cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pebble Time
Pebble Time
CNET andis Pebble Time'ile 3,5 tärni viiest toimetaja hindena ja 7,8 üldise hindena. Võttes oma arvustuse kokku sellega, et "Pebble Time sisaldab paari olulist edasiminekut ja värvilist ekraani, aga see ei pruugi olla piisav et veenda eelmise Pebble'i omanikke oma kella uuendama."
Robert Natus
Üldised mõjutused ja eeskujud
Esimese maailmasõja eel ja eriti järel hakati Saksa aladel moodsas võtmes taaselustama vernakulaarhansa tellisarhitektuuri. Erinevalt samaaegsest Hollandi vernakulaarsest tellisarhitektuurist, mida kasutati peamiselt sotsiaalehitiste puhul, leidis see Saksamaal väljundi suurtes büroohoonetes. Nende sarnasusest Saksa kaubanduse hiilgeaegu meenutavate hansaaegsete kaubaaitadega püüti sõjajärgsel Saksamaal ammutada rahvuslikku indu. Eeskujuks kujunes ookeanitaguste Chicago koolkonna varaste pilvelõhkujate strukturaalsus. Kultuurisidemete kaudu tutvuti mujal maailmas tehtuga ka väikeses Eestis.
Pebble Time
Pebble Time
Wired andis Pebble Time'ile 6 punkti kümnest, kiites aku vastupidavust, ajajoont ja "nutirihmu", aga laites kella disaini, ekraani ja kasutajaliidest, mis on "nunnu kasutajakogemuse arvelt". Nad võtsid oma arvustuse kokku mõttega: "Nad sooviksid Pebble'i pakutavat produktiivsust ja organiseeritust, aga mitte Pebble'i pakutavat kella."
Robert Natus
Klinkermajad Tallinnas
thumb|EKA hoone, praegune linnavalitsuse hoone Vabaduse väljaku ääres thumb|Jaan Koorti modelleeritud laternahoidjad linnavalitsuse hoone fassaadil Robert Natuse loomingust tõstetakse kõige sagedamini esile Saksa tellisekspressionismist mõjutatud suuri klinkermaju Tallinna kesklinnas. Need kaks hoonet, mida Mart Kalm on nimetanud vahetuimaks ekspressionismi kandjaks Eestis, väärivad tähelepanu oma erandliku vormikõne ja materjalikasutusega. Seda enam, et Tallinnas on punast tellist ehitusmaterjalina kasutatud võrdlemisi vähe – Tallinna on nimetatud isegi paelinnaks. Kuidas ja miks siis said siia, Põhja-Eestisse, ehtsast Oldenburgi klinkertellisest voodriga majad? Ilmselt andsid selleks tõuke ka tellija valitud huvitavad eeskujud.
Hufi keel
Hufi keel (hufi hūf ziv) on pamiiri keelte šugni-rušani rühma kuuluv hävimisohus keel, mida kõneleb 800 kuni 1200 inimest Tadžikistanis. Arv on umbmäärane, sest rahvaloendustel pole neid eraldi märgitud.
Pebble Time
Pebble Time Steel
CNET andis Pebble Time Steelile 3,5 tärni viiest toimetaja hindena ja 7,9 üldise hindena, võttes oma arvustuse kokku sellega, et "Pebble Time Steelil on parem aku ja vastupidavam korpus, aga see on ainult väike uuendus võrreldes odavama Pebble Time nutikellaga."
Robert Natus
Klinkermajad Tallinnas
Aastatel 1930–1932 valmis Eestimaa Kindlustuse aktsiseltsi (EKA) tellimusel seitsmekorruseline maja Vabaduse väljaku äärde (praegune linnavalitsuse hoone). Sellega sarnaseid hooneid leidub mitmes Põhja-Saksamaa linnas, kuid eenduvatest kividest laotud rombmuster fassaadil ei jäta kahtlust, et eeskujuks on Fritz Högeri ja vendade Gersonite Sprinkenhof Hamburgis, mis oli Tallinna hoone projekteerimise ajal valmimas. See rombmuster oli omakorda jõudnud Saksamaale orientalismihuvist inspireeritud tellislaovõtete kaudu. Niisiis ei ole põhjust pidada seda mustrit kavatsetult traditsionalismi ilminguks. Kui aga 1933. aastal paigaldati peasissekäigu juurde fassaadile Jaan Koorti modelleeritud laternahoidjad, “Eesti taat” ja “Eesti memm”, hakkas ka rombmuster mõjuma väga rahvuslikuna..
Pebble Time
Pebble Time Steel
Gizmodo kiitis Pebble Time Steeli, öeldes et kui sa soovid Pebble'i kella, siis Pebble Time Steel on see, mille sa ostma peaksid.
Robert Natus
Klinkermajad Tallinnas
Ka Pärnu maantee ja Roosikrantsi tänava nurgal olevale ärikorrusega kortermajale võib leida selge ja kindla eeskuju Saksamaalt Hamburgist (tegelikult isegi ülalpool nimetatud Sprinkenhofi vahetust lähedusest)– Fritz Högeri 1923. aastal projekteeritud Chilehaus. Suure sarnasuse tõttu hakati ka Natuse projekteeritud maja kolleegide ringkonnas kutsuma Chilehausiks. Samas on selle maja kuju vägagi lähtuv krundi piiridest ja loomulikult ajastule iseloomulikest võtetest. Mahtude astmeline kuhjumine nurgale on selgelt 1930. aastate dekoratiivne kujundusvõte, mida kasutati väga laialdaselt. Klinkertellisvoodri kasutamine sellel majal oli tellija erisoov. Vabaduse väljaku äärse maja tellija Eestimaa Kindlustuse aktsiaseltsi asjaajaja ja direktor oli H. Koch. Talle meeldis EKA maja materjalikasutus sedavõrd, et Eestimaa Liikumata Varade Ekspluateerimise Seltsi Koch ja Ko juhina tellis ta Natuselt uue maja juba erisooviga – klinkervoodriga. Arvestades hoone valmimisaega 1935. aastal, on see ekspressionismi hiline näide.
Hufi keel
Leviala
Hufi keel on levinud Tadžikistanis Pamiiri mägedes Mägi-Badahšanis Bartangi jõest lõunas Rušani mäeahelikust Pandži suubuva Hufendzi ehk Hufdara jõe orus Hufi ja Pasthufi külas ning Rušani linnas.
Murded
Hufi keelt on peetud ka rušani keele murdeks.
Robert Natus
Klinkermajad Tallinnas
Natus projekteeris neil aastatel H. Kochi firmale veel maja Tartu maantee 6. Skulptuur fassaadil on O. Goldbergi kätetöö. See maja, terrasiitkrohviga esimesel, pritsekrohviga teistel korrustel, katkestas klinkertellise kujunemise firmaarhitektuuri iseloomulikuks materjaliks.
Pebble Time
Pebble Time Round
Wired andis Pebble Time Roundile 7 punkti kümnest, kiites selle väljanägemist, eriti seda, et see näeb välja nagu tavaline kell. Lisaks kiideti seda, et kella aku peab vastu mitu päeva. Laideti seda, et kell töötab korralikult ainult Androidiga, kella kõrget hinda ja liiga tumedat ekraani.
