cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Imed Uues Testamendis
Kurjade vaimude väljaajamine
Eksortsismi ja tervekstegemiste jagamine ühte kindlasse kategooriasse on kohati keeruline, kuna deemoneid nähakse haiguste põhjustajatena. Eksortsismilugude motiivid saab jagada kahte gruppi: haiguse demonoloogilised etioloogiad ja tervekstegemise tehnikad, mis kasutavad eksortsismi.
Kirjatundjad ja variserid kahtlesid Jeesuse võimetes:
''"Ent kirjatundjad, kes olid tulnud Jeruusalemmast, ütlesid: „Temas on Peltsebul!” ja „Ta ajab kurje vaime välja kurjade vaimude ülema abil!”Ja Jeesus kutsus nad enese juurde ja rääkis neile mõistu: „Kuidas saab saatan ajada välja saatanat?" (Mk 3:22–23)''
Jeesus ajab kurje vaime välja:
Tervekstegemised
Haigused on üks kurjuse tagajärgi, mis eksisteerib patu maailma-tulemise tõttu. Jeesuse päevil uskusid inimesed, et haiged on need, kes on teinud pattu, kuid Jeesus lükkas selle ümber. Jeesus kuulutas uut loodud, kus ei eksisteeri haigust, surma ega pattu ning need, kes temasse usuvad saavad sellest osa.
Tervekstegemised on lähedalt seotud eksortsismiga, sellegipoolest on mõlemal oma spetsiifilised omadused. Haiguse demonoloogiliste etioloogiate puhul on tegemist haiget ründava kurja vaimuga ning haige terveneb eksortsismi kaudu. Tervekstegemiste tehnikate puhul kasutab Jeesus oma väge ravimaks haigeid ja nõrku inimesi. Imetegija pakutud abi on iga juhtumi korral erinev.
Meelevald loodusjõudude üle
Evangeeliumides on jutustused, mis räägivad Jeesuse meelevallast looduse üle.
Surnuist äratamine
Uues Testamendis äratas Jeesus mitmeid inimesi surnuist üles
Kaheteistkümne apostli ja Pauluse imeteod
Jeesus andis oma jüngritele väe teha imetegusid. (Mt 10:1) Jüngrid ei nõustunud tegema imetegusid, et end tõestada uskmatutele.
"Aga kui Siimon nägi, et Vaim antakse apostlite käte pealepanemise kaudu, tõi ta neile rahaja ütles: „Andke minulegi see meelevald, et igaüks saaks Püha Vaimu, kelle peale ma iganes oma käed panen!” Aga Peetrus ütles talle: „Hävigu su hõbe koos sinuga, et sa arvad Jumala andi saavat raha eest! Sul ei ole osa ega pärandit selles sõnas, sest su süda ei ole siiras Jumala ees." (Ap 8:18–21)
Apostlid ajavad kurje vaime välja
"Ja ta seadis kaksteist, keda ta ka nimetas apostliteks, et need oleksid temaga ja et ta võiks nad läkitada kuulutamaja et neil oleks meelevald kurje vaime välja ajada." (Mk 3:14–15)
Apostlid äratavad surnuist
"Aga Peetrus ajas kõik välja, heitis põlvili ja palvetas ning pöördus ja ütles surnukehale: „Tabiita, tõuse püsti!” Tema avas oma silmad ja tõusis Peetrust nähes istuma." (Ap 9:40)
Paulus muudab uskmatu pimedaks
"Aga Saulus, keda hüütakse Pauluseks, täis Püha Vaimu, vaatas teda teravaltja ütles: „Oh sa kuradi poeg, täis kõiksugu kavalust ja kõiksugu kelmust, kõige õiguse vaenlane, kas sa ei lakka Issanda sirgeid teid väänamast?Ja nüüd, vaata, Issanda käsi tuleb su peale ja sa jääd pimedaks ega näe päikest tükil ajal!” Ja otsekohe langes Elümase üle pimedus ning ringi tammudes otsis ta talutajaid. Kui maavalitseja nägi, mis juhtus, hakkas ta uskuma, olles hämmastunud Issanda õpetusest." (Ap 13:9–12)
Piz Bernina
Piz Bernina (romanši, itaalia: Pizzo Bernina, [ˈpittso berˈniːna]) on kõrgeim mägi Ida-Alpides, Bernina rühma kõrgeim punkt ja Reetia Alpide kõrgeim tipp. See asub Pontresinast lõunas ja suure Engadin oru alpikuurorti Sankt Moritzi lähedal. See on ka idapoolseim rohkem kui 4000 m kõrge Alpide mägi, Šveitsi Graubündeni kantoni kõrgeim punkt ja viies silmapaistvaim tipp Alpides. Kuigi tipp asub Šveitsis, on massiiv piiril Itaaliaga. "Õlana" tuntud La Spedla (4020 m) on kõrgeim punkt Itaalia Lombardia piirkonnas.
Piz Bernina on täielikult ümbritsetud liustikega, millest suurim on Morteratschi liustik.
Mägi sai nime Bernina kuru järgi 1850. aastal Johann Coazi poolt, kes tegi ka esimese mäkketõusu. Eesliide Piz pärineb Graubündeni kantoni romanši keelest; iga sellenimeline mägi on hõlpsasti tuvastatav asuvana Kagu-Šveitsis.
Piz Bernina on üks väheseid isoleeritud Alpi neljatuhandelisi ja topograafiliselt kõige isoleeritum Šveitsi mägi. See on veidi madalamate kui 4000 m tippuderühma haripunkt ja asub peamiselt Šveitsi ja Itaalia vahelisel veelahkmel (nagu Piz Scerscen, Piz Zupò ja Piz Palü). Ainus teine tipp, mis on kõrgem kui 4000 m, on La Spedla (Õlg), väike esiletõus mäest lõunas, mis on ka kõrgeim punkt massiivi Itaalia poolel.
Tipp ise asub ristiasetseval ahelikul (orienteeritud põhja-lõuna suunas), mis algab La Spedlaga piiril ja lõpeb Piz Chalchagniga, koosnedes ka Piz Morteratschist ja Piz Bovalist.
Piz Bernina eraldab kahte liustikuorgu, Tschierva liustik läänes ja Morteratschi liustik idas. Kummalgi pool mäge voolavad veed suubuvad Inni, mis kulgeb läbi Engadini kirdesse. Piz Berninast lõunas eraldab veelahe Doonau (Must meri) ja Po (Aadria meri) valglad. Piz Bernina tipp on Doonau valgla haripunkt. Poliitiliselt on see jagatud Samedani ja Pontresina omavalitsuste vahel.
Geoloogia
Piz Berninat moodustavad kivimid on enamasti dioriidid ja gabrod. Massiiv koosneb üldiselt ka graniitidest, mis on tähelepanuväärsed Piz Corvatschil ja Piz Palül. Enamus mäestikust kuulub austroalpiinsesse kattesse, tektoonilisse üksusse, mille kivimid pärinevad Apulia laamalt, väikeselt kontinendilt, mis eraldus Aafrikast (Gondwana) enne Alpide orogeneesi. Austroalpiinsed katted on tavalised kogu Ida-Alpides.
