cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Boriss Sokolov (geoloog)
Vend
Kui 2004. aastal Rahvusvaheline Stratigraafiakomisjon (ICS) täiendas geokronoloogilist skaalat uue, Kambriumist vanema Ediacara ajastuga, esitasid Vene akadeemikud Sokolov ja Mihhail Fedonkin Rahvusvahelisele Stratigraafiakomisjonile ametliku protesti seoses Ediacara ladestu kinnitamisega. Üheks argumendiks oli asjaolu, et akadeemik Sokolovi ja kolleegide eestvedamisel võeti Nõukogude Liidus juba 1952. aastal kasutusele termin "Vend" ning Venemaa stratigraafilistes skeemides on kasutusel olnud ka termin "Vendi ladestu". Vendi kui ladestu on põhjalikult läbi uuritud ning selle kohta on avaldatud arvukalt teadusartikleid. Boriss Sokolovi põhjalik monograafia "Вендская система" tõlgiti ka inglise keelde. Ida-Euroopa ja Siberi kraatonil on Vendi kivimid hästi esindatud ning neid on kümnete aastate jooksul uuritud. Oli ka teine kaalukas argument: Vendi kompleksi alumise piiri hinnanguline vanus on 650 miljonit aastat, ning seega jääks Vendi vanem osa Ediacara ladestust välja. Protest jäi rahuldamata.
Erialaseltsid
Boriss Sokolov on olnud Prantsusmaa Geoloogia Seltsi liige (1963), Rootsi Geoloogia Seltsi auliige (1968), Rahvusvahelise Paleontoloogia Assotsiatsiooni asepresident (1972–1984) ja Üleliidulise Paleontoloogia Ühingu president (valitud 1974).
Piirissaare Peeter-Pauli kirik
pisi|Piirissaare kirik (2009) Piirissaare Peeter-Pauli kirik on õigeusu kirik Tartu maakonnas Tartu vallas Piirissaarel Tooni külas.
Piirissaarel asub ka teine pühakoda: vanausulistele kuuluv Piirissaare vanausuliste palvemaja Saare külas.
Holokaust Leedus
See artikkel annab ülevaate inimsusvastastest kuritegudest ja genotsiidist juutide ja teiste etniliste rühmade vastu, mida panid toime Saksa Riik ning Leedu ameti- ja tsiviilisikud Teise maailmasõja ajal Leedus. Sõja järel peeti mitmeid kohtuprotsesse Saksamaa sõjakurjategijate üle, neist tuntuim on Nürnbergi protsess.
Kronoloogia
pisi|150px|Põlev [[sünagoog, Leedu, 9. juuli 1941]]
pisi|150px|[[Leedu metsavennad vaatavad sünagoogi põlemist, juuni 1941]]
pisi|150px|Juudi naised, [[Vilnius, juuli 1941]]
pisi|150px|[[Leedu abipolitseinik juute konvoeerimas, Vilnius, juuli 1941]]
Aleksander Raudsepp (loomaarst)
Aleksander Raudsepp (15. oktoober 1899 Peterburi – 29. oktoober 1989 Eskilstuna) oli eesti loomaarst.
Rahinge järv
Rahinge järv (ka Rahinge paisjärv) on järv Tartu maakonnas Tartu linna halduspiirkonnas Rahinge külas. Veekogu pindala on 11,6 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 3101 m. Suurim sügavus on 2,9 meetrit.
Artur Axmann
pisi|Artur Axmann pisi|Artur Axmann ülekuulamisel Nürnbergis, 16. oktoober 1947 Artur Axmann (18. veebruar 1913 Hagen – 24. oktoober 1996 Berliin) oli saksa poliitik ja noorsoo-organisatsioonide juht.
1928. aasta novembris astus Artur Axmann Hitlerjugendisse, varsti seejärel sai temast Berliini Weddingi linnaosa Hitlerjugendi allorganisatsiooni juht. Samuti oli ta kuni gümnaasiumi lõpetamiseni 1931. aastal Natsionaalsotsialistliku Õpilasliidu aktiivne liige. Seejärel asus Axmann Berliini Ülikoolis õppima majandus- ja riigiteadusi. Kuid oma ema töötuksjäämise tõttu oli ta varsti sunnitud ülikooliõpingud katkestama. 1931. aasta septembris astus ta Natsionaalsotsialistlikku Saksa Töölisparteisse. 1932. aastal kutsuti ta Hitlerjugendi juhtkonda. 1934. aastal sai ta Hitlerjugendi Berliini piirkonnajuhiks.
1. mail 1940 sai ta riigi noorsoojuhi (Reichsjugendführer) Baldur von Schirachi asetäitjaks ja 8. augustil 1940 riigi noorsoojuhiks.
1941. aastal astus Axmann vabatahtlikuna Wehrmachti. Ta sai idarindel võideldes haavata, kaotas parema käe. 1941. aasta oktoobris valiti ta Riigipäeva liikmeks.
Pärast Adolf Hitleri enesetappu 30. aprillil 1945 põgenes Axmann füüreri punkrist. Tal õnnestus Berliinist lahkuda. Pärast Teise maailmasõja lõppu kuulutati Artur Axmann ametlikult surnuks. Ta varjas end Erich Siewerti nime all Mecklenburg-Vorpommernis. 1945. aasta detsembris võeti ta Lübeckis vahi alla. 1946. aasta oktoobris lasti ta vangistusest vabaks, kuid 1947. aasta juulis vahistati uuesti. 1949. aasta mais mõisteti ta kolmeks aastaks ja kolmeks kuuks vangi. 1958. aastal karistas Berliini kohus teda sõjakuritegude eest 35 000 marga suuruse trahviga.