Robert Natus
Nõmme
Kõige aktiivsemalt tegutses Robert Natus Nõmmel, sest ta oli Nõmme esimene linnaarhitekt aastatel 1927–1930. Sinna projekteeris ta oma varasemad majad ning sinna asus ta ka ise elama. Koos Ernst Kühnertiga koostas ta neil aastail ka Nõmme korrastamise ja laiendamise kava. Aastail 1926–1936 projekteeris ta sinna traditsionalistliku turuhoone, funktsionalistliku Valdeku sauna ja arvukalt eramuid. Robert Natuse projekteeritud pereelamud esindavad tüüpilist nägemust majast kui väikesest iseseisvast iluasjakesest aias, mõjudes ka tänapäeval emotsionaalselt. Paljud neist väikeelamutest on otseselt mõjutatud Friedrich Ostendorfi raamatust lähtuvatest renessanslikest sümmeetrilisuse ja telgsümmeetria ideaalidest. Aedadele pööras ta vähem tähelepanu ning seal ei ole neid ideid sedavõrd rakendatud.
1930. aastatel valmistasid Natus ja maamõõtja Karl Puhvel Nõmme generaalplaani. See nägi ette Nõmme keskuse viimise Nõmme geograafilisse tsentrumisse. Nõmme peamiseks raudteejaamaks pidi saama Hiiu raudteejaam ja peatänavaks Hiiu tänav. Nõmme raekoja plaanis ta Hiiu tänava ja Vabaduse puiestee ristumiskohta praegusele haljasalale. Tolleaegsele paraadiplatsile, hilisemate tenniseväljakute kohale, pidi tulema uus turg, aga Hiiu tänava lõppu lennuväli. Robert Natus ei lähtunud eriti kohalikest ehitustraditsioonidest, vaid kandis pigem siia üle saksapärast arhitektuuri. Heimatstiili esindavad mitu tema varasemat tööd, näiteks Natuse oma kodu aadressil Seene 8 (1927), Juuliku villa Saku lähedal (1927–1929), Hiiu 15 (1928–1929), Vabaduse pst 123 (1930–1932).
Robert Natuse loomingut
(Ligikaudselt kronoloogilises järjekorras)
Materjale Robert Natuse kohta
Baltisaksa arhitekti Robert Natuse elust ja loomingust ei ole kirjutatud ühtegi monograafiat. Enim on tema kohta kirjutanud professor Mart Kalm raamatus “Eesti XX sajandi arhitektuur” ja 1990. aastal ajalehes Reede ilmunud artiklis "Robert Natus 100" ning Aet Pikk oma magistritöös “Aedlinnade rajamine Tallinna ümbruses ja pereelamu kujunemine 1920ndatel aastatel”. Eesti Televisiooni arhiivis on Mart Kalmu 1990. aastal tehtud saade “Arhitekt Robert Natus 100”.
Pebble Time
Pebble Time Round
Portaal Geenius andis Pebble Time Roundile oma ostusoovituse, öeldes, et tegu on hea ja korraliku nutikellaga. Nad kahtlesid aga selles, kas nutikellasid sellisel kujul on maailmal üldse vaja.
Hufi keel
Keeleoskus
Keelt kasutatakse omavahelises suulises asjaajamises. Kirjakeeleks on tadžiki keel, kuigi hiljuti on hufi keele tarbeks lisamärkidega täiendatud ka kirillitsat.
Rušani keel
Rušani keel on pamiiri keelte Šugni-rušani rühma kuuluv hävimisohus keel, mida kõneleb 18 000 inimest Tadžikistanis ja Afganistanis (koos 1000 kuni 1500 hufi keele kõnelejaga – 1990, A. E. Kibrik). ISO kood puudub.
Murded
Rušani keelt on peetud ka šugni keele murdeks.
Keeleoskus
Keelt kasutatakse omavahelises suulises asjaajamises. Kirjakeeleks on tadžiki keel. On kirjutanud araabia kirjas ja kirillitsas.
Raugi
Raugi on mereäärne küla Saare maakonnas Muhu vallas.
Küla lähistel asub Raugi madal. Raugi ülemine ja alumine tulepaak asuvad Vahtraste külas. Teised naaberkülad on Kallaste, Tupenurme ja Lepiku.
Külast läheb läbi kõvakattega Nõmmküla–Hellamaa maantee.
Tekstitöötlus
Tekstitöötlus (ingliskeelne termin word processing) on andmetöötluse operatsioonid tekstiga, näiteks teksti sisestus, redigeerimine, sortimine, liitmine, otsing, salvestus, kuvamine või printimine.
(Digitaal)dokument tekstitöötluse mõistes on nimega struktureeritud tekstiüksus, mis võib sisaldada pilte ning mida saab eraldi üksusena salvestada, redigeerida, otsida ja süsteemide või kasutajate vahel vahetada. Digitaaldokumendid salvestatakse andmekandjatele failidena, mis vastavad teatud failivormingule, näiteks OpenDocumenti või PDF-failivormingule.
Välislingid
Word processing
Andrew Lloyd Webber
Andrew Lloyd Webber (sündinud 22. märtsil 1948 Kensingtonis Londonis Inglismaal) on ülimenukas muusikalihelilooja. Tema noorem vend on tšellist Julian Lloyd Webber.
Tehtud tööd
Muusikalid, millele ta on muusika loonud:
Teised tööd:
Väide
Väide on propositsioon, mida väidetakse.
Dimensioon
Dimensioon on valem, mis määrab kindlaks füüsikalise suuruse seose valitud suuruste süsteemi põhisuurustega. Põhisuuruste dimensioone väljendatakse tähistega, milleks on rahvusvahelise suuruste süsteemi ISQ (International System of Quantities) kohaselt püstkirjas suurtähed. Rahvusvahelise suuruste süsteemiga on seotud ühikusüsteem, milles igale dimensioonile vastab kindel mõõtühik.
Traav
Pferdegangart
Dimensioon
Rahvusvahelises suuruste süsteemis on põhisuurusteks pikkus, mass, aeg, elektrivool, temperatuur, ainehulk ja valgustugevus. Kõigi muude füüsikaliste suuruste dimensioonid tuletatakse põhiühikute positiivsete või negatiivsete astendajatega dimensioonide korrutisena.
Kiiruse dimensiooni saamiseks asendame astendajaga avaldises s pikkuse dimensiooniga L ja t aja dimensioonidega T:
Ridasi
Ridasi on küla Saare maakonnas Muhu vallas.
Cimze seminar
thumb|Maja, kus kunagi asus Cimze seminar, praegune Valka koduloomuuseumi hoone (2010) Cimze seminar (ka Valga seminar, Valmiera seminar) oli läti pedagoogi ja muusiku Jānis Cimze (1814–1881) juhitud Liivimaa kihelkonnakooliõpetajate ja köstrite seminar, mis tegutses aastatel 1839–1849 Volmaris ja 1849–1890 Valgas.
Seminaril oli kujundav osa rahvusliku ärkamise ajal Liivimaal ja Eestimaal ning Jānis Cimzet peetakse Baltimaade koorilaulutraditsiooni peamiseks rajajaks ja 1869. aastal Tartus peetud eesti esimese üldlaulupeo üheks isaks.
Cimze seminaris sai hariduse üle 100 eesti noormehe, sealhulgas Carl Robert Jakobson, Ado Grenzstein, Anton Jürgenstein, Hans Rebane, Joosep Kapp, Andres Erlemann, Mihkel Kampmaa (Kampmann), Hans Einer, Aleksander Kunileid (Saebelmann), Friedrich Saebelmann, Aleksander Thomson, Johannes Eglon ja Aleksander Läte.
Tuntud läti kultuuritegelastest õppisid Cimze seminaris näiteks Kārlis Baumanis, Auseklis, Indriķis Zīle, Apsīšu Jēkabs ja Pēteris Hincenbergs.