Ronimisajalugu
Esimese tõusu tegid idaseljandiku kaudu 1850. aastal 28-aastane topograaf Johann Wilhelm Coaz (1822–1918) ja tema abid, vennad Jon ja Lorenz Ragut Tscharner. 13. septembri varahommikul lahkusid nad koos mõõteriistadega Bernina võõrastemajast (2050 m). Nad läbisid labürindi (Morteratschi liustikul) ja suundusid Fuorcla Crast'Agüzza juurde, mis asub Crast' Agüzza ja Piz Bernina vahel. Õhtuks jõudsid nad tippu.
1866. aastal ronisid Francis Fox Tuckett ja F. A. Y. Brown koos giidide Christian Almeri ja F. Andermatteniga La Spedlast kulgevalt lõunaseljandikult. Nad alustasid keskööl Alpe Foppast Itaalia poolel ja jõudsid tippu enne keskpäeva, laskudes Pontresinasse vaid mõned tunnid hiljem.
Esimese katse ronida põhjaseljandikult, Biancogratilt, tegid 12. augustil 1876 Henri Cordier ja Thomas Middlemore koos giidide Johann Jauni ja Kaspar Maureriga. Nad jõudsid edukalt Piz Alvile, kuid kui nad nägid nende ja Piz Bernina tipu vahelist kuristikku, pidasid nad seda ülejõukäivaks ja läksid tagasi Biancogratile. Hiljem kuulutas Cordier lõhe "täiesti võimatuks".
Täpselt kaks aastat hiljem jõudis Paul Güssfeldt giidide H. Grassi ja J. Grossi saatel Biancograti kaudu tippu ja sooritas sellel marsruudil esimese täieliku tõusu. Esimese talvise tõusu tegid 15. märtsil 1929 C. Colmus koos giidide C. ja U. Grassiga. 200 Šveitsi frangi suuruse kihlveo võitmiseks jõudis Hermann Buhl Bovali hütist Piz Bernina tippu 6 tunniga; siis laskus ta põhjaseljandikult vaid 15 minutiga, püstitades rekordi.
Turism
Piz Bernina on Engadini piirkonna kõrgeim tipp, see asub Sankt Moritzi ja Pontresina kuurordi lähedal. Mäge saab vaadelda eri vaatenurkadest, kasutades suusatõstukeid Diavolezzast, Piz Corvatschist või Piz Nairist. Bernina raudtee ühendab Sankt Moritzi ja lõunapoolse Val Poschiavo Bernina kuru kaudu.
Ronimismarsruudid ja hütid
Tavaline marsruut algab Rifugio Marco e Rosa juurest, mis asub 3600 m kõrgusel Fuorcla Crast'Agüzza kohal ja järgib esimeste ronijate valitud marsruuti.
Põhjaseljandik, mida nimetatakse Biancograt või Crast Alva (mõlemad tähendavad Valget seljandikku), on kõige tuntum ja atraktiivsem marsruut tippu ning on palju keerulisem kui tavaline marsruut. Marsruut algab Tschierva hüti (2584 m) juurest Val Rosegis, kuhu pääseb Pontresinast. Biancograt ise algab Fuorcla Prievlusa (3430 m) juurest ja viib Piz Biancole (3995 m). Tippu jõudmiseks tuleb ületada Bernina lõhe – mille Cordier, Middlemore, Jaun ja Maurer 1876. aastal tagasi tõrjusid.
Teised hütid piirkonnas
Panoraam
thumb|800px|center|Panoraam Diavolezzalt. Vasakult paremale: [[Piz Palü, Bellavista, Crast' Agüzza (väike kaljune tipp keskel), Piz Bernina ja Piz Morteratsch]]
Flachau
Ajalugu
Kuni 19. sajandini oli Flachau rauasulatamise keskus Pongau piirkonnas. Töökodade jäänused on sellest ajast alates lammutatud ning mälestuseks on jäänud vaid tänavate ja majade nimed.
2022. aasta COVID-19 protestid Hiinas
Mandri-Hiinas algasid 15. novembril 2022 protestid COVID-19 tõkestamise vastu. Protestid algasid vastusena Hiina valitsuse võetud meetmetele COVID-19 leviku tõkestamiseks riigis, sealhulgas COVID-i nullpoliitika rakendamisele.
Sissejuhatus
Rahulolematus poliitikaga on pandeemia algusest saadik kasvanud, mistõttu paljud inimesed jäid oma kodudesse ilma tööta ja mõned ei suutnud osta igapäevaseid tarbeesemeid.
Kui väikesemahulised protestid algasid novembri alguses, puhkesid laialdased tsiviilrahutused pärast kümmet inimest hukkunud tulekahju Ürümqis ja kolm kuud kestnud sulgemine Xinjiangis. Protestijad nõudsid valitsuse COVID-i nullpoliitika ja sulgemiste lõpetamist ning mõned inimesed laiendasid oma protesti Xi Jinpingi juhtkonna ja Hiina Kommunistliku Partei suunas.
Gazmend Oketa
Gazmend Oketa (sündinud 14. detsembril 1968 Durrësis) on Albaania poliitik. Märtsist 2008 kuni septembrini 2009 oli ta Albaania kaitseminister.
Harikrokodill
Harikrokodill (Crocodylus porosus) on India idaosas, Sri Lankal, Kagu-Aasias ja Austraalia põhjaosas elav suur roomaja. Massi poolest on ta tänapäeval elavatest roomajatest kõige suurem. Täiskasvanud isase pikkus on tavaliselt 4,8–5 m, aga ta võib kasvada isegi 7 meetri pikkuseks. Emased on väiksemad, pikkusega 2,7–3,1 m.
Gazmend Oketa
Novembris 2008 viibis ta NATO-Ukraina kohtumise raames Tallinnas.
Harikrokodill
Harikrokodill võib elada merekeskkonnas, peamiselt elab ta aga jõgede suudmealadel ja soodes. Harikrokodill on üks inimesele ohtlikumaid krokodillilisi.
Gazmend Oketa
30. mail 2012 lõi ta koos mõnede teiste endiste Albaania Demokraatliku Partei liigetega uue erakonna nimega Uus Demokraatlik Vaim.
Harikrokodill
Levik
Harikrokodill on levinud India idarannikul. Ta on üks kolmest Indias elavast krokodillilisest. Kunagi asustasid nad kogu Sri Lanka saart, kuid praegu elavad seal vaid kaitsealadel. Austraalias põhjaosas on suur harikrokodillide populatsioon. Arvatakse, et seal on 100 000 – 200 000 täiskasvanud isendit. Harikrokodille leidub veel mõnes Indoneesia ja Malaisia piirkonnas ning Uus-Guineal, Vanuatul ja Saalomoni saartel.
Suurus
Täiskasvanud isase pikkus on tavaliselt 4,8–5 m (kehamass umbes 408–522 kg), aga ta võib kasvada isegi 7 m pikkuseks. Kõige suuremad isendid kaaluvad kuni 1000–1200 kg. Emased on väiksemad, pikkusega 2,7–3,1 ja kehamassiga umbes 76–103 kg.
Eluviis
Teistest krokodillilistest erinevalt võib harikrokodill ujuda meres. Pikkade vahemaade läbimiseks kasutab ta ookeanis hoovuste abi. Nii võib harikrokodill liikuda oma esialgsest elukohast palju kaugemale.
Harikrokodillid on territoriaalsed. Isased jagavad oma territooriumi emastega, kuid ajavad teised isased eemale.
