cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vladimir Zazubrin
Pärast teenis ta Punaarmees, töötades Kanski armee ajalehes Krasnaja Zvezda, kus ta avaldas olukirjeldusi, reportaaže ja jutustusi. Aastal 1922 ta demobiliseeriti ning 1923 sai hiljuti asutatud Novosibirski ajakirja Sibirskije Ogni esimeheks ja sekretäriks. Seal ta töötas 1928. aastani.
Ta kirjutas jutustused "Ühiselu" ("Obštšežitije") ja "Kahvatu tõde" ("Blednaja pravda"), mis ilmusid 1923. Nendes kritiseeris ta NEP-i kui revolutsiooni ideaalidest taganemist.
Kirjanik Jefim Permitin, kes elas siis Barnaulis, meenutab teda nii: "Ma teadsin, et Zazubrin tõmbas isegi raevukamalt kui Sibkraiizdati direktor Bassov kõigist linnadest ja küladest andekaid luuletajaid, proosakirjanikke ja kriitikuid ... Juba Ust-Kamenogorskis sain ma Zazubrinilt kirja, milles ta tundis huvi Ohhotnik Altaja kirjandusrubriigi kaastööliste vastu ja tegi ettepaneku vahetada ajakirju."
Zazubrin toetas ka Altai kirjandusteadlast A. Toporovi.
Aastast 1928 kuni elu lõpuni töötas Zazubrin Moskvas kirjastuses Goslitizdat. Seal ta kirjutas ka romaani "Mäed" (Горы), mis ilmus 1933 ajakirjas Novõi Mir ja 1934 raamatuna. Romaan rääkis kollektiviseerimisest Altai materjalil.
Maksim Gorki kirjutas kirjas B. N. Volginile: "Seda romaani ma hindan üpris kõrgelt, olles veendunud, et autoril õnnestus kirjutada just eepilise tooniga teos ning et koos Šolohhovi raamatuga on see meie kirjanduse üpris edukas samm edasi. Meie realism peab olema just heroilis-eepiline, et ületada "zolaism" ja anda tegelikkuse tõeliselt kunstiline peegeldus. Mulle tundub, et Zazubrin tegi selles suunas sammu Šolohhovist kaugemale."
Novõi Miri toimetajale I. M. Gronskile kirjutas ta: "Lugesin käsikirja tähelepanelikult läbi, leian, et need peatükid [Altai kommuunide loost] on väga hästi kirjutatud, on tohutu huviga loetavad ning täis seda üliväärtuslikku, rasket, loomalikku tõde, mida peavad pojad oma isade kohta teadma."
Jutustus "Щепка", mis avaldati 1989 ajakirjas Sibirskije Ogni, kujutas tšekaa tegevust.
Zazubrin arreteeriti ja ta suri vangistuses. Ta on postuumselt rehabiliteeritud.
Aeneas
pisi|"Aeneas põgeneb põlevast Troojast". [[Federico Barocci maal, 1598]] Aeneas (kreeka keeles Αἰνείας, Aineías) on vanakreeka ja rooma mütoloogias Trooja kangelane, prints Anchisese ja armastusjumalanna Aphrodite (Venuse) poeg, Askaniose isa.
Teda peetakse roomlaste esiisaks. Aenease elu on Rooma luuletaja Vergilius kirjeldanud eepilises poeemis "Aeneis".
Müüt
Pärast Trooja linna langemist alustas Aeneas rännakut, et otsida läänest troojalastele uus kodumaa. Jumalanna Hera (Juno) ei soovinud, et Aeneas sihtkohta jõuaks, ning käskis tuulte valitsejal Aiolosel tekitada tormi ja Aenease laeva uputada. Esilekutsutud tormilained kandsid Aenease ja ta kaaslased Kartaago lähistel kaldale. Jõudnud Kartaagosse, kohtus Aeneas Kartaago kuninganna Elissaga (tuntud ka kui Dido), kes troojalasse armus. Kuninganna pakkus Aeneasele võimalust valitseda koos Kartaagos, kuid troojalasele meenutati tema reisi eesmärki ning ta jätkas reisi Apenniini poolsaare poole. Ahastuses kuninganna võttis seejärel endalt elu.
Randunud Apenniini poolsaarel, sattus Aeneas Kyme Sibülli juurde. Aineias külastas allilma ja nägi nägemust tuleviku Roomast. Jõudnud Latiumi, sõlmis Aeneas sealse valitseja Latinusega lepingu, mille kohaselt sai troojalane loa abielluda valitseja tütre Laviniaga. Lavinia oli aga kihlatud rutulite kuninga Turnusega. Turnus kuulutas Latinusele ja Aeneasele sõja. Aeneasel õnnestus Turnus alistada ning sõdivad pooled ühendada, pannes nii aluse roomlaste soole.
Bernoulli võrrand
right|thumb| Bernoulli võrrand seob voolava vedeliku rõhu, voolu kiiruse ja asendi potentsiaalse energia ning kirjeldab energia tasakaalu voolava vedeliku joas. Võrrandi tuletas Šveitsi matemaatik Daniel Bernoulli (1700–1782).
Võrrand näeb välja järgmine:
kus:
Gerennus
Gerennus oli müütiline brittide kuningas, Eliduruse poeg.
Haapavesi linn
Haapavesi on linnaks nimetatav omavalitsusüksus Soomes Põhja-Pohjanmaa maakonnas. Asub Pyhäjoki ääres.
Haapavesi vald nimetati linnaks 1996.
Haapavesi linna keskus on Haapavesi ehk Haapavesi kirikuküla.
Seal korraldatakse Haapavesi folkmuusikafestivali.
Haapavesi linna sõprusvald Eestis on Ridala vald.
Kent
Kent on tseremoniaalkrahvkond Kagu-Inglismaal.
Kent jaguneb 13 ringkonnaks:
Catellus
Catellus oli müütiline brittide kuningas, Gerennuse poeg.
Aison
Aison on kreeka mütoloogia tegelaskuju, Iolkose kuningas, Kretheuse ja Tyro poeg, Pherese vend, Peliase ja Neleuse poolvend. Aisoni abikaasa oli Alkimede (või Polymele), tema pojad olid Iason ja Promachus.
Kretheus sai teada, et tema naisel oli enne abiellumist jumalaga vahekord olnud, ja tühistas seetõttu abielu. Ta võttis naiseks oma teenija Sidero ning Tyro pidi Siderot teenima. Sidero kohtles oma endist käskijannat väga halvasti, kuid Aisonit ja tema venda Pherest ta ei kiusanud; küllap seetõttu, et tal endal lapsi ei olnud.
Pärast Kretheuse surma sai Aison kuningaks. Kuid siis ilmusid välja Tyro abielueelsed pojad Pelias ja Neleus. Pelias tappis Sidero, makstes kätte oma ema julma kohtlemise eest.
Millus
Millus oli müütiline brittide kuningas, Catelluse poeg.
Järgmine kuningas Porrex II oli tema poeg.
Siksten Kasimir
Siksten Kasimir (sündinud 23. juunil 1980 Tartus) on eesti jalgpallur, kes mängib Rootsi klubis Hudiksvalls ABK.
Klubikarjäär
Varem mängis ta Eesti Meistriliiga klubides FC Floras ja JK Tammekas.
Aprillis 2011 siirdus ta Rootsi tugevuselt neljanda liiga klubisse Hudiksvalls ABK.
Haapajärvi linn
Haapajärvi on linn Soomes Põhja-Pohjanmaa maakonnas. Asub Kalajoki jõe ääres.