Õppetöö korraldus
Seminari võeti vastu läti ja eesti rahvusest õpilasi iga kolme aasta tagant. Seminari pääsemiseks nõuti kirikuõpetaja soovitust ja kihelkonnakooli lõputunnistust. Ülalpidamiskuludeks tuli maksta 35–40 rubla, õppematerjalide eest 10–15 rubla. Õppetöö toimus saksa keeles ning kestis kolm aastat. Tähtsateks õppeaineteks olid muusika ja pedagoogika. Noormeeste õpetamisel ja kasvatamisel järgis Cimze Johann Pestalozzi ja Adolph Diesterwegi pedagoogika põhimõtteid. Aastal 1871 muudeti töökorraldust ja õpilasi hakati vastu võtma igal aastal. Õppeaega pikendati kolmelt aastalt neljale. Seminari juures korraldati esimesed täienduskursused.
Muusikaline ettevalmistus
Cimze seminar andis põhjaliku muusikalise ettevalmistuse. Muusikaõpetuse tugevaim külg oli teoreetilise ja praktilise õpetuse loomulik ühendamine. Tulevastele köstritele ja kihelkonnakooliõpetajatele õpetati koorijuhtimist ja nad pidid koraale ja rahvalaule harmoniseerida oskama. Andekamatele noormeestele andis Cimze lisatunde harmooniast ja kompositsioonist. Cimze juhatas isiklikult seminari õpilastest koosnevat meeskoori ning nõudis laulude rütmist ja dünaamikast ranget kinnipidamist. Niisamuti pidas ta oluliseks oreli- ja klaverimänguoskust ning kasvandikud pidid hoolega harjutama. Orel oli koolil olemas, klavereid tuli aga harjutamiseks 4–5 peale ühiselt üürida.
Valga Jaani kirikusse oli Jānis Cimze tellinud 1867. aastal kuulsa saksa orelimeistri Friedrich Ladegasti käest oreli. Põhjuseks oli heal tasemel oreliõpe Cimze seminaris ja vajadus hea pilli järele. Valga Jaani kirik ja sealne orel olid seetõttu tihedalt seotud Cimze seminariga. Seminaristide kontsertidel esitati arvestataval tasemel koguni Bachi ja Mendelssohni oreliloomingut.
Cimze sisendas õpilastesse lugupidamist rahvalaulu vastu. Tema eeskujust ongi pärit Cimze seminari lõpetanud eesti heliloojate armastus rahvaviiside vastu. Cimze seminari kasvandikud panid tugeva aluse eesti heliloomingu- ja klaverimängutraditsioonile. Lausa määrav tähendus oli seminaril aga eesti esimesele üldlaulupeole, mis peeti 1869. aastal Tartus.
Esimese üldlaulupeo ajaks oli Cimze seminari lõpetanud juba umbes 50 eestlast, kellest vähemalt 30 tegutsesid kooliõpetajatena ning enamik neist juhatas koore, – näiteks Joosep Kapp Suure-Jaanis, Johannes Eglon Vändras, Andres Erlemann Helmes. Pärast laulupidu kirjutas Johann Voldemar Jannsen Eesti Postimehes:
Mälestuse jäädvustamine
Alates 1971. aastast asub kunagise Cimze seminari majas Valka koduloomuuseum. Ajaloolisest asukohast tingituna peab muuseum läti pedagoogika ja koorilaulukultuuri alusepanija Jānis Cimze ja tema kasvandike pärandi tutvustamist oma eriliseks missiooniks. Muuseumis on väljapanek seminari tegevusest.
Xfce
Xfce [ikseftse'ee] (inglise keeles [ɛks ɛf siː iː] ) on vabatarkvaraline töölauakeskkond UNIXile ja teistele UNIXi-laadsetele operatsioonisüsteemidele, näiteks Linux, BSD ja Solaris. Arendamisel peetakse silmas kiirust, lihtsust, head välimust ja kasutusmugavust. Xfce'd kasutatakse peamiselt nõrgema riistvaraga arvutite töölauakeskkonnana.
Xfce rakendab traditsioonilist UNIXi modulaarset ja korduvkasutatavat ülesehitust. Ta koosneb paljudest eraldi pakendatud osadest, mis koos moodustavad töölauakeskkonna. Kasutaja saab komponente eraldi valida ja luua just enda eesmärkidele vastava töölaua, süsteemi ei pea koormama ebavajalike pakettidega.
Xfce 4 põhineb GTK+ 2 vahenditel, nagu ka GNOME, ja kasutab Xfwm-aknahaldurit. Konfigureerida saab täielikult hiire abil. Konfiguratsioonifailid ei ole tavakasutajale nähtavad. Xfce 4 seab eesmärgiks vastavuse freedesktop.org-i standarditega.
Xfce sarnaneb mõnevõrra CDE-ga, kuid see sarnasus on iga uue versiooniga järjest vähenenud. Xfce ei ole nii levinud töölauakeskkond kui KDE või GNOME, kuid siiski kasutab mitu Linuxi distributsiooni seda vaikevalikuna. Enamik distributsioone toetab Xfce'd valikuvõimalusena.
Xfce võetakse kasutusele uues Pandora pihukonsoolis.
Ajalugu
Projektile pani aluse Olivier Fourdan 1996. aastal. Nimi Xfce oli algselt ingliskeelne akronüüm nimest XForms Common Environment. Sellest ajast on Xfce kahel korral ümber kirjutatud ega kasuta enam XFormsi vahendeid. Nimi on alles jäänud, kuid "XFce" asemel kirjutatakse seda "Xfce". Arendajate seisukoht on, et need initsiaalid ei oma enam mingit tähendust.
Esimene versioon
XFce oli algselt lihtne projekt: XFormsi vahenditega loodud ja Linuxile mõeldud tasuta CDE kloon. Fourdan avaldas programmi ibiblio-s (siis SunSITE).
Teine versioon
Fourdan jätkas projekti arendamist ja 1998. aastal lasi välja Xfce 2 koos esimese Xfce aknahalduriga. Fourdan soovis, et projekt kaasataks Red Hat Linuxisse, aga sellest keelduti, kuna projekt põhines XFormsil. Red Hat aktsepteeris ainult tarkvara, mis oli tasuta ja avatud lähtekoodiga. XForms oli siis veel suletud lähtekoodiga ning tasuta ainult isiklikuks kasutamiseks. Samal põhjusel polnud Xfce ka Debianis enne kolmandat versiooni.
Kolmas versioon
1999. aasta märtsis hakkas Fourdan Xfce'd täielikult ümber kirjutama, võttes aluseks GTK+'i. GTK+ oli vaba tarkvaraline töövahend, mille populaarsus oli tõusuteel. Tulemuseks oli Xfce 3.0, GPL litsentsiga. Koos täielikult vaba tarkvara põhiseks muutmisega sai Xfce GTK+'i hiirega pukseerimise toe, eri keelte toe ja paranesid seadistamise võimalused. Xfce versioon 3.8.1 laeti SourceForge.net-i 2001. aasta veebruaris.
Neljas versioon
Xfce 4.6.0 lasti välja 27. veebruaril 2009. Võrreldes eelmise versiooniga parandati mitmeid vigu ja osa programme kirjutati ümber: näiteks seadetehaldur, helihaldur ja seansihaldur. Töölauale tehti uus menüü ja lisati võimalus hiirega lohistades mitu objekti valida, varem selline võimalus puudus. Täiendatud on ka paneeli ja failihaldurit Thunar.
Ursinus (vastupaavst)
Ursinus ehk Ursicinus (suri pärast 381. aastat) oli vastupaavst aastail 366–367.