Del Norte maakond
Del Norte maakond on maakond Ameerika Ühendriikides California osariigis. Asub osariigi loodenurgas. Piirneb põhjas Oregoni ja läänes Vaikse ookeaniga.
Suuremad asulad on Bertsch-Oceanview, Crescent City, Crescent City North ja Klamath.
Maakond loodi 1857 osast Klamathi maakonnast.
Silenastik (perekond)
Silenastik on maoliste alamseltsi kuuluv  maoperekond.
Klassifikatsioon
Silenastiku perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Coronella seisuga 18.11.2013.
Nikitsch
Nikitsch ([ˈnɪkɪt͡ʃ]) on vald (Gemeinde) Austrias Burgenlandi liidumaal Oberpullendorfi ringkonnas. U. 87% linnaelanikest on Burgenlandi horvaadid, kõrgeim osakaal Burgenlandis. 1971. aastal liideti Kroatisch Geresdorf (Gerištof, Gyirót), Kroatisch Minihof (Mjenovo, Malomháza) ja Nikitsch, et moodustada praegune linn.
Copperville
Copperville on asula Ameerika Ühendriikides Marylandi osariigis Talboti maakonnas Eastonist 10 kilomeetri kaugusel loodes.
Must Notsu
Must Notsu on kaardimäng. Seda mängitakse kaardipakiga, milles on loomapiltidega kaardipaarid ning üks paaritu kaart - "must notsu". Kaardipaaride arv võib olla erinev sõltuvalt konkreetsest kaardipakist.
Reeglid
Kaardid segatakse ja jagatakse mängijate vahel laiali. Teistele mängijatele oma kaarte ei näidata. Mäng liigub päripäeva ning seda alustab kaartide segajast vasakul olev mängija, kes tõmbab oma parempoolselt naabrilt (ehk jagajalt) ühe kaardi ning paneb selle oma kaartide hulka. Kaardid, millel on sama pilt, moodustavad paari ning juhul kui mängija kätte satub paar, siis pannakse see paar maha. Mängu saavad lõpetada ("võita") need, kellel õnnestub oma käes olevatest kaartidest lahti saada, jättes seega kaotajale kätte "musta notsu".
Viirelaid (täpsustus)
Viirelaid on mitme Eesti saare põhinimi või rööpnimi:
Maksim Dõldin
pisi Maksim Sergejevitš Dõldin (vene keeles Максим Сергеевич Дылдин; sündinud 19. mail 1987) on Venemaa kergejõustiklane (400 m ja 4×400 m).
Olümpiamängudel
2008 15px pronksmedal 4×400 m (2.58,06)
Euroopa meistrivõistlustel
2010 15px Euroopa meister 4×400 m (3.02,14)
2014 15px hõbemedal 4×400 m (2.59,38)
Euroopa sisemeistrivõistlustel
2007 15px hõbemedal 4×400 m (3.08,10)
Ugala (täpsustus)
Ugala on Ugandi muinasmaakonna rööpnimi.
Ugala võib tähendada:
Laiamaa
Laiamaa (ka Laimadal, Laiamadala saar) on saar Saaremaa rannikul Kuressaare lahes. Saar kuulub Kuressaare linna koosseisu ja asub 1 kilomeeter Tori sadamast lõunas.
Laid on merelindude pesitsusalana looduskaitse all ja kuulub Kuressaare lahe hoiualasse.
Letov Š-28
Letov Š-28 oli Tšehhoslovakkias konstrueeritud ja ehitatud ühe mootoriga kahekohaline luure- ja kergepommituse biplaan, mida ehitati eri jõuallikatega mitmes seerias kokku 470, neist levinuim oli Š-328 (412 lennukit).
Letov Š-28
8. septembril 1928 tellis Tšehhoslovakkia lennuvägi Letovi firmalt luurelennuki prototüübi. Hind ei tohtinud ületada 326 000 krooni, lennuk pidi olema valmis aasta lõpuks. Letovi peakonstruktor Alois Šmolik konstrueeris riidega kaetud terastorudest sõrestikkerega lennuki, mille jõuallikaks oli Walteri tehases loodud Castor I 176 kW (240 hj) võimsusega tähtmootor. Kuna aga mootori valmistamine võttis aega, siis sai lennuki prototüüp valmis alles 1929. aasta juunis. Katsetamine toimus Malacky lennuväljal 25. augustist kuni 26. septembrini 1929. Katsetustel leiti, et mootor jääb lennukile nõrgaks ning otsustati seerialennukid tellida võimsama mootoriga. Prototüüp jäi siiski sama mootoriga sõjaväe kasutusse õppelennukina, algul 1. lennuväerügemendi lennukoolis Prahas, hiljem 2. lennuväerügemendis Olomoucis. 1937. aastal anti lennuk üle „Masarykova letecká liga“ kasutusse kerge reisilennukina, sai registritunnuse OK-LOH, lennuk kanti maha pärast lennuõnnetust 7. augustil 1938.