Odysseus
pisi|Odysseus ja sireenid. Atika punasefiguuriline stamnos, umbes 480-470 eKr (Briti Muuseum) Odysseus (vanakreeka keeles Ὀδυσσεύς, ladina keeles Ulysses või Ulixes, eesti keeles on kasutatud ka nimekuju Odüsseus) on tegelane vanakreeka mütoloogias ja Homerose eeposes "Odüsseia", legendaarne kangelane Trooja sõjas.
Odysseus oli leidlik, kõneosav ja vapper kreeka kangelane Trooja sõjas. Ta oli Ithaka saare valitseja, Laertese poeg, Penelope abikaasa, Telemachose isa. Ta püüdis sõjaretkest eemale jääda, teeseldes hullumeelset (kündis põldu, külvates seemnete asemel soola), kuid Palamedes paljastas ta kavalusega. Trooja vallutati pärast 10-aastast piiramist Odysseuse kavala plaani järgi ehitatud puuhobuse abil.
Üks nii kunsti kui ka kirjanduse lemmikteemasid antiikajast alates on olnud Odysseuse eksirännakud. Dante Alighieri "Jumaliku komöödia" Põrgu-osa 26. laulus asub Odysseus (itaalia keeles Ulisse) koos oma kaaslase Diomedesega leekides põrgu 8. ringis oma salasepitsuste ja petuplaanide pärast Trooja sõjas. Odysseus jutustab seal Homerose loost erineva loo oma viimasest reisist ja surmast: ta asus seikluste otsingul reisile Heraklese sammaste (s.o Gibraltari väina) poole läänepoolsele merele (s.o Atlandi ookeanile). Pärast 5-kuulist meresõitu nägi laevameeskond merest tõusmas suurt mäge (Dante kosmoloogias Purgatoorium), enne kui torm nad uputas. Dantel ei olnud ligipääsu Homerose originaalile, seega tugines ta ladina allikaile (eelkõige Vergilius ja Ovidius).
Hilisemaist kirjanduslikest Odysseuse-käsitlustest on tuntud Alfred Tennysoni luuletus "Ulysses" (kirjutatud 1833, avaldatud 1842), James Joyce ' i romaan "Ulysses" (1922), Jean Giono teos "Naissance de l'Odyssée" ("Odüsseia sünd", 1930) ning Nikos Kazantzakise moodne eepos "Odüsseia" (1938). Margaret Atwoodi teoses "The Penelopiad" (2005; eesti keeles "Penelopeia", 2006) esitatakse Odysseuse lugu tema naise Penelope vaatekohalt.
Manomeeter
Manomeeter ehk rõhumõõtur on mõõteriist, millega mõõdetakse ülerõhku.
Vedelikmanomeeter
Vedelikmanomeetri ehk piesomeetri töö põhineb hüdrostaatilise rõhu omadusel (rõhk mõjub või kandub edasi igas suunas võrdse jõuga). See on lihtsa ehitusega odav mõõteriist ja selle põhiosa on läbipaistev toru, milles oleva vedeliku rõhk tasakaalustab mõõdetava vedeliku rõhu. Vedelikmanomeeter näitab alati tegelikku rõhku, mis on oluline mõõtmise täpsuse seisukohalt (1 mm vedeliku samba kõrgust näitab rõhku 0,0001 baari). Puudus on piiratud mõõtepiirkond, mistõttu saab sellega mõõta väikest rõhku. Mõõdetava rõhu suurust piirab selle tasakaalustamiseks vajaliku vedelikusamba ehk manomeetri toru pikkus. Kasutusel on ka elavhõbemanomeeter, millel on vedeliku suurema tiheduse tõttu lühem toru. Tööstuslikus kasutamises on vedelikumanomeeter ebamugav, sest toru võib murduda. Pigem mõõdetakse sellega laboratooriumides väikest rõhku (kuni 0,1 baari). Elavhõbemanomeetrit kasutatakse 4 kuni 5 baari mõõtmisel.
Mehaaniline manomeeter
Mehaanilise manomeetri töö põhineb rõhu tekitatud deformatsiooni mõõtmisel. Mida suurem on rõhk, seda suurem on tema tekitatud deformatsioon. Mehaaniline manomeeter mõõdab rõhku kaudselt ja tekitab mõõtevigu (nt näidiku ebatäpsus või deformeeritava elemendi kulumine). Vastutusrikkal seadmel töötavat mehaanilist manomeetrit tuleb perioodiliselt kontrollida. Eri diapasoonides on vaja kasutada eri mehaanilisi manomeetreid, sest manomeetri elastne element peab olema eri jäikusega. Vedrumanomeeter võimaldab mõõta rõhku 0,5 kuni 10 000 baari, membraanmanomeeter kuni 25 baari. Mehaanilise manomeetri eelised on töökindlus, väikesed gabariidid, suure rõhu mõõtmise võimalus ja lihtne paigaldus. thumb|Mehaaniline manomeeter lahtivõetult
Manomeetri toimimine
Eri klassiühingutel on manomeetri toimimisele eri nõudmised. Näiteks klassiühing Bureau Veritas ei nõua ülevaatustel mõõteriistade kontrolli, aga Venemaa register nõuab KMR-manomeetrite iga-aastast kontrolli. Eestis teimib KMR-manomeetreid Veeteede Amet. Manomeetri metallkorpus peab olema plommitud ning manomeetri skaalale on nõutav ja kasulik märkida punase joonega tööpiirkond.
Negrillorass
Negrillorassi all on mõistetud negriidsesse põhirassi kuuluvat inimrassi, mida iseloomustavad neegrirassist heledam nahk, lopsakam habemekasv ja kitsamad huuled ning väga väike keskmine kasv (meestel paiguti isegi 140 cm).
Sellesse rassi kuuluvateks on loetud Aafrika pügmeesid.
Suursäär
pisi|Suursäär vaadatuna [[Kessu päevamärk|Kessu päevamärgist]] pisi|Suursääre tippmine osa Suursäär on maasäär Kesselaiu põhjaosas. Ühelt poolt ümbritseb seda Suur väin ja teiselt Kesse abajas.
Hüdrauliline löök
Hüdrauliliseks löögiks nimetatakse vedeliku rõhu äkilist suurenemist torustikus. See võib olla tingitud voolava vedeliku inertsist ja seadme liikuvate osade inertsist.
Voolava vedeliku inerts
Vedeliku voolutee järsul sulgemisel püüab vedelik inertsi toimel jätkata liikumist ning avaldab takistusele survet, mis väljendub rõhu hüppelise suurenemisena süsteemis. Ohtlik on selline nähtus pikkade transporditrasside puhul, kus liikuva vedeliku mass võib ulatuda kümnetesse ja sadadesse tonnidesse. Rõhu muutus voolu kiirel sulgemisel (s), kus ts on ventiili sulgemisaeg, L on toru pikkus ja C on rõhulaine levimiskiirus vedelikus (C= 900...1300 m/s). Hüdraulilisest löögist tingitud rõhu muutus p=C \rho v (Pa), kus v on vedeliku voolu kiiruse muutus (m/s).
Seadme liikuvate osade inerts pidurdamisel ja reverseerimisel
See on iseloomulik, kui hüdroajami abil toimub massi teisaldamine. Sellisel juhul tekkiv löök (Pa), kus v on liikuva massi kiirus enne peatamist, B on vedeliku kokkusurutavuse tegur (N/m²; 1500...1800 MPa), m on hüdroajami poolt liigutatav mass ja v0 on vedeliku maht, millele mõjub löök (m3). Teed hüdraulilise löögi vähendamiseks:
Seisumass
Seisumassiks nimetatakse elementaarosakese või mõne muu süsteemi vähimat võimalikku massi.