Toitumine
Harikrokodillide toiduvalik sõltub paljuski nende elupaigast. Nende toiduvalik on väga lai, sest nad on tippkiskjad ega ole toidu suhtes nõudlikud. Nende toiduks on mitmesugused teised loomad, näiteks krabid, kilpkonnad, maod, linnud, pühvlid, ahvid ja veised. Noored krokodillid söövad väikseid kalu, roomajaid, putukaid ja kahepaikseid.
Paljunemine
Harikrokodillid paarituvad vihmahooajal. Austraalias kogunevad isasloomad ja emasloomad paaritumiseks septembris ja oktoobris. Igal aastal munevad emasloomad novembrist märtsini. Kuigi harikrokodillid munevad igal aastal, on olnud juhtumeid, kus nad munesid igal teisel aastal või munesid lausa kaks pesakonda ühel vihmahooajal. Emased saavad suguküpseks 10–12 aastaselt, nende pikkus ulatub siis 2,2–2,5 meetrini. Isased saavad suguküpseks alles 16 aastaselt, ulatudes 3,2 meetrini. Emasloom muneb tavaliselt pessa 40–60 muna, kuid munade arv võib ulatuda ka 90-ni.
Harikrokodillide pesad asuvad üllatavalt tihti avatud kohtades, pesakoha valib emasloom. Pesa kujutab endast muda ja taimejäänuste valli, mis on tavaliselt 175 cm pikk, 53 cm kõrge ning sissepääs läbimõõduga 160 cm. Lagunenud taimed absorbeerivad niiskust ja hoiavad pidevat temperatuuri umbes +32 °C. Emasloomad valvavad kiivalt oma pesa 80–98 päeva (mõnedel juhtudel 75–106 päeva). Paljud munad hukkuvad kiskjate (suurte sisalike, varaanide, metssigade, koerte, inimeste) ja üleujutuste tõttu. Munade haudumise temperatuurist sõltub, mis soost krokodillid neis arenevad: temperatuuril +30 ... +32 °C – isased (tõenäosusega 86%); alla +30 °C või üle +33 °C emased (tõenäosusega 84%).
Tiivad (film)
"Tiivad" ("Wings") on 1927. aasta Ameerika Ühendriikide tumm-sõjafilm, mille produtseeris Lucien Hubbard, lavastas William A. Wellman ja levitas Paramount Pictures. Peaosades mängivad Clara Bow, Charles Rogers ja Richard Arlen.
Harikrokodill
Paljunemine
Nagu kõikidel krokodillilistel, on harikrokodillidel arenenud lõimetishoole. Kui pojad hakkavad munade sees häält tegema, hammustab emasloom õrnalt munakoore katki ning viib nad kohe vette. Vaatamata nende hoolele langevad paljud noored krokodillid kiskjaliste ja teiste krokodillide ohvriks. Ainult ligikaudu 1% vastkoorunutest saavad täiskasvanuks. Harikrokodillid on teineteise suhtes erakordselt agressiivsed ning hakkavad tihti omavahel võitlema kohe pärast vette jõudmist.
Tiivad (film)
Filmi tegevus leiab aset esimese maailmasõja ajal.
Harikrokodill
Rünnakud
Harikrokodillid on kõikide krokodilliliste hulgas kõige ohtlikumad. Krokodillide rünnakute ohvriks langevad tavaliselt inimesed, kes on pahaaimamatult eksinud nende territooriumile. Krokodilli jõu, suuruse ning kiiruse tõttu on ellujäämisvõimalus rünnaku korral väga väike. Teave krokodillide rünnakute kohta väljaspool Austraaliat on puudulik. Austraalias leiab aset 1 või 2 inimese surmaga lõppevat rünnakut aastas. Aastatel 1971–2013 registreeriti Austraalias 106 inimese surmaga lõppenud harikrokodilli rünnakut. Rünnakute väike arv tuleb peamiselt sellest, et looduskaitsjad on pannud veekogude juurde palju hoiatusmärke. Austraalia põhjaosas on inimesi rünnanud harikrokodille püütud ümberasustada, kuid krokodillid on leidnud tagasitee algsesse elukohta. 67–78% inimesi rünnanud krokodillidest on isased.
Raja (topoloogia)
Topoloogilise ruumi alamhulga rajaks nimetatakse selle hulga kõikide rajapunktide hulka.
Forum Cinemas
Forum Cinemas AS on 1993. aastal tegevust alustanud ettevõte, mis on Eesti kinode operaator.
1999. aastast on Forum Cinemas AS-i omanik Soome suurim kinokett Finnkino Oy, Eestis, Lätis ja Leedus tegutseb ettevõte edasi Forum Cinemase nime all. Eestis tegutseb Forum Cinemas Viljandis (Centrumi keskuses).
Forum Cinemas AS omab mitme tuntud filmiettevõtte, näiteks Paramounti, Universali jt filmitoodangu levitusõigust Eestis. Lisaks kinofilmidele oli Forum Cinemas esimene, kes tõi Eesti kinomaailma 2008. aastal New Yorgi Metropolitan Opera ooperite otseülekanded, sellele lisandus 2009. aastal London National Theatre, viimase tulekuga alustas kõnealune firma etenduste ülekandeid Forum Cinemase kinodes üle Eesti. 2010. aastal hakkasid Forum Cinemase kinod üle kandma ka Moskva Suure Teatri balletietendusi. Endine Forum Cinemase kino Kosmos Tallinnas ja Ekraan Tartus läbisid täieliku värskenduse, mille käigus said mõlemad juurde ühe kinosaali ja uue kinotehnika. Eesti suurim kino on 2001. aasta märtsis avatud 11 kinosaaliga Coca-Cola Plaza Tallinnas. 2017. aasta märtsis avati Viljandis 260 kohaga kino.
Forum Cinemas oli esimene kinohaldaja, tõi 2008. aastal Eestisse Coca-Cola Plaza kinno 3D-tehnoloogia. 2010. aastal jõudis 3D-tehnoloogia ka Tartus kinno Ekraan.
2013. aasta juulis avaldas Forum Cinemas AS soovi omandada AS Solaris Kino, kuid konkurentsiameti vastuseisul jäi tehing tegemata.
Seoses Coca Cola Plazas Apollo kino omanikuvahetusega jääb alates 6. juunist 2022 ettevõte Eestis tegutsema ainult Viljandi Centrumis.
Koerakäpp
Koerakäpp (Anacamptis) on käpaliste sugukonda arvatud taimeperekond.
Eestis kasvab üks sellesse perekonda kuuluv pärismaine liik: püramiid-koerakäpp (Anacamptis pyramidalis).
Tapa linnapea
Tapa linnapea oli Tapa linnavalitsuse (kohaliku omavalitsuse üksus 1926-1940, 1941-1944 ja 1991-2005) juht.
==Tapa linnapead ==
Kocaeli provints
Kocaeli provints on provints Loode-Türgis Marmara piirkonnas Musta mere ääres. Provintsist läänes asub İstanbul, põhjas Must meri, provintsist edelas asub Marmara mere İzmiti laht. Provintsi keskus on İzmit.
Välislingid
🇹🇷
Aleksander Hint
pisi|Aleksander Hint Aleksander Hint (30. november 1884 Kopli talu, Kuusnõmme küla, Lümanda vald, Saaremaa – 30. oktoober 1943 Ujalõ saar, Araali meri, Venemaa) oli eesti põllumees ja kaugsõidukapten.
