cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rosanna Lints
2013
Detsembris osales jõuluturneel "Jõulumüsteerium" koos Alen Veziko, Koit Toome, Luisa Värgi ja C-Jamiga.
2014
Kevadel liitus Rosanna bändiga Würffel, vahetades lauljana välja lapsepuhkusele jäänud Marvi Vallaste. Esimene singel "Shake it out" koos Rosannaga anti välja juunis.
Muravlenko
Muravlenko on linn Venemaal Jamali Neenetsi autonoomses ringkonnas. Linn asub 480 km kaugusel Salehardist.
Aastal 2002 elas linnas 36 000 inimest ja 2010. aastal 33 400 inimest.
Vahesagedus
Vahesagedus on selle signaali sagedus fI, mis saadakse tavaliselt raadiosagedusliku signaali sagedusega f ja heterodüüni signaali sagedusega fH omavahelisel segustamisel.
Amplituudmoduleeritud raadiosignaali vastuvõtjates ehk AM-raadiovastuvõtjates on vahesagedus reeglina 455 kHz (Nõukogude Liidus ja mitmes Ida-Euroopa riigis oli varem 465 kHz), kuid varem on olnud kasutusel ka 110 kHz.
Sagedusmoduleeritud raadiosignaali vastuvõtjates ehk FM-raadiovastuvõtjates on vahesagedus reeglina 10,7 MHz (Nõukogude Liidus olid varem kasutusel ka sagedused 6,5 ja 8,4 MHz, viimane, näiteks vastuvõtjates Estonia-2 ja Estonia-3).
Linnutaja linnamägi
Linnutaja linnamägi (ka Tarakvere Linnutajamägi, Linnutaja mägi, Kalevipoja säng, Tarakvere oos, Torma linnamägi, Linnutajamägi) on linnamägi ja oos Jõgevamaal Mustvee vallas Tarakvere küla lähistel. Oos on osa Tarakvere oosisüsteemist.
Aljotta
Algselt valmistati seda suppi kalast, mis enam ei olnud müügikõlbulik. Lisati ka kalapäid ja -sabasid, tänapäeval ka väikseid kalu, krevette, kalmaare, kaheksajalgu. Olulised lisandid on küüslauk, tomat ja aedmajoraan, supi paksendamiseks lisatakse riisi.
Vahesagedus
Analoogtelevisiooni-vastuvõtjates on vahesagedusvõimendi häälestussagedus reeglina olnud umbes 35 MHz. Ajalooliselt on see seotud esimese (madalaimate kandevsagedustega) TV-kanali pildisignaali ja helisignaali kandevsagedustega. Vahesagedusvõimendi ribalaius peab olema piisavalt suur, et sagedusribasse jääksid nii pildi kui heli kandevsagedused, mis suures enamikus maadest kasutusel olnud telesignaali ülekande süsteemides paiknevad 5,5 MHz vahekaugusega (endises NSV Liidus 6,5 MHz). Siinjuures on oluline ka see, et pildisignaali edastatakse reeglina ühe (ülemise) külgriba abil.
Aljotta
Vaata ka
Aljotta on sarnane teiste Vahemere maade traditsiooniliste suppidegaː
Linnutaja linnamägi
Oos on arvele võetud ürglooduse objektina. Ühtlasi on ta muinsus- ja looduskaitse all.
Aarne Vahuri
Aarne Vahuri (sündinud 18. juunil 1941 Rakveres) on eesti pianist, ansamblijuht ja muusikaajakirjanik.
1959. aastal lõpetas ta Rakvere 1. Keskkooli hõbemedaliga. 1963. aastal lõpetas Tallinna Muusikakooli klaveri erialal. 1968. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi klaveri erialal Bruno Luki klassi.
1970. aastatel oli ta ansambli Collage juht ja tegi ansamblile eesti rahvalaulude seadeid.
Linnutaja linnamägi
Mäel asus Kalevipoja sängi tüüpi linnus. Linnamäe suhteline kõrgus on 6 m. Õueala on ovaalse kujuga, 60 m pikk ja 40 m lai. Pindala on 1600 ruutmeetrit. 18 m laiuse seljaku kaelakohas asetseb 2 m kõrgune vall. Vall kulges ida-kirdepoolsel otsal, kuid on suuremas osas kruusavõtmise tõttu hävinud. Linnamägi on dateeritud II aastatuhande algusse.
Tarakvere linnamäel võis asuda Henriku Liivimaa kroonikas mainitud Somelinde linnus.
Vahesagedus
Tänapäeva raadiovastuvõtu seadmetes on heterodüünsignaali sagedus väga täpselt määratud nn digitaalsete sageduse sünteesi meetoditega. Vajaliku sagedusega fH = f + fI (või fH = f – fI) heterodüünsignaal saadakse väga täpse resonantssagedusega kvartsresonaatori abil genereeritava tugisignaali sageduse (tugisageduse fREF) ja sellest impulsside loend(ur)ite (sagedusjagurite) abil täpse mahajagamise teel saadud erinevate täpsete sagedustega signaalide omavahelise kindlal viisil segustamise teel. Digitaalsus seisneb siin peamiselt impulsside loendamise (sagedusjagurite) kasutamises ja süsteemi juhtimises.
Varem väga oluline olnud automaatse sageduse järelhäälestuse (AFC) süsteem on sellistes heterodüünsagedussüntesaatoriga vastuvõtjates seetõttu taandunud vastuvõtja häälestussageduse soovitud saatja sagedusele lukustamise süsteemiks.
Vahesagedus leiab laialdast kasutamist ka mitmetes raadiotehnilistes mõõteseadmetes, kus mõnigi kord kasutatakse ära ülemist ehk summasagedust. Paljudel juhtudel kasutatakse mitmekordset segustamist mitmele erinevale vahesagedusele, tavaliselt sageduse alanemise suunas, kuid on ka erandeid (näiteks infradüünvastuvõtjates).
Satelliitsides kasutatakse kõrgeid vahesagedusi, mis võivad olla gigahertsi suurusjärgus.
Eesti pealinnade loend
Eestis on kasutatud teatud asulate nimetamisel metafoorina vähemalt 25 praegust või endist kujundlikku mitteametlikku nimetust, milles sisaldub sõna "pealinn".
Peter Grünberg
Peter Andreas Grünberg (18. mai 1939 Plzeň – 7. aprill 2018 Jülich) oli saksa füüsik.
2007. aastal anti talle ja Albert Fertile Nobeli füüsikaauhind hiiglasliku magnettakistuse avastamise eest.
Lootus (maal)
Teose 1886. aastal valminud teine versioon on tuntuim.
Švėkšna vald
Švėkšna vald (leedu keeles Švėkšnos seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Šilutė rajoonis.
Valla pindala on 180 km². 2011. aasta seisuga elas seal 3350 inimest. Valla keskuseks on Švėkšna alev (2011. aastal oli seal 1649 elanikku), vallamaja asub aadressil Liepų a. 24. Vallavanem on Alfonsas Šeputis.
Lisaks küladele asub vallas veel Nautiltė huutor (2011. aastal oli seal 0 elanikku).
Republican City
thumb|left|Republican City Republican City on küla Ameerika Ühendriikides Nebraska osariigis Harlani maakonnas.
Harold Holt
Harold Edward Holt (5. august 1908 – 17. detsember 1967) oli Austraalia poliitik ja 17. peaminister.