Kuna vastavalt valemile E=mc^2 on iga keha energia ja mass omavahel seotud, siis energiat omava (näiteks liikuva) keha mass on suurem kui täiendavat energiat mitteomava keha mass. Kuna liikumine on suhteline, siis liikumise puhul tuleb muidugi arvestada taustsüsteemiga, mille suhtes seda vaadeldakse. Vähimat võimalikku energiat omava keha mass ongi tema seisumass ehk invariantne mass. Kehalt, mis omab seisumassi, ei saa enam ilma keha lõhkumata (või muutmata) energiat ära võtta.
Elementaarosakese seisumass
Kui makromaailmas on erinevused keha tegeliku massi ja seisumassi vahel märkamatud, siis elementaarosakeste puhul on erinevused väga suured. Elementaarosakeste kiirendis kiirendatud osakeste mass võib olla mitmeid suurusjärke suurem kui tema seisumass.
Seisumassi alusel jagunevad elementaarosakesed seisumassiga ja seisumassita osakesteks. Osakesed, millel seisumass puudub, ei saa "paigal seista" ning liiguvad alati valguse kiirusega. Kõige tuntum seisumassita osake on footon. Seisumassiga osakesi ei saa jälle vastavalt erirelatiivsusteooriale valguse kiirusega liikuma sundida. Neid on võimalik kiirendada ainult valguse kiirusele lähedastele kiirustele.
Elementaarosakese seisumass võrdub ka energiaga, mida on vaja selle osakese "loomiseks" ja mis vabaneb, kui osake annihileerub
Elementaarosakeste seisumassi (ja ka tegelikku massi) mõõdetakse energiaühikutes elektronvoltides (eV), kuna nii on lihtsam leida osakese tegelikku massi (seisumass + osakese energia). Tavaliselt on osakeste massid suurusjärkudes megaelektronvolti (MeV) ja gigaelektronvolti (GeV).
Süsteemi seisumass
Seisumassi mõistet võib kasutada ka mitmest osakesest koosneva süsteemi jaoks. Sellisel juhul tuleb mõista süsteemi seisumassina mitte otsest süsteemi moodustavate osakeste seisumasside summat, vaid selle süsteemi enda vähimat võimalikku energiat. Nimelt kulub või eraldub süsteemi moodustamisel samuti energiat, mistõttu mitmest osakesest moodustunud süsteemil on omaenda isiklik seisumass. Näiteks rauast väiksemate aatomituumade seisumass on väiksem kui teda moodustavate nukleonide seisumasside summa ja seda seetõttu, et nukleonide ühinemisel aatomituumaks vabaneb energiat. Rauast suuremate aatomituumade seisumass on jälle nukleonide seisumasside summast suurem.
Antsla vasallilinnus
Linnus hävitati arvatavasti 1602. aastal. Tänapäeval asuvad linnuse kohal Vana-Antsla mõisa hooned. Võimalik, et üks keldriruum pärineb linnuse ajast. Nii pealinnuseala põhjaküljel asuv endine mõisa peahoone kui ka lõunaküljel asuv endine mõisa majandushoone seisavad tänapäeval tühjalt ja ootavad renoveerimist.
Nimekujud
pisi|Vaade kagust idapoolse vallikraavi põhjaotsale
Asukoht ja paiknemine
Asukoht oli soodsalt valitud Antsla jõe ja Vastsekivi oja vahelisele kaldaneemikule. Peale veesoonte ühinemist sai veskitammiga soodsalt paisutada jõeorus vett nii, et moodustus kolme külge lai looduslik vallikraav. 100 m pikk äralõikevallikraav tuli kaevata vaid idaküljele. Moodustuva ristkülikukujulise linnuseala kagunurga juurde rajati Vastsekivi ojale ja seda ületavale linnuse juurdepääsuteele veel täiendav veskitamm, mis tekitas sinna külge veel täiendava veekaitse ja ahendas võimaliku vaenlase ründesektorit linnuse kõige nõrgemal – idaküljel.
Antsla linnus oli ka Tartu piiskopkonna lõunaosa kaitse üks sõlmpunktidest: sealt lähedalt möödus Pihkvast tulev kauba- ja sõjatee Otepää poole ja tuli samuti lõuna poolt Liivi ordu aladelt Aluliinast maantee ning ühines Antsla lähedal Pihkva teega. Antslast Pihkva poole jäi maanteele 3 teetõkkelinnust ja Koivaliina ning Aluliina poole vähemalt 2 teetõkkelinnust.
Ajalugu
Antsla oli koos Wehasti (arvatavasti Jaugamõisa kunagises Oja külas Antsla lähedal) ja Lohnertshofi (kunagine Patupera küla endises Karula vallas) mõisaga Üxküllide rüütlisuguvõsa ürgvana valdus, hiljem lisandusid sinna juurde ka Mõniste (Menzen), Saru (Saara) ja Pühajärve (Wollust) mõis.
Linnus moodustas koos Vaabina ja Sõmerpalu linnusega Tartu piiskopkonna lõunapiiri kaitseahela. Üxküllidele on kuulunud eri ajaperioodidel palju mõisaid ja enamik teadaolevatest vasallilinnustes Tartu piiskopkonna lõunaosas: Antsla, Sõmerpalu, Tsooru ja Mõniste. XIV sajandi lõpul langes Üxküllide kätte ka kannatada saanud Otepää piiskopilinnuse ala. Liivi sõja ajal oli Jürgen Üxkülli nimeline ordurüütel pealikuks ka Vastseliina piiskopilinnuses, mille linnusemaad Rõuge kihelkonnas piirnesid Üxküllide valdustega Urvaste kihelkonnas (Urbs). Antsla kujunes ja oli välja ehitatud selle rüütliteperekonna Lõuna-Eesti valduste pealinnuseks-mõisaks.
3. märtsi 1376 pärimisürikus on juttu vendadele Henneke, Hermann ja Otto Üxküllile langevast "isade pärandusest" (vaderliken erve) Tartu stiftis - Anzen (Antsla), Fierenhof, Menzen, Saara, Wollust ja Arrol mõis, mille Tartu piiskop Heinrich I von der Velde vendadele uuesti välja läänistas. Samal aastal said vennad Hermann ja Otto endale "ühistesse kätesse" (die samende Hand) ka surnud venna Henneke osa pärandusest, makstes piiskopile 2000 Riia marka ja 36 šillingit n-ö "riigilõivu". Otto sai omale Pühajärve (Wollust) ja Hermann Antsla mõisa.
13. juulil 1398 andis Tartu piiskop Dietrich III Damerow läänikirja Liivi ordu purustatud Otepää piiskopilinnuse ja selle maade valdamiseks vendadele Hermann ja Otto von Üxküllile. Nendele vasallidele kuulusid ilmselt juba tollal ka Antsla maad ja mõis.
1405. aastal on linnust teadaolevalt esmamainitud.
1413. aastal esmamainitud Urvaste Püha Urbanuse kihelkonnakirik on ehitatud tõenäoliselt juba 14. sajandi II poolel; võimalik, et Urbanuse nimeliste paavstide valitsusajal; Antsla Üxküllide (Üxküll zu Anzen) ja Vaabina Tiesenhausenite (Tiesenhausen zu Ueltzen) koostöös. Uuemate uuringute järgi on kirik ehitatud 14. sajandi III veerandil või isegi 15. sajandi algul ja Tiesenhausenite osalus selle rajamisel ei ole tõendatud. 1630 seisis see pärast sõdasid varemetes.