Xfce
Xfce rakendused
Xfce pakub rakenduste arendamiseks vajalikku alusraamistikku. Peale Xfce enda kasutavad tema teeke ka kolmandate osapoolte programmid. Tuntumad neist on Mousepadi tekstiredaktor, Xfmedia – xine-põhine meediapleier, Orage'i kalender ja Xfce Terminal. Kui kasutaja kasutab mõnda programmi ülemkasutajana, siis on akna ülaservas punane bänner, mis hoiatab kasutajat süsteemi failide kahjustamise eest. Xfce vaikefailihaldur on Thunar. Lisaks Thunarile on Xfce's väike arhiivihaldur Xarchiver, kuid see ei kuulu Xfce 4.4.0 põhirakenduste hulka. Hiljuti alustati Xfce keskkonda paremini sobiva arhiivihalduri arendamist (Squeeze).
Ursinus (vastupaavst)
Ta oli paavst Damasus I rivaal.
Xfce
Xfce rakendused
Teised Xfce komponendid:
Ursinus (vastupaavst)
Vägivaldsete võimuvõitluste käigus saadeti Ursinus mitu korda Galliasse eksiili. 378. aasta sinodil mõisteti ta hukka ja kuulutati Damasus I õigeks paavstiks.
Xfce
Xfwm
Xfwm sisaldab alates Xfce versioonist 4.2 oma graafilise küljenduse haldurit, et saavutada suurem stabiilsus. Kui see 2004. aastal välja tuli, peeti seda kõige stabiilsemaks olemasolevaks aknahalduriks, kuid konkurents polnud ka eriti suur.
30. jaanuar
30. jaanuar on Gregoriuse kalendri 30. päev. Juliuse kalendri järgi 17. jaanuar (1901–2099).
Geostatsionaarne satelliit
Geostatsionaarne satelliit on Maa tehiskaaslane, mis jääb maapinna suhtes ühe ja sama punkti kohale.
Tekstiredaktor
pisi|250px|Tekstiredaktori [[gedit kuvatõmmis]] Tekstiredaktor ehk tekstitoimeti on arvutiprogramm, mille abil kirjutatakse ja redigeeritakse ainult lihtteksti sisaldavaid faile.
Geostatsionaarne satelliit
Orbiit
pisi|Kirjanik [[Arthur C. Clarke'i loodud graafik, millel on kujutatud orbitaalperiood (vasakpoolne telg) ja orbitaalkiirus (parempoolne telg) sõltuvuses kaugusest maakera keskmest (alumine telg). See on pärit artiklist, mis avaldati 1945 ehk ligi 20 aastat enne esimese geostatsionaarse satelliidi kasutuselevõttu]] Geostatsionaarsete satelliitide orbiit on maapinnast 36 000 km kõrgusel ekvaatori kohal asuv vöö. Selles alas on satelliitide tiirlemisperiood täpselt üks tiir ööpäevas, mistõttu nad paistavadki maalt vaadatuna paigalseisvad. Geostatsionaarsed satelliidid peavad püsima selles alas, et ainsa neile mõjuva jõu – gravitatsiooni – põhjustatud ringliikumisel oleks täpselt õige kesktõukejõud.
Tekstiredaktor
Lihttekst koosneb ühe kooditabeli märkidest. Levinumad ladina kirjal põhinevad kooditabelid on 7-bitine ASCII, 8-bitised Latin ning ühte kuni nelja baiti kasutav UTF-8 kooditabel. Tekstifaili ainsad vorminduselemendid on tühik, reavahetus ja tabulaator. Tekstiredaktoriga pole võimalik rakendada tekstile graafilisi efekte, näiteks allajoonimist, taustavärvi ja märkide erinevat paiknemiskõrgust tekstireal (ala- ja ülaindeksid), muuta teksti suunda ega kasutada pilte või graafikat. See eristab tekstiredaktorit ka tekstitöötlusprogrammist.
Geostatsionaarne satelliit
Orbiit
Kesktõmbekiirendus on seoses orbiidi raadiuse ja satelliidi kiirusega: a={v^2}/{r}, kus a on kesktõmbekiirendus, v satelliidi kiirus ja r kaugus maakera keskpunktist. Raadiusest tuleneva orbiidi, mille pikkus on {2\pi} {r}, peab satelliit läbima ühe ööpäevaga. Kuna ka gravitatsiooni tugevus ja sellest tulenev kesktõmbekiirendus sõltuvad orbiidi raadiusest, ongi geostatsionaarsetel satelliitidel ainult ühe võimaliku kõrgusega orbiit (lisaks orbiidile, mis asub maakera keskpunktist täpselt maakera raadiuse kõrgusel ehk maapinnal).
Geostatsionaarsed satelliidid peavad asuma otse ekvaatori kohal, kuna kõigi maa kaaslaste orbiitide keskpunktid asuvad maa keskpunktis. Ainus selline orbiit, mis liigub maa pöörlemissuunas, asub ekvaatori kohal.
Tekstiredaktor
Tekstiredaktorid võivad sõltuvalt funktsionaalsusest pakkuda teksti automaatset taandamist, mitut akent sama faili jaoks, mitme faili akent või vahekaarti samas programmis ning sisutöötlust. Need võivad töö ajal näidata programmeerimiskeelte süntaksi esiletoomist teistsuguse fondi või värviga, mida faili salvestamisel vormindamiskoodidena ei lisata.
Geostatsionaarne satelliit
Orbiidi püsivus
Erinevatel põhjustel on geostatsionaarsete satelliitide keskmine eluiga 10–15 aastat. Satelliitidel esinevad väiksed kõrvalekalded, mis tulenevad nii Kuu kui Päikse gravitatsioonist ning sellest, et Maa pole ideaalne kera. Need vead parandatakse satelliidil asuvate mootoritega. Kui satelliidil kütus otsa saab, kaldub ta planeeritud orbiidist kõrvale ning võib ohustada teisi satelliite. Sellise olukorra vältimiseks liigutatakse satelliit enne kütuse lõppemist harilikult kõrgemale orbiidile.
Tekstiredaktor
Tekstiredaktorid on tihti kaasas juba operatsioonisüsteemi või tarkvaraarenduspakettidega.
Rootsivere
Rootsivere on küla Saare maakonnas Muhu vallas.
Võidusõidukaarik
pisi Võidusõidukaarik on traavispordis kasutatav kerge kaherattaline, istme ja aistega hobukaarik. Telje tavaline laius 165–170cm. Kaal paarkümmend kilo.
Geostatsionaarne satelliit
Kasutusalad
Ühe geostatsionaarse satelliidi signaal katab 42% maakera pinnast ning kolm satelliiti suudavad katta terve maakera, kui välja arvata väiksed alad pooluste lähedal. Neid kasutatakse ilma- ja sidesatelliitidena. Satelliidi kõrgusest tulenev viivitus sides on ligikaudu veerand sekundit, mis on telekommunikatsiooni kasutamisel küllaltki suur ebamugavus. Geostatsionaarse satelliidi suurim pluss seisneb selles, et tema poole suunatud antenne ei pea liigutama, mis teeb nad palju odavamaks, kui on pidevalt satelliite jälgivad antennid.
Šugnid
Šugnid ehk kušaanid on pamiiri keeli kõnelev rahvas või rahvaste rühm Tadžikistanis ja Afganistanis, keda rušanide, bartangide, orošoride jt allrühmadega kokku võib olla kogu maailmas kuni 73 000 hinge, kuid teistel 1999. a andmetel on neid 90 000 ainuüksi Tadžikistanis.
Usk
Ismailiidid
Olme
Mägikarjakasvatus
Aabra
Aabra on küla Võru maakonnas Rõuge vallas. Ta kuulub ajalooliselt Rõuge kihelkonda.