Aleksander Hint kuulus Eesti Tööerakonna liikmena alates 25. novembrist 1921 I Riigikogu koosseisu (asudes Timotheus Grünthali kohale).
Suri tüüfusse.
Isiklikku
Tema pojad olid kirjanik Aadu Hint ja tehnikateadlane Johannes Hint.
Hulga sisemus
Topoloogilise ruumi alamhulga sisemuseks nimetatakse selle hulga kõikide sisepunktide hulka.
Janu
pisi|"Janu". [[William-Adolphe Bouguereau maal (1886)]] Janu ehk janutunne (ladina sitis) on paljudel selgroogsetel loomadel hüpotalamuses paikneva janukeskuse reguleeritav füsioloogiline tunne.
Jooma ajendav kuivustunne suus ja neelus on valdavalt normaalne tunne, mis tekib organismi veevaeguse ehk vee piisamatu saamise või suure veekaotuse (tugeva higistamise, kõhulahtisuse) ning ülemäärase mineraalsoolade (soolase toidu) tarvitamise tagajärjel. Janutunde põhjustab vere osmootse rõhu suurenemine. Joomine taastab organismi vee ja elektrolüütide tasakaalu ning janu kaob. Vahetult pärast magusa toidu söömist ja mõningate ravimite tarvitamist ning suu limaskesta kuivamisest võib tekkida ajutine janu, mis kaob, kui suud niisutada.
Janu reguleerib täiskasvanutel organismi veetasakaalu. Väikelastel võib eri põhjustel esineda veetustumist. Liigjanusust ehk pidevat janutunnet nimetatakse polüdipsiaks ning see võib viidata kas suhkurtõvele või diabetes insipidus 'ele.
Äkiline virgumine
Äkiline virgumine (hiina keeles 頓悟 dunwu; jaapani keeles tongo) on mõiste või meetod chan- ehk zen-budismis, mille kohaselt võib jõuda virgumise ehk taipamiseni äkitselt ja spontaanselt.
Äkiline virgumine ei sõltu eriti eelnevatest õpingutest ega harjutustest, kuid eeldab sellegipoolest pikemaajalist pühendumuslikku praktikat. Äkilist virgumist võib õpetaja esile kutsuda õpilast ehmatades, veidralt käitudes, teda kepiga lüües, ootamatult tema peale karjudes või muul viisil tavapärasest olukorrast välja viies.
Äkilise virgumise meetodid on iseloomulikud hiina budismi linji ja jaapani budismi rinzai koolkondades.
Carl Robert Jakobsoni tänav
pisi|Carl Robert Jakobsoni ja Vikerkaare ristmik 2017. aasta oktoobris pisi|Carl Robert Jakobsoni tänav Vikerkaare ja Lydia Koidula vahel 2017. aasta oktoobris Carl Robert Jakobsoni tänav (ka lihtsalt Jakobsoni tänav) (Tartu linnavolikogu otsus 24. oktoobril 1932) on tänav Tartus Tähtveres.
See algab Friedrich Reinhold Kreutzwaldi tänavalt ja lõpeb Ilmatari tänaval ning selle pikkus on 665 meetrit.
Žvirgždaičiai vald
Žvirgždaičiai vald (leedu keeles Žvirgždaičių seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Šakiai rajoonis.
Valla pindala on 56 km². 2011. aasta seisuga elas seal 653 inimest. Valla keskus on Žvirgždaičiai alev (2011. aastal elas seal 242 inimest). Vallamaja asub aadressil A.Liorentaitės g. 18. Vallavanem on Algimantas Baubonis.
Steubeni maakond
thumb|Maapiirkond Steubeni maakonnas Steubeni maakond (Steuben County) on maakond USA-s New Yorgi osariigis.
Maakonna halduskeskus on Bath.
Maakonna pindala on 3636 km². Veepindala on 28 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 98 990. Aastal 2000 oli elanike arv 98 276.
Elva Peetri ja Pauli kogudus
Elva Peeter-Pauli kogudus oli Tartumaal Elva linnas aastatel 1929–1962 tegutsenud õigeusu kogudus.
Ajalugu
Elva Peeter-Pauli kogudus asutati 15. juulil 1929 ja kuulus EAÕK Tartumaa praostkonda. Kuni uue palvela valmimiseni peeti jumalateenistusi Elva koolimajas. Õigeusu palvela rajamiseks algatati koguduse poolt üleriigiline korjandus 1935. aastal. Preester Teodor Bleive pühitses palvela (Elva Peetri ja Pauli kirik) 18. juunil 1935. Elva Peeter-Pauli õigeusu kogudus likvideeriti 16 . mail 1962 Venemaa Õigeusu Piiskopkonna usuasjade voliniku poolt. Koguduse liikmed ühinesid Nõo Püha Kolmainu kogudusega.
Kirikuhoone asus Elvas, Pärna tänava ja Valga maantee ristmikul, kahekorruselise kollase silikaatkortermaja (Valga maantee 8) asemel. Fotosid kirikust ei ole tänaseni teada.
John Fetterman
pisi|John Fetterman 2019. aastal John Karl Fetterman (sündinud 15. augustil 1969 West Readingis Pennsylvanias) on Ameerika Ühendriikide demokraadist poliitik.
2016. aastal kandideeris ta Pennsylvania osariigist USA senatisse, kuid ei saavutanud edu. Ta kandideeris uuesti 2022. aasta valimistel ja osutus valituks.
Ta on abielus ja tal on kolm last.
Rakvere tammik
pisi|Rakvere tammik pisi|Rakvere tammik
Rakvere tammik on Rakveres Vallimäe ühes otsas asuv tammik. Tammiku kaitseks on moodustatud Rakvere tammiku maastikukaitseala.
Tammiku geograafilised koordinaadid on.
Rakvere tammikut piiravad idast Õie tänav, loodest Mädapea tee, põhjast Tõusu tänav, idast Pikk tänav ja kagust Tammiku tänav.
Lauri Sillak
Lauri Sillak (kunstnikunimi Laurentsius; sündinud 20. augustil 1969 Kohtla-Järvel) on eesti maalikunstnik.
Elukäik
Ta on õppinud aastatel 1987–1990 Tartu Ülikoolis kehakultuuri. Aastal 1996 lõpetas ta Eesti Kunstiakadeemia maali erialal. Aastal 1996 õppis ta Tallinna Pedagoogikaülikoolis inglise filoloogiat.
Looming
Laurentsiuse teosed ühendavad akadeemilise maali popkunstiga. Hinnates ühelt poolt klassikalist vaikelu Madalmaade 17. sajandi maalikoolkonna võtmes, on tema loomingut on tihti seostatud ka kitši ja camp’iga. Laurentsius kasutab oskuslikult kitši leksikat ja tema teosed on ühtlasi kitši paroodiaks, võimendades rõõmuga kitši elemente maksimumini.
Lisaks piinlikule detailsusele, millega kunstnik kujuteldavat edasi annab, on Laurentsiuse loomingut ajast aega läbinud eriline huvi pildiraamide vastu. Sageli on raam olulisemgi kui see, mis seal sees on. Nii võib leida tema töödest imepisikesi maale, mis on justkui turvatunde tekitamiseks ümbritsetud massiivsete raamidega, aga ka teoseid, mille ilmekas raam räägib meile lugu lõuendilt edasi.