15. jaanuaril 1419 jaotasid vennad Otto, Bertram ja Claus Üxküll oma isa Hermann von Üxkülli ja lelle Otto von Üxkülli pärandust. Antsla peamõis jäi kahele esimesele, viimane sai Mõniste, teistel andmetel Pühajärve mõisa. Clausil tekkis hiljem vendadega pärandijaotuse üle tüli.
Mõlemad vennad ka äritsesid Antsla maadega. Rüütel Bertram Üxküll müüs 1437 Antsla kihelkonnast Seskulli küla koos maadega Tartu toomhärrale Nicolaus Ucknerile ja vend Otto pantis 1449 Otto Engedesile Antsla kihelkonnas Mustametsa (Mustametze) ja Tsargo vakuse Möndesi külaga.
15. sajandi II poolel kuulus linnus rüütel Bertrami pojale Peter von Üxküllile. Ta oli piiskopkonnas energiline organisaator ja aktiivne ehitusmees ning arvatakse, et just tema ajal ehitati mõisasüda tugevamaks linnuseks välja. Peter oli ka see mees, kes tellis Üxküllide vapikujutise, millel olid esmakordselt ühendatud kaks eraldi kujutisega kilpi. Sinnamaani oli perekonnas kasutatud ainult lõvikujutist - tõsi küll, lõvi on vappidel erinevates poosides. 1475 kinkis Peter Pühajärve mõisa koos juurdekuuluvate küladega Bartholomeus Tiesenhausenile. Ilmselt piiskop tehingut ei kinnitanud. Üxküllid ja Tiesenhausenid tegutsesid siis käsikäes, mõnedel teadetel ehitati 1477 koos Urvaste kirikut ja Tiesenhausenid rajanud sellal ka kivist Vaabina vasallilinnust.
1529 kuulusid Pühajärve ja Antsla mõis Johann Üxküllile, kes müüs viimase samal aastal Reinhold Taubele. Sellest tekkis lähikondsete vahel suur tüli. Johanni abikaasa protestis ilma tema teadmata sooritatud tehingu piiskop Johann VI Grey juures. Ilmselt pöörati müügitehing tagasi.
1542 jaotasid vennad Johann ja Otto Üxküllid oma isa Johanni pärandust. Vanem Johann sai Mõniste, Saru ja Pühajärve mõisa ja noorem Otto Antsla.
1558. aasta algul oli Antsla Otto Üxküllil talle kuuluva mõisa lähedal väike kokkupõrge Tartu piiskopkonda tunginud Moskva tsaari Ivan Groznõi sõjameestega. Mõisa (võimalik, et Antsla) juurde saabusid 11 moskva ratsanikku, tahtes seda põlema panna. 13 Üxkülli sõjasulast kaitsesid seda, tapsid venelased maha ja võtsid ära nende hobused.
Tänu Moskva vägede pikaajalisele võimutsemisele Tartu piiskopkonnas Liivi sõja ajal jäid suur osa linnuseid ja mõisaid piirkonnas ilma omaniketa ja langesid 1582 pärast Jam Zapolski vaherahu sõlmimist Poola kuninga kätte. 1583 esitas Otto Üxküll Poola kuningale Stephan Bathoryle palve linnuste-mõisate tagastamiseks, kuid taotlus jäeti rahuldamata.
Poola kuningas Zygmunt III Waza läänistas Antsla 1588. aastal Võnnu kastellaanile ja Tartu ökonoomile Georg Schenkingile. Samal aastal kindlustas viimane linnust müüride ja vallidega. Schenkingile kuulus ka Mūrmuiža vasallilinnus Läti alal. Georgi vennale Otto Schenkingile, kes oli Võnnu piiskop, läänistati Otepää linnusepiirkond koos mõisatega.
pisi|Vaade kagust mõisa peahoone idaküljele. Peahoone kohal arvatakse olevat asunud peamised linnuseehitised
Linnus etendas tähtsat rolli 17. sajandi sõdades (Rootsi-Poola sõda, Rootsi-Vene sõda) – 1600 vallutasid linnuse rootslased, 1601 poolakad, 1602 uuesti rootslased. Arvatavasti 1602. aastal linnus ka hävitati.
31. märtsil 1649 müüdi valdus pärast feldmarssal Totti surma Claudius Totti poolt 14 500 taalri eest Dietrich Rigemannile, kes 1650. aastal tõsteti aadliseisusesse von Loewensterni nime all. Pärast viimase surma jaotati Antsla Vana-Antsla ja Uue-Antsla mõisaks. 1682 kuulus mõis leitnant Joachim von Loewensternile. Loewensternidele jäi valdus ka terveks 18. sajandiks ja kokku 234 aastaks. Sajandi keskpaigas ehitati oma esialgsel kujul arvatavasti ka mõisa peahoone, kasutades ilmselt ära säilinud linnuseosi.
1883. aastal omandasid Vana-Antsla von Ungern-Sternbergid, kelle kätte jäi see kuni võõrandamiseni 1919. aastal. Pärast seda hakkas seal tööle põllutöökool ja ka Nõukogude okupatsiooni ajal tegutses seal edasi sohvoostehnikum. 19. sajandil pikendati peahoonet mõlemast otsast muutes veidi ka hoone välimust.
Ehitus
Arvatavasti hõlmas linnuseala ja selle kultuurikiht terve ligikaudu 130x200 meetriste mõõtmetega poolsaare Antsla jõe ja Vastsekivi oja vahel praeguse Vana-Antsla mõisasüdame asupaigas. Linnuse suuremad ehitised paiknesid arvatavasti hilisema mõisa peahoone kohal poolsaare põhjaküljel vastu Antsla jõge. Juhul, kui ristkülikukujulist vallidega kõrgendatud nn pealinnuseala piiras kivist kaitsemüür, oli tegemist laagerkastelli tüüpi vesilinnusega. Antsla jõele veskitammi poolt paisutatud Kõverjärv täitis väikesed ja madalad jõeorud ja kindlustas veekaitse põhja-, lääne- ja lõunasuunast. Ida poolt kaevati läbi u 20 m laiune vallikraav. Sissepääs linnusesse üle vallikraavi võis toimuda kas idapoolse vallikraavi keskelt või lõunanurgast. Lõunanurga juures asetses Vastsekivi ojal veel teinegi tamm või veski, mis lõi kagunurka tiigi näol veel täiendava veekaitse. Kui juurdepääsutee jooksis linnusesse mööda lõunapoolset pealinnuse vallinõlva, võis pealinnusealast läände jääda madalam nn eeslinnuseala. Kuna tegemist oli Üxküllide Tartu piiskopkonna ühe pealinnusega, võis see olla tugevamini välja ehitatud võrreldes teiste vasallilinnustega.
Bavinchove
Bavinchove (hollandi keelest; tänapäevases hollandi kirjapildis Bavinkhove) on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Wormhouti kantonis.
Hermann von Buxhövden
Päritolu
Hermann sündis tõenäoliselt Alam-Saksimaal Bremenist põhjas asuvas Bekeshövedes, kus asus perekonna pealoss. Ta oli pärit ühiskondlikult silmapaistvast perekonnast, 12. sajandi lõpus oli kümme Buxhoevedenite perekonna liiget Hamburgi ja Bremeni peapiiskopkonnas kõrgetel ametikohtadel. Hermanni ema Aleydis oli Hamburgi ja Bremeni peapiiskopi Hartwig II poolõde. Hartwig II oli koos paljude teiste kloostrivendadega teinud kaasa Friedrich I Barbarossa aegse ristisõja pühale maale.
Hermannil oli viis venda: Theoderich, Engelbert, Albert, Rothmar ja Johannes.