Külas on Aabra järv
Aa-laava
pisi|Vana aa-laava pisi|Aa-laava moodustumine Aa-laava ['a'a] on teravaservaline ja ebaühtlase pinnaga laavavool.
Nimi "aa" tuleb havai keele sõnast ʻaʻā ja tähendab valuväljendust, eestikeelne tõlge oleks "aiai". Nimi tuleneb ilmselt sellest, et laava peal on tema teravuse tõttu paljajalu väga valus käia. Aa-laava tekib, kui voolava ja siledapinnalise pahoehoe pind jahtudes puruneb laava sisemuses liikuva vedelama osa kiiremini voolamise tõttu. Seetõttu on võimalik, et samas laavavoolus esineb nii aa-laavat (näiteks laavavoolu esiosas) kui ka pahoehoed (näiteks laavavoolu tagaosas).
Aa-laava on üks kolmest laava põhivormist pahoehoe- ja padilaava kõrval. Selle termini võttis kasutusele USA geoloog Clarence Dutton (1841–1912).
Aa-laava on keskmise või väikese viskoossusega basaltne laava. Sellel on kare või prügine pind, mis koosneb räbuks nimetatavatest purunenud laavaplokkidest. Aa-laava võib sisaldada kuni 3 m suurusi tardunud laavast koosnevaid palle.
Aa-laava tekib tavaliselt siis, kui vulkaan purskab laavat, mille temperatuur on 1000–1100 °C. See tähendab, et aa-laava moodustub kergemini jahedamast laavast, sest pahoehoe-laava tekib tavaliselt siis, kui vulkaan purskab laavat, mille temperatuur on 1100–1200 °C.
Aa-laavast koosneva laavavoolu ületamine on väga vaevaline ettevõtmine. Igal sammul kipub tasakaal kaduma, libisemine tekitab sisselõikeid saabastes ning kukkumine lõpeb katkilõigatud käte ja põlvedega.
Aa-laava teravad nurgelised servad peegeldavad hästi radari kiiri. Seetõttu on aa-laava voolusid võimalik avastada satelliidilt.
Viited
Lava
Bertoleoni
pisi|Carlo I Bertoleoni (1886-1927) koos perekonnaga Bertoleoni on itaalia suguvõsa, mille pea (praegu Tonino Bertoleoni) kannab Tavolara kuninga tiitlit.
Perekonnalegendi järgi andis Sardiinia kuningas Carlo Alberto Giuseppe Celestino Bertoleoni Polile 1836. aastal saart külastades kuningatiitli.
Dmitri Jarošenko
200px|thumb|Dimitri Jarošenko [[Östersundis 2008. aasta MM-il]] Dmitri Vladimirovitš Jarošenko (vene keeles Дмитрий Владимирович Ярошенко, sündis 4. novembril 1976 Makarovis Sahhalini oblastis) on Venemaa laskesuusataja.
Jarošenko on tulnud kaks korda maailmameistriks 4x7,5 km teatesõidus aastatel 2007 ja 2008. Lisaks sai ta 2008. aasta MM-il pronksmedali segateatesõidus.
Maailmakarikavõistlustel on Jarošenko võitnud 1 etapi.
2008. aastal sai ta karikavõistluste üldarvestuses teise koha. 2007. aastal võitis ta karikavõistlustel jälitussõitude arvestuses väikese karika.
Jarošenko hakkas laskesuusatamisega tegelema 11-aastaselt.
Dopinguskandaal
2008. aasta detsembris toimunud Östersundi MK-etapil Jarošenkolt võetud dopinguproov osutus positiivseks. 13. veebruaril 2009 kinnitas Rahvusvaheline Laskesuusatamise Liit (IBU) kolme Vene laskesuusataja – Dmitri Jarošenko, Albina Ahhatova ja Jekaterina Jurjeva – vahelejäämist dopinguga. Karistused määratakse pärast IBU tutvumist kõigi materjalidega, mis alaliidule Lausanne'i laboratooriumist saadetakse.
Isiklikku
Dmitri Jarošenko on 182 cm pikk ja kaalub 76 kg. Ta elab Hantõ-Mansiiskis.
Traavisport
Traavisport tähendab eelkõige võidusõidukaarikut vedavate ja kutsari poolt kutsitud traavlite võidusõitu.
Mõningail puhkudel korraldatakse traavlite võidusõite ilma kaarikuteta. Sel puhul on hobuse juht sadulas. Sellise võistluse nimetus on monte. Traavivõistlus peetakse hipodroomil.
Erialasläng
Traavisportlased on ammusest ajast kasutanud normitud eesti keelest veidi erinevat erialakeelt. Näiteid:
Elueerimine
Eluent on gaas või vedelik (vesi, vesilahus, solvent, solventide segu), mis kannab keemilised ained läbi kolonni, seejuures toimuvad molekulide sorptsiooni ja desorptsiooni aktid.
Eluaat on täidiskolonni läbinud eluent koos elueerunud ainetega, mille komponentide sisaldus ajas reeglina muutub.
Kromatograafias on elueerimine ainete segu eluendi vooluga läbi kromatograafilise kolonni voolutamine, kusjuures kolonni lõpus väljuvad teatud ajalises järjestuses üksikud komponendid (või fraktsioonid) koos eluendiga. Segu komponentide spetsiifilise sorptsiooni ja desorptsiooni tulemusena toimub nende jaotumine kolonni täidise ja liikuva faasi vahel vastavalt jaotuskoefitsientidele ning nende aktide paljude korduste tagajärjel komponendid liiguvad edasi erinevate kiirustega. Kõrgsurve vedelikukromatograafias, kolonnkromatograafias ja planaarkromatograafias on eluent solvent või solventide segu. Gaasikromatograafias on eluendiks kandegaas. Elueerimise protsessi iseloomustab elueerimise aeg, see on aeg proovi (analüütide) kolonni sisenemisest kuni väljumiseni.
Karpkala
Karpkala (Cyprinus carpio) on karpkalaliste seltsi kuuluv kala. See on laialdase levikuga ja üks tuntumaid mageveekalu maailmas.
Karpkala on looduslikult elava sasaani kultuurvorm, kelle roomlased tõid Aasiast Euroopasse. Eestisse toodi esimesed isendid 1893. aastal.
Karpkala võib kasvada 110–120 cm pikkuseks ja kaaluda kuni 35 kg. Keha on külgedelt lamenenud, suu juures on kaks lühikest ja kaks pikka poiset. Karpkalad võivad elada kuni 50 aasta vanuseks.
Kuna karpkala ei ole kuigi nõudlik vee hapnikusisalduse suhtes, siis kasvatatakse teda paljudes tiikides ja kalakasvandustes.
Kudemisperiood on Euroopas maist kuni juulini, kui vee temperatuur on tõusnud üle 17 °C.
Bioloogia
Küpriniformid (perekond Cyprinidae) on superorganismi Ostariophysi loomiseks traditsiooniliselt rühmitatud Characiformide,  Siluriformide  ja  Gymnotiformidega , kuna neil rühmadel on mõned ühised jooned. Need omadused hõlmavad peamiselt magevees leidumist ja Weberi ossikleid, anatoomilist struktuuri, mis pärineb esimesest viiest kõige eesmisest selgroolülist, ning neile vastavaist ribist ja närviharjust. Kolmas kõige eesmine ribipaar on kontaktis labürindi  pikendusega ja tagumine  ujupõiega.
Funktsioon on halvasti mõistetav, kuid eeldatakse, et see struktuur osaleb vibratsioonide ja helide tajumiseks ülekandmisel ujupõiest labürinti, mis selgitaks, miks Ostariophysi kuulmisvõime on nii suur. Enamikul küpriniformidest on neelu alumistel luudel soomused ja hambad, mida võib dieediga seoses muuta.
