Kõue vald
Kõue vald liitus 2013. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimiste järel Kose vallaga.
Asustusjaotus
Kõue valla haldusalasse kuulus 2 alevikku (Ardu ja Habaja) ja 36 küla:
Aela, Alansi, Harmi, Kadja, Kantküla, Katsina, Kirivalla, Kiruvere, Kukepala, Kõrvenurga, Kõue, Laane, Leistu, Lutsu, Lööra, Marguse, Nutu, Nõmmeri, Ojasoo, Pala, Paunaste, Paunküla, Puusepa, Rava, Riidamäe, Rõõsa, Saarnakõrve, Sae, Silmsi, Sääsküla, Triigi, Uueveski, Vahetüki, Vanamõisa, Virla ja Äksi.
Muusikainstrumentide loend
''Siin on alfabeetiliselt loetletud muusikainstrumente. Süstemaatiliselt on neid loetletud Muusikainstrumentide süstemaatilises loendis.''
On ka loendid:
A
aburukuwa - akordion - akustiline kitarr - alpisarv - alt - altflööt - altklarnet - altsaksofon - altviiul - aulos
C
cimbasso - Chamberlin - clavinet - clavivox
D
didžeriduu - digitaalklaver - dombra - domra - dultsimer - džembe
E
eesti lõõtspill - elektrikitarr - elektriorel - elektriviiul - elektrooniline trumm - erhu - eufoonium
F
fagott - fanfaar - Fender Rhodes - fiidel -flööt - flüügelhorn
G
gong - gusli
H
haamerklaver - hammondi orel - hang - Hardangeri viiul - harf - harmoonium - havai kitarr - hekelfon - hi-hat - Hiiu kannel
I
inglissarv - ingoma
J
jauram
K
kammipill - kangling - kannel - kanuun - kariljon - karmoška - kastanjetid - kellamäng - kinnor - kitara - kitarr - klaasharmoonika - klahvakordion - klarnet - klassikaline kitarr - klaver - klavessiin - klavikord - kolmekeelne vioola - kontrabass - kontrabassklarnet - kontrafagott - kontsertiina - kontsertiino - kornet - koto - kromaatiline kannel - kroncong - krotala - krummhorn - ksülofon - kuljused - kõlapulgad - käsikellad - käsitrumm
L
lauto - lehepill - lehmakell - litofon - lõõtspill - lüüra
M
mandoliin - mandoola - marakas - marimba ehk marimbafon - mellotron - melofon - metallofon- mere trompet - metsasarv - Moodswinger - Moonlander - moogi süntesaator
N
nuppakordion - nyckelharpa
O
oboe - oboe d'amore - octobass - ofikleid - okariin - oktaavmandoliin - Ondes Martenot - orel - orkestrikellad
P
paaniflööt - pajupill - pardipill - parkapzuk - parmupill - pasun - pikoloflööt - pku - plokkflööt - pommer - portatiivorel - positiivorel - psalteerium - põikflööt - põispill - põsepill
R
rahvakannel - rataslüüra - ravanahatha - rebekk
S
saas - sackbut - saksofon - sarangi - savipiilu - serpent - setu kannel - simbel - sitar - sopransaksofon - spinett - susafon - suupill - suur trumm - sämpler - süntesaator - süürinks - Synclavier
Š
šalmei - šofar - švi
U
uud - ukulele
V
valiha - varioola - vibrafon - vihuela - viiul - vilepill - vioola - viola d'amore - viola da gamba - violoon - virginaal - vuvuzela - väikekannel - väike trumm
W
wagneri tuuba
Alküülimine
Alküülimine (nimetatakse ka alküleerimine) on keemiline reaktsioon, milles toimub alküülrühma ülekanne ühest molekulist teise. Alküülimist võib vaadata ka kui alküülrühma sisseviimist substraadi molekuli. Orgaanilises sünteesis on alküülimine süsinikahela pikendamise võimalus. Alküülrühma võib substraadi molekuli sisse viia kas karbokatioonina, karbanioonina, vaba radikaalina või karbeenina (või nende ekvivalendina).
thumb|300px|center|[[Benseeni alküülimine Friedel-Craftsi järgi]]
Alkoholide ja fenoolide alküülimisel saadakse alküüleetrid:
Alküülimise erijuhtudeks on:
Elussüsteemides, biokeemias ja looduslike ühendite sünteesis on kõige enam tuntud metüleerimine ja prenüleerimine, see on metüül- või prenüülrühma sisseviimine substraati.
Naftakeemias tähendab alküülimine isobutaani alküülimist olefiinidega (põhiliselt propeeni ja buteeni seguga) tugeva happe juuresolekul.
Märkus. Vahel vaadeldakse alküülimist laiendatult kui uue C–C sideme moodustumist. Sel juhul kuuluvad siia ka alkoksümetüleerimine, hüdroksüalküleerimine ja atsüleerimine.
Linda (Baškiiria)
Küla on olnud asustatud eesti väljarändajate poolt 20. sajandi esimesel poolel.