Lihula piiskopina
Hermann määrati oma venna Riia peapiiskopi Alberti poolt 1219. aastal Lihula (Leal) piiskopkonna piiskopiks, kuid kuna Lihula vallutasid rootslased, kes peagi saarlaste poolt välja löödi, siis ei saanud Hermann oma ametikohustusi seal reaalselt täitma hakata.
Tartu piiskopina
Lihula piiskopikoha asemel nimetati ta 1224. aastal Tartu esimeseks piiskopiks, kelleks ta jäi kuni 1247. aastani.
Tartu piiskopina kasutas ta oma võimu kindlustamiseks sugulus- ja hõimlussidemeid, Hermann läänistas enda valduses olnud piiskopkonna maad lähisugulastele: Ugandi maakonna keskne kihelkond Otepää läks Hermanni vennale Theoderich de Ropale, Puhja anti Hermanni õemehele Engelbert von Thysenhusenile. Tarbatu kihelkonna aga jättis piiskop endale ja toomkapiitlile. Oma venna Rothmar von Buxhövdeni seadis Hermann Tartusse toompraostiks ja annetas toomkapiitli ülalpidamiseks samuti 24 küla.
1225. aastaks ehitati Hermanni korraldusel Otepääle esimene kivikindlus Eestis – Otepää linnus. 1242. aastal piiskopkonna ja Mõõgavendade ordu vägede vahel toimunud Jäälahingus oli Hermann ristisõdijate väe formaalne juht, kuid kõrge ea tõttu ta ilmselt otseses lahingutegevuses ei osalenud.
Piiskop Hermann jäi 1245. aastal vanadusest pimedaks. Elu lõpuaastad veetis Hermann Kärkna kloostris ning suri seal vahemikus 1248–1254.
Paul Cain
Paul William Cain (16. juuni 1929 Texase osariik, Garland – 12. veebruar 2019) oli USA nelipühi pastor, kes oli seotud karismaatiliste kirikute ja karismaatilise liikumisega.
1950ndatel osales ta liikumises Voice of Healing. Seejärel oli ta kaua avalikkusest väljas. Alates 1987. aastast oli ta seotud Kansas City prohvetitega ning seejärel John Wimberiga.
Ajalugu
Tema emal Annal oli vähktõbi, tuberkuloos ja teisi raskeid haigusi, mistõttu teda peeti surmale määratuks. Arstide hämmastuseks elasid nii ema kui ka poeg sünnituse üle ja ema sai terveks. Paul Cain seletas seda perekonna innukate palvete ja seostas ingli ilmumisega emale, mille ajal Paul sai nime ning emal tekkis veendumus, et pojast saab jutlustaja.
Paul Cain sai pastoriks umbes 18-aastaselt; ta oli 1940ndate lõpu ja 1950ndate alguse äratusliikumise Voice of Healing pastor. Ta teenis väga suures telgis, nagu ka Billy Graham, Oral Roberts ja Jack Coe. Oma koosolekutel kutsus ta sageli rahva seast mõned inimesed välja ning kirjeldas väga üksikasjalikult nende elu. Calvary Chapeli rajaja Chuck Smith oli tema mänedžer ning oli tema teenimisest mõjutatud.
Cain kihlus sel ajal. Caini väitel oli tal seejärel kohtumine Issandaga, kellele ta ütles: "Kui sa ei taha, et ma abielluksin, siis ma olen valmis sellest mõttest loobuma, aga sa pead tegema midagi minu tunnetega." Issand olevat pannud talle käe peale, ning ta olevat tundnud, kuidas tema kehast käib otsekui tuli läbi, ning see olevat kaotanud temas igasuguse seksuaalse iha. Tema biograaf David Pytches ütleb: "See oli Pauli initsiatsioon tsölibaati."
Cain rändas ringi üle maailma. Ta sai tuntuks ja jõukaks. Lõpuks tekkis tal vastumeelsus liikumise Voice of Healing vastu: ta leidis, et algselt puhtast liikumisest oli saanud haibi ja ahnuse tsirkus. 1950ndate lõpus kuulutas ta, et Issand on talle selle liikumise juhtide liialduste pärast väljakutse esitanud, ning kadus järsku avalikkuse silmist.
Taas avalikkuse ees
Selleks ajaks, kui Cain uuesti avalikkuse ette ilmus, oli enamik tema kaaslasi liikumises Voice of Healing areenilt kadunud. Mõned vanemad äratusjutlustajad, nagu William Branham (keda Paul Cain nimetas suurimaks prohvetiks, kes "sel sajandil" on elanud) ja A. A. Allen, olid surnud või erru läinud nagu Oral Roberts. Cain hakkas maailmas ringi rändama, kuulutades evangeeliumi ning kutsudes kirikut tagasi puhtusele ja pühadusele. Ta kuulutas paljudele riigijuhtidele ja vaimulikele juhtudele. Bill Clintoni presidentuuri ajal kohtus ta Iraagis Şaddām Ḩusayniga.
Skandaal
Aprillis 2007 naasis ta avalikkuse ette ning hakkas jälle jutlustama nii USA-s kui ka välismaal, kuigi Rick Joyner, Jack Deere ja Mike Bickle, kes olid temaga kaua koos teeninud ning kolm aastat varem teda avalikult noominud, teatasid, et nad ei usu, et ta oleks paranenud.
Algne parandamismeeskond oli oktoobris 2004 teatanud: "Me ei usu, et Paul oleks teinud midagi, mis asetaks ta väljapoole Jumala armu. Me loodame, et leidub neid, kes on meist vaimulikumad ja targemad, kes suudavad Pauli läbi aidata paranemisest, mis meil ebaõnnestus. Me soovime endiselt igal endale jõukohasel moel aidata. Me usume, et kui Paul on paranenud, saab tal jälle olla erakordne teenimine ja ta saab olla tähtsaks õnnistuseks Kristuse ihule." Kui algne parandamismeeskond oli oma ebaõnnestumist tunnistanud, väljendasid nad lootust, et teisel meeskonnal õnnestub asi paremini. David Andrade (RTV International Ministries) moodustas uue meeskonna, mis alustas tööd 2005; septembris 2007 kuulutas Andrade: "Pärast hoolikat hindamist ja arvestades tema pidevaid edusamme kõigis vaimuliku ja isikliku elu valdkondades kinnitavad halduspersonal ja organisatsiooni Life Recovery Centers of America eestseisus koos organisatsiooni RTV International Ministries eestseisuse ja parandamismeeskonnaga üksmeelselt, et ei ole enam vajadust parandamise jätkamiseks; ja lisaks vabastavad Paul W. Caini piiratud järelevalvest ja piiratud teenimisest. Paul William Cain on käesolevaga vaba jätkama teenimist ja vabastatud tegema isiklikke otsuseid." Parandamises osalesid teiste seas Steve Dittmar, John Sanford, Cal Pierce, Rick Taylor, Kari Browning, Jerry Bowers, David Diaz, Donna Diaz, Randy Demain, David Andrade ja Olivia Cook.
Lakelandi kommentaarid
Mais 2008 kõneles Cain Lakelandi äratusliikumise koosolekul, mida juhtis Todd Bentley. Ta ütles, et koosolek, mida peeti staadionil, täitis nägemuse, mis tal oli olnud aastaid varem. Cain teatas ka: "Ma olen elu aja olnud tsölibaadis." See tekitas poleemikat, sest paljude meelest oli see vastuolus tema varem mööndus võitlusega homoseksuaalsusega. Kuid nähtavasti pidas ta silmas oma otsust mitte abielluda, sest järgmisena ütles ta: "Ma tahtsin abielluda."