Tribolodon on ainus küpriniidide perekond, mis talub soolast vett. Mitmed liigid liiguvad riimveekogudesse, kuid tulevad kudemiseks tagasi magevette. Kõik ülejäänud küproklased elavad mandri vetes ja neil on lai geograafiline leviala.
Mõni arvab, et karpkalad on kõik küpriniidikalad ja sugukonda Cyprinidae ennast nimetatakse sageli karpkalade perekonnaks.
Kõnekeeles viitab karpkala tavaliselt ainult mitmele suuremale küpriniidiliigile, nagu  Cyprinus carpio  (harilik karpkala),  Carassius carassius  (ristikarp),  Ctenopharyngodon idella  (rohukarp),  Hypophthalmichthys molitrix  (hõbekarp) ja  Hypophthalmichthys nobilis  (otseakarp).
Karpkala kasvatatakse ja püütakse inimtoiduks. Mitmed liigid, teatud kuldkala  tõud ja kodustatud harilik karpkalasort, mida tuntakse nimetuse " koi " all, on olnud populaarsed dekoratiivkalad. Karpkala on püütud introdutseerida paljudesse kohtadesse, kuid mitte alati õnnestunult. Samas USA-s aga peetakse mitmeid karpkalaliike invasiivseteks liikideks ja kogu maailmas kulutatakse karpkala tõrjeks suuri summasid.
Vähemalt mõned karpkalaliigid suudavad kuude jooksul ellu jääda praktiliselt ilma hapnikuta (näiteks jää all või seisvas vees), metaboliseerides glükogeeni   piimhappeks, mis seejärel muundatakse  etanooliks  ja süsinikdioksiidiks. Etanool difundeerub lõpuste kaudu ümbritsevasse vette.
Morfoloogia
Karpkala on looduslikult elava sasaani kultuurvorm, kelle roomlased tõid Aasiast Euroopasse. Eestisse toodi esimesed isendid 1893. aastal.
Kodustamata looduslik lähtevorm sasaan erineb aretatud kultuurvormidest suhteliselt pikema ja ümarama keha poolest. Kultuuristatud karpkala keha kõrgem, külgedelt rohkem lamenenud. Soomuste hulga ja paiknemise järgi eristatakse üleni soomustega kaetud kehaga soomuskarpi, selle vastandit täiesti soomusteta nahkkarpi ning vahepealseid hajuspeegel- ja ridapeegelkarpi.
Meie vetes elavad peamiselt soomus- ja hajuspeegelkarp.
Keha on külgedelt lamenenud, suu juures on kaks lühikest ja kaks pikka poiset. Pikemad poised suunurkades, lühemad ninamiku tipu lähedal. Neeluhambad kolmes reas. Seljauim pikk, pärakuuim lühike. Selg tumepruunist mustani, küljed hõbedasest kollaseni, kõht valge või kollakas. Selja- ja sabauim tumedad (viimane mõnikord punakas), teised uimed heledamad. Isastel kudemisajal peas, lõpusekaantel ja rinnauimedel nõrk helmeskate.
Levik ja eluviis
Sasaani ürgkodu näib olevat Kagu-Aasias (Hiinas, Birmas jm). Teine läänepoolne levikukeskus asub Musta, Kaspia ja Araali merede ümbrus. Euroopa karbitõud pärinevad Doonau valglas elavast sasaanist. Praeguseks on karpakala introdutseeritud üle maailma.
Eelistab aeglase vooluga veekogusid, kus on mudane põhi ja kasvab rohkesti veetaimestikku. Elab ka hapnikuvaeses vees (kuni 2,5 mg/l), magab talveund. Kuna karpkala ei ole kuigi nõudlik vee hapnikusisalduse suhtes, siis kasvatatakse teda paljudes tiikides ja kalakasvandustes.
Sigimine
Karpkala võib kasvada 110–120 cm pikkuseks ja kaaluda kuni 35 kg. Karpkalad võivad elada kuni 50 aasta vanuseks.
Parasvöötmes toimub kudemine suvel umbrohu laikudele. Isased saavad suguküpseks esimest korda 3–5-aastaselt, emased aga 4–6-aastaselt. Küpsuse vanus on seotud laiuse ja kõrgusega.
Kalakasvandustes saab karp suguküpseks enamasti neljandal-viiendal eluaastal, kaaludes vähemalt 1 kg, ent sugukaladeks sobivad paremini vanemad (6–11-aastased) isendid.
Kudemisperiood on Euroopas maist kuni juulini, kui vee temperatuur on tõusnud üle 18 °C. Munad kooruvad 4 päevaga. Täiskasvanud teevad sageli märkimisväärse kudemisrände sobivatesse vooluveekogudesse ja üle ujutatud niitudele. Üksikud emased kudevad väheste isastega tihedas taimestikus.
Kleepuvad munad kinnituvad veetaimedele või muudele veealustele objektidele. Kollakat värvi munad kinnituvad taimestikule ja vanemad neid ei valva. Mari haudub harilikult 4–6 ööpäeva, kooruvad vastsed 5–6 mm pikkused, nad kinnituvad algul veetaimede külge, mõne päeva pärast muutuvad liikuvaks. Vastsed ja noorkalad elavad soojas ja madalas üleujutatud jõeservas või tagavees, toitudes enamasti väga väikesest zooplanktonist. Reproduktiivne edu piirdub aastatega, mil veetase hakkab tõusma mais ning kui mais ja juunis kestavad kõrged temperatuurid ja maismaataimestiku üleujutused pikka aega. Tüüpiline emane võib ühe pesitsusperioodi jooksul muneda üle miljoni muna.
Kalakasvatustes aga kasutatakse kudemisajal kudemistiike. Praegusel ajal kasutatakse karpkala kudemistiike vähe, kudemist eelistatakse stimuleerida hüpofüüsisüstidega, viljastatud mari pannakse haudeaparaatidesse (enamasti nn Weissi pudelitesse, kus see jääb kiires veevoolus ringlema). Aparaadis haudub mari pisut kiiremini kui tiigis koelmul, keskmiselt 4 ööpäeva ümber.
Puštu keel
Puštu keel ehk afgaani keel on iraani keelte hulka kuuluv keel, mida kõnelevad puštud.
Karpkala
Toitumine
Noored söövad zooplanktonit, vanemad peamiselt põhjas elavaid selgrootuid, samuti taimtoitu, võimaluse korral ei põlga ka kalade noorjärke. Kalamajandites katab osa söödavajadusest tiigis leiduv looduslik sööt, ent põhiline on siiski juurde antav peamiselt taimse koostisega granuleeritud jõusööt, teraviljajäätmed, kalajahu jm.
Kasv ja vanus
Eesti looduslikest vetest püütud karpkalade vanust ja kasvutempot pole määratud. Tiigimajandis peavad aga Eestis kehtiva kasvustandardi järgi samasuvised kaaluma 25–30 g, kahesuvised 400–500 g, kolmesuvised 1–1,5 kg. Sugukaladest kaaluvad kuueaastased tavaliselt 3–4 kg, kaheksa-aastased 4,5–5,5 kg, kümneaastased 8–10 kg. Eestis kasvavate teiste kaladega on see väga kiire kasv. Eestis on senine rekordkaal 18,4 kg (Lohja järv, 1948). Maailmarekordid: sasaan ehk soomuskarp 32 kg (Garda järv, Põhja-Itaalia, 1886), karpkala 32 kg (praegune Slovakkia, 1953).