Emiliano Marcondes
Emiliano Marcondes Camargo Hansen (sündinud 9. märtsil 1995 Hvidovres) on Taani jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Inglismaa esiliiga klubis AFC Bournemouth.
2010. aastal liitus ta FC Nordsjællandiga, mille meeskonnas debüteeris ta hooajal 2012–13 Taani kõrgliigas. Hooajal 2016–17 lõi ta Taani kõrgliigas 12 väravat ja hooajal 2017–18 17 väravat.
2018. aasta jaanuaris liitus ta Inglismaa esiliiga klubiga Brentford. Hooaja 2019–20 esimeses pooles mängis ta laenul Taani kõrgliiga klubis FC Midtjylland. Seejärel naasis ta Brentfordi ja lõi 7. märtsil 2020 mängus Sheffield Wednesday vastu oma esimese värava Inglismaa esiliigas.
2021. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Bournemouthiga.
Tema isa on taanlane ja ema brasiillanna.
Aastatel 2011–2017 mängis Marcondes Taani noortekoondistes.
Burgdorf (Hannover)
thumb|Burgdorf
Burgdorf (alamsaksa: Bortörp) on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Hannoveri piirkonnas, umbes 22 km Hannoverist kirdes.
Linna pindala on 112,26 km². 31. detsembril 2016 elas seal 30 320 inimest.
1974. aastani oli Burgdorf samanimelise kreisi keskus.
Linn ja selle ümbruskond on tuntud hariliku aspari traditsioonilise kasvatuskohana ja hannoveri hobusetõu poolest. Burgdorfis toimub igal aastal aprillist septembrini igakuine hobuste turg.
pisi|Burgdorfi jaotumine paikkondadeks
Asend
Burgdorf jääb Hannoveri, Celle ja Peine vahele. Sellega külgnevad Uetze, Lehrte, Isernhagen, Burgwedel ja Celle kreis.
Loodus
Läbi linna voolab Aue jõgi. Maastikku kujundab Burgdorf-Peine geest, enamasti lauge maastik madalate küngaste ja liivase pinnasega. Metsades on enamasti männid, kased ja tammed. Omavalitsusala ümbritsevad Altwarmbüchener Moor ja Oldhorster Moor läänes ning Burgdorfer Holzi mets idas.
Linnaosad
Burgdorf koosneb tõelisest linnast ning Beinhorni, Dachtmisseni, Heeßeli, Hülptingseni, Otze, Ramlingen-Ehlershauseni, Schillerslage, Sorgenseni ja Weferlingseni külast. Ramlingen-Ehlershausen koosneb Ramlingeni ja Ehlershauseni külast. Heeßel sisaldab ka Ahrbecki asundust tõelisest linnast edelas.
Linn on mitteametlikult jaotatud Weststadtiks (raudteest läänes), Nordstadtiks (raudteest idas ja Gartenstraße tänavast põhjas) ja Südstadtiks (raudteest läänes ja Aue jõest lõunas; sisaldab ka varem maha jäetud Eseringeni küla). Ülejäänud on Innenstadt (kesklinn) või Altstadt (vanalinn). Weststadtile viidatakse linnamärkidel kui "Burgdorf/Weststadt", samas põhja-, lõuna- ja keskosa kutsutakse lihtsalt Burgdorfiks.
Ajalugu
pisi|Burgdorf 1654. aasta Matthäus Meriani gravüüril thumb|Burgdorfer Schloss (mõis)
Burgdorfi on esmamainitud 1279. aastal. See oli Hildesheimi piiskopkonna osa. Linna ümbritsesid arvukad asulad, mis kadusid keskaja jooksul. Asulate nimed olid Eseringen (nüüd Südstadti osa), Garvesse (Burgdorfi, Steinwedeli ja Immenseni vahel), Hetelingen (nüüd Burgdorfer Holzi metsades), Rälingsen (Hängisenist lõunas) ja Oensingen. Pärast Väiksemat Hildesheimi piiskopkonna vaenust (1420–1422) anti koht Celle hertsogitele. Hiljem said nende territooriumid Braunschweig-Lüneburgi hertsogkonna ja siis Lüneburgi ringkonna osaks. 1433. aastal ehitati Burgdorfi mõis ümber ning kindlustati müüri, kolme värava ja kahe vallikraaviga. Burgdorf oli üksnes küla müüri taga.
16. sajandist alates oli Burgdorfil linna pitsat ja vapp kahe tamme vahel puhkava lõviga. Linna värvid ja lipp, roheline ja kollane, on tuletatud sellest vapist.
Kolmekümneaastases sõjas oli Dachtmisseni lähedal lahing. 1637. aastal mässasid Burgdorfi kodanikud nende suhtes kehtestatud kohustuste vastu. Tulekahjud hävitasid suure osa linnast aastatel 1658 ja 1809, kuid iga kord ehitati see taas üles. Vanalinnas asuv Brandende ("Tulekahju lõpp") väljak meenutab veel kohta, kus leegid lõplikult alistati.
thumb|Burgdorfi sünagoog
1811. aastal ehitati juudi kogukonna jaoks linna uus sünagoog. Neid sunniti 1939. aastal hoonet linnale müüma. Hitlerjugend hõivas hoone alates 1941. aastast. Aastatel 1944–1959 kasutati hoonet avaliku raamatukoguna. Ärimees ostis hoone 2007. aastal ja üüris seda linnale välja. 2008. aastast kasutatakse seda muuseumi ja kultuurikeskusena.
Burgdorfist sai 1885. aastal samanimelise kreisi keskus. Vaatamata kohalike elanike vastuseisule ühendati see koos Neustadt am Rübenberge, Springe ja vana Hannoveri kreisiga 1974. aastal uueks Hannoveri kreisiks. Seega liikus Burgdorf Lüneburgi ringkonnast Hannoveri ringkonda. Viimane kaotati 2004. aasta lõpus koos teiste Alam-Saksi ringkondadega. Hannoveri linn ja kreis liideti 1. novembril 2001, et moodustada Hannoveri piirkond.
Sport
Kõige edukam klubi linnas on TSV Hannover-Burgdorf, mis võistleb 2009. aastast Saksa Handball-Bundesligas.
Keel
Ajalooliselt oli Burgdorf osa alamsaksa keele ostfaali murde keelealast. Saksa keel asendas alamsaksa keele Hannoveri ümbruse linnastunud aladel 19. sajandist alates ja tänapäeval öeldakse, et kogu alal kõneldakse saksa keelt puhtaimal kujul. Kuid kõnekeeles on mõned eripärad, mida võib osaliselt seletada alamsaksa keelega.
Transport
Burgdorfis on kolm rongijaama: Burgdorf (Hannover), Otze ja Ehlershausen, mis kõik on osa Lehrte–Celle raudteest. Nad teenindavad igal pooltunnil mõlemas suunas S-Bahn Hannoveri liine S6 ja S7. Burgdorfi rongijaamas on ka bussiterminalid RegioBus Hannoveri liinidele ja need osalevad Großraum-Verkehr Hannoveri transpordiliidu piletimüügisüsteemis. Lähim rahvusvaheline lennujaam on Hannoveri lennujaam.
Inimesed
thumb|150px|Philipp Spitta
Rēķi
Rēķi on küla (mazciems) Lätis Madona piirkonnas Mārciena vallas.
Rēķi asub valla loodeosas. Sinna jääb Rēķi bussipeatus.