Ajakirja Charisma Magazine järgi ütles Cain, et väited ja kuulujutud tema kohta ei ole tõesed; mõned arvasid, et see käib tema varasema patutunnistuse kohta. Hiljem selgitas ta seda oma saidil: ta pidas silmas kuulujutte, nagu poleks ta täielikult kahetsenud ega paranemist lõpule viinud.
Charisma Magazine kirjutas: "Kolm väljapaistvat Vaimuga täidetud juhti – Mike Bickle, Rick Joyner ja Jack Deere – õhutasid Caini pärast tema dramaatilist avalikku patutunnistust 2005. aastal tegema läbi konkreetse paranemise. Ent Cain lükkas lõpuks nende soovitused tagasi ning mõnevõrra tundmatud pastorid Californias mõistsid ta "täielikult paranenuks". Et Bickle, Joyner ja Deere ei olnud tuttavad protsessiga, mille Cain läbi tegi, tegid need kolm meest eelmisel aastal avalduse, mis ütleb: "Me ei saa kindlalt öelda, et see on tõeline paranemine.""
Arvatavasti pidas Cain silmas seda väidet. Kuid uue parandamismeeskonna üks juhtidest David Andrade väitis, et Cain pidas silmas oma "karsket elu" pärast paranemist. Andrade väitis mais 2008: "Paul on juba avalikult tunnistanud oma vigu, mis on avaldatud ajakirjas Charisma Magazine, ja kõik meie, kes me seisame koos Pauliga, kinnitame tema teadet Floridas, et ta elab karsket elu."
Spin FM
Spin FM oli Eesti piirkondlik raadiojaam, mis tegutses alates 2008. aasta veebruarist.
Spin FM-i stuudio asus Tallinnas aadressil Veerenni 58. Raadio oli ka kuulatav internetis
Spin FM oli reklaamiraadio, mis mängis värsket popmuusikat edetabelite tipust. Sõnaline osa programmis peaaegu puudus.
Ajalugu
Spin FM alustas programmi edastamist 2008. aasta veebruaris. Jaam kuulus Trio LSL raadiote võrku koos jaamadega Kuku, Elmar, Uuno, 100FM ja Dinamit FM. Ehkki Spin FM oli 2008. aastal uus kanal, oli Trio LSL jaama edastussagedustel eri programme edastanud juba aastast 1998.
Airbus A330
pisi|[[Northwest Airlinesi A330-300]] Airbus A330 on Airbusi laiakereline kahemootoriline reisilennuk. A330 erinevate versioonide lennuulatus on 7400 kuni 13 430 km. Lennuk mahutab kuni 335 reisijat kaheklassilises konfiguratsioonis või 70 tonni kaupa.
Spin FM
Ajalugu
Jaam oli osa rahvusvahelisest kontseptsioonist. Spin FM-i operaator Trio LSL oli osaline üle-Euroopalises projektis: Spini-nimelised raadiod olid olemas juba Iirimaal ja Tšehhi vabariigis, plaanis olid samanimelised jaamad käivitada ka Soomes, Lätis ja Ukrainas.
Airbus A330
Airbus A330-l on Airbus A340-ga identne kokpit, mis võimaldab 1–3-päevase ümberõppega kasutada nende lennukite juhtimiseks samu lendureid (tavaliselt võtab teist tüüpi lennuki juhtimise loa saamine 25 päeva).
Spin FM
Ajalugu
Aastal 2014 asendati Spin FM kolmel FM sagedustel Hit FM-iga.
Airbus A330
Lennukikere on silindriline, välisdiameetriga 564 cm. Salongi siselaius on 528 cm.
Spin FM
Ajalugu
Osa Spin FM-i kontseptsioonist seisnes elektroonilisele MP3-muusikavormingule ja seda mängivatele pleieritele vastandumises:
"Loomulikult on olemas ka ju mp3-mängijad, aga olgem ausad, see piraatluse asi on ikka üsna piinlik. Puudu on midagi, mis pakuks just sellist muusikat, mida on vaja, ja seda ilma erilise "väikse varga" süümepiinata. ...
Spin FM on raadio, mille ideaalkuulaja on Tallinna Ülikooli teisel kursusel õppiv sotsiaalteaduste tudeng Kerttu. ... Kerttul on ka poiss-sõber. Tema nimi on Madis. Madis on jorss. Tema läheb väljavahetamisele, nagu ka mp3-mängija, mis sai vahetatud Spin FM-i vastu."
31. detsember 2016 ööl vastu 1. jaanuarit 2017, muutus striim "My Hits" nimeliseks – see on raadiojaam, mis asendas "Raadio Uuno"-t FM sagedustel juba varem. Spin FM koduleht on praeguseks suunatud myhits.postimees.ee-le. Koos aastavahetusega lõpetati ka sinnani internetiraadiona eksisteerinud "Spin FM" olemasolu ja http://spinfm.postimees.ee/ sulgus täielikult.
Tegijad
Spin FM-i juht oli Teet Koljal.
Tulenevalt jaama muusikakeskusest ei töötanud Spin FM-is otseselt ühtegi saatejuhti või diskorit. Sõnalisi teateid edastati ainult ilmateadete ja kord tunnis eetris olevate lühiuudiste näol.
Reda
Reda (saksa Rheda, kašuubi Réda) on linn Poolas Pomorze vojevoodkonnas Wejherowo maakonnas.
Mitteametlikult kuulub Reda Trójmiasto linnastusse.
Küla on esmamainitud 1358. aastal. Esimese Poola jagamise tagajärjel läks Reda 1772. aastal Preisi kuningriigi võimu alla. Tagasi Poola koosseisu läks Reda 1920. aastal. Linnaõigused sai Reda 1967. aastal.
Jaanus Vaiksoo
pisi|Jaanus Vaiksoo 2. juunil 2013 esinemas kirjandusfestivalil [[HeadRead Tallinna Kirjanike Maja musta laega saalis]] thumb|280px|Jaanus Vaiksoo [[Pokumaal 9. septembril 2004]] Jaanus Vaiksoo (sündinud 5. jaanuaril 1967 Paides) on eesti kirjandusteadlane, õpetaja ja lastekirjanik.
Töökäik
Aastatel 1991–2000 oli J. Vaiksoo Tallinna ülikooli eesti kirjanduse õppetooli õppejõud ja tegeles eesti kirjanduse ajaloo ja retseptsiooni uurimisega. 2000–2005 oli ta Rocca al Mare Kooli humanitaarainete õppetooli juhataja ja emakeeleõpetaja, 2012–15 samas koolis kultuuri õppetooli juhataja. Töötanud 2008–2012 ajakirja Keel ja Kirjandus kirjandusteaduse toimetajana. Aastast 2015 ajakirja Eesti Jahimees peatoimetaja.
Kirjandusteadus
pisi|[[Mika Keränen, Jaanus Vaiksoo ja Peeter Helme Kirjanike Liidu üldkogul Tartus 23. märtsil 2012]] Tema valdkond kirjandusteadlasena on 19. sajandi teise poole ja 20. sajandi esimese poole eesti kirjandus. Peale selle tunneb ta huvi kirjandusteooria (nt hermeneutika, retseptsiooniteooria) ja saksakeelse kirjanduse vastu.
Vaiksoo on avaldanud rohkelt kirjandusteaduslikku publitsistikat, sh mahukaid järelsõnu eesti romaanidele ("Toomas Nipernaadi", "Põrgupõhja uus Vanapagan", "Mäeküla piimamees") ja germanofiilina saksakeelsete kirjanike (näiteks Ernst Jandl) loomingut populariseerivaid ülevaateid.