Pandeism
Pandeism (kreeka keeles πάν (pan) 'kõik' + ladina keeles deus 'Jumal') on alates 19. sajandi keskpaigast sellise nime all tuntud mõttesuund, mis väidetavalt ühendab deismi (uskumus, et Jumal-looja ei sekku maailma toimimisse ega kontakteeru inimestega) ja panteismi (kujutelm, et Jumal on samane kõiksusega).
Johannes Scotus Eriugena jaotab oma peatöös De divisione naturae (Periphyseon) olemise ja mitteolemise ühtsuse nelja erinevasse klassi: (1) see, mis loob ja ei ole ise loodud; (2) see, mis on loodud ja loob ise; (3) see, mis on loodud ja ise ei loo; (4) see, mis ei ole loodud ja ise ka ei loo. Esimene on Jumal kui kõikide asjade algpõhjus ning viimane on Jumal kui kõikide asjade lõpp ja eesmärk, millesse loodud maailm lõpuks naaseb. Teine ja kolmas grupp koos moodustavad loodud maailma, mis on viis, kuidas jumal ilmsiks saab, jumal protsessis, Theophania. Teine on platooniline ideede maailm ja kolmas on panteistlik/pandeistlik maailm, mis sõltub Jumala vahelesekkumisest. Seega on eristatud jumalikus süsteemis algus, keskpaik ja lõpp; jättes samas kõik need kolm üheks.
Pandeistide hulka ühes või teises tähenduses paigutatakse sageli Franz Wilhelm Junghuhn, Alfred Tennyson ja Scott Adams.
Orutaguse
Orutaguse on küla Lääne-Virumaal Kadrina vallas.
Küla oli kuni 2007. aastani osa Vandu külast.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 19 inimest. Neist 16 olid eestlased.
Meedia riik
pisi|400px|Aasia [[impeeriumid ca 600 a eKr: Lüüdia, Vana-Egiptus, Mesopotaamia-Babüloonia, Meedia (kaardil kollasega), Pärsia impeeriumid]] Meedia riik oli kunagine riik Iraani kiltmaa loodeosas.
Esimesed teated pärinevad meedlastest 9. sajandist eKr, alates 7. sajandist eKr muutus kuningriigiks, siis sattus mõneks ajaks sküütide võimu alla. Meedlased kuulusid indoeurooplaste hulka.
Suurvõimuna tõusis Meedia esile 7. sajandi eKr lõpukümnendeil, kui Assüüria oli purustanud Eelami. Hiljem, liidus Babülooniaga, purustas Meedia Assüüria ning vallutas Pärsia, Urartu ja Väike-Aasia kuni Halyse jõeni.
pisi|400px|[[Ahhemeniidide territooriumite laienemine 559-330 eKr]] 614. aastal eKr ründas meedlaste kuningas Kyaxares liidus Babülooniaga Assüüriat, vallutas 612. aastal eKr Ninive ja viis 609. aastal eKr Assüüria purustamise lõpule.
Meedia võimu alla langesid seni Assüüriast sõltunud alad Mesopotaamiat põhja poolt piiravas mäestikuvööndis. Meedia valdused ulatusid Iraanist Anatoolia keskosani, riigi pealinn Ekbatana asus meedlaste tuumikaladel Lääne-Iraanis.
Meedia vasalli pärslaste kuningas Kyros II koondas 553 eKr oma väed Meedia kuninga Astyagese vastu. Lahingus Pasargadai all aastal 550 eKr võitsid pärslased meedlasi, edasi vallutas Kyros Meedia pealinna Ekbatana ja purustas Meedia sõjaväe.
Meedia kuningriik lakkas olemast, Kyros tõusis nii Pärsia kui ka Meedia valitsejaks ja liitis Meedia Ahhemeniidide riigiga. Kyros rajas oma uue riigi esimese pealinna võiduka lahingukoha lähedale Pasargadaisse. , Kyros II
4. sajandil eKr iseseisvus Meedia uuesti, kuid tunduvalt väiksema riigina (vaata Atropatene).
Brabançonne
Brabançonne (prantsuse "La Brabançonne"; flaami "De Brabançonne"; saksa "Das Lied von Brabant") on Belgia riigihümn.
Laulu algse teksti kirjutas Louis Alexandre Dechet pseudonüümi Jenneval all. Muusika autor on François Van Campenhout. 1860. aastal ametliku hümni staatuse saanud loo ametlikud prantsuskeelsed sõnad kirjutas Charles Rogier. Hümnil on ametlikud sõnad kolmes Belgia riigikeeles: prantsuse, hollandi ja saksa keeles.
Prantsuse keeles
La Brabançonne
Hollandi (flaami) keeles
De Brabançonne
Saksa keeles
Das Lied von Brabant
Grenoble École de Management
Grenoble École de Management, ka Grenoble'i Ärikool, (GEM) on Pariisis ja Grenoble'is asuvate kampustega ärinduse alal kõrgharidust andev Prantsuse õppeasutus. See asutati 1984. aastal.
Financial Timesi edetabelis platseerus GEM 2015. aastal Euroopa ärikõrgkoolide seas 20. kohale. Selle MBA-programm on maailmas 94. kohal.
Õppekavadel on kolm rahvusvahelist akrediteeringut: AMBA, EQUIS ja AACSB. Kooli vilistlaste seas on tuntud ärimehi ja poliitikuid.