Aastal 2008 oli külas 10 elanikku.
Kolmanda inimese argument
pisi|Aristoteles, koopia [[Lysippose loodud portreest]] Kolmanda inimese argument, millest räägib esimesena Platon oma dialoogis "Parmenides" (132d-133a), on Platoni ideedeõpetuse kriitika.
Väljendi kolmas inimene (vanakreeka keeles τρίτος ἄνθρωπος, tritos anthropos) võttis kasutusele Aristoteles, kes kasutab näitena inimest (sellest ka argumendi nimi), et argumenteerida Platoni teooria vastu. Argumendi kohaselt peab vastavalt ideedeõpetuse postulaatidele inimese ja ideede sfääris paikneva "inimese idee" vahel olema sarnasus, mida aga peab omakorda väljendama eraldiseisev, sj ühtlasi ideede sfääri kuuluv idee ning see viib lõputu regressi tõttu ideede hulga kasvamisele lõpmatusse, muutes sellega ideede sfääri piiritlematuks, mis on metafüüsilises mõttes ebasoovitav.
Aristotelese sõnastuses leiab argumendi tema "Metafüüsika" 1. raamatust (990b1), 13. raamatust (1079a13) ja "Sofistide ümberlükkamistest (178b36). Platoni "Parmenideses" on Aristoteleselt nime saanud argumendi kõrval veel teisi sarnaseid ideedeõpetuse probleeme väljendavaid arutlusi.
Platoni ideedeõpetus
Platoni ideedeõpetuse kohaselt koosneb maailm lisaks meelelisele maailmale ka ideede maailmast. Ideed on n-ö nähtavad ainult mõistusele st neist saab ainult mõelda. Nt lahendades geomeetria ülesannet kolmnurga kohta, ei tee me seda mitte joonisel oleva kolmnurga kohta vaid lahendus kehtib kolmnurga idee kohta. Ideede maailma ja meelelise maailma vahekorda seletas Platon koopamüüdi abil.
Argument
pisi|Platon, koopia [[Silanioni loodud portreest]] Platoni ideedeõpetuse järgi on igasugune sarnasus tingitud ideest. Inimesed on omavahel sarnased, sest neis on inimese idee. N-ö esimene inimene on päris inimene, n-ö teine inimene on esimese inimese idee. Ideedeõpetusest järeldub aga ka, et peab olema n-ö kolmas inimene, sest kui esimesed kaks on omavahel sarnased, tähendab see, et ka neis on üks ühine idee. See ühine idee tingib sarnasuse ja ongi n-ö kolmas inimene. Analoogselt arutledes järeldub ka neljas ja viies jne inimene. Seega peab ideede maailmu olema lõpmata palju, sest idee ja tema kehastus on erinevates maailmades.
Torquay
Torquay on mereäärne väikelinn Inglismaal Devoni krahvkonnas, osa Torbay ühtsest haldusüksusest.
Inimesed
Torquays on sündinud Richard Francis Burton ja Agatha Christie.
Tukumsi ordulinnus
120px|pisi|Tukumsi linna vapp. Kolm kuuske võivad tähistada kolme küngast oosil
Tukumsi ordulinnus (läti keeles ka Tukumā, eesti Tukkumi, saksa Tuckum, liivi Tukā mō) oli Liivi ordu kivilinnus Lätis Kuramaal (Kurzeme kultuuriajaloolises piirkonnas) Tukumsi (Tukuma) linnas, Slocene jõe (saksa Schlock-Flusse, "Luku" jõgi) põhjakalda künkal.
Venemaa keisririigi lõpuni kehtinud ajaloolise haldusjaotuse järgi asus linnus Kuramaa kubermangu Tukumsi ülemhauptmannschafti (Oberhauptmannschaft Tuckum) Tukumsi hauptmannschaftkonnas.
Aadress: Brīvības laukums 19a, Tukums.
pisi|Tukumsi ordulinnus J. Helmsi joonistusel XVII sajandist. Kujutatud on nurgatornidega linnust, asulat kirikuga ja ülespaisutatud jõge
pisi|Kuramaa haldusjaotus XIII sajandi keskpaigas läti uurija A. Gulbise ettekujutuses 1938 a. Miera Kursa e. "Rahu Kuramaa" (Vredecuronia) oli siis liivlaste Vanema maakond
Nimekujud
Tukumsit on nimetatud ka "Kuramaa väravateks" ("Kurzemes vārti"). Riia poolt tulles ta seda oligi. Läti linnuseuurijad arvavad, et liivi keeles võis tal olla kaks nimetust – kas "Tukkumaegi" ("künklik mägi") või "Tutkammaa" ("maa lõpuots").
pisi|Tukumsi linnuse "torn" politseimaja kõrval, 2008. Tornis on nüüd muuseum
Asukoht
Linnuse asukoht jäi XIII sajandil liivlaste, kuralaste ja semgalite asuala piirimaadele Põhja-Kurzeme kõrgustiku kaguservas. Sinna ulatusid kuralaste/liivlaste ühe pealiku Vanema maad. Pikliku oosi moodustasid kolm küngast, millest läänepoolsele ehitati linnus. Linnus asus tähtsa maantee ja sõjatee ääres ja see oli oluline teetõkkelinnus ja peatuspunkt Kandava ja Riia vahelisel teelõigul. Riia poolt tulles oli tegemist esimese suurema ordu tugipunktiga ja tee hargnes seal kaheks: põhjapoolne haru läks Vindavisse (Ventspilsi) ja lõunapoolne Kuldiga ja Meemeli (Klaipeda) kaudu Preisimaale.
Peale vana Riia–Preisimaa maantee läbis Tukumsit ka teine tähtis ja esimesega osaliselt paralleelne ühendustee – Ventspilsi (Vindavi) – Lapmežciemsi veetee, mis kulges ida-läänesuunaliselt läbi terve Kuramaa. Laevatatav oli ta küll ainult umbes poolest saadik, kuid paatidega läbitav pea täielikult ning samuti kindlasti oluline taliteena. Selle veetee moodustasid Venta, Abava (saksa Abau) ja Slocene jõed, millest kaks viimast voolasid katkematus ürgorus. Seesama ürgorg jätkus ka 2–3 km laiuses veelahkmealas Abava ja Slocene jõe vahel, kus asus raba, mida läbis samuti veesoon. Selle veetee äärde jäi 5 ordulinnust ja 1 piiskopilinnus – Piltene Kuramaa piiskopkonna keskuse näol. Veeteest 17 km Venta jõge pidi ülesvoolu jäi teine Kuramaa keskus – sealsete ordualade pealinnus Kuldiga. Tukumsi ordulinnus koos abilinnuse Šlokenbekaga olid selle ühendustee idapoolseimad kindlustatud punktid.
Riiga tuli keskajal mööda maanteed üle 80 km, põhja poole mere äärde 18, läänes Kandavani ligi 30, kagus asuvasse Jelgavasse 55, ida poole Šlokenbekasse 4,5 ja lõunasse Jaunpilsi u 30 km.