Lastekirjandus
Lisaks lasteraamatutele on Jaanus Vaiksoo kirjutanud aabitsa (koos Sirje Toomlaga), stsenaariumi ETV lastesaatele „Saame kokku Tomi juures” 2006–2011 (koos Wimbergiga) ja telefilmile „Jaagupi jõulud“ (2005) ning libreto Estonia poistekoori seiklusooperile „Kastanid tulest“ (2017). Mitmeid Jaanus Vaiksoo luuletusi on viisistanud Andres Lemba. 2019. aasta üldlaulupeol kõlas nende ühisloominguna laul „Vanaisa“ poiste- ja meeskooride esituses. Avaldanud humoristliku epigrammikogu "Loode-Eesti regionaalhaigla elulood" (2018, kunstnik Jüri Mildeberg).
Tõlkeid
Ta on eesti keelde tõlkinud mh Leo Perutzi romaanid "Turlupin" ja "Rootsi ratsanik" ning Ernst Jandli luuletusi (ilmunud ajakirjades Vikerkaar 1999, nr 5–6, ja Looming 2002, nr 11).
Running Wild
thumb|Running Wild [[2005. aastal esinemas. Keskel on Rolf Kasparek]]
Running Wild oli saksa heavy metal ' i ansambel, mis tegutses aastatel 1976–2009. Esialgu oli ansambli nimeks Granite Heart, hilisem nimi (aastast 1979) võeti Judas Priesti samanimelise loo järgi.
Esialgu viljeles ansambel speed metal ' it ning lugude temaatika oli küllaltki satanistlik. 1987. aastast alates sai lugude põhiteemaks aga piraatlus ning Running Wild ise tuntuks pirate metal ' bändina. Stiililiselt on bändi hiljem paigutatud ka power metal ' i alla.
Ansambli liidriks oli laulja Rolf Kasparek (Rock'n'Rolf), kes oli alates 2005. aastast ametlikult bändi ainus liige, kontsertidel esines ta koos tuuribändiga. Viimase kontserdi andis Running Wild 2009. aasta 30. juulil Wacken Open Airi metal-festivalil.
Harry Veber
Veber lõpetas 1932. aastal Tartu linna poeglastegümnaasiumi.
Ta läks sama aasta mais kaitseväkke ja teenis oma aega mereväe õppekompaniis Tallinnas. Ta teenistusaeg sai läbi jaanuaris 1934, tema auaste oli siis 1. järgu madrus.
Ta asus Tartu Ülikooli õppima keemiat, kuid loobus sellest varsti. Akadeemiliselt oli ta Fraternitas Liviensise liige.
Harrastuspoksijana
Ta oli 1934. aastal Eesti meister poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg).
Elukutselise poksijana
Ta elas 1934–1936 peamiselt Prantsusmaal ja üritas valmistuda profipoksija karjääriks. Ta läks 1936. aastal Madalmaadesse ja Belgiasse ning 1938. aastal USA-sse ning poksis septembrist 1936 kuni oktoobrini 1939 elukutselisena. Ta pidas kokku 12 kohtumist, millest võitis 6 (neist 3 nokaudiga) ja kaotas 4 (neist 1 nokaudiga) ning 2 kohtumist jäi viiki.
Veber jäi pärast profikarjääri lõppu 1939. aastal USA-sse edasi ja jätkas õpinguid kõrgkoolis kehalise kasvatuse alal. Ta asus 1950. aastal ümber Kanadasse ning töötas seal kindlustusametnikuna.
Prillpringel
Prillpringel (Phocoena dioptrica) on pringellaste sugukonda kuuluv veeimetaja.
Prillpringel on nimetuse saanud selle järgi, et tal on silmade ümber valged ringid, seetõttu näeb prillpringel välja nii, nagu oleks tal prillid.
Varem on prillpringleid käsitletud ka omaette perekonnas Australaphocaena.
Prillpringlid elavad Lõuna-Ameerikas, Tasmaanias, Uus-Meremaa lähedal asuvatel saartel ja India ookeani lõunaosas.
Prillpringlite seljauim on suurem kui teistel pringlastel. Emaste prillpringlite loivad ja saba on musta värvi, aga isastel on need lumivalged. Prillpringlite selg on must, aga kõht valge. Süsimusta suu juurest tulevad mustad triibud, mis ulatuvad loibadeni. Seljauim on must ja ümar.
Pojad on pruunikad, sündides on nad 60–100 cm pikad.
Prillpringlid elavad tavaliselt gruppides, kuhu kuulub 3 looma: harilikult emane, isane ja poeg. Prillpringlid on 126–234 cm pikad ja kaaluvad 90–115 kg.
Trøndelag
pisi|Trøndelagi asukoht Norras pisi|Trøndelagi vaade pisi|Trøndelagi vapp Trøndelag on ajalooline ja geograafiline piirkond (landsdel) Norra keskosas. Piirkonna alal asub tänapäeval Trøndelagi maakond, mis moodustati 2018. aastal Nord-Trøndelagi ja Sør-Trøndelagi maakonnast. Algselt moodustasid ka Nordmøre ja Romsdali piirkonnad ning Bindali omavalitsus osa Trøndelagist ja sealsed elanikud räägivad tänapäevalgi Trøndelagi murdega (Trøndersk) sarnanevat murret. Koos Møre og Romsdali maakonnaga moodustab piirkond osa Kesk-Norrast. Trøndelagi piirkonna pindala on 41 260 ruutkilomeetrit.
Trøndelagist pärit inimest kutsutakse nimetusega Trønder. Trøndelagi suurim linn ja piirkonna mitteametlik pealinn on Trondheim (Sør-Trøndelagi maakonnas), mis oli ka Norra esimene pealinn. Piirkonnas räägitavat murret iseloomustab enamiku sõnade lõpus olevate täishäälikute kadu (vtlõpukadu).
Rahvastik
Trøndelagi piirkonna rahvaarv aastate lõikes   :
Religioon
Trøndelagi piirkonna levinumad religioonid :
Nimi
Piirkonna nimi vanapõhja keeles oli Þrœndalǫg. Nime esimene osa on mitmuse omastav sõnast þrœndr ehk "Trøndelagist pärinev inimene" ja nime viimane osa on nimisõna lag mitmuse vorm lǫg, mis tähendab "seadus; ühise seadusega piirkond/inimesed" (vt ka Danelaw (vanainglise keeles Dena lagu), Gulaþingslǫg ja Njarðarlǫg).
Paralleelselt oli piirkonna kohta kasutusel ka nimi Þróndheimr ehk þrœndr'ite kodumaa (heim). Þróndheimr võib olla kahest nimest vanem, kuna sõna esimeses osas leidub germaani umlaudita sõnatüvi.
Varasem ajalugu
Inimesed on Trøndelagi piirkonnas elanud tuhandeid aastaid. Varajasel germaani rauaajal oli Trøndelag jaotatud mitmeks väikeseks kuningriigiks (fylki). Erinevatel kuningriikidel oli ühine seadus ja algne parlament ehk ting. Seda Frosta poolsaarel peetud tingi kutsuti nimega Frostating ja mõned ajaloolased on pidanud seda esimeseks tegelikuks demokraatiaks.
Viikingiaeg
Alates jarl Håkon Grjotgardssoni (838–900) valitsemisajast valitses Trøndelagi üle Lade jarl. Lade asub Trondheimi isapoolses osas, piirnedes Trondheimi fjordiga. Mõjukad Lade jarlid mängisid Norra poliitikas olulist rolli kuni 1030. aastani.