Päärdu kool
Päärdu kool oli üldhariduskool Rääskis ja Päärdus aastail 1846–1972.
Päärdu vallakool (Rääski külas) asutati 1846.
Juba 20. sajandi esimesel kümnendil arutati kooli võimalikku kolimist Päärdu mõisahäärberisse. Selle tõttu jäi Päärdu mõis 1905. aasta mässu ajal rüüstamata. Kooli käsutusse anti häärber alles 1924. aastal.
1930 sai koolist kuueklassiline algkool. 1944 muudeti kool seitsmeklassiliseks (mittetäielikuks keskkooliks). 1960. aastal kaheksaklassiliseks ja 1971 taas algkooliks. 1972 liideti kool Kivi-Vigala kaheksaklassilise kooliga.
Kanepi vald (1991)
Kanepi vald oli vald Põlva maakonnas.
Johannes Hint
Johannes Hindi peamine leiutis oli ehitusmaterjal silikaltsiit, mille ta töötas välja desintegraatormenetlust rakendades.
Elulugu
Ta lõpetas 1933. aastal Saaremaa Ühisgümnaasiumi reaalharu. Aastatel 1933–1934 õppis ta Tartu Ülikoolis matemaatikat, aastatel 1935–1936 samas tehnikateaduskonnas ehitust. Aastal 1941 lõpetas ta ehitusinsenerina Tallinna Polütehnilise Instituudi. Ta oli Üliõpilasselts Liivika ja Tallinna Üliõpilaskonna Esinduse liige.
Kanepi vald (1991)
Kanepi viimane vallavanem oli Urmas Hallap.
Ajalugu
pisi|Kanepi kirik
Johannes Hint
Elulugu
Aastail 1961–1966 juhtis ta Silikaltsiidi Teadusliku Uurimise ja Projekteerimise Üleliidulist Instituuti ja 1974–1981 konstrueerimis- ja tehnoloogiabürood Desintegraator. Viimase ja Austria sõsarfirma Simmering-Graz-Paucker baasil moodustati 1977. aastal rahvusvaheline ühisettevõte Dessim.
Kõlleste vald
Kõlleste vald oli vald Põlva maakonnas.
Johannes Hint
Elulugu
Johannes Hint suri Patarei vangla haiglas südameinfarkti tagajärjel 5. septembril 1985 ja on maetud Metsakalmistule. NSV Liidu Ülemkohus rehabiliteeris ta 25. aprillil 1989 täielikult; postuumselt taastati tema aunimetused, teaduskraadid ja tagastati osa konfiskeeritud vara.
Kanepi vald (1991)
Ajalugu
Kanepi vald moodustati 1991. aasta 19. detsembril.
Kõlleste vald
2016. aastal sõlmisid Kõlleste vald, Kanepi vald ja Valgjärve vald ühinemislepingu. 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustus nende kolme valla ühinemisel uus omavalitsusüksus – Kanepi vald.
Johannes Hint
Teaduslik ja praktiline tegevus
Manipuleerides aastakümneid löökveski – desintegraatoriga, leiutas ta aineid ergastades uusi materjale ja andis ammutuntud materjalidele uusi omadusi, avastas uusi energiaallikaid ning isegi uusi loodusseadusi. Näiteks täiendas ta Albert Einsteini massi ja energiat seostavat valemit.
Hint esitas uudseid seisukohti materjalide löökpurunemise ja kaasnevate mehhanokeemiliste nähtuste kohta, pannes sellega aluse silikaltsiidikoolkonnale. Ta leiutas autoklaavsete ehitusmaterjalide tootmise desintegraatormenetluse ja evitas selle tootmisse. Vastavaid ehitusmaterjalide tehaseid projekteeriti Eestis ning rajati kümnete viisi NSV Liidus, Jaapanis, Itaalias ja mujal.
Kõlleste vald
Asustus
Kõlleste valla territooriumil oli 12 küla: Häätaru, Ihamaru, Karaski, Karilatsi, Krootuse, Palutaja, Piigaste, Prangli, Tuulemäe, Tõdu, Veski ja Voorepalu
Ajalugu
Kõlleste vald moodustati 1991. aasta 26. septembril.
Kanepi vald (1991)
Ajalugu
2016. aastal sõlmisid Valgjärve, Kõlleste ja Kanepi vald ühinemislepingu. 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustus nende kolme valla ühinemisel uus omavalitsusüksus – Kanepi vald.
Johannes Hint
Teaduslik ja praktiline tegevus
Peale ehitusmaterjalide tootmise tegelesid tema rajatud ettevõtted ja organisatsioonid eelkõige universaalse desintegraator-aktivaator- ehk UDA-tehnoloogia evitamise ja levitamisega. Ta lõi desintegraator-aktivaatori kui universaalse tootmisagregaadi teooria.