Tukumsi ajalugu enne linnuse ehitust XIII sajandi II poolel
pisi|Vaade Tukuma linnale kagust 1792. aastal. Esiplaanil veskipaisjärv, taamal kirik ja linnusevaremed. Pilt J. C. Brotze kogust, tundmatu autori joonistus
X–XII sajandini oli liivlaste või kuralaste poolt kasutusel ka Tukuma linnamägi, mis jäi hilisemast ordulinnusest 1,5 km lääneloodesse Slocene jõkke suubuva oja kahe haru vahel olevale Vilkaju künkale. Arvatakse, et see tugipunkt valvas samuti maantee ja veetee järele, samuti oli Tukuma tiheda asustusega piirkonna keskus. Linnamäe kaitserajatised ei olnud lõpuni välja ehitatud, ilmselt katkesid need sakslase saabumisel Liivimaale. Läti ajaloolaste arvates kaitses linnamägi XIII sajandil Riia–Preisimaa maanteed.
Hilisemate arheoloogiliste leidude järgi otsustades oli keskajal ordulinnusest põhja pool paiknenud turuplatsi kohal varem olnud liivlaste ja kuralaste asula.
1230. aasta 28. detsembril on lepingus Mõõgavendade ordu ja kuralaste vahel mainitud Tukumsi piirkonna Matkule (Matichule) ja Pure (Pyrre) külasid. Kuralaste ühe vanema Lamekini (Cum... Lammekinus rex) ja Rooma paavsti asesaadiku (viitselegaat) Baldwini vahelise lepinguga allusid kuralased ordu ülemvõimule, kuid sailitasid oma senise ühiskonnakorralduse ja linnused.
1242 toimus vaatamata kehtivale lepingule kuralaste rünnak ordu sõjajõudude vastu Valguma järve ääres, mis asetseb kümmekond km Tukumsist idas.
1245 võtsid Tukumsi piirkonna mehed osa lahingust Embute (Amboten) all. Samal aastal määrati kindlaks ka piir Liivi ordu ja Kuramaa piiskopkonna valduste vahel, see hakkab jooksma 23 km Tukumsist põhja pool mööda Engure (saksa Angern) jõge.
1253. aasta 4. aprillil on esmamainitud Tukumsi nime, kui toimus maadejagamine kuralastele kuuluva Fredecuronia üle Liivi ordu ja kuralaste vahel. Tukums, Vecmoka, Pure, Sati ja Ozoli piirkonnad ning Valguma ja Kanierise järved läksid ordule. Ordurüütlid võtsid piirkonnas poliitilise võimu oma kätte.
1254 hakkas ordumeister Eberhard von Sayn orduvõimu paremaks kindlustamiseks Kuramaal ja administreerimise hõlbustamiseks ehitama Kandava foogtilinnust, mille linnusepiirkonda läksid ka Kandava, Zabile, Talsi ja Tukumsi maad ning mets Kandava ja Zemgale vahel.
XIII sajandi lõpuni olevat liivlaste linnuses vanemaks olnud Varise (Vara) nimeline mees.
Linnus kuni Kuramaa hertsogkonna tekkeni XVI sajandi II poolel
1277. aastal alustati läti ajaloolaste hinnangul Tukumsi ordulinnuse ehitust.
Deradikaliseerumine
Deradikaliseerimine on protsess, mille jooksul püütakse vähendada radikaliseerunud inimese pühendumust äärmuslusele ja tema osalemist vägivaldses äärmusluses niisugusel määral, et tal kaob vajadus vägivallaaktidest osa võtta. Sageli kasutatakse deradikaliseerimisprogrammidest rääkides ka selliseid termineid nagu deprogrammeerimine, rehabiliteerimine, integreerimine ja vastuideoloogia. Deradikaliseerimine viitab ennetavatele terrorismivastastele meetmetele, mille eesmärk on, et äärmusliku ja vägivaldse usulise või poliitilise ideoloogiaga inimesed võtaksid vastu mõõdukamad ja vägivallatud vaated.
Tukumsi ordulinnus
Linnus kuni Kuramaa hertsogkonna tekkeni XVI sajandi II poolel
1278–1279 aasta talvisest sõjakäigust leedulaste vastu võtsid vastavalt 1254. aastal sõlmitud lepingule osa ka Tukumsi piirkonna elanikud. Samasugune retk toimus 1323. aastal.
Deradikaliseerumine
Deradikaliseerimine
Deradikaliseerimise jooksul püütakse vähendada radikaliseerunud inimese pühendumust ja vägivaldse äärmusliku maailmapildiga seotust sellisel määral, et ta ei soovi enam vägivallaaktidest osa võtta. Deradikaliseerimine on tihedalt seotud radikaliseerumise ja taasühiskonnastamisega.
Radikaliseerumine
Radikaliseerumine on protsess, mille käigus suureneb isiku soov muuta ühiskondlikku ja poliitilist korda. Protsessi "käigus muutub kardinaalselt isiku hoiak ja maailmapilt, millele võib lisanduda, kuigi mitte alati, suhtumise teisenemine meetmetesse, millega tahetakse ühiskondlikku pööret ellu viia".
Tukumsi ordulinnus
Linnus kuni Kuramaa hertsogkonna tekkeni XVI sajandi II poolel
1299. aastat on linnuseehituse daatumina märkinud ajaloouurija A. Richter oma 1857. aastal välja antud Baltikumi idapoolsete provintside ajaloos.
Deradikaliseerumine
Taasühiskonnastamine
Taasühiskonnastamine on protsess, mis aitab luua sidet uue, varasemast erineva ideoloogilise süsteemiga, mis johtub varasematest keerulisematest lähtepunktidest. Need on seotud ühiskonna eri identiteetide ja rollidega, mis aitavad luua uue arusaama moraalse käitumise ja hinnangute kohta.
Üksikisiku või kollektiivi deradikaliseerimine
Deradikaliseerimine võib olla suunatud ühele isikule või rühmale. Üksikisiku deradikaliseerimise puhul püütakse muuta ühe inimese vaateid, kollektiivi deradikaliseerimise puhul aga soovitakse muuta rühma või organisatsiooni seisukohti ja veendumusi.
Füüsiline või psühholoogiline eemaldumine
Eemaldumine võib olla füüsiline või psühholoogiline. Füüsilise eemaldumise põhjustavad näiteks inimese vahistamine, pealesunnitud rollivahetus, senise rolli tähtsuse vähenemine ja liikumisest väljaheitmine. Psühholoogilise eemaldumise põhjustab sageli liikmeks olemisega seotud negatiivne kogemus või tundmus, prioriteetide muutumine või organisatsiooniga seotud kujutelmade osaline või täielik purunemine.
Deradikaliseerumise ja eemaldumise põhjused, soodustavad tegurid
Nii deradikaliseerumine kui ka eemaldumine on keerulised, inimesiti individuaalsete põhjustega protsessid. Sageli jõuab inimene eemaldumiseni viiva pöördepunktini siis, kui lahkumine muutub jäämisest kasulikumaks.
Tukumsi ordulinnus
Linnus kuni Kuramaa hertsogkonna tekkeni XVI sajandi II poolel
pisi|Tukumsi ordulinnuse varemed idakagust, 1792. J. C. Brotze kogu
Deradikaliseerumine
Tõuketegurid
Organisatsioonist lahkumist soodustavad järgmised asjaolud: ebakõla ootuste ja tegelikkuse vahel – värvatu tunneb, et enne liitumist tekkinud kujutluspilt ja tegelik elu ei sobi kokku, organisatsiooni strateegia ja tegevusega seotud illusioonid purunevad , juhtimine on halb või juhti ei saa usaldada , varjatud elustiiliga on raske toime tulla , ei suudeta kohaneda organisatsioonis kasutatava vägivallaga , kaob usk organisatsiooni ideoloogiasse , väsimus.