Holt sündis Sydney's ning kolis lapsena Melbourne'i. Ta lõpetas 1930. aastal õiguse erialal Melbourne'i Ülikooli ja töötas seejärel advokaadina. 1933. aastal astus ta Ühendatud Austraalia Parteisse (UAP). 1935. aastal sai ta Austraalia parlamendi Esindajatekoja liikmeks ning 1939. aastal portfellita ministriks. 1940. aastal astus Holt Austraalia maaväkke, kuid kutsuti tagasi valitsusse kui kolm ministrit hukkus lennuõnnetuses. Järgmisel aastal kaotas erakond usaldushääletuse ning UAP läks opositsiooni. 1945. aastal astus Holt samal aastal loodud Liberaalsesse Parteisse.
Erakond võitis 1949. aasta föderaalvalimised. Holtist sai immigratsiooniminister ja tema ametiajal lõdvendati Austraalia immigratsiooniseadusi. 1958. aastal sai temast rahandusminister ning tema ametiajal asutati Austraalia Reservpank ning võeti kasutusele Austraalia dollar.
1966. aastal sai Holtist pärast Robert Menzies'e pensionile jäämist Austraalia peaminister. Holti ametiajal määrati põhiseaduse parandusega kõik aborigeenidega seotud küsimused föderaalvalitsuse haldusalasse, arendati suhteid Okeaania maadega ja Aasia riikidega ning saadeti Austraalia väed Vietnami sõtta.
17. detsembril 1967 läks Holt Victoria osariigis asuvas Cheviot Beachil ujuma ning jäi kadunuks. Kadumist pealt näinud tunnistajate sõnul viisid tugevad hoovused mehe ilmselt avamerele. Holt kuulutati järgmisel päeval surnuks. Holti otsingud lõpetati 5. jaanuaril 1968 ning tema surnukeha ei ole kunagi leitud. Holti kadumine on tekitanud mitmeid vandenõuteooriaid, kuid neid ei peeta usaldusväärseteks. Pärast Holti kadunuks jäämist sai peaministri kohusetäitjaks John McEwen.
Mihail Velsvebel
Lõpetas 1947. aastal Tallinnas vabrikukooli ning töötas aastatel 1947–1949 kondiitritoodete vabrikus Kalev.
Alustas sportimist 1946. aastal maadlustreeningutega Tallinna Kalevis Edgar Puusepa juhendamisel. Ta võttis 1947. aastal osa Tallinna–Moskva teatejooksust ja hakkas harrastama Spartakis keskmaajooksu, tema treener oli algul Ervin Uuk, hiljem treeningu- ja võistluskaaslane Erich Veetõusme.
Ta osales NSV Liidu koondises 1952. aasta Helsingi suveolümpiamängude kergejõustikuvõistustel. Jõudis 1500 m jooksus poolfinaali, kus sai 5. koha ega pääsenud lõppvõistlusele.
Aastatel 1948–1951 tuli ta Eesti NSV meistriks 11 korral: 2 korral 1500 ja 5000 m jooksus, 3 korral murdmaajooksus ja 4 korral ka teatejooksus. Võistles 15 korda Eesti NSV koondises.
Töötas aastatel 1954–1959 Spartakis kergejõustikutreenerina ning aastatel 1959–1986 Teenindusministeeriumi REV-is parkettijana.
Välklamp
Välklamp on lühikest tugevat valgussähvatust (valgusimpulssi) tekitav lamp või valgusti, mida kasutatakse pildistamisel lisavalguse saamiseks. Kõige suurema levikuga on ksenoonimpulsslambid, sest nende päevavalguse spektriga sarnane spekter tagab võrdlemisi loomuliku värviesituse.
Uhhaa
thumb|right|200px Uhhaa on Vene köögist pärinev paksu selge leemega kalasupp.
Ajalooliselt keedeti uhhaad kui pidurooga pulmade ja vastlate puhul. Sajandite jooksul kujunesid kindlad uhhaa keetmise reeglid.
Klassikalist uhhaad valmistatakse kaladest, mille keetmisel jääb keeduleem selge – koha, ahven, kiisk ja siig. Tõugjast, karpkalast, roosärjest ja kogrest keedetud uhhaad nimetatakse mustaks uhhaaks. Punasest kalast – tuurast, beluugast, nelmast ja lõhest – keedetud kalasuppi nimetatakse punaseks ehk merevaigu uhhaaks. Uhhaa jaoks ei kõlba särg, latikas, rünt, viidikas ega heeringalised.
Uhhaad keedetakse harilikult kahest, kuid mitte enam kui neljast eri liiki kalast. Juurviljadest lisatakse väike kogus kartulit, porgandit ning tingimata sibulat. Maitsestamiseks lisatakse peterselli, porrulauku, sibulapealseid, tilli, musta pipart, loorberi, estragoni ja pastinaaki. Maitseainete täpne valik sõltub kalaliigist. Selle omapärase maitse ja aroomi annab uhhaale õige keetmisrežiim. Kala lisatakse keevasse puljongisse, mageveekala keedetakse 15–20 minutit, merekala 8–12 minutit. Uhhaad keedetakse lahtises kaaneta nõus mõõdukal tulel.
UNESCO maailmapärand Walesis
Walesi alal on UNESCO maailmapärandi nimistus kolm objekti ja üks objekti kandidaat. Kuna Wales pole iseseisev riik, käsitletakse neid objekte maailmapärandi Suurbritannia loetelus.
Nimistusse on kantud:
2020. aasta Ameerika Ühendriikide presidendivalimised
2020. aasta Ameerika Ühendriikide presidendivalimised olid Ameerika Ühendriikide 59. presidendivalimised. Valimispäev oli 3. november 2020.
Ameerika Ühendriikide presidendivalimistel valitakse valijamehed 538-liikmelisesse valimiskogusse. Iga osariigi valijameeste arv sõltub osariigi rahvaarvust vastavalt 2010. aasta rahvaloendusele. Igas osariigis enim hääli saanud kandidaat sai kogu osariigi valijameeste hääled. Erandiks on Maine'i ja Nebraska osariik, kus osariigis rahvahääletuse võitnud kandidaat saab kaks häält, ning vastavas Esindajatekoja ringkonnas rahvahääletuse võitnud kandidaat saab ühe hääle. Võiduks vajatakse 270 häält. Valimiskogu hääletab uue presidendi ja asepresidendi 14. detsembril 2020.
Meedia kuulutas 7. novembril valimiste võitjaks Demokraatliku Partei presidendikandidaadi Joe Bideni ja asepresidendikandidaadi Kamala Harrise. See oli esimene kord pärast 1992. aastat kui ametis olev president ei osutunud tagasivalituks. Biden ja Vabariikliku Partei kandidaat Donald Trump said mõlemad üle 74 miljoni hääle ning enam kui 81 miljoni häälega on Biden riigi ajaloos enim hääli saanud presidendikandidaat.
Valimiste ajal püstitati eelhääletuse ja posti teel hääletamise rekordid, kuna mitmed osariigid lõdvendasid posti teel hääletamisega seotud reegleid seoses koroonapandeemiaga. Häälte lugemine võttis seetõttu aega ning suuremad meediaväljaanded kuulutasid Bideni võitjaks neli päeva pärast valimispäeva.