Aastail 1978–1981 alustas Desintegraator biotehnoloogiliste produktide katsetootmist. Eriti suure menu saavutasid bioaktiivseid aineid sisaldavad toiduhüdrolüsaadid, mis saavutasid kõmulise imerohu kuulsuse ja mida eksporditi nii Nõukogude Liitu kui ka läänemaadesse. Vähemalt kahe puhul (Urmas Altmere loodud AU-8 ja I-1) salastati nende raviomadused ning pärast Johannes Hindi represseerimist peatati ka tootmine. Tänapäeval oleksid need vähemalt toidulisandina tunnustatud ning nagu ajakirjanik Siim Kallas aastal 1988 Rahva Hääles kinnitas, edestasid sellised biojuuretised Läänes mõni aasta hiljem puhkenud toitumisteraapia buumi.
Tema nimel on üle 200 teadustrükise, 62 leiutist, 28 patenti, viimaseid muuhulgas Venemaal, Saksamaal, Austrias, USA-s, Jaapanis jm.
Poliitiline tegevus
Astunud 1941–1943 vanema venna Aadu Hindi mõjul Eestimaa Kommunistlikku Parteisse, kujunes Johannes Hint 1960. aastate lõpuks sovetlikus süsteemis sügavalt pettunud vabamõtlejaks ega varjanud oma vaateid tuttavate ega kaastööliste ees. Tal oli sidemeid vastupanurühmituse Eesti Demokraatlik Liikumine tegelastega.
Kanepi vald (1991)
Asustus
Vallas on üks alevik (Kanepi) ja 21 küla.
Johannes Hint
Teoseid temalt ja tema kohta
Tema elukäigu ja kohtuprotsessi ainetel on Mati Unt kirjutanud filmistsenaariumi "Desintegraator", mis on ilmunud ajakirjas Looming 1997, nr 7–8. Ta esineb vene kirjaniku ja stsenaristi Oskar Kurganovi mitme raamatu kangelasena, muu hulgas nime Johannes Leht all.
Andres Sööt on teinud dokumentaalfilmi "Johannes Hindist" (1989).
Kanepi vald (1991)
Külad
Erastvere, Heisri, Hino, Hurmi, Jõgehara, Jõksi, Kaagna, Kaagvere, Karste, Koigera, Kooraste, Lauri, Magari, Närapää, Peetrimõisa, Piigandi, Põlgaste, Rebaste, Soodoma, Sõreste, Varbuse.
Johannes Hint
Teoseid temalt ja tema kohta
Mati Talvik on teinud temast Eesti Televisioonis kevadel 2006 kaheosalise saate "Desintegraator" sarjas "Projekt: EI!"
Johannes Hindi enda poliitilisi kirjutisi on avaldatud põrandaaluses ajakirjas Eesti Demokraat (Aivars Krauklise varjunime all aastal 1974) ja kogumikus "Lisandusi mõtete ja uudiste vabale levikule Eestis" (aastail 1987–1988). Hindi "Viimaseid mõtteid inimkonnale" (1985) on tsiteerinud Lääne välisringhääling. Alates 2006. aastast on Hindi töid taasavaldatud veebis.
Isiklikku
Tema vend oli kirjanik Aadu Hint.
Ajajaotusega hulgipöördus
Multipleksimiseks nimetatakse mitme signaali või teabevoo viimist sellisele kujule, et neid saab samaaegselt edastada ühel signaalikandjal üheainsa liitsignaalina. Vastuvõtupoolel toimub signaalide üksteisest eraldamine ehk demultipleksimine.
Digitaalsignaalide puhul kasutatakse harilikult ajajaotusega multipleksimist ehk aegtihendust (TDM – Time-Division Multiplex), kus mitut signaali edastatakse vaheldumisi, nö jupikaupa üle ühe ja sama kanali erinevates ajavahemikes. Aegmultipleksimine töötab nii, et peakanal jaotatakse ajaintervallideks ja seejärel edastatakse üht ja sama kanalit mööda informatsiooni, eraldades igaühele neist teatud ajaintervallid. Nii on võimalik ühel ja samal sagedusel tekitada mitu samaaegselt toimivat andmekanalit.
Paljude signaalide edastamine pikas liinis on tehniliselt keeruline. Aegmultipleksimise eeliseks on selle paindlikkus. Kui saadetavate signaalide hulk liinis muutub, siis viiakse läbi pidevad muudatused, et sättida paika ajaintervallid saadavaloleva ribalaiuse optimaalseks kasutuseks. Internet oma on sellest hea näide, sest seal on andmevahetuse maht pidevas muutumises. pisi|500px|Mitme andmevoo järjestikku saatmine ja seejärel tagasi mitmeks jaotamine
TDMA
Time Division Multiple Access ehk ajajaotusega hulgipöördus ehk TDMA on digitaalne juhtmeta andmeedastusviis, mis lubab erinevatel kasutajatel kasutada sidepidamiseks samu sagedusi, kasutades signaalide eristamiseks ajapilusid. Suurema andmehulga edastamiseks jagab TDMA iga kanali mitmeks piluks. Sellist andmeedastusviisi kasutab 2G-mobiilside nagu GSM (Global System for Mobile communications – globaalne mobiilsidesüsteem). Peale GSM-i kasutatakse TDMA-d ka teistes teise generatsiooni (2G-) tehnoloogiates, näiteks DECT, PDC, iDEN ja satelliitsides.
TDMA on aegmultipleksimise tüüp, kus saatja pole konkreetse vastuvõtjaga ühenduses, vaid saatjaid on rohkem.