Prantsusmaal aga püüti uus rekordkala karp. 30 kg kaaluv karp püüti Clermont-Ferrandi vanast kruusaaugust, mis asub Kesk-Prantsusmaal.
Harrastuspüük
Karpkala peamised kasutusalad on aga toiduna, ilukaladena ja ka harrastuspüügina. Harrastuspüügina eelistatakse karpkala just selle poolest kuna teda on väga raske kätte saada, sest karp on üpriski kaval kala.
Euroopas otsivad ja püüavad aga kalamehed karpkalu isegi siis, kui neid ei püüta toidu pärast, kuna karpe peetakse kõrgelt hinnatud jämekaladeks, mida on raske haakida ning kätte saada. Ameerika Ühendriikides, aga liigitatakse karpkala ka töötlemata kalaks ning see kahjustab naturaliseeritud eksootilisi liike, kuid millel on sportlikud omadused. Karpkala on pikka aega kannatanud Ameerika Ühendriikides halva maine all, mis teeb temast sobimatu kala õngitsemise või toidulaua jaoks, eriti kuna nad on tavaliselt invasiivsed liigid, kes konkureerivad kohalike ulukkaladega. Sellest hoolimata on paljude osariikide loodusressursside osakonnad hakanud karpkala pidama pahaloomulise kahjuri asemel hoopis õngitsevaks kalaks. Sellised rühmad nagu Wild Carp Companies, American Carp Society, ja Carp Carpers Group propageerivad sporti ja teevad koostööd kalandusosakondadega, et korraldada üritusi, ning tutvustada sellega teistele mageveekalastajatele karpkala ainulaadset võimalust.
Vesiviljelus
Erinevaid karpkalaliike on kodustatud ja kasvatatud toidukaladena kogu Euroopas ja Aasias tuhandeid aastaid. Need erinevad liigid näivad olevat kodustatud iseseisvalt, kuna erinevad kodustatud karpkalaliigid on pärit Euraasia erinevatest osadest. Hiinas on vesiviljelusega tegeletud vähemalt 2400 aastat. Viiendal sajandil eKr esitas Fan Li traktikas üksikasju paljudest viisidest, kuidas karpkala tiikides kasvatati. Harilik karpkala Cyprinus carpio on pärit Kesk-Euroopast. Ida-Aasias olid kodustatud mitmed karpkalaliigid (ühiselt tuntud kui Aasia karpkalad). Lõuna-Aasia päritolu karpkala, näiteks catla (Gibelion catla), rohu (Labeo rohita) ja mrigal (Cirrhinuscirrhosus), tuntakse India karpkalana. Nende vastupidavus ja kohanemisvõime on võimaldanud kodustatud liikide paljundamist kogumaailmas.
Kuigi karpkala oli oluline veetoiduartikkel, kuna rohkem kalaliike on toidulaua jaoks hõlpsasti kättesaadavaks muutunud, on karpkalakultuuri tähtsus Lääne-Euroopas vähenenud. Nõudlus on vähenenud, osaliselt tänu soovitavamate toidukalade nagu forell ja lõhe ilmnemisele intensiivse kasvatamise kaudu ning keskkonnapiirangutele. Kalatootmine tiikides on siiski Kesk- ja Ida-Euroopas, sealhulgas Venemaa Föderatsioonis, kus suurem osatoodangust pärineb madala või keskmise intensiivsusega tiikidest, vesiviljeluse peamine vorm. Aasias ületab karpkala kasvatamine intensiivselt merekasvatuses olevate liikide, näiteks lõhe ja tuunikala, tehistingimustes kasvatatud kalade koguhulka.
Aretus
Hariliku karpkala valikulised aretusprogrammid hõlmavad kasvu, kuju ja haiguskindluse paranemist. NSV Liidus läbi viidud katsetes kasutati sugukondade ristumisi geneetilise mitmekesisusesuurendamiseks ja seejärel valiti liigid selliste tunnuste järgi nagu kasvukiirus, välised tunnused ja elujõulisus ning keskkonnatingimustega kohanemine, näiteks temperatuuri kõikumine. Tulemused näitasid külmataluvuse paranemist 30–77,4%, kuid ei andnud andmeid kasvukiiruse kohta.
Kasvukiiruse suurenemist täheldati Vietnamis teises põlvkonnas, Moav ja Wohlfarth (1976) näitasid kolme põlvkonna aeglasema kasvu valimisel positiivseid tulemusi, võrreldes kiirema kasvu valimisega. Schaperclaus (1962) näitas resistentsust vesitõve suhtes, kus valitud liinidel oli madal suremus (11,5%) võrreldes valimata (57%) kaladest. Peamised Hiina vesiviljeluses tavapäraselt kasutatavad karpkalaliigid on must-, rohu-, hõbe- ja otspea-karpkalad.
Ilukaladena
pisi|Koi Karpkalad on koos oma sugulastega populaarne dekoratiivne akvaariumi- ja tiigikala. Peamised dekoratiivsed kalad on kuldkala (Carassius auratus) ja koi.
Kuldkala (Carassius auratus) kodustati algselt Aasia päritolu tumehallikaspruunist karpkalast Preisi karpkalast (Carassius gibelio). Värvikasvatuseks aretati neid Hiinas üle tuhande aasta tagasi. Selektiivse paljundamise tõttu on kuldkaladest arenenud paljud erinevad tõud ja neid leidub erinevates värvides, värvimustrites, vormides ja suurustes, mis erinevad algsest karpkalast. Kuldkala hoiti dekoratiivkalana Hiinas tuhandeid aastaid, enne kui nad toodi Jaapanisse 1603. aastal ja Euroopasse 1611. aastal.
Koi on hariliku karpkala (Cyprinus carpio) kodustatud alamliik, mille värvus on selektiivselt aretatud. Harilik karpkala toodi Hiinast Jaapanisse, kus 1820. aastatel Niigata piirkonnas valikulise aretuse tulemusena saadi koi. Jaapani kultuuris suhtutakse koidesse hellitavalt ja nähakse õnne. Nad on mujal maailmas populaarsed kui tiigikalad väljas.
Toiduna
Kuid aga karpkala kõige suurem tähtsus inimeste jaoks maailmas on nimelt toiduna. Karpkala ja karpkala erinevaid liike on väga suurelt ja laialt hinnatud väga hea toidu kalana, aga väljaarvatud Põhja-Ameerikas.
Suurpea karpkala süüakse meelsasti mitmel pool maailmas, kuid Põhja-Ameerikas pole see toidukalana kuigi populaarne. Sealset aktsepteerimist on osaliselt takistanud nimetus "karpkala" ja selle seos hariliku karpkalaga. Suurpea karpkala liha on valge, erineb harilikust karpkalast, mis on tumedam ja rikkalikum. Suurpea karpkala sarnaneb tavalise karpkala lihaga selle poolest, et mõlemal on filees lihasesisesed luud. Kuid Ameerika Ühendriikides loodusest püütud suurpea karpkala on tavaliselt palju suurem kui harilik karpkala, seega on ka lihasesisesed luud suuremad ja sellepoolest vähem problemaatilised.
Paneeritud ja praetud harilik karpkala on osa traditsioonilisest jõululaupäeva õhtusöögist Slovakkias, Poolas, Horvaatia idaosas ja Tšehhis. Tiigipõhises veepõllunduses peetakse seda kõige silmatorkavamaks toidukalaks.
Karpkala peetakse Poolas aga Poola parima maitsega pannikalaks. Seda tuntakse karaśina nimetusega ja seda serveeritakse traditsiooniliselt hapukoorega. Venemaal nimetatakse seda konkreetset liiki Золотой карась, mis tähendab "kuldne ristik", ja see on üks kaladest, mida kasutatakse borši retseptis, mida nimetatakse borshch s karasej.