Lade jarlid (Ladejarl) olid: pisi|[[Nidarosi toomkirik Trondheimis]]
Alates 17. sajandist
Trøndelag (koos osadega Møre og Romsdalist) loovutati 1658. aasta Roskilde rahuga lühiajaliselt Rootsile ja kuni piirkonna tagastamiseni Taani-Norrale 1660. aasta Kopenhaageni rahuga valitses seda ala Rootsi kuningas Karl X Gustav. Selle aja jooksul sundvärbasid rootslased Trøndelagis 2000 meest, sundides mehi ja poisse vanuses vähemalt 15 aastat liituma Rootsi sõjaväega võitluses Poola ja Brandenburgi vastu. Karl X Gustav kartis, et Trøndelagi elanikud tõusevad Rootsi vallutajate vastu üles ja pidas targemaks hoida suurt osa mehi sealt eemal. Vaid kolmandik meestest naasis üldse kunagi oma kodudesse. Mõned neist pidid asuma ümber Eesti Rootsile kuulunud ossa, kuna rootslased arvasid, et seal on Trøndelagi elanikke kergem valitseda (rakendades seega ammust maksiimi jaga ja valitse).
Aastal 1804 jagati piirkond kaheks administratiivseks maakonnaks.
Kultuur
Piirkonna ametlik teater asub Trondheimis ja kannab nime Trøndelag Teater. Alates 1954. aastast etendatakse igal aastal Verdali omavalitsuses Stiklestadi külas Püha Olavi mälestuseks ajaloolist näitemängu "Püha Olavi draama".
Piirkonda tuntakse ka kohaliku puskari ehk karsk 'i poolest. Olgugi et see on ametlikult keelatud, on selle valmistamisel mõnes Trøndelagi osas jätkuvalt oluline roll. Tavaliselt segatakse jooki kohviga (lõuna pool kasutatakse pigem filtrikohvi ja põhja pool pakutakse jooki nii lahja kohviga kui võimalik).
Trondheimis pakutakse kõrgetasemelist džässiharidust ja tänu seal 2010. aastal avatud muuseumile Rockheim on Trondheim ka piirkondlik rokkmuusikakeskus. Trøndelag on tuntud ka oma rokkmuusika stiili poolest, mida sageli esitatakse kohalikus murdes ja mida kutsutakse nimetusega trønderrock.
Kärkkäiskylä
Kärkkäiskylä on küla Soomes Kesk-Soome maakonnas Konnevesi vallas. Konnevesi valla kirikuküla.
Erirelatiivsusteooria
pisi|Relatiivsusteooria rajaja [[Albert Einstein 1905. aasta paiku]]
Erirelatiivsusteooria on põhiliselt Albert Einsteini loodud füüsikateooria, mis revideerib Newtoni mehaanikat ja Maxwelli elektrodünaamikat, rajades nende alusel ühtse, seesmiste vastuoludeta teooria.
Erirelatiivsusteooria käsitleb kehade ja väljade liikumisi ruumis ja ajas. Ta laiendab mehaanika Galilei relatiivsusprintsiibi erirelatiivsusprintsiibiks. Erirelatiivsusprintsiibi alusel ei ole ainult mehaanika seadustel, vaid kõigil füüsikaseadustel kõigis inertsiaalsüsteemides ühesugune kuju. Kuna printsiip kehtib ka elektrodünaamika seaduste korral, on valguse kiirusel vaakumis kõigis inertsiaalsüsteemides sama suurusega. Seega järeldub relatiivsusprintsiibist, et pikkused ja kestused sõltuvad vaatleja liikumisolekust ja tegelikkuses absoluutset ruumi ja absoluutset aega ei leidu. Aega ja ruumi saab selle tõttu vaadelda ühtse aegruumina. Erirelatiivsusteooria teine oluline järeldus on massi ja energia ekvivalentsus. Erirelatiivsusteooria käsitletakse kiiruste kõrval ka kiirendusi.
Erirelatiivsusteooria alguseks loetakse artiklit "Zur Elektrodynamik bewegter Körper", mille Albert Einstein avaldas 1905. aastal pärast Hendrik Antoon Lorentzi ja Henri Poincaré eeltöid. Et teooria kirjeldab üksteise suhtes liikuvaid taustsüsteeme ning kestuste ja pikkuste relatiivsust, hakati seda varsti nimetama 'relatiivsusteooriaks. Kui Einstein 1915. aastal avaldas üldrelatiivsusteooria (lõpetatud 1916), nimetas Einstein varasema teooria erirelatiivsusteooriaks. Tänapäeval mõeldakse relatiivsusteooria all erirelatiivsusteooriat ja üldrelatiivsusteooriat koos. Viimane gravitatsiooni olemust, taandades selle aegruumi kõverusele.
Ajalugu
Klassikalise mehaanika seadustel on eriline omadus toimida kõikides inertsiaalsüsteemides, st igas kiirenduseta liikuvas taustsüsteemis on seadused muutumatud  (relatiivsusprintsiip). See võimaldab ka kiirrongis 300 km/h (ilma kiirenduseta sirgelt) liikudes kohvi juua sama moodi nagu seisvas rongis. Teisendused, millega klassikalises mehaanikas minnakse üle ühelt inertsiaalsüsteemilt teisele, nimetatakse Galilei teisendusteks, ning omadust, et need seadused ei sõltu inertsiaalsüsteemi valikust (Galilei teisendus neid ei muuda), nimetatakse Galilei invariantsuseks. Galilei teisenduse valemid põhinevad klassikalisel ettekujutusel kõigi sündmuste aluseks olevast kolmemõõtmelisest eukleidilisest ruumist ning selle taustal eraldi eksisteerivast sõltumatust ühemõõtmelisest ajast.
19. sajandi lõpus selgus, et elektri-, magnet- ja optilisi nähtusi kirjeldavad Maxwelli võrrandid ei ole Galilei-invariantsed ehk Galilei teisendus lähtesüsteemi suhtes liikuvasse süsteemi muudab nende võrrandite kuju. Kui Galilei invariantsust on fundamentaalne seadus, siis peaks ka valguse kiirus vaakumis sõltuma taustsüsteemist. Sel juhul kehtivad Maxwelli võrrandid ainult ühes taustsüsteemis ning mõõtmiste abil peab olema võimalik määrata omaenda kiirust antud taustsüsteemi suhtes. Kuulsaim katse, millega prooviti mõõta Maa kiirust tema taustsüsteemi suhtes oli Michelsoni-Morley eksperiment. Ent ühegi katsega antud suhtelist liikumist näidata ei õnnestunud.
Erirelatiivsusteooria pakub niisiis laiema arusaamise ajast ja ruumist, mille puhul ka elektrodünaamika ei sõltu enam taustsüsteemist. Selle ennustusi on katseliselt palju kordi edukalt kontrollitud ja suure täpsusega kinnitatud. Näiteks kinnitavad erirelatiivsuse teooriat Kennedy-Thorndike'i eksperiment ja paljud uued erirelatiivsusteooria testid.
Viitasaari linn
Viitasaari on linnaks nimetatav kohaliku omavalitsuse üksus Soomes Lääne-Soome läänis Kesk-Soome maakonnas. Viitasaari naabervallad on Kannonkoski, Keitele, Kinnula, Kivijärvi, Pihtipudas, Vesanto ja Äänekoski linn. Keskus asub Keitele järve ääres.
Viitasaari nimetati linnaks 1996. Viitasaarist on pärit Henrik Gabriel Porthan.
ISA siin
ISA-siin (lühend inglise keelest Industry Standard Architecture) ehk harustandard-arhitektuuri siin on arvuti siinide ISA standardile vastav siin IBM-iga ühilduvates arvutites.
Kuhmoineni vald
Vallaga on seotud teiste seas Pentti Fagerholm, Ahti Haljala, Tapani Kuningas, Pentti Linkola.