TDMA tehnoloogia oli varem populaarsem Euroopas, Jaapanis ja teistes Aasiamaades. CDMA oli rohkem kasutusel Ameerikas. Tänapäeval on mõlemad tehnoloogiad laialtlevinud kogu maailmas.
Eri andmeedastusviise võib võrrelda inimeste omavahelise suhtlusega, kes tahavad samaaegselt rääkida, kuid et seda võimaldada, peab olema võimalik eraldada igalt inimeselt tulnud informatsiooni selle inimese jaoks, kellel on seda vaja kuulda nii et teised rääkijad vastuvõtjat ei segaks.
TDMA mobiilsidesüsteemides
pisi|450px|TDMA struktuur, kus on näha, kuidas andmevoog jagatakse kaadriteks ja need omakorda ajapiludeks, mis määratakse konktreetsele kasutajale
2G-süsteemid
Kui esimese põlvkonna mobiilside oli analoogside, siis teise põlvkonna mobiilsides toimub kõnesignaali edastamine digitaalselt. Kuna aga sidetehnoloogiana kasutatakse ka siin kanalikommutatsiooni, võimaldab 2G edastada ainult digitaalset kõnesignaali ja abiinfot, andmesidevõimalust see ei paku. Mõnes 2G-süsteemis, näiteks GSM, on ka lühisõnumite (SMS-sõnumite) vahetamise võimalus.
Sõltuvalt kasutatavast multipleksimismeetodist võib 2G-tehnoloogia olla kas TDMA-põhine (enamjaolt) või CDMA-põhine.
Peamised 2G-standardid on järgmised: GSM-süsteem kombineerib TDMA-d sageduse hüpitamise meetodiga (spektrilaotusmeetod, kus signaali ülekandmisel toimub kandevsageduse kiire muutmine, nii et ühe signaali ülekandeks kasutatakse paljusid sageduskanaleid), et vähendada raadiohäireid.
GSM-süsteemis on vajalik saavutada telefonide vahel sünkroonimine. Selleks saadetakse jaamast telefoni ajastamise informatsioon, et telefon teaks, kui palju varem signaali edastada. Taoline meetod kompenseerib signaali hilinemise, mis tuleneb raadiolainete valguse kiirusel läbi keskkonna levimisest. Mobiiltelefonil pole lubatud edastada kogu ajapilu vältel. Ajapilu lõpus on kaitseintervall, et ülekanded ei segaks teineteist. Kui edastamine jääb pilu lõppu, siis mobiilivõrk sätib aja vastavalt, et edastamine oleks sünkroonitud.
Esialgne sünkroonimine on natuke keerulisem. Enne kui telefon signaali edastab, pole teada, kas aega üldse on vaja kompenseerida. Seepärast on mobiilidele vaja terve ajapilu pühendada ainuüksi võrguga ühenduse saamiseks. Mobiil üritab eetrisse pääaseda ajapilu alguses. Kui mobiil asub tugijaama kõrval, siis pole hilistumist ja kõne õnnestub. Kui aga mobiil asub natuke lähemal kui 35 km tugijaamast, siis jõuab telefon hilistumise tõttu eetrisse ajapilu lõpus. Sellisel juhul kästakse mobiilil oma sõnum edastada terve pilu võrra varem kui peaks. Kui aga mobiil asub kaugemal kui 35 km tugijaamast, siis on hilistumine nii suur, et seda ignoreeritakse. Just seepärast (mitte signaali edastamise võimsuse tõttu) on GSM-i levikaugus piiratud 35 km raadiusega, kui pole kasutatud erilist leviala suurendavat tehnikat. Seda piirangut on aga võimalik suurendada, muutes üleslingi ja allalingi vahelist sünkroonimist.
3G-süsteemid
Kolmanda põlvkonna laiaribaline mobiilside tehnoloogia on andmeedastuskiirusega kuni 2 Mbit/s. 3G teine nimetus on UMTS (Universal Mobile Telecommunications System). Peale kõne- ja andmeside võimaldab 3G-tehnoloogia edastada ka audio- ja videoinformatsiooni mobiilseadmetele üle kogu maailma läbi statsionaarsete, mobiil- ja satelliitsidesüsteemide.
Kolmanda põlvkonna mobiilside tehnoloogiaid on mitu ning eri maades kasutatakse eri tehnoloogiaid. Kuigi enamik 3G-süsteemidest põhineb GSM-i rivaalil CDMA-l, on ka TDMA kasutusel. TDMA-d kasutatakse enamasti 3G-süsteemides kombineerituna CDMA ja TDD-ga (time division duplexing – ajajaotus-dupleksimine), et ära kasutada kõikide tehnoloogiate parimaid omadusi.
TDMA võrdlus teiste hulgipöördussüsteemidega
TDMA on raadiosüsteemides tavaliselt kasutusel koos FDMA ja FDD-ga (frequency-divison duplex – sagedusjaotusega dupleksimine). Seda kombinatsiooni tähistatakse FDMA/TDMA/FDD. Seda kasutatakse näiteks GSM- ja IS-136 (D-AMPS – digitaalne täiustatud mobiilsideteenus) süsteemides. Erandiks on süsteemid, kus kasutatakse ajajaotus-dupleksimist.