Tukumsi ordulinnus
Linnus kuni Kuramaa hertsogkonna tekkeni XVI sajandi II poolel
Kuni umbes aastani 1300 oli veel kasutuses ka vana liivlaste muinaslinnus-linnamägi, kus elas orduametnik-maksukoguja, kes siis hiljem kolis üle valmivasse uude linnusesse. Viimast aastat on ka linnuseehituse ajana märgitud.
Deradikaliseerumine
Tõmbetegurid
Inimest innustavad liikuma rohkem pakkuva alternatiivi poole sellised asjaolud: muutus lojaalsuses, uute väljavaadete tekkimine töö, hariduse või huvitegevuse kaudu , soov abielluda ja luua pere , positiivne kokkupuude mõõdukatega , majanduslikud stiimulid – eraldumine on tõenäolisem, kui liige ei ole organisatsioonist majanduslikult sõltuv , amnestia.
Tukumsi ordulinnus
Linnus kuni Kuramaa hertsogkonna tekkeni XVI sajandi II poolel
pisi|Vaade Tukumsi linnusevaremetele kagust, 1795, H. F. Wäberi joonistus. Linnusemüürid on veel peaaegu täies kõrguses ja mahus säilinud
Baltisaksa ajaloolased peavad linnuse rajajaks meister Gottfried von Rogget (tõenäoliselt sama suguvõsa von der Recke ministeriaalidega Vestfaalist), kes juhatas Liivi ordut aastatel 1298–1307.
1330. aasta on linnuserajamise aastana üles tähendanud J. Arndt. Ilmselt on ta aastaarvuga eksinud, kuid arvatakse ka, et siis ehitati Slocene jõele veski ja tamm, mis paisutas üles tiigi linnuse lõunakülje kaitseks. Linnust ei valitsenud mitte komtuur ega foogt, vaid kastellaan, kes enamjaolt viibis Riias. Tukumsit valitseti otse Riia ordulinnusest, kohapeal teostas võimu lossipealik – sõjasulane (Landsknecht).
1338 on mainitud Tukumsit dokumentides, kus määratakse kindlaks Kuramaa piiskopi ja ordu valduste vahelist piiri.
Deradikaliseerumine
Deradikaliseerimisprogrammid
Deradikaliseerimisprogramme korraldavad riiklikud ja/või kolmanda sektori organisatsioonid. Nende tegevuste eesmärk on toetada inimese mõttemaailma muutumist ja tema taasühiskonnastamist. Programmide või toetavate tegevuste õnnestumiseks on vaja nii indiviidi kui ka kogu ühiskonna head tahet. Kui ühiskond ei ole selleks valmis, ei saa programm olla lõpuni edukas.
Deradikaliseerumist ning äärmuslikust ideoloogiast ja rühmitusest eemaldumist soodustatakse mitmesuguste meetoditega. Neid võib jaotatada tegevusteks ja aruteluteemadeks, millest tegevuste käigus räägitakse.
Tukumsi ordulinnus
Linnus kuni Kuramaa hertsogkonna tekkeni XVI sajandi II poolel
1381 peatus linnuses ordumeister Wilhelm von Friemersheim, kes allkirjastas seal mingi üriku. Siis ongi konkreetselt linnust esimest korda kirjalikult mainitud.
Deradikaliseerumine
Tegevus
Deradikaliseerumist ja eemaldumist soodustavad tegevused on järgmised: isikule määratakse mentor või tugiisik, pakutakse psühholoogilist ja/või religioosset nõustamist, majanduslikku ja sotsiaalabi, et toetada töö leidmist, hariduse jätkamist ja uue sotsiaalvõrgustiku tekitamist.
Tukumsi ordulinnus
Linnus kuni Kuramaa hertsogkonna tekkeni XVI sajandi II poolel
1411. aastal on linnus olemas Liivimaa linnuste nimekirjas. XV sajandil on mainitud linnust tihti kirjalikes allikates.
Deradikaliseerumine
Valitsusväliste organisatsioonide programmid
Kolmanda sektori organisatsioonid korraldavad tegevusi riigi toel. Tegevused on osalejale tasuta, nendega saab liituda vabatahtlikkuse alusel.
Passiivsed ideoloogiata programmid
Valitsusväliseid passiivseid ideoloogiata programme korraldavad vabaühendused riigi või annetajate toetusel. Ideoloogiata tähendab, et religioosseid ja poliitilisi vaateid peetakse iga inimese eraasjaks, mistõttu neid ei käsitleta. Küll aga toetatakse inimese käitumismustrite muutumist, kasutades selleks teraapiaid, nõustamist ja sotsiaal-majandusliku elujärje parandamist, näiteks aidatakse leida uus töö- ja elukoht.
Aktiivsed ideoloogiaga või ideoloogiata programmid
Aktiivsed valitsusvälised ideoloogiaga või ideoloogiata programmid hõlmavad vabaühenduse tehtavat tööd. Taolisi programme on väga vähe, sest vabaühendustel puudub ligipääs inimeste infole, mis on tööks vajalik.
Tukumsi ordulinnus
Linnus kuni Kuramaa hertsogkonna tekkeni XVI sajandi II poolel
1416. aasta 23. augustil on ürikutes juttu juba Tukumsi foogtist, kuna samal aastal eraldati Tukumsi piirkond iseseisvaks Kandava foogti alluvusest. Sama aasta ürik räägib, et Tukumast lõuna pool asuv Jaunpilsi (Neuenburg) linnus kuulub Tukuma kohtu piirkonda ("Nuweborg, gelegen in gerichte zu Tockam"). See võis küll ka tähendada, et Kandava foogt käis lihtsalt Tukumas kohut mõistmas ja Jaunpils kuulus ikka Kandava alla.
Deradikaliseerumine
Aktiivsed ideoloogiaga programmid
Tegevuste käigus toimuvad ideoloogilised arutelud ja debatid, mis lähtuvad antud riigi enamlevinud islamivoolust. Valitsuspõhiseid aktiivseid ideoloogiaga programme kasutatakse Lähis-Ida ja Kagu-Aasia riikide vanglates. Kuna programmi juhib riik, siis osalejad suhtuvad programmi korraldajatesse kui vaenlastesse. Organisatsioonist lahkumise või oma mõttemustrite muutmise vastasuse tõttu on palju vastuhakku, mida võidakse karistada peksmise, piinamise või selliste hüvede keelamisega nagu perega kohtumine, võimalus teha trenni.
Aktiivsed ilma ideoloogiata programmid
Valitsuspõhised aktiivsed ilma ideoloogiata programmid on peamiselt levinud lääneriikides ja Indoneesias. Need on vanglapõhised integratsiooni- ja rehabilitatsiooniprogrammid. Kuigi otseselt ei räägita ideoloogiast ja selle muutmisest, võetakse läbi mõni muu teema, mis hõlmab ka inimese mõttemustreid ja teoloogiat. Peamine fookus on suunata inimesi elama vägivallavaba elu. Metodoloogiliselt keskendutakse hariduse ja kutseõppe andmisele, mentorlusele, psühholoogilisele ja sotsiaal-majanduslikule nõustamisele. Siiski on märgatud, et mingit laadi spirituaalne-religioosne nõustamine peab olema programmis sees.