Puštu keel
Staatus ja kõnelejad
Puštu keelt kõneldakse Afganistanis eriti Kandahāri, Jalālābādi, Ghaznī ja Khowsti ümbruses ning Kabuli ja Farāhi provintsis, Pakistanis näiteks Belutšistanis ja Peshawari ümbruses.
Kõnelejate koguarv on umbes 33 miljonit.
Keelesugulus, erijooned ja seos rahvaga
Puštu keel kuulub indoeuroopa keelkonna iraani rühma, täpsemalt idairaani keelte kagurühma. Nagu teistelegi viimasesse kuuluvatele keeltele, on puštu keelele omased retroflekssed konsonandid ja ergatiivtarind. Need jooned eristavad kagurühma keeli kirderühma keeltest, mille hulka kuuluvad sogdi keele tänapäevane kuju jagnoobi keel ning kunagine baktria keel.
Et puštu keelt kõnelevad ainult puštud ning ta pole naaberkeeli oluliselt mõjutanud, siis saab keele põhjal teha otseseid järeldusi puštude päritolu ja algkodu kohta. Puštude algkodu pidi asuma Iraani kiltmaa kaguosas, Hindukušist lõuna pool. See seletab ka india keelte tugevat mõju puštu keelele. Paljud puštu keele sõnad ei ole tagasiviidavad piirkonna algsetele iraani keeltele. See osutab (osalt) mitteiraani päritolule.
Murded
Puštu keelel on palju territoriaalseid ja hõimumurdeid. Need jaotatakse idamurderühmaks ehk Peshawari-Jalālābādi murderühmaks ja läänemurderühmaks ehk Kandahāri murderühmaks. Mõnikord tuuakse eraldi välja lõunamurderühm, kuhu kuuluvad näiteks Afganistani Paktīā provintsi murded.
Kiri
Puštu keelt on sellest ajast, kui Kesk-Aasiasse jõudis islam, kirjutatud modifitseeritud araabia kirjas. Tänapäeval kasutatakse ka latinisatsiooni, põhjuseks suuresti laienev kasutamine Internetis.
Puštu tähestikus on 40 tähte.
Grammatika
Võrreldes pärsia keelega on puštu keelel keerukam fonoloogia ja morfoloogia.
Preteeritumis leidub ergatiivistruktuure.
Sõnajärg on SOV.
Sõnavara
Üsna sagedased on pärsia ja araabia laensõnad. Põhjuseks on suuresti pärsia keele valdav osa pärast Afganistani pealinna üleviimist Kandahārist Kabulisse 18. sajandil.
Mõned puštu keele sõnad on veel äratuntavalt indoeuroopa päritolu, näiteks põhiarvsõnad:
dua دوه 'kaks', dree دری 'kolm', ate اته'kaheksa', noha نهه  'üheksa',
samuti mõned muud sõnad, nagu näiteks:
stori ستوری 'täht', nevä نوی 'uus', na نه 'ei'.
Karpkala
Toiduna
Mudakarpkala tarbivad, aga madala tootmiskulu tõttu peamiselt vaesed; seda müüakse enamasti elusana, kuid seda saab kuivatada ja soolata. Kala konserveeritakse või töödeldakse mõnikord kalakookide, kalapallide või pelmeenidena. Neid võib leida Hiinas jaemüügist.
Hiina mudakarp on Guangdongi provintsis oluline toidukala. Seda kultiveeritakse ka selles piirkonnas ja Taiwanis. Kantoni ja Shunde köögid kasutavad seda kala sageli kalapallide ja pelmeenide valmistamiseks. Seda saab kasutada koos douchi või Hiina kääritatud mustade ubadega, mida nimetatakse praetud dace'iks koos soolatud mustade ubadega. Seda saab serveerida koos köögiviljadega, näiteks Hiina kapsaga.
Rein Kilk
Rein Kilk (sündinud 8. märtsil 1953) on eesti ettevõtja.
2003–2021 oli Rein Kilk Eesti Sõudeliidu president, aastatel 2004–2012 oli ta Eesti Olümpiakomitee täitevkomitee liige.
Elulugu
Rein Kilk sündis ajalooõpetajate perekonna esimese lapsena.
1971. aastal lõpetas ta Tartu 5. keskkooli (praeguse Tamme Gümnaasiumi) ja andis paberid sisse Tartu Ülikooli õigusteaduse erialale, kuhu võeti vastu kaugõppesse. Kuna kohustuslikust sõjaväeteenistusest vabastati ainult arstliku tõendi alusel või päevases õppes olijad, pidi ta juba 1972. aasta mais (enne esimese õppeaasta lõppu) alustama kaheaastase väeteenistusega, mis möödus peamiselt Ukrainas.
Pärast sõjaväest naasmist asus ta taas kaugõppesse ning läks ligi pooleks aastaks Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituuti laborandi ametikohale tööle. Seejärel töötas ta Tartu näidissovhoosis kraavikaevajana ja tutvus lähemalt ka köögiviljakasvatusega, millest sai hiljem tema esimene äriline tegevus.
Pärast sõjaväeteenistuse lõppu sai ühtlasi alguse Rein Kilgi aktiivne sportlaskarjäär, mis möödus spordiühingus Jõud ja kestis umbes seitse aastat. Jooksutreeninguid alustas ta treener Elmot Heido käe all alles 21. eluaastal ning seadis eesmärgiks olümpiavõidu. Rein Kilk jõudis NSV Liidu meistrikandidaadi normini nii pikamaajooksus kui ka mitmevõistluses. Eesti meistrivõistlustel võitis ta 1979. aastal 10 000 meetri jooksus pronksi, 1981. aastal samal alal hõbeda ning 12 kilomeetri murdmaajooksus pronksi. Samasse aastasse jäi ka võit jooksul ümber Viljandi järve. Kui ta 10 000 meetri jooksus 30.39-ga Eesti hooaja edetabelis viiendat kohta hoidis (tolleaegne Eesti rekord oli 1978. aastal Enn Selliku joostud 27.40,61, mis on jäänud tänaseni selle distantsi Eesti rekordiks ), leidis Rein Kilk viimaks, et olümpiavõitjaks ta sündinud ei ole. 1981. aastal jäi sport tagaplaanile.
Teekond ettevõtlusse sai samuti alguse tänu spordile. Nimelt kasvatas üks Rein Kilgi treeningukaaslane, 800 meetri jooksja Einar Sõrra, Elva lähistel kurke. Nähes selles head teenimisvõimalust, sai Rein Kilk innustust oma esimese kurgimaja püstipanekuks 1981. aastal. Sellega oli seotud ka töö Tartu näidissovhoosis. Kuna köögivilju sai kasvatatud üle tol ajal lubatud normi, ohustas teda ka kriminaalasi. Aasta hiljem alustas ta rooside kasvatamist, mis jätkub Marga Roosikasvatuse kaudu tänapäevani.
1980ndate lõpus kuulus Rein Kilk Rahvarinde volikogusse ja Rahvarinde saadikuna ka Tartu linna 1989. aastal valitud volikokku, kus oli 1992. aastani.
Pärast Eesti taasiseseisvumist jõudis Rein Kilk äärmiselt tulusa metalliärini, mis õitses tänu metallihindade langusele Venemaal. 1993. aastal kuulutati Eestis metalliäri illegaalseks. Kehtestati lausa kriminaalvastutus metalliveo eeskirjade rikkumise eest ning see tõi kaasa Rein Kilgi metalliäri lõpu. Sealt pärineb ka tema ütlus "Metall ei ole ju kriminaalsem kaup kui koorejäätis".