TDMA hea omadus on, et mobiili saatja/vastuvõtja peab ainult töötama kindlal ajahetkel oma ajapilus. Ülejäänud aja saab mobiil teha telefonivõrgu mõõtmisi, tuvastades ümbruses olevaid erinevatel sagedustel töötavaid saatjaid. See lubab ohutut ühelt sageduselt teisele üleminekut, mis näiteks CDMA süsteemi jaoks on väga keeruline ja mida IS-95 (Interim Standard 95 – mobiilside teise põlvkonda kuuluv kitsaribaline CDMA tehnoloogia Ameerika Ühendriikides) süsteem üldse ei toeta. UMTS (Universal Mobile Telecommunications System – universaalne mobiilsidesüsteem) toetab seda ainult tänu keerukatele lisasüsteemidele.
TDMA puuduseks on häired sagedusel, mis on otseselt seotud ajapilu pikkusega. See on mõnikord kuuldav pininana, kui jätta TDMA telefon raadio või kõlarite lähedusse. Üheks puuduseks on veel n-ö surnud aeg pilude vahel, mis piirab TDMA kanali ribalaiust. Neid rakendatakse osaliselt seetõttu, et on raske tagada täpset edastamise ajastust. Mobiiltelefonid, mis kogu aeg liiguvad, peavad pidevalt sättima ajastust, et ülekanne toimuks täpselt õigel ajal. Kui mobiilsed seadmed tugijaamas kaugemale liiguvad, siis pikeneb ka signaali kohalejõudmise aeg.
Jonah F. Mitchell
Jonah F. Mitchell (sündinud 1972) on saksa päritolu Ameerika kirjandusteadlane ja publitsist, kelle artikleid on avaldatud ka eesti keeles (veebiajakirjas Kriteerium).
Mitchell on õppinud germaani filoloogiat ja kirjandust Wyomingi Ülikoolis ning Berliini Humboldti Ülikoolis, kus kaitses 2003. aastal doktorikraadi teemal "Ekspressionism Lääne modernismi ja teutooni Sonderwegi vahel" ("Expressionism between Western modernism and Teutonic Sonderweg"), mis käsitles saksa ekspressionistliku kirjanduse probleeme ja võimalusi.
Praegu elab ja töötab USA Wyomingi osariigi Casperi linnas, osaledes oma artiklitega ka Euroopa kultuurielus.
DesktopBSD
DesktopBSD on FreeBSD stabiilsel arendusharul põhinev operatsioonisüsteem, millel on graafiliseks kasutajaliideseks KDE. See on saadaval IA-32 (tuntud ka kui 32 bit x86 või i386) ja AMD64 platvormile.
Ajalugu ja arendus
DesktopBSD on kohandatud paigaldusversioon FreeBSDst, mitte eraldi haru. See on alati põhinenud FreeBSD viimasel stabiilsel väljalaskel, kuid sisaldanud teatud kohandatud tarkvara, näiteks KDE, DesktopBSD tarvikud ja konfiguratsiooni failid. DesktopBSD sihtkrupiks on tavakasutatajd. Soovitakse pakkuda FreeBSD jõudlust ja stabiilsust, kuid üritatud osa asju, näiteks paigaldamine, lihtsamaks teha, seda eriti algajaid kasutajaid silmas pidades.
DesktopBSD arendamine lõpetati 2009. aastal. Viimane väljalase 1.7 ilmus 7. septembril 2009. Peamiseks põhjuseks, miks arendamine lõppes oli, et peamine arendaja Peter Hofer ei leidnud enam piisavalt aega projektiga jätkamiseks ja talle ei leitud asendajat. 2010. aasta mai lõpus anti aga teada, et leitud on uued arendajad, kes Daniel Hilberti juhtimisel DesktopBSD arendamist jätkavad.
Versioon 1.7
Versioon 1.7 sisaldab järgmisi funktsioone :
Soovituslikud nõuded riistvarale: 1,5 GHz protsessor, 1024 MB muutmälu ja 20 GB kõvakettaruumi.
Hoffmann–La Roche
F. Hoffmann–La Roche, Ltd. on ravimifirma Šveitsis Baselis.
Firma asutasid Fritz Hoffmann ja tema abikaasa Adele La Roche 1. oktoobril 1896 Baselis. Aastatel 1896–1909 rajati esimesed tütarettevõtted Saksamaal, Itaalias, Prantsusmaal, Ameerika Ühendriikides, Hispaanias, Austrias ja Suurbritannias.
1910. aastal muudeti Peterburis 1896. aastal asutatud agentuur Roche'i tütarettevõtteks, mis vastutas ka äritegevuse eest Baltikumis. Et Peterburis asuv tütarettevõte 1919. aastal natsionaliseeriti, hakkas Eestis Hoffmann–La Roche'i turundustegevusega tegelema 1920. aastal Lätis Liepājasse rajatud harukontor. 1940. aastal NSV Liidu territooriumil asuvad Hoffmann–La Roche'i kontorid natsionaliseeriti.