Valimiste ajal, valimispäeva ööl ning pärast meedias Bideni võitjaks kuulutamist avaldasid mitmed tuntud vabariiklased ja Donald Trump kahtlust valimiste legitiimuses, kuid mingeid tõendeid esitatud ei ole. Trump pole kaotust valimistel tunnistanud ning on esitanud mitu kohtuhagi, et vaidlustada valimiste tulemused. Biden ja Harris andsid ametivanded 20. jaanuaril 2021.
Suurriikidest õnnitles 13. novembril ühena viimastest Bidenit valimisvõidu puhul Hiina, Kremli pressiesindaja Peskov kinnitas, et Venemaa ootab ära presidendivalimiste ametlikud tulemused. Venemaa president Vladimir Putin õnnitles Bidenit presidendiks valimise puhul 15. detsembril.
Biden võitis esimese demokraadina Arizona peale 1996. aastat ja Georgia peale 1992. aastat.
Presidendikandidaadid
Presidendikandidaadid valiti parteide kokkutulekutel.
Demokraatlik Partei
Kandidaat
Tõnu Kesküla
Tõnu Kesküla on eesti entomoloog.
Ta on tegev lepidopteroloogina, kuid uurinud ka mitmeid teisi putukarühmi Eestis, sh lehviktiivalisi.
Ta töötab Eesti Maaülikoolis
Ristimurru kraav
Ristimurru kraav on kraav Tartu maakonnas Tartu ja Peipsiääre vallas.
Kraav saab alguse Välgi külast 3 km lääneedela pool ja suubub Papijärve.
Ozerne lennuväli
Ozerne lennuväli (ukraina keeles аеродром Озерне) on sõjaväelennuväli Ukraina Žõtomõri oblastis.
Gavieze vald
Valla pindala on 129 km². 2016. aasta seisuga elas seal 925 inimest. Valla keskus on Gavieze küla, vallavanem on Juris Dabars (ühine Grobiņa vallaga).
Ajalugu
19. sajandi esimesel poolel olid praeguse valla alal Gavieze (Gut Gaweesen) ja Susta (Gut Susten) mõisa maad. Aastal 1935 oli Gavieze valla pindala 134,6 km². Aastal 1945 moodustati vallas Gavieze ja Susta külanõukogu, aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Gavieze külanõukoguga likvideeritav Susta külanõukogu. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Grobiņa piirkonda.
Kaitstavad objektid
Looduskaitse all on Kadeģi pärn, lisaks kasvab seal arvukalt nimetuid looduskaitsealuseid põlispuid. Vallas asub Gavieze puuvõõrikute hoiuala pindalaga 107 ha, selle lõunaossa jääb osaliselt Jahisoo hoiuala.
Asustus
Aastal 2011 elas vallas 688 lätlast, 30 venelast, 2 valgevenelast, 6 ukrainlast, 5 leedulast ja 55 poolakat.
Vallas on järgmised külad.
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Perth Glory FC
pisi|Perth Glory toetajad enne 2012. aasta finaalmängu Perth Glory Football Club on Austraalia jalgpalliklubi, mis tegutseb Lääne-Austraalia osariigis Perthis. Klubi mängib Austraalia kõrgliigas A-League.
Klubi on asutatud 1995. aastal. See alustas hooajal 1996–97 mängimist National Soccer League'is. 2005. aastal oli see üks kolmest endisest National Soccer League'i klubist, mis liitus A-League'iga. National Soccer League'is mängides tuli Perth Glory kolmel korral põhihooaja võitjaks ja kahel korral võideti finaalseeria. 2018–19 võitis Perth Glory esimest korda klubi ajaloos A-League'i põhihooaja. Hooajal 2011–12 jõuti esimest korda finaalmängudes finaali, kus kaotati Brisbane Roarile tulemusega 1:2. Hooajal 2018–19 kaotati finaalmängus Sydneyle.
Klubi kodustaadion on Perth Oval (sponsori järgi HBF Park), mis mahutab 20 500 pealtvaatajat.
Perth Glory naiskond mängib Austraalia naiste kõrgliigas W-League.
Arthur Leonard Schawlow
Arthur Leonard Schawlow (5. mai 1921 – 28. aprill 1999) oli Ameerika Ühendriikide füüsik.
1981. aastal anti talle, Nicolaas Bloembergenile ja Kai Siegbahnile Nobeli füüsikaauhind töö eest laseritega.
Saami kirjandus
Saami kirjandus on saami keeltes kirjutatud kirjandus. Avaramas tähenduses hõlmab saami kirjandus ka saamide kirjutatud kirjandust teistes keeltes.
Esimene saamikeelne raamat ilmus 1619. aastal, kui Nicolaus Andreæ andis välja saamikeelse aabitsa "ABC Book för Lapesko Tungomål".
Algupärase saami proosakirjanduse rajajaks peetakse Johan Turit, kelle traditsiooniliselt suulistel jutužanritel põhinev raamat "Muitalus sámiid birra" ("Jutustus saamide kohta") ilmus aastal 1910.
1986. aastal ilmunud Kirsti Paltto romaani "Guhtoset dearvan min bohccot" soomekeelne tõlge "Voijaa minun poroni" (tõlkija Eino Kuokkanen) valiti Finlandia kirjandusauhinna nominendiks. (Romaan ilmus põhjasaami keeles aastal 1987.)
August Mühlberg
August Mühlberg (sündinud aastal 1888 Kabala vallas – ?)
Professor Talis Bachmanni labor
Professor Talis Bachmanni labor, ka Talis Bachmanni laboratoorium, ka BachmannLab, on kognitiivse neuroteaduse valdkonnas tegutsev teadlaste töörühm Tallinnas.
Talis Bachmanni labor loodi 1990. aastate keskel ja seda juhib professor Talis Bachmann. Praegu asub labor Tallinnas Tartu Ülikooli õigusteaduskonna ruumides, Teatri väljak 3 II korrusel.
Talis Bachmann on ühtlasi Tartu Ülikooli kognitiiv- ja õiguspsühholoogia professor ja kuulub Tartu Ülikooli õigusteaduskonna karistusõiguse osakonna Tallinna haru koosseisu ning on ühtlasi õppeülesannete täitja ja kraadiõppurite juhendaja Tartu Ülikooli psühholoogia instituudis.
Bachmanni laboratoorium kuulub Tartu Ülikooli sotsiaalteaduse valdkonna õigusteaduskonna karistusõiguse osakonda ning teeb koostööd Tartu Ülikooli psühholoogia instituudi eksperimentaalpsühholoogia osakonna ja neuropsühhofarmakoloogia osakonnaga. Bachmanni labor on keskendunud teadvuse, tähelepanu ja taju mehhanismide ja tajufenomenide uurimisele, samuti kohtupsühholoogia ja -psühhofüsioloogiale.
Koosseis
Bachmanni labori koosseisu kuuluvad või on hiljaaegu kuulunud liikmete ja assotsieerunud liikmetena Endel Põder, Iiris Tuvi, Carolina Murd, Jaan Aru, Inga Karton, Annika Tallinn, Karita Hommuk, Toomas Kirt, Rene Randver, Jaan Tulviste, Renate Rutiku, Anu Einberg, Merle Nurmoja, Kadi Tulver, ja Mihkel Stamm.
Rawsonville
Rawsonville on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Cape Winelandsi ringkonnas.
Rawsonville on rajatud 1859. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Rawsonville'i elanikest värvilisi 66,76%, valgeid 23,91%, mustanahalisi aafriklasi 8,49%, India või Aasia päritolu inimesi 0.16% ja teisi 0,65%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 95,19% inimesi, koosa keelt 1,69% ja inglise keelt 1,54%.
Missioni-Leht
Ajaleht ilmus pühapäeval. Ajalehe eesmärk oli usu levitamine. Lehel oli mitu lisa.
Lehe toimetaja oli Johann Diesfeld.
George Monck
thumb|George Monck (u [[1665).]]
George Monck või George Monk, esimene Albemarle'i hertsog (6. detsember (uue kalendri järgi 16. detsember) 1608 Merton, Devon – 3. jaanuar (13. jaanuar) 1670 London) oli Inglismaa sõjaväelane, kelle tegevus 1660. aastal oli otsustava tähtsusega Charles II troonilesaamisel (Inglise restauratsioonil).
Monck sündis vaesunud väikeaadliku perekonnas. Et ta ründas kohalikku alamšerifit, kes oli tema isa alusetult kohtulikult taga kiusanud, pidi Monck minema välismaale, kus tast sai sõdur. 1626. aastal osales ta inglaste sõjaretkes Cádizi vastu ning aasta hiljem paistis ta silma La Rochelle'is Prantsusmaa kuninga vägedest sisse piiratud protestantide poolt ette võetud, kuid luhtunud sõjaretkel. 1629–1638 viibis ta Madalmaades, kus võitles hollandlaste ridades katoliikliku Hispaania vastu, paistes eriti silma 1637. aastal Breda piiramise ajal, kus tema juhitud väed olid esimesed, kes kaitsemüüridest läbi murdsid.
1638. aastal naasis Monck Inglismaale, kus temast sai kolonelleitnant Newporti krahvi vägedes. Ta osales Esimeses ja Teises Piiskoppide sõjas (1639–1640) ning Newburni lahingus (1640) päästis ta Inglise suurtükiväe šotlaste kätte langemisest. 1641. aastal sai Monck koloneliks ning osales Iirimaa ülestõusu mahasurumises. Varsti pärast seda puhkes Inglise kodusõda (1642) ja Moncki kahtlustati ebalojaalsuses kuningale. Tal õnnestus siiski kuningas Charles I vastupidises veenda ning 1642–1644 võitles ta rojalistide vägedes parlamendi omade vastu. Kuid Nantwichi lahingus langes ta parlamendi vägede kätte vangi ning oli kuni 1646. aastani Toweris, kus ta kirjutas sõjandus- ja poliitikaalase teose "Observations on Military and Political Affairs".
1646. aastal, kui kodusõda oli lõppemas, vajas parlament kogenud väejuhti, kes suudaks maha suruda Iirimaa rahutusi. Seetõttu vabastati Monck vanglast ning talle anti kindralmajori aukraad. Seejärel võitles ta kuni 1649. aasta alguseni Iirimaal, mil pärast Charles I hukkamist enamik ta vägedest otsustas poolt vahetada ning liitus Charles II pooldajatega, kes oli Šotimaal kuningaks kuulutatud. Monck ise jäi aga parlamendile truuks ning naasis Inglismaale. 1650. aastal osales ta koos Oliver Cromwelliga sõjaretkel Šotimaale ning võttis osa otsustavast Dunbari lahingust sama aasta 3. septembril. Seejärel tegi Cromwell Monckist Šotimaal asuvate parlamendi vägede ülemjuhataja ja usaldas talle rojalistide lõpliku mahasurumise, millega Monck 1652. aastaks ka hakkama sai. Samal aastal osales Monck Esimeses Inglise-Hollandi sõjas, kuid järgmisel aastal naasis ta Šotimaale ja Cromwell määras ta selle sõjaliseks valitsejaks.
Kui 1658. aastal pärast Cromwelli surma Inglismaal segadused puhkesid, jäi Monck esialgu äraootavale seisukohale, kuid 1659. aasta oktoobris asus ta oma armeega teele Londoni poole, kuhu ta jõudis 1660. aasta veebruari alguses. Esialgu kuulutas ta, et on parlamendi toetaja, ning lasi uuesti kokku tulla Pikal parlamendil, mis end aga 16. märtsil laiali saatis. Seejärel lasi Monck kokku kutsuda uue parlamendi (nn Convention Parliament), kus enamuse said rojalistid. Ka Monck valiti parlamendi liikmeks.
Tõenäoliselt juba varem oli Monck asunud ühendusse Madalmaades viibiva Charles II-ga, kes andis 4. aprillil välja Breda deklaratsiooni, kus ta lubas troonile naastes mitte olla kättemaksuhimuline ning taastada stabiilsuse ja korra. Breda deklaratsiooni tingimused koosnesid suures osas Moncki ettekirjutustest ning seejärel aktsepteeris ka parlament kuninga naasmist troonile.
Et Monck oli mänginud võtmerolli monarhia taastamisel, andis Charles II talle Albemarle'i hertsogi, Torringtoni krahvi ning Moncki, Beauchampi ja Teyesi paruni tiitli. 1661. aastal nimetati ta ka Bowlandi lordiks ning 1663. aastal anti talle Carolina piirkond, mis hõlmas praeguste Põhja- ja Lõuna-Carolina osariigi ala. Abemarle'i laht Põhja-Carolinas on saanud nime tema järgi.
1664–1667 osales Monck teises Inglise-Hollandi sõjas ning 1666. aastal ka Londoni suure tulekahju tagajärgede likvideerimisel.
1670. aasta alguses suri Monck vesitõppe.
Ivan Kubrakoŭ
Ivan Kubrakoŭ (valgevene kirillitsas Іван Уладзіміравіч Кубракоў; sündinud 5. mail 1975) on Valgevene riigitegelane.
Ivan Kubrakoŭ on lõpetanud Valgevene Siseministeeriumi Akadeemia. Alates 1995. aastast töötab ta Siseministeeriumi süsteemis. 12. mail 2017 sai ta Viciebski oblastis Siseasjade osakonna ülemaks. 28. mail 2019 määrati ta Minski linna Siseasjade osakonna ülemaks.
31. augustil 2020 lisati Ivan Kubrakoŭ nende isikute nimekirja hulka, kellele määrati tähtajatu sisenemiskeeld Lätti, viieaastane Eestisse sisenemiskeeld ja Leetu sisenemiskeeld seetõttu, et oma tegevusega korraldas ja toetas ta 9. augusti presidendivalimiste võltsimist ja sellele järgnenud rahumeelsete meeleavalduste vägivaldset mahasurumist.
Alates 29. oktoobrist 2020 on ta Valgevene siseminister.
Kubrakoŭ on Valgevene Vabariigi Julgeolekunõukogu liige.
Tõnismägi (mägi)
Tõnismägi on Tallinna keskosas asuv Keskkõrgendiku keskosa. See on 30,9 m üle merepinna. Kõrgendikul paikneb Tõnismäe asum.
Ajalugu
Varasemal ajal on kasutatud ka nime Antoniuse mägi, Tõnismägi olnud tunduvalt kõrgem kui praegu, kuid kõrgendikku on Tallinna kaitse huvides mitme sajandi kestel madalamaks kaevatud.
Babrak Karmāl
Babrak Karmāl (Dari/Pashto ببرک کارمل, sünnijärgselt sultan Hussein; 6. jaanuar 1929 Kabul – 1. või 3. detsember 1996 Moskva) oli Afganistani poliitik ja riigitegelane.
Ta õppis Kabuli Ülikoolis õigusteadust, kuid visati marksistlike vaadete pärast sealt välja. Aastatel 1952–1955 oli ta vangis valitsusvastase tegevuse eest. Pärast vabanemist teenis sõjaväes ja lõpetas seejärel Kabuli Ülikooli. 1957–1962 töötas Planeerimisministeeriumis.
Tegutses marksistlikes ringides ja lähenes islamlikule poliitilis-kultuurilisele organisatsioonile Fahrang, millest kujunes hiljem, kui ta võimule sai, tema nõuandev institutsioon. Asutas jaanuaris 1965 Afganistani Rahvademokraatliku Partei, mille tegevus korduvalt ära keelati. 1965–1973 Rahvusassamblee (Shura) liige. 1967 partei lõhenes Halq (“Rahva”) ja Parcham (“Võitluslipp”) tiivaks. Asus juhtima Nõukogude-meelset Hizbi Parchami. Nõukogude Liidu survel need tiivad 1977 ühinesid. 1978–1979 saadik Tšehhoslovakkias, mida käsitleti maapaona.
Pärast Nõukogude vägede sissetungi Afganistani detsembris 1979 pöördus kodumaale tagasi. Võttis Nõukogude okupantide toel üle võimu president Ḩāfiz̧ullāh Amīnilt. Määrati detsembris 1979 marksistlik-leninliku Afganistani Rahvademokraatliku Partei (ARP) ja Revolutsiooninõukogu esimeheks (presidendiks). Kuna ta sai võimule ilma Afganistani kombeks olnud ametlikku tseremooniat läbimata, käsitles rahvas teda ebaseadusliku juhina. Paistis silma halva esinemise poolest ajakirjanduses, kus ei jätnud endast riigimehe muljet. Teda peeti nii Afganistani, kui ka lääne ajakirjanduses Nõukogude Liidu nukujuhiks. Vaatamata riigijuhi positsioonile ei lubanud Moskva tal oma initsiatiivil võtta vastu olulisi otsuseid. Teda ümbritsesid nõukogude nõunikud. Karmal tunnistas ühele oma sõbrale: „Nõukogude seltsimehed armastavad mind piiritult ja minu isikliku turvalisuse huvides ei allu nad isegi minu enda korraldustele. ”
1986. aasta märtsis oli Karmāl visiidil Nõukogude Liidus. Kremlis üritati teda veenda, et on valitsemiseks liiga haige ja peab tagasi astuma. Nõukogude arst kontrollis Karmāli tervist ja konstateeris, et ta on hea tervise juures. Karmāl sai loa naasta Kabuli kui oli andnud lubaduse, et astub tagasi ARP peasekretäri kohalt. Nõukogude seltsimehed aga ei usaldanud teda ja saatsid Kabuli KGB ülema Vladimir Krjutškovi asja korraldama. Kabulis toimunud koosolekul kinnitas Karmāl oma sügavat armastust Nõukogude Liidu vastu ja võrdles seda moslemi usu tulihingelisusega. Krjutškov jõudis järeldusele, et tema ei suuda veenda Karmāli tagasi astuma ning lahkus koosolekult. Ta saatis tõrksat riigijuhti veenma Afganistani kaitseministri ja julgeolekuministri. Karmāl mõistis, et tal pole enam NSV Liidu toetust. Selgus ka, et Moskva peremehed otsivad kompromissi opositsiooniliste rühmitustega ning hakkasid valmistama ette vägede väljaviimist Afganistanist. ARP Keskkomitee 18. pleenumil loobus kõikidest oma ametikohtadest. Nõukogude valitsuse korraldusel viidi ta Moskvasse eksiili.
Sooviga tugevdada Karmāli abil oma positsiooni kutsus tema järglane Afganistani riigijuhi kohal Mohammad Najibullah Ahmadzai ta 20. juunil 1991 Moskvast tagasi Kabuli. Kuid see plaan ei realiseerunud ning Najibullah kukutati 1992. Karmālist kui Parchami juhist sai seejärel Kabuli mõjukaim poliitik. Tema läbirääkimised mässulistega jooksid aga kiiresti liiva ning 16. aprillil 1992 vallutasid Talibani mässulised Gulbuddin Hekmatyari juhtimisel Kabuli. Pärast seda resideeris Karmāl Hairatanis. Üritas seal luua uut parteid, kuid ebaõnnestus. Mõne aja pärast pöördus tagasi Moskvasse. Suri Moskva 1. Linnahaiglas detsembris 1996 maksavähki. On maetud Hairatani Afganistanis.
Otto Samma
Otto Samma (14. november 1912 Tallinn – 18. august 1978 Tallinn) oli eesti tõlkija ja toimetaja.
Ta lõpetas 1931. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Aastatel 1931–1932 õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas, ta lõpetas aastal 1937 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Akadeemiliselt kuulus ta Eesti Üliõpilaste Seltsi.
Aastast 1957, kui Loomingu Raamatukogu asutati, kuni aastani 1973 oli Otto Samma selle perioodiliselt raamatuid avaldava väljaande toimetuse juht (nõukogude ajal kirjutati selle väljaande avaldamisandmetesse tiitellehe pöördel toimetuse juhi ametinimetusena "toimetaja").
Peio
thumb|Mount Vioz ja Peio
Peio (kohalikus murdes Péj) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, umbes 50 km Trentost loodes. Valla pindala on 160,3 km². 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 1892 inimest.
Peio külgneb järgmiste valdadega: Martello, Valfurva, Rabbi, Ponte di Legno, Vermiglio, Ossana ja Pellizzano.
Ajalugu
Kuni Esimese maailmasõja lõpuni (1918) oli Peio, nagu kogu piirkond, Austria-Ungari osa; piir keisririigi ja Itaalia kungriigi vahel kulges Peio kohal mägedes, kus peeti rasket sõda, kaljude, lume ja liustike vahel. Isegi tänapäeval võib tänu liustike sulamisele leida veel armeevarustuse tükke. Väike muuseum Peios näitab neid koos filmitud dokumentidega neist lahinguist.
Peio oli viimastel aastakümnetel mägedes asuv asundus, mis püsis põllumajandusel ja karjakasvatusel. Alates 1970. aastast algas kiire areng, tehes Peiost suusakuurordi ja tervisekeskuse. Peio orus on rikkalikult mineraalvett, mida praegu kasutatakse mitte ainult pudelivee tootmiseks, vaid ka terapeutilistel eesmärkidel.
Teise tähtsa tegurina turismi arendamisel Peios on selle asukoht Stelvio rahvuspargis, tohutus mägipiirkonnas, kus säilitatakse rangelt taimestiku ja loomastiku bioloogilist mitmekesisust. Lihtsad jalutuskäigud ja raskemad matkarajad võimaldavad külastajatel tutvuda orgude ja metsaga Passo del Tonalest kuni Ortlerini.
Álvaro del Portillo
pisi|Alvaro del Portillo Álvaro del Portillo y Diez de Sollano (11. märts 1914 – 23. märts 1994) oli Hispaania ehitusinsener ja Rooma Katoliku Kiriku piiskop. Ta teenis Opus Dei prelaadina 1982–1994.
Paavst Benedictus XVI kuulutas ta 28. juunil 2012 auväärseks, paavst Franciscus 27. septembril 2014 õndsaks.
Elu
1935. aastal liitus ta Opus Deiga ning 25. juunil 1944 pühitseti ta preestriks. Ta jätkas oma õpinguid, et omandada veel kaks doktorikraadi ühe filosoofias ning teise kanoonilises õiguses. Seejärel pühendas ta end täielikult Opus Dei juhtimisele ning teenimisele prelatuuri peasekretärina. Paavst Pius XII valitsemisajal (1939–1958) töötas ta mitmes Rooma Kuuria ametkonnas Vatikanis.
1963. aastal nimetati ta paavst Johannes XXIII poolt konsultandiks paavstlikku kanoonilise õiguse revisjoni komisjoni. Paavst Paulus VI nimetas ta mitmesse Vatikani II Kirikukogu järgsesse komisjoni. 1975. aastal valiti ta Opus Dei presidendiks ning Josemaria Escriva de Balagueri järeltulijaks. 1982. aastal nimetas Püha Tool ta esimeseks Opus Dei prelaadiks. 1991. aastal pühitseti Alvaro del Portillo piiskopiks paavst Johannes Paulus II poolt.
Ta on avaldanud töid pastoraalsete ja kirikuõpetuslike küsimuste kohta, mis teiste hulgas uurivad põhjalikult usklikke rolli Rooma Katoliku Kirikus; inimlikust osast preestriks kujunemisel; pastoraalsete struktuuride funktsionaalsust ja dünaamikat. Opus Dei prelaadina teenis ta ka Piura Ülikooli kantslerina Peruus.
Mõnda aega pärast tema 80. sünnipäeva naasis ta palverännakult pühalt maalt. Ta suri 23. märtsil 1994 Roomas.
Pühakuks kuulutamise protsess
Kui Alvaro del Portillo suri, siis meenutas paavst Johannes Paulus II tema „kirglikku elu preestri ja piiskopina; moraalset meelekindlust, milles ta oli eeskujuks teistele; usaldust jumalikku ettehooldusesse ning lojaalsust Peetruse aujärjele“.
Tolleaegne kardinal Joseph Ratzinger osutas Alvaro del Portillo „tagasihoidlikkusele ning kättesaadavusele igas olukorras,“ tema tööle Usudoktriini Kongregatsioonis, mida Alvaro del Portillo „rikastas ainulaadsel moel oma kompetentsuse ja kogemusega“.
2004. aastal meenutas Rooma kardinalvikaar Camillo Ruini Alvaro del Portillot järgmiselt: „Ainult mõnede üksikute kohtumiste kaudu, mil mul oli võimalus kohtuda piiskop del Portilloga, jättis ta minu hinge igaveseks meelde veendumise, et leidsin ennast seismas tõeliselt eeskujuliku vaimuliku ees.“ Ta lisas: „Tema vankumatus usalduses kirikudoktriini, läheduses paavstiga, pastoraalses heategevuses, alandlikkuses ja tasakaalukuses ilmutas ta erakordset sisemist rikkust. Teenistus, milles Alvaro del Portillo roomakatoliku kirikut teenis ning tema viivitamatu ja efektiivne viis, millega ta toetas Püha Isa pastoraalseid initsiatiive oma diotseesis, näitas tema armastust kiriku suhtes, mida ta oli õppinud pühalt Josemarialt.“
Kardinal Ruini lisas, et on olemas paljude vaimulike ning ilmikute tahe ja soov „kiireks pühakuks kuulutamise protsessi algatamiseks“. Kardinal mainis, et lisaks on olemas rikkalik hulk tunnistusi inimestelt, kes teda lähedalt tundsid, nende seas ka mitmeid kardinale ja piiskoppe. Kardinal Ruini: „Itaalia Piiskoppide Konverents on ühehäälselt avaldanud oma poolehoidu pühakuks kuulutamise protsessi alustamise kohta.“
28. juunil 2012 teatas Vatikan, et tema elu võib tunnustada kui „kangelaslikku voorust“ – suur samm edasi pühakuks kuulutamise protsessis. Sellest ajast alates nimetatakse piiskop Alvaro del Portillot Auväärseks Jumala-sulaseks.
Protsessi jooksul intervjueeriti 133 tunnistajat. Nende hulgas oli 19 kardinali, 12 piiskoppi või peapiiskoppi. 62 tunnistajat on Opus Dei prelatuuri liikmed ning 71 ei kuulu sinna.
Vatikanile esitatud uurimise dokumentatsioon koosneb kolmest köitest, kokku 2530 leheküljest.
Panus Vatikani II kirikukogusse
Ajalooline kronoloogia Alvaro del Portillo osaluse kohta Vatikani II kirikukogus:
Salvador Bernal, kes oli tema biograaf, iseloomustas teda järgmiselt: Alvaro del Portillo oli mees, kes nõudis, et preestrite jaoks peab olema eraldi paavstlik määrus. Samuti oli vaimulike ja kristlaste distsipliini komisjoni üks olulisemaid otsuseid „kaitsta sajandeid vana traditsiooni nende vastu, kes pidasid traditsioone üksnes liigseks vagatsemiseks. Vastav otsus arutles preestri rolli üle maailmas ning põhjendas miks vajab preester head ettevalmistust põhilistes inimväärtustes, et teenida oma ajastul elavaid mehi ja naisi. Samas hoiatas see otsus, et preestrid ei peaks kohanduma ilmalike elustiiliga, samuti peaksid preestrid vähem osa võtma partisanlikust poliitvõitlusest. Lõpuks viitas see otsus preestrite vabadusele liituda organisatsioonidega, mis ühel või teisel viisil aitavad neil saavutada isiklikku pühitsust, et veelgi paremini ellu viia nende preesterlikke kohustusi.“
„Vatikani II Kirikukogu lõppemisest polnud veel nädalatki mööda läinud, kui kardinal Ciriaci, antud paavstliku komisjoni president, kus Alvaro del Portillo oli teeninud sekretärina, saatis talle teate, kus väljendas oma südamlikku tänulikkust ning õnnitlused hea otsuse ja suure saavutuse eest.“ Kirjas seisis: „Sa juhtisid turvalisse sadamasse määruse, mis ei olnud kaugeltki mõni väheoluline konstitutsioon või seadus, mida Kirikukogu otsustas.“ Pärast põhjalikku debatti 7. detsembril 1965. Aastal, oli hääletustulemus dokumendil 2390 häält 4 vastu, mis oli peaaegu ühehäälne toetus. Kardinal Ciriaci ütles: „Ajalugu loeb selle määruse, mis käsitleb vaimuliku tsölibaati ning preesterkonna kõrgendatud missiooni, värskendavaks ning praktiliselt ühehäälseks kinnituseks Vatikani II Kirikukogus.“
Paavst Paulus VI kommenteeris tema tööd järgmiselt: „Olen hästi teadlik Sinu ettevaatlikkuse, visaduse ja peenekombelisuse ulatusest, mille tulemusena see otsus saavutati. Austades teiste vabadust omada ja väljendada oma isiklikke arvamusi, ei kaldunud Sa kunagi kõrvale truudusest preestri vaimsuse suurtele eesmärkidele.“
Väljavõtteid tema teostest
„Puhas rõõm põhineb järgmisele alusele: meie tahtele elada Jumalale ning soovile teenida teisi Jumala tõttu. Öelgem Issandale, et me ei taha midagi enamat peale tema teenimise rõõmuga. Kui me käitume sellisel viisil, siis leiame, et meie sisemine rahu, rõõm ja hea huumorimeel viib palju hingi Jumalale lähemale. Andke tunnistust kristlikust rõõmust. Näidake neile, kes teid ümbritsevad, et just see on meie suur saladus. Me oleme rõõmsad, kuna oleme Jumala lapsed, kuna tegutseme temaga, kuna võitleme, et olla Tema jaoks paremad. Kui me oma teel libastume, siis läheme tänulikult pihisakramenti vastu võtma, kus avastame vendluse kõikide meeste ja naistega.“ Jutlus, 12. aprill 1984, tsiteeritud Francis Fernandez Carvajal poolt „Vestlus Jumalaga“.
Tartu kooliõpilaste pataljon
Tartu kooliõpilaste pataljon oli Eesti Vabadussõja alguses vabatahtlikkuse alusel Tartu vanemate klasside kooliõpilastest moodustatud väeosa.
Eellugu
Tartu kooliõpilased osalesid Tartus korra- ja julgeoleku hoidmisel linnas, relvade ja laskemoona hankimisel ja peidetud sõjavarustuse avastamisel pärast Saksa okupatsiooni lõppu Tartus. 21. detsembril 1918 taganesid kooliõpilaste salgad Eesti vägedega ja olid sunnitud Tartust lahkuma. Kärevere mõisas võttis leitnant Julius Kuperjanov 22 treffneristi oma juhatuse alla, kes moodustasid põhialuse Julius Kuperjanovi partisanipataljonile.
29. detsembril 1918 nimetati Tartu vabatahtlike pataljoni ülemaks alamleitnant Karl August Einbund ; ja 30. detsembril algas Viljandis pataljoni formeerimine ning korrastamine. 1. roodu moodustasid treffneristid alamkapten Oskar Elleri, 2. roodu Tartu Kommertskooli õpilased leitnant M. Libese juhatusel.
Osa õppursõdureid osales alamkapten Oskar Elleri juhatusel Tartu vabatahtlike pataljoniga 1919. aasta 6. jaanuaril Kärstna mõisa vabastamisel. 13. jaanuaril liikus kogu pataljon Viljandist põhjapoolt Võrtsjärve Vaiblasse, et osaleda Tartu vabastamisel. Tartu vabatahtlike kooliõpilaste pataljon liikus üle Rannu-Valguta-Rõngu, ülesandega välja jõuda punaste seljataha, Palupera (Pritsu) raudteejaama juurde. Teel vabasti Rannu, Valguta ja Rõngu, mille käigus kaotas pataljon langenutena vabatahtlikud O. Ahase, J. Pritsi, E. Nieländeri, veltveebel B. Kofkini, velsker Viili ja varahoidja Reimani ja jõuti peagu välja Palupera jaamani. Palupera jaama suunas toimuva liikumise likvideerimiseks läkitas punavägede juhatus Valgast kohale abijõude, peamiselt läti kommunistlikke kütte, kellede survel pataljon oli sunnitud tagasi tõmbuma Valgutasse.
Jätkates edasiliikumist Tõrva-Hummuli-Roopa suunal Valga poole, vabastas pataljon leitnant Karl August Einbund 30. jaanuaril Hummuli mõisa ja 1. veebruaril jõudsid vabatahtlike kooliõpilaste pataljon Valgasse. 3. veebruaril saadeti pataljon Lõunarindede ajutise juhataja Martin Wetzeri käsul Tartusse. Õppursõduritel olid Tartu raudteejaamas lilledega vaotas Tartu naisorgaisatsioonid, eesotsas Tartu Naisseltsi ja Naisühinguga. Hiljem korraldati noortele piduõhtu "Vanemuises".
Õppursõdurid viidi üle formeeritavasse kooliõpilaste reservroodu, mis sai aluseks Tartu kooliõpilaste pataljonile.
Pataljoni moodustamine
Tartu kooliõpilaste pataljon moodustati 15. mai 1919 ning paigutati Toomemäel olevasse endisesse üliõpilasmajja. Pataljoni koosseisus oli neli roodu.
Pellizzano
thumb|Pellizzano panoraam
Pellizzano (saksa keeles Pletzen) on vald (comune) Trento provintsis Põhja-Itaalias, umbes 40 km Trentost loodes.
Pellizzano külgneb järgmiste valdadega: Rabbi, Peio, Mezzana, Vermiglio, Ossana ja Pinzolo.
Sinialliku org
pisi|Sinialliku orus asuvad [[Sinialliku allikad]] pisi|[[Sinialliku järv]]
Lääne-lontmudil
Lääne-lontmudil (Proterorhinus semilunaris) on väike ahvenaliste seltsi mudillaste sugukonda kuuluv kala.
Eesti vetest leiti lääne-lontmudil 2020. aastal võõrliigina Sillamäe sadama lähistelt. Varem on teda Läänemeres kohatud ühel korral 2007. aastal Venemaa vetes.
Kirjeldus
Täiskasvanud kala pikkus tavaliselt 9-10 cm. Keha on pruun ja laiguline, tavaliselt külgedel 5 tumedamat triipu. Ninasõõrmed on torukujulised ning ulatuvad üle alahuule. Esimesel seljauimel samuti tumedamad triibud. Vaagnauim meenutab iminappa.
Toitumine
Lääne-lontmudil on segatoiduline, kes tarbib laias valikus põhjaselgrootuid, vahest ka kala- ja putukavastseid , kalamarja ja usse.
Elukoht ja levila
Asustab mitmesuguseid aeglase vooluga või paigalseisva veega veekogusid alates suudmest kuni väikeste aeglase vooluga ojadeni; tavaliselt tihedas taimestikus või jämedates kivimites ning sageli väga rohkesti tagaveekogudes ja järvedes. Pesitseb ka veehoidlates ja kanalites. Lääne-lontmudil on invasiivne Doonau ja Reini jões, kus väidetavalt oli leviku põhjuseks peamise jõe ja veehoidlate kanalisatsioon või hüdroelektrijaamade tekitatud aeglaselt voolav vesi. Eelistab makrofüütide poolest rikkaid alasid, kuid teda on leitud ka liivase põhjaga aladelt.
Paljunemine
Esimest korda koeb 1-2 aastaselt, tavaliselt ainult 1-2 korda, aprillist augustini. Emased võivad kudeda rohkem kui üks kord sigimisaja jooksul ja isased valvavad õõnsustesse ladestunud mune. Vastsed ja noorloomad on põhjaelanikud.
Ukraina Autokefaalne Õigeusu Kirik-Kanooniline
Ukraina Autokefaalne Õigeusu Kirik-Kanooniline (ukraina keeles Українська Автокефальна Православна Церква Канонічна, УАПЦ-К) on Ukrainas tegutsev iseseisev kanooniliselt tunnustamata õigeusu kirik.
Kohtunik (sport)
Kohtunik on asjakohaselt kvalifitseeritud isik, kelle ülesandeks on mängu (spordivõistluse, -matši, turniiri vms) erapooletu „juhatamine“, sh mängu käigus toimuva reeglitele vastavuse jälgimine ja operatiivsete otsuste langetamine spordiala reeglite jõustamiseks, sh sportlase hoiatamine ja mängust kõrvaldamine.
Kalisteenika
Sõna „calisthenics“ pärineb vanakreeka sõnadest kállos (tähendades ilu ning rõhutades esteetilist naudingut, mis tuleneb inimkeha täiuslikkusest) ja sthenos, mis tähendab jõudu (suurt vaimset tugevust, julgust, jõudu ja sihikindlust). See on oskus kasutada keharaskust, et arendada oma füüsist.