Letov Š-128
Esimene sarilennuk sai jõuallikaks Walteri tehases litsentsi alusel toodetud Bristol Jupiter VI tähtmootori (võimsus 330 kW, 450 hj) ning võimsama ja raskema mootori tõttu tugevdati ka kere konstruktsiooni ja telikut. Prototüübi katsetused kestsid kuni 24. augustini 1931 ning 5. septembril sai lennuk veidi võimsama Gnome-Rhône Mercure VII (Bristol Mercury meetermõõdustikus ja litsentsi alusel toodetud versioon, võimsus 368 kW, 500 hj) mootori. Š-128 Mercury nimeks saanud lennukiga sooritati seejärel lennutuur Ida-Euroopas, kusjuures külastati ka Balti riike. Tagasi Tšehhoslovakkias, sai lennuk 16. oktoobril 1931 Jupiter VI mootori tagasi ning esitati sellisena lennuväekomisjonile, mis otsustas tellida 4 lennukit. Hiljem lisandus veel üks tellimus 12 lennukile, nii tellis Tšehhoslovakkia lennuvägi kokku 16 seda tüüpi lennukit. Kusjuures tellimuse põhjuseks polnud tegelikult ei lennuki head lennuomadused ega lennuväe vajadused, vaid riigi abi Letovi firma kehva majandusseisu tõttu. Lennuvägi pakkus oma tellimusega tehasele tööd, et see majanduskriisist läbi tuleks. Esimesed lennukid sai lennuvägi kätte 1933. aasta novembris ning viimased 1934. aasta detsembris. Kokku ehitati 19 Š-128 lennukit.
Letov Š-228
Lennuki vastu hakkas huvi tundma ka Soome lennuvägi, kuid nemad eelistasid omakorda veidi võimsamat Pratt & Whitney R-1690 Hornet mootorit. Letov paigaldas ühe sellise mootori Š-128SM lennukile, mis oli tehasele jäänud. Nüüd nimetati seda Š-228-5 ning demonstreeriti Praha lähistel asunud Letnany lennuväljal Soome lennuväe esindajatele. Viimased jäid nähtuga rahule ning esitasid tellimuse 12 lennukile ning soovisid veel 35 lennukit Soomes litsentsi alusel ehitada. Š-228-5 jäi Letovi tehasele testlennukiks.
Letov Š-328
Seerialennukid Soome jaoks otsustati ehitada veel võimsama – 467 kW (635 hj) Bristol Pegasus II M2 õhkjahutusega tähtmootoriga, mille tootmiseks Walter litsentsi oli hankinud. 19. juunil 1933 sooritas Letov Š-328F nimeks saanud prototüüp esmalennu, kuid juba samal suvel loobusid soomlased tellimusest. Olukord muutus Letovi firmale taas kriitiliseks. Uue lennuki arendamiseks oli tehtud palju kulutusi, mis nüüd ähvardasid kätte jääda. Tšehhoslovakkia lennuvägi tuli taas kord majanduslikult appi. Pärast 1934. aasta lõpuni toimunud kahe prototüübi katsetamist ostis Tšehhoslovakkia lennundusministeerium mõlemad ära ning tellis tehaselt veel 62 sarilennukit, mis saadi kätte 31. maiks 1935. Järgnes veel kokku seitse tellimust, mille raames valmis kokku 412 Š-328 lennukit. Viiendast seeriast alates varustati lennukeid 544 kW võimsusega Bristol Pegasus III M2 mootoritega.
Letov Š-428
8. septembril 1933 sooritas Avia Vr-36 ridamootoriga (litsentsi alusel toodetud Hispano-Suiza 12Nb) Š-328M nimeks saanud prototüüp esmalennu. Kuigi lennuk nimetati hiljem Š-428-1-ks, katsetustel saadud tulemused lennuväge ei rahuldanud ning seda versiooni seerias ei ehitatud.
Letov Š-528
Pärast pettumist Avia Vr-36 mootoris otsustas Tšehhoslovakkia lennuvägi tellida lennukist uue prototüübi Gnôme-Rhône Mistral Major 14 Krsd topelttähtmootoriga. Selleks ehitati ringi sama Š-428-1 prototüüp, mis nüüd sai nimeks Š-528-1. Prototüüp sai valmis 1935. aasta jaanuaris ning lennukatsed algasid 7. veebruaril 1935. Kuni märtsini kestnud katsetuste ajal kandis lennuk registritunnust OK-VOE. Selle esimese katseseeria järel otsustati lennukit katsetada 3-labalise metallpropelleriga, samuti suurendati mootori ees olevat voolujoonelist propellerivõlli voolundajat. Sellisena esitleti sama aasta aprillis lennukit NSV Liidu sõjaväe delegatsioonile, kuid ostuhuvi see üles ei näidanud. 11.–30. maini 1935 tegi major Karel Mareš lennukil lennutuuri Bulgaarias ja Türgis, kuid ka sealt ei saadud tellimusi. Kokku valmistati vaid kuus seda tüüpi lennukit, mida esialgu kasutas Tšehhoslovakkia politsei ning mille Luftwaffe hiljem üle võttis.
Hengelo
Hengelo on linn ja vald Hollandis Overijsseli provintsis.
Pelči mõis
Pelči mõis pärineb 1441. aastast, mil ordumeister Heidenreich Vincke von Overberg andis Pelči maad Heinrich Knorrile. Hilisemate omanike seas on olnud von der Brinkenid, Torckid, Fitinghoffid, Zakenid, Funkid, Heikingid, Korffid, Lievenid.
Praeguse mõisa peahoone rajas 20. sajandi algul Anatoly Lieven arhitekt Wilhelm Neumanni projekti järgi. Mõis on üks esimesi juugendstiilis mõisaid Lätis. 1922. aastast asub peahoones kool.
Peahoone ümber asub 9,21 hektari suurune, põhiliselt vabakujundusega park. Park on osalt regulaarse planeeringuga, osalt vabakujundusega. Eksootilisematest puuliikidest kasvavad seal euroopa nulg ja siberi nulg, valgemänd ja hall mänd, hobukastan, pöök, pensilvaania saar, hall pähklipuu, tähkvaher, läänepärn, hõbehaab ja palsamipappel, robiinia, inglise jalakas. Pargis kasvab ohtralt punast tamme, ilutaimedest kasvavad seal veel forsüütiad. Kõrvalhoonetest on säilinud tallid, veski, ait.