Aastal 2009 oli Hoffmann–La Roche'il tütarettevõtteid 50 riigis ja äritegevus toimus 150 riigis.
Medikamente
Tuntuimaks F. Hoffmann–La Roche'i toodetud ravimiks loetakse Tamiflu®. Firma toodab ka mitmeid tuntud vitamiinipreparaate, viirusevastaseid ja vähiravimeid ning medikamente ainevahetushäirete raviks.
Kapellskäri sadam
thumb|220px|Kapellskär Kapellskäri sadam on Rootsi sadam, mis asub Stockholmist umbes 90 kilomeetrit põhja pool Norrtälje vallas. Sadam kuulub firmale Ports of Stockholm.
Hoffmann–La Roche
2001. aasta vitamiinikartell
Teateid Hoffmann–La Roche'i seotusest kartellilaadsete hinnakokkulepetega ravimiturul on liikumas alates 1973. aastast ning vitamiinituru kartellikokkulepete kohta Ameerika Ühendriikide vitamiiniturul alates 1998. aastast.
Hoffmann–La Roche sai trahvi hinnakokkulepete eest peaaegu kõikides vitamiiniprepraatide kategooriates: A-vitamiin, B1-vitamiin, B2-vitamiin,B5-vitamiin, B6-vitamiin, beetakaroteen, H-vitamiin (biotiin), foolhape, C-vitamiin, D3-vitamiin, E-vitamiin, karotinoidid.
Kapellskäri sadam
Sadamal on laevaühendus järgmiste linnadega:
Toll
Sõnal "toll" on mitu tähendust.
Krivasoo lahing
Krivasoo lahing toimus 16. novembrist kuni 30. detsembrini 1919. aastal Eesti Vabadussõjas Eesti vägede ja Punaarmee vahel Krivasoo küla ümbruses. Vene ajalookirjanduses nimetatakse lahingut Kriuša lahinguks.
Punaarmee rünnakule seisid Viru rindel vastas kindral Aleksander Tõnissonile alluvad 1. ja 3. Diviisi väeosad (umbes 15 000 meest ja 160 suurtükki).
Lahingu käik
17. novembril 1919 murdis Punaarmee 17. armee löögigrupp, mis koosnes 12 polgust Vääska juures rinde läbi ja alustas edasitungi Auvere suunas. Öösel üle Krivasoo piirkonnas laiaks ja aeglasevooluliseks muutunud ja jäätunud Narva jõe tunginud punaväed ei kohanud tõsist vastupanu, sest soisel alal ei olnud võimalik rajada kaitsekraavidega püsivalt mehitatud rindejoont. Punaarmee lõi ohtliku platsdarmi Auvere suunas eesmärgiga vallutada Jõhvi-Narva raudteelõik. Samal ajal ründas Punaarmee lakkamatute rünnakutega ja väga tugeva suurtükitule toetusel Narvast ida pool positsioone Annenskaja, Dubrovka ja Sala küla joonel.
Eesti vägede 1, 6. ja 8. jalaväepolgu jõududega antud vastulöök taastas esialgse rindejoone.
Punaarmee ründas veel korduvalt Eesti positsioone, kuid nendest läbi murda enam ei suudetud. Rünnakute tagajärjel suuri kaotusi kandnud Punaarmee rünnakud vaibusid 30. detsembriks 1919.
Stallehr
Stallehr on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Bludenzi ringkonnas.
Livländische Güterurkunden
"Livländische Güterurkunden" on keskaegse Vana-Liivimaa maavaldusürikute publikatsioon, mis katab peamiselt hilisema Liivimaa territooriumi.
I köite (dokumendid aastaist 1207–1500) andsid Hermann von Bruiningk ja Nicolaus Busch välja Riias 1908 ja II köite (1501–1545) Hermann von Bruiningk 1923. III köite (1546–1561) käsikiri jäi Bruiningkil lõpetamata ja seda pole avaldatud.
Kimi ga yo
right|thumb|300px|"Kimi ga Yo"
Kimi ga yo (君が代) on Jaapani riigihümn ja seejuures üks maailma lühemaid.
Ametlikult on hümn kasutusel alles 1999. aastast, mil ta seadusega vastu võeti, enne seda oli ta kasutusel mitteametlikult.
Tekst
Hümni tekstiks on 12. sajandi waka-stiilis luuletus, millele kirjutas meloodia Hayashi Hiromori 1880. aastal.
Jaapanikeelne tekst
Narva Kalev-Fama staadion
Kalevi Fama staadion on jalgpallistaadion Narvas, JK Narva Transi kodustaadion.
Staadioni aadress on Hariduse tänav 22.
Staadion ehitati pärast Teist maailmasõda 1965. aastal. Enne sõda oli samas kohas olnud Rahva väli, mis kandis 20. sajandi algul nime Sõjawäli.
Staadion renoveeriti ja avati taas 12. oktoobril 2013. Uue nime sai staadion läheduses asunud Fama bastioni järgi.
Vassili Kandinsky
Vassili Vassiljevitš Kandinsky (16. detsember 1866 Moskva – 13. detsember 1944 Neuilly-sur-Seine) oli vene päritolu maalikunstnik, graafik ja kunstiteoreetik.