Nektar (mahlajook)
Nektar on puuviljadest, marjadest või köögiviljadest, veest ja sageli ka magusainetest valmistatud jook, kus mahla- või püreesisaldus on keskmiselt 25–50%, mis on väiksem kui mahlal. Sisuliselt on tegemist lahjendatud mahlaga.
Kalisteenika
Kalisteenikaharjutused
pisi|348x348px|Kalisteenika elemendid
Nektar (mahlajook)
Nektarit valmistatakse kas otse viljadest tehtud toormahlast, püreest või kontsentraadist. Nektari valmistamisel kulub mahuühiku kohta vähem kallist tooret, seetõttu on need harilikult mahladest odavamad. Samas võimaldab nektari tegemine kasutada joogiks ka nende viljade mahla, mis 100% kontsentratsiooni juures oleks kas liiga happelised või liiga vänged.
Kalisteenika
Eelised teiste treeninguvormide ees
Kõigil treeninguvormidel, olgu selleks jõutreeningud jõusaalis või vastupidavuse treenimine jooksurajal, on omad tugevad ja nõrgad küljed. Kalisteenika ilu seisneb eelkõige selle lihtsuses ja kättesaadavuses. Kuna treenimine toimub eelkõige oma keharaskusega (ja soovi korral vähese varustusega), on kalisteenika treeningukavad väga mitmekesised. Treenida on võimalik varustuseta kodus (treenija ei pea endale ostma kallist spordivarustust ega trenažööre) ja ka värske õhu käes: tavalisel spordiväljakul või välitreeninguteks mõeldud jõulinnakus.
Nektar (mahlajook)
Nagu ka mahla puhul, tuleb nektari müügipakendil ära näidata valmistamiseks kasutatud puuvilja-, marja- või köögiviljaliikide nimetused ja mahla sisaldus („puuvilja/marja sisaldus vähemalt …%“). Nektarile võidakse lisada ka magusaineid (suhkrut, siirupit, mett vms) ja säilitusaineid.
Kalisteenika
Eelised teiste treeninguvormide ees
Samuti on eeliseks võimalus tegeleda antud treeninguvormiga olenemata vanusest või hetkelisest füüsilisest vormist. Iga harjutust saab kehaasendit muutes teha nii kergemaks kui ka raskemaks. See asjaolu muudabki kalisteenika treeningukavad paindlikuks ja igaühele sobivaks.
Lisaks heale füüsisele omandab treenija uusi elemente, mis arendavad jõudu ja on ka visuaalselt muljetavaldavad. pisi|258x258px|Kalisteenika harjutused
Põhilised harjutused
Kalisteenika harjutusi sooritatakse rütmiliselt, minimaalse varustusega (enamasti keharaskusega). Peaaegu kõik harjutused treenivad korraga mitut lihasegruppi ning töösse on kaasatud ka kõige raskemini treenitavad lihased. Koos lihastega areneb liigeste jõud. Lisaks psühhomotoorsete oskuste (nt tasakaalu, nobeduse ja koordinatsiooni) parandamisele aitab kalisteenikaga tegelemine kaasa ka lihasmassi kasvatamisele ja vastupidavuse arendamisele. Selleks kasutatakse liigutusi, mis sisaldavad oma keharaskuse tõmbeid ja surumist ning sellega hüppamist või kiikumist.
Põhilised harjutused kalisteenikas on lõuatõmbed ja nende variatsioonid, kätekõverdused (nii pinnal, kui rööbaspuudel), jala-ja põlvetõsted (rippudes, rööbaspuudel, lamades, seistes), L-hoid, plank, istessetõusud, kükid ja väljaasted. Tuntumad elemendid on kätelseis ja kätekõverdused kätelseisus, taga-ja eesrõhtripe, planche, inimlipp rootsi seinal ja risttoeng.
Street workout
Pargitreeningud jagunevad kaheks põhiharuks: jõutreeninguks ja dünaamilisteks harjutusteks. Jõutreening hõlmab isomeetrilisi hoidmisi, nagu plank, taga-ja rõhtripe. See harjutusvorm hõlmab ka ühe käega tõmbeid, lihastõmbeid, ühe käega surumist ja palju muud. Dünaamilised harjutused on näiteks horisontaalsed ja vertikaalsed pöörded, mille sooritamiseks on vaja hoogu ja plahvatuslikku jõudu. Neid harjutusi põimitakse teiste elementidega, luues neist soovi korral ka seeriaid.
Välispordiväljakud Eestis
pisi|243x243px|Jõulinnak Nõos Eestis on kümneid välispordiväljakuid, mis sobivad kalisteenikaga tegelemiseks. Leida sobiva väljaku saate siit ning siit (pannes otsingusse „välijõusaal“ või „jõulinnak“).
Harry Karro
Harry Karro (10. aprill 1930 Tallinn – 24. jaanuar 2009) oli eesti näitleja ja stsenarist.
Ta lõpetas 1944. aastal Tallinna 9. algkooli ja 1953. aastal GITISe eesti stuudio.
1945. aastast töötas ta Estonia teatris jumestajaõpilasena, aastatel 1946–1948 oli Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri näitleja. Aastatel 1953–1956 töötas ta näitlejana Draamateatris, 1961–1963 näitlejana Nukuteatris ja 1964–1972 teatris Vanemuine. Aastatel 1956–1961 töötas ta Eesti Televisioonis režissööriabina.
Ta on teinud stsenaristi ja režissöörina telefilme näitlejatest ("Teatrihetked Lia Laatsiga", 1976; "Einari Koppel rollideprismas", 1976), kirjutanud laste- ja nukunäidendeid ("Talvetaadi jääpalee", 1974), estraadipalu ja följetone.
Ruhnu tuulepark
Ruhnu tuulepark rajati Ruhnu saare edelaosas Süstaku nina juurde 2007. aastal. Tuulepargis on kaks kasutatud Vestase elektrituulikut, mis kuuluvad Eesti Energia AS-ile. Pargi koguvõimsus on 0,15 MW. Tuulikute rahvapärased nimed olid Malle ja Pille. 2012. aasta seisuga ei töötanud üks tuulik rikkiläinud tuulegeneraatori tõttu. Teine tuulik oli töökorras, kuid vajas remonti. Remonti vajas ka tuulikute tööd toetav diiselgeneraator. Ruhnu vallavanema Aare Sünteri andmetel oli Eesti Energial kavas vanad tuulegeneraatorid uute vastu välja vahetada.
Harry Karro
Isiklikku
Ta oli abielus Lia Laatsiga.
Varikalad
Rannas antakse varikalad lisatasuna paadiomanikule. Kui paat on ühisomand, jagatakse saak paatkonna liikmete vahel võrdselt.
Eestäiend
Eestäiend on nimisõna ees paiknev nimisõna täpsustav osa, nt triibuline kass. See tähendab, et nimisõnafraasis eelneb eestäiend peasõnale ja on selle täiend.
Eesti keel
Eestäiendiks võivad olla omadussõnad, asesõnad, nimisõna käändevormid ja määrsõnad.
Omadussõnaline eestäiend
Omadussõnalised eestäiendid on
Omadussõnaline eestäiend ühildub nimisõnafraasi põhjaga käändes ja arvus: Ta hoidis käes kollaseid lilli ning istus külmale maapinnale.
Täiendiks olev omadussõna kirjutatakse järgnevast nimisõnast tavaliselt lahku: mahe toit. Kokku saab selle kirjutada siis, kui väljendatakse kindlat omaette mõistet: mahetoit.