Päikesepaiste
Päikesepaiste on mitme filmi nimi:
Voleri
pisi|Voleri asendikaart Voleri on asum Läti pealinna Riia Kurzeme rajooni osa pindalaga 5,315 km². Asub Daugava kaldal Spilvest ja Bolderājast idas. 309 elanikku (2010).
Voleri alad kuulusid vaatamata Riia lähedusele aastail 1561–1795 Kuramaa hertsogiriigile. Asumi alal asus mitu mõisa, neist Voleri mõisa järgi on asum ka nime saanud. Piirkonnas olid kõrtsid ja rohumaad. Piirkond jäi XIX sajandini põllumajanduslikuks alaks. Aastal 1736 ostis Voleri mõisa lätlasest ettevõtja Jānis Šteinhauers või Johann Steinhauer, kes pani seal käima vee jõul töötava saekaatri. Riiaga liideti piirkond aastal 1824.
1930. aastatel hakkasid Daugava jõe kõrgemale tammile kerkima elumajad. Pärast Läti iseseisvumist rajatud tamm ongi piirkonna suurim ehitis. Aastaks 1938 elas Voleris juba 789 inimest.
Asumi põhjapoolses osas asuvad endise Krēmeri mõisa aladel endise Krēmeri asula maad. Tänapäeval asub seal tööstuspiirkond ja seda ala loetakse Voleri osaks. Kahe vanema piirkonna vahel asub tänapäeval sadam. Varem asus seal Dreiliņi mõis, selle lähistel aga Kronmanni mõis. Tammitagustel aladel asusid Beckeri mõis ja Hapaki mõis.
Tunis Mills
Tunis Mills on asula Ameerika Ühendriikides Marylandi osariigis Talboti maakonnas Eastonist 9,3 kilomeetri kaugusel loodes.
Voleri
Kuna piirkonnas on tänapäeval vähem rahvast kui varem ja kuna tammi tagused niisked aasad pakuvad lindudele häid elupaikasid, siis on Voleris palju linde.
Bari hertsogkond
Bari krahvkond, aastast 1354 Bari hertsogkond, oli Saksa-Rooma riigi vürstkond, mis hõlmas pays de Barrois'  ja ümbritses Bar-le-Duci linna. Osa krahvkonnast, niinimetatud Barrois mouvant, sai aastal 1301 Prantsusmaa kuningriigi lääniks. Barrois non-mouvant jäi keisririigi osaks. Aastal 1480 ühendati see keiserliku Lotringi hertsogkonnaga. Mõlemad loovutati Prantsusmaale aastal 1738. Viimase hertsogi Stanisław Leszczyński surmaga aastal 1766 läks hertsogkond Prantsuse kroonile.
Krahvkond (1033–1354)
Bari krahvkond pärines Bari (ladina barra, tõke) piirikindlusest, mille Ülem-Lotringi hertsog Friedrich I 960. aasta paiku Ornaini jõe kaldale ehitas. Kindlus oli esialgu suunatud Champagne'i krahvide vastu, kes hõivasid Friedrichi alloode. Friedrich võõrandas ka maid naabruses asunud Saint-Mihieli kloostrilt ja paigutas sinna oma rüütleid. Algne Barrois oli seega segu hertsogi alloodidest ja võõrandatud kirikumaadest, mis läänistati rüütlitele. Hertsog Friedrich III surmaga aastal 1033 läksid need maad tema õele Sophiale (suri aastal 1093), kes oli esimene inimene, keda seostati Bari krahvitiitliga, kui "Bari krahvinna".
Sophia järglased Montbéliardi suguvõsast laiendasid Bari "usurpeerimise, vallutuste, ostmise ja abieluga" de facto autonoomseks riigiks Prantsusmaa ja Saksamaa vahel. Selle rahvas oli frankofoon ja kultuuriliselt prantsuse, ning krahvid olid haaratud Prantsuse poliitikasse. Krahv Rainald II (suri aastal 1170) abiellus Prantsusmaa kuninganna Adèle'i õe Agnesega. Tema poeg Heinrich I suri aastal 1190 Kolmandas ristisõjas. Aastatel 1214 kuni 1291 valitsesid Bari Heinrich II ja Theobald II, kes kaitsesid läänepiiri Champagne'iga, eraldades lääni Prantsuse aadlile ja ostes nende truudustunnistusi.
Aastal 1297 tungis Prantsusmaa kuningas Philippe IV Barrois'sse, kuna krahv Heinrich III andis abi oma äiale, Inglismaa kuningas Edward I-le, kui viimane sekkus Prantsusmaa vastu Prantsuse-Flaami sõjas. Brugge rahuga aastal 1301 pidi Heinrich kogu oma krahvkonna Maasi jõest läänes Prantsusmaa lääniks tunnistama. Siit sai alguse Barrois mouvant: territooriumi kohta, mis oli lääniks muudetud, öeldi "liikunud" ja oma süserääni mouvance saanud. See oli Pariisi parlamendi alam. Brugge rahu ei kujutanud endast mingit Prantsuse territooriumi laienemist. Territoorium Maasist läänes oli Prantsuse juba Verduni lepinguga aastast 843, kuid aastal 1301 sai sellest krooni otsene lään, sealhulgas alloodid. thumb|left|Endine hertsogipalee Bar-le-Ducis on tänapäeval muuseum, Musée Barrois
Keskaegne hertsogkond (1354–1508)
Aastal 1354 võttis Bari krahv hertsogitiitli ja oli seejärel Prantsusmaa peer. Pierre de Guibours (suri aastal 1694) uskus, et krahv Robert tehti hertsogiks kuningas Jean II poolt, et valmistada ette krahvi abielu Jeani tütre Marie'ga. Bari valitsejaid ei tehtud hertsogiteks keisri poolt. Ainus tiitel, mille krahv Robert aastal 1354 keisrilt sai, oli Pont-à-Moussoni markkrahv. Seda markkrahvkonda annetasid Bari hertsogid sageli oma ilmsetele pärijatele. Sel samal aastal ülendas keiser Luksemburgi krahvkonna hertsogkonnaks ja Bar jäi kahe hertsogkonna, Luksemburgi ja Ülem-Lotringi vahele. Kuid keisrid nõustusid lõpuks hertsogitiitliga ja 1532. aasta Riigimatriklis on sissekanne "Maasi hertsogkonnast" (Herzogtum von der Maß) Riigipäeva hääleõigusliku liikmena.
Aastal 1430 suri viimane valitseva dünastia meesliinis hertsog Ludwig. Bar läks tema kaugele sugulasele René I-le, kes oli abielus Lotringi hertsoginna Isabellaga. Aastal 1431 päris paar Lotringi. René surmaga aastal 1480 läks Bar tema tütrele Jolandele ja selle pojale René II-le, kes oli ka Lotringi hertsog. Aastal 1482 vallutas ta Virtoni prévôté, Luksemburgi hertsogkonna osa, ja annekteeris selle Bari. Aastal 1484 andis Prantsusmaa kuninga Charles VIII regent, hertsog Pierre II de Bourbon talle Bari hertsogkonna ametlikult. Oma viimases testamendis aastast 1506 määras René, et Bari ja Lotringi hertsogkondi ei tohi kunagi eraldada. Kaks hertsogkonda jäid jäädavalt personaaluniooni.
Uusaegne hertsogkond (1508–1766)
2. oktoobril 1735 andis esialgne Viini leping Bari vahetult kukutatud Poola kuningas Stanisław Leszczyńskile. Ta pidi ootama suurhertsog Gian Gastone de' Medici surma 9. juulil 1737, et Lotring kätte saada. Aastal 1738, pärast lõplikku Viini lepingut loovutas ta sissetuleku Barist ja Lotringist Prantsuse kroonile ja sai vastutasuks helde pensioni, mida ta kasutas ehitusprojektide rahastamiseks hertsogkondades. Pärast tema surma 23. veebruaril 1766 läksid hertsogkonnad Prantsuse kuninglikule domeenile.
Valitsejate loend
Kõik daatumid märgivad valitsemisaega. Kõik valitsejad enne Sophiat valitsesid Bari, kuid ei kasutanud tiitlit "Bari krahv".
Oberloisdorf
Oberloisdorf on vald (Gemeinde) Austrias Burgenlandi liidumaal Oberpullendorfi ringkonnas.
Aavo Sirk
Aavo Sirk (sündinud 1945) on eesti füüsik.
Ta on töötanud Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudis vanemteadurina. Tema erialaks on õhu saastatuse uurimine.
Ta kirjutas alla 40 kirjale.
UNESCO maailmapärand Kasahstanis
Kasahstani alal on UNESCO maailmapärandi nimistus viis objekti ja 13 objekti kandidaati.
Nimistusse on kantud
Académie Julian
pisi|Académie Juliani esimese aastanäituse plakat, 1897. Académie Julian oli kunstikool Pariisis, mis alustas tegutsemist 1868. aastal.
Kooli ajalugu
Kooli asutas kunstnik Rodolphe Julian ning see sai peagi üheks hinnatuimaks. Kooli kuldaeg oli aastatel 1875–1915, kui sinna sattusid õppima ja õpetama hiljem eriti tuntuks saanud kunstnikud.
Koolis on õppinud ka mitmed eesti kunstnikud, näiteks Nikolai Triik, Anatol Kaigorodov.
Wittman
Wittman on asula Ameerika Ühendriikides Marylandi osariigis Talboti maakonnas. See asub Saint Michaelsi linnast 11 km autosõidu kaugusel läänes.
Gabriele Tehver
Gabriele Kristine Tehver (sündinud Maurus; 1. november 1895 Roela vald, Virumaa – 9. september 1978 Tartu) oli eesti loomaarst.
Ta õppis aastail 1922–1927 Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonnas, mille lõpetas, 1926–1931 Tartu Ülikooli väikeloomade kliiniku assistent, töötas Tori Hobusekasvanduses. Loomaarstide Koja liige.
Liski
Liski on linn Venemaal Voroneži oblastis, Liski rajooni keskus. Asub Doni jõe ääres 115 km Voronežist lõunas.
Asutati 1787. aastal Novaja Pokrovka külana. Selle juurde rajati 1870. aastal Liski raudteejaam. 1928 sai töölisaleviks ja uue nime Svoboda. Linnaõigused sai 1937. aastal. 1943 sai nimeks Liski. 1965–1991 oli linna nimi Gheorghe Gheorghiu-Dej järgi Georgiu-Dež (Георгиу-Деж).
Kristjan Ehman
Kristjan Ehman (sündinud 13. septembril 1990 Tallinnas) on eesti suusahüppaja.
Ta sai 2006. aasta Eesti meistrivõistlustel meeskondlikus suusahüpetes teise koha.
Harrods
Harrods on kaubamaja Londonis Suurbritannias, mille omanik on Katari riigiettevõte.
Hoone hõlmab 20 000 m² ning sellel on üle 90 000 m² müügipinda rohkem kui 330 osakonnas.
Trükitehnika
Trükitehnika on tehnika haru, mis tegeleb teksti, piltide jm kujutiste paljundamisega ja trükiste valmistamisega. Trükise valmistamise põhijärgud on trükivormi valmistamine, trükkimine ja köitmine.
Trükivorm on metallplaat, mille pinnal on trükkivad (trükitavale materjalile värvi ülekandvad) elemendid ja mittetrükkivad osad. Trükkivatest elementidest moodustub laotud tekstist ja piltidest koosnevate küljendite kujutis.
Trükivärvi ülekandmine trükivormilt trükitava materjali (tavaliselt paberi) pinnale võib trükimasinas toimuda kolmel põhimõttel:
Trükkimisviisid jagunevad kõrg-, lame-, sügav- ja sõeltrükiks.
Kõrgtrükk
pisi|175px|Peamised trükiliigid Vanim trükiviis on kõrgtrükk; selle puhul koostatakse trükivorm käsitsi või masinal valmistatud laost ja piltide klišeedest. Niisuguse trükivormi trükkivad (trükivärvi ülekandvad) osad paiknevad mittetrükkivatest osadest kõrgemal.
Kõrgtrükk on olnud aluseks teiste trükimenetluste väljatöötamisel.
Sügavtrükk
Sügavtrükivormiks silindrile painutatud metallplaat, mille trükielementideks on mittetrükkivatest osadest madalamal (sügavamal) paiknevad ja värviga täituvad süvendid. See suurt trükitäpsust võimaldav menetlus on peamiselt kasutusel rohkesti illustratsioone, eriti fotosid sisaldavate väljaannete trükkimisel.
Sõeltrükk
Sõeltrüki korral on trükivormiks sõel, mis võib olla valmistatud peenest traadist, siidist või sünteeskiust. Kujutis kantakse fotograafiliselt sõelale ja moodustatakse keemiliste protsesside abil kujutisele vastavad trükkivad (värvi läbilaskvad) elemendid.
Rämsi järv
Rämsi järv (ka Rämsi veskijärv) on järv Tartu maakonnas Elva vallas Rämsi ja Mõisanurme külas. Veekogu pindala on 2,1 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 863 m.
Sõmon Petljura
Sõmon Petljura (ukraina keeles Симон Васильович Петлюра; 22. mai (10. mai vkj) 1879 Poltava – 25. mai 1926 Pariis) oli Ukraina rahvusliku liikumise tegelane ja poliitik.
Elulugu
Sõmon Petljura õppis Poltava Vaimulikus Seminaris, kuid ta visati sealt välja. 1900. aastal astus ta Ukraina Revolutsioonilisse Parteisse. Tema poliitilised vaated oli vasakrahvuslikud. 1902. aastal läks ta elama Kubanimaale, et vältida arreteerimist tsaarivõimude poolt. 1903. aasta detsembris ta arreteeriti, kuid 1904. aasta märtsis vabastati. Seejärel peatus Petljura lühikest aega Kiievis ning seejärel asus ta elama Austria-Ungari koosseisu kuulunud Lvivi, kus ta tegutses publitsistina. 1905. aasta lõpul pöördus ta muutunud oludes Austria-Ungarist tagasi ning töötas Peterburis ja Moskvas ajakirjaniku ja raamatupidajana. Aastatel 1905–1919 kuulus ta Ukraina Sotsiaaldemokraatlikku Töölisparteisse.
28. juunil 1917 sai ta Ukraina Keskraada peasekretariaadi sõjaasjade sekretäriks (sisuliselt minister). 1917. aasta detsembris sattus ta aga Keskraada juhtkonnaga vastuollu ja lahkus ametist ning asus juhtima enda asutatud haidamakkide väeosa. 1918. aasta jaanuari lõpus ja veebruari alguses võttis Petljura osa Kiievi jaanuariülestõusu mahasurumisest ja osales võitluses pealetungivate Nõukogude vägede vastu.
Hetman Pavlo Skoropadski võimuhaaramise järel 1918. aasta aprilli lõpus Petljura arreteeriti ning ta oli neli kuud Bila Tserkvas vangistuses. Vanglast vabanemise järel võttis ta osa Skoropadski kukutamisest. Alates 14. novembrist 1918 oli ta Ukraina Direktooriumi liige ja Ukraina Rahvavabariigi vägede peaataman, alates 10. veebruarist 1919 Ukraina Direktooriumi president. Tema juhtimise all võideldi nii Punaarmee kui ka valgekaartlaste vastu.
Paguluses
Ukraina vägede purustamise järel põgenes Petljura 1919. aasta detsembri algul Poolasse. 1920. aasta aprillis sõlmis ta Poolaga sõjalise ja poliitilise lepingu ning püüdis Poola vägede abiga Ukraina iseseisvust taastada, mis aga ei õnnestunud.
Nõukogude-Poola sõja lõppemise järel juhtis Petljura Tarnówis Ukraina eksiilvalitsust. Nõukogude Liit hakkas aga teda Poolalt välja nõudma ning 1923. aastal lahkus Petljura Poolast. Ta elas mõnda aega Ungaris, Austrias ja Šveitsis, kuni asus 1924. aasta algul elama Pariisi, kus ta asutas ukrainakeelse ajalehe Trõzub.
Sõmon Petljura mõrvati Pariisis juudi äärmuslase Sholom Schwartzbardi poolt, kes võis olla nõukogude eriteenistuste agent.
Mälestuse jäädvustamine
pisi|[[Ukraina president Viktor Juštšenko Petljura haual Pariisis]] pisi|[[Sõmon Petljura mälestusmärk (Vinnõtsja)|Sõmon Petljura mälestusmärk Vinnõtsjas]] Petljurale püstitati 2017. aastal Vinnõtsjasse monument. Kiievis on tema järgi nimetatud tänav.
Suur Viirelaid
Suur Viirelaid on Saare maakonnas Saaremaa vallas Saastna lahes asuv 20,3 hektari suurune saar (laid). Laiu rannajoone pikkus on 3,7 kilomeetrit.
Laiu koordinaadid on. Laiu kõrgus on kuni 5 meetrit üle merepinna. Laiul kasvab võsa.
Laid kuulub Kahtla-Kübassaare hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Kukulinna järv
Kukulinna järv (ka Kukulinna paisjärv) on järv Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas Rääbise külas. Veekogu pindala on 3,5 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 1410 m.
418 eKr
Aasta 418 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CCCXXXVI (336.) aasta ab urbe condita.
Hargla kirik
pisi|Hargla kirik (august, 2013) Hargla kirik on kirik Valga maakonnas Valga vallas Hargla külas. Seal tegutseb Hargla kogudus.
Kirik ehitati aastatel 1817–1821 ning sellele tehti põhjalik ümberehitus sama sajandi lõpus.
Kirik on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Pacsa
Pacsa on linn Ungaris Zala komitaadis Zalaegerszegi kreisis. Pacsa asub Zalaegerszegist ligikaudu 19 km kagus ja Balatonist 18 km läänes.
Olaf Kuuli
Kuuli töötas aastail 1959–1965 EKP Partei Ajaloo Instituudi teadurina, siis 1968–1992 Tallinna Pedagoogilise Instituudi (Tallinna Pedagoogikaülikooli) õppejõuna, kus oli aastail 1971–1976 kateedrijuhataja, professor 1975.
Tema peamised uurimisvaldkonnad olid Eestimaa Kommunistliku Partei ajalugu ja vasakpoolsete liikumiste ajalugu kahe maailmasõja vahelises Eestis.
Kuuli oli 1951. aastast alates NLKP, hiljem Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööpartei liige.
Peabronh
Peabronh (ladina keeles bronchus principalis) on paljudel selgroogsetel paariline bronhide ja hingamisteede osa, mille seinu toestavad kõhrerõngad.
Madudel
Osade autorite arvates algavad madudel bronhid hingetoru juurest ja jagunevad kaheks peabronhiks, mis kulgevad koos kopsuarteritega kopsudesse. Paljudel madudel on aga kas vasak või parem kops atrofeerunud, kuid loetakse et üks peabronh suubub paremasse aktiivsesse kopsu ja teine bronh suubub kas rudimentaarsesse või väiksemasse aktiivsese vasakusse kopsu ja vastupidi. Teised autorid leiavad, et madudel hargneb hingetoru ning iga haru läheb üle kopsudesse.
Inimestel
Peabronhid algavad inimestel hingetoru hargnemise kohal (4 ... 5.rinnalüli kõrgusel) ja liigitatakse :
Peabronhid jagunevad kopsudes segmentaalbronhideks (bronchi segmentales)
Lehte Tavel
Lehte-Mai Tavel (sündinud 31. detsembril 1938 Tartumaal Torma vallas) on eesti kirjandusteadlane.
Ta lõpetas 1956. aastal Tartu 2. Keskkooli ja 1961. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia osakonna.
Ta on töötanud Keele ja Kirjanduse Instituudis teadurina.
Ta kirjutas alla 40 kirjale.
Nameisis
Nameisis (kaasaegsetes allikates Nameise, Nameyxe; läti keeles ka Namejs, Nameitis) oli Tērvete semgalite vanem (nimetatud ka kuningaks), 1279. aastal alanud Liivi ordu vastase semgalite ülestõusu üks juhte. Peamine allikas Nameisise kohta on Liivimaa vanem riimkroonika, mainitud on teda ka Franciscus de Moliano ülekuulamisprotokollides 1312. aastal.
Korduvust näitav määrus
Korduvust näitav määrus ehk korduvusmäärus on ajamäärus, mis väljendab lauses situatsiooni korduvust.
Eesti keel
Korduvust näitavad määrused jagunevad kardinaalseteks ja ordinaarseteks korduvusmäärusteks.
Kardinaalsed korduvusmäärused
Kardinaalsed korduvusmäärused näitavad absoluutset või suhtelist korduvust.
Ordinaarsed korduvusmäärused
Ordinaarsed korduvusmäärused vastavad küsimusele mitmendat korda?. Korduvust väljendavad
Tadeuš Pupkevitš
Tadeuš Pupkevitš (sündinud 1937 Poolas) on endine Eesti NSV riigitegelane ja kaevur.
Māļi
Māļi on küla (mazciems) Lätis Cēsise piirkonnas Skujene vallas. Māļi asub valla idaosas merepinnast 234 meetri kõrgusel. Küla jääb valla keskusest Skujenest 8 ja Riiast 110 kilomeetri kaugusele.
Külla ehitati 1872. aastal õigeusu kirik, mille projekteeris arhitekt Jānis Frīdrihs Baumanis. Aastail 2009–2021 kuulus küla Amata piirkonda.
Kirik on kohaliku mälestisena muinsuskaitse all. Ka Māļi keskaegne kalmistu on kohaliku kaitse all olev muinsusmälestis. Külas asub Māļi bussipeatus.
2007. aastal oli külas 10 elanikku.
pisi|tühi|Māļi õigeusu kirik
Suur-Pakri kirik
Suur-Pakri kirik on korrastamisel kirik Harju maakonnas Suur-Pakri saarel. Kirik on arvele võetud kultuurimälestisena.
Hanne Ørstavik
pisi|Hanne Ørstavik (2011)
Ta sündis Finnmargi maakonna Deatnu vallas. 16-aastaselt kolis ta Oslosse. Ta sai magistrikraadi Oslo Ülikoolist, kus õppis psühholoogiat, prantsuse keelt ja sotsioloogiat. Seejärel õppis ta Bø vallas Telemargis ilukirjanduslikku kirjutamist. Lisaks on ta käinud ka kujutava ja näitekunsti kursustel.
Suurpea mereväebaas
pisi|Suurpea mereväebaasi koosseisus olnud betoonstend Hara lahe läänerannikul Suurpea mereväebaas oli Eesti NSV ajal Hara lahel ja rannikul olnud Nõukogude Liidu mereväe baas (alates 12. juunist 1955 venekeelse tunnusega в/ч 53083), mille staap asus Suurpea külas Pärispea poolsaarel.
Esimesed ettevalmistused baasi rajamiseks tehti teadaolevalt juba 1946. aastal. Ametlikult moodustati baas 1. septembril 1953 (esimene ülem 1. järgu kapten Pavel Ivanovitš Ivanov) ning ehitustööde järel võeti kasutusele 1956. aastal.
Baasis uuriti laevade füüsikalisi välju (magnetväli, heli, soojus- ja optiline jälg), aga ka ülikaugsidet. Tegeleti ka nende väljade muutmisega (eelkõige magnetjälje ja akustilise allikataseme vähendamisega), aga ka magnetkompasside seadistamisega.
Pärast Eesti Vabariigi iseseisvuse taastamist ja Nõukogude Liidu lagunemist soovis Venemaa jätkata baasi kasutamist rendilepingu alusel. Läbirääkimised lõppesid 1992. aastal ning Venemaa alustas mais 1992 baasi kolimist enda territooriumile. Alates 18. novembrist 1993 asub baas ametlikult Primorski linnas (kuni 1948 soomekeelse nimega Koivisto) Leningradi oblastis.
Baasi osad on tänapäeval (august 2020) üldiselt jäetud maha ja rüüstatud. Elamislinnaku osades majades elab kokku umbes 70 inimest. Hara betoonstendide ümbruses arendatakse Hara sadamat.
Medusa (Rubens)
"Medusa" on itaalia kunstniku Peter Paul Rubensi (1577–1640) maal, mis kujutab antiikmütoloogia tegelase Medusa maharaiutud pead. See on loodud 1618. aasta paiku vähemalt kahes versioonis. Tänapäeval asub selle üks versioon Austrias, Viini kunstiajaloo muuseumis (Kunsthistorisches Museum), teine versioon või koopia aga Moraavia galeriis Brnos, Tšehhi Vabariigis. Maalil kujutatud madude autoriks on peetud Frans Snydersit.
Maali keskne figuur on keskteljest veidi paremale jääv Medusa koolnukahvatu nägu, millel peegelduvad ehmatus ja hirm. Maod, kes antiikmütoloogia järgi olid ta juusteks, on osalt Medusa peast eraldunud, ühtlasi paistab punasteks madudeks muunduvat ka ta veri, mis voolab välja kaelast. Teose heledal esiplaanil on ka ämblikud, skorpionid ja sisalik (või salamander). Tumedale tagaplaanile jääb rustikaalne maastik mäenõlva ja veekoguga.
1967. aasta augustitorm
1967. aasta augustitorm oli orkaani mõõtu torm Eestis, mis tekitas 6.–7. augustil 1967 olulisi kahjustusi Haapsalu rajoonis (praegune Lääne maakond), Harju rajoonis (Harju maakond) ja Rapla rajoonis (Rapla maakond). Osaliselt sai kannatada Pärnu rajooni (Pärnu maakond) põhjaosa ning Paide rajooni (Järva maakond) lääneosa.
"Sajandi tormiks" nimetatud orkaani tuulekiirus oli püsivalt kahe päeva jooksul 30–35 m/s.
Maru murdis Harjumaal ja Läänemaal leht- ja okasmetsa tervete lankidena. Augustitormi tagajärgede likvideerimisel ei suutnud siinsed inimesed metsa maha langenud puudest puhastada ning appi tulid ka Ukraina ja Valgevene metsamehed. Ainuüksi Haapsalu rajooni metsadest viidi välja miljon tihumeetrit tormimurdu ja saeveskitel jagus tööd kuni 1970. aastani.
Kesk-Eestis läks läbi metsa tromb, mis langetas omakorda metsa. Tormiga kaasnesid ka tugevad vihmasajud ja äike, välk lõi mitmel pool majadesse.
Mitmed linna- ja mõisapargid, nt Haapsalu Lossipark ja Padise mõisa park laastati täielikult orkaani poolt. Põlli mõisa peahoone hävis tormi ajal niivõrd, et see otsustati hiljem lammutada.
Leevaku hüdroelektrijaam
Leevaku hüdroelektrijaam asub Põlva maakonna Räpina valla Leevaku külas Võhandu jõel. Elektrijaam töötas aastatel 1917–1968 ja on jätkanud tegevust 1993. aastast tänapäevani.
1967. aasta augustitorm
Suurele marule ei pidanud vastu Türi suusahüppetorni konstruktsioonid, mida hiljem enam ei taastatud.
Leevaku hüdroelektrijaam
Ajalugu
Vesiveski ehitati Leevakule 1835. 1893. aastal tegutsesid juba jahu- ja saeveskid, samuti sai seal villa kraasida. 1880. aastatel asutatud manufaktuuris kooti sineliriiet ja vooditekke Vene armeele. Kui 1905. aasta suvel seati vabrikutes sisse kahe vahetusega töö, ulatus tööliste arv 45-ni. 1910. aastast tootis tööstusettevõte oma tarbeks elektrit