Kandinsky õppis maalimist Münchenis ja elas hiljem Pariisis. Teda peetakse abstraktse kunsti rajajaks. Kandinsky maalidele on iseloomulikud geomeetrilised kujundid ja värvilaigud. Ta oli üks kunstirühmituse Der Blaue Reiter asutajaid.
Elukäik
Vassili Vassiljevitš Kandinsky sündis Moskvas 16. detsembril 1866. Tema isa Vassili Silvestrovitš, kes oli pärit Ida-Siberist, juhtis teekaubandusettevõtet. Kandinsky ema Lidia oli pärit Moskva aristokraatlikust perest. Tänu emapoolsele vanaemale, kes oli pärit Baltikumist, õppis Vassili ka saksa keelt. 1871. aastal kolis pere Musta mere äärde Odessasse, sest sealne kliima pidi aitama isal terveneda. Kandinsky ema ja isa lahutasid, kuid hoidsid rahumeelseid suhteid. Ema Lidia abiellus uuesti ning Vassili sai endale kolm poolvenda ja ühe poolõe. Kandinsky elas isa juures, emaga suhtles tädi Jelizaveta kaudu. Kandinsky käis Odessas humanitaargümnaasiumis. Ta võttis joonistamis-, tšello- ja klaveritunde ning käis koos isaga igal aastal kuni 1885. aastani Moskvas. Veel käidi perega reisimas Itaalias, Kaukaasias ja Krimmis.
1885. aastal astus Kandinsky Moskva ülikooli, et õppida õigusteadust, majandust ja statistikat. 1889. aastal võttis ta osa paarinädalasest ekspeditsioonist Vologdas. Seal asunud värvilised talumajad ja ilmekas rahvakunst jätsid kustumatu mulje. Aasta lõpus külastas ta esimest korda Pariisi. Kandinsky tutvus ülikoolis õppides Anna Tšemjakinaga, kes oli temast seitse aastat vanem. Nad abiellusid 1892. aastal. Järgmisel aastal, 1893. aasta novembris lõpetas Kandinsky edukalt õigusteaduse õpingud. Temast sai õppeassistent majandus- ja statistikaosakonnas ning ta alustas väitekirja kirjutamist. Sealjuures hakkas Kandinsky üha enam pöörama tähelepanu ka maalimisele.
1903–1908 reisis Kandinsky Euroopas, külastades Hollandit, Pariisi, Venemaad, Rapallo linna Itaalias, Dresdenit, ja jõudis ka Aafrikasse, kus külastas Tuneesiat, täpsemalt Kairouani linna. 1909. aastal asutas Kandinsky rühmituse Die Neue Künstlervereinigung München, mille juht oli 1911. aastani, mil ta tagasi astus. Kandisky kolis 1909. aastal koos Gabriele Münteriga Murnausse Baierimaal. 1910. aastal liitus ta vene kunsti ühendusega Ruutu Soldat. 1911. aastal asutas Kandinsky koos Franz Marciga Der Blaue Reiteri. Esimese maailmasõja puhkedes lahkus Vassili Kandinsky Münsterist ning läks läbi Šveitsi, Itaalia ja Balkani tagasi Venemaale. 1916. aasta alguses läks Kandinsky Stockholmis lahku Gabriele Münterist.
Märtsis naasis ta Moskvasse. Mais tutvus ta 20-aastase Nina Andrejevskajaga, kellega 11. veebruaril 1917 ka abiellus. Septembris 1917 sündis neil poeg Vsevolod. Oktoobrirevolutsiooni tõttu konfiskeeriti Kandinsky vara. Ta töötas mitmel kohal, mille olid loonud Nõukogude kultuuriinstitutsioonid. 1920. aasta mais sai temast monumentaalkunsti osakonna juhataja Kunstilise Kultuuri Instituudis (INKhUK). 16. juunil suri Vassili poeg Vsevolod. Aasta lõpus lahkus ta INKhUK-ist ning temast sai audoktor Moskva Ülikoolis. Tõsised lahkhelid rahvakomissariaadiga sundisid Vassilit ja Ninat Nõukogude Liidust lahkuma ning nad naasid 1921. aastal Saksamaale. 1922. aastal võttis Kandinsky vastu Walter Gropiuse pakkumise töötada Bauhausi kunstikoolis, mis asus Weimaris; 1925. aastal kolis kool Dessau linna. Bauhausis õpetas Kandinsky seinamaali. Kui Natsionaalsotsialistlik Saksa Töölispartei sulges 1933. aastal Bauhausi, migreerus Kandinsky Pariisi. 1937. aastal konfiskeeriti ja hävitati paljud tema Saksa muuseumides asunud tööd. Saksamaa sissetungi tõttu 1940. aastal Põhja-Prantsusmaale oli Kandinskyte pere sunnitud põgenema Püreneedes asuvasse kuurorti, kus nad elasid paar kuud. Kandinsky korraldas salaja Pariisis Jeanne Bucheri galeriis isikunäituse. Kandinsky viimane näitus toimus L’Esquiesse’i galeriis Pariisis 1944. aastal. Vassily Kandinsky suri sama aasta 13. detsembril insulti oma Neuilly-sur-Seine'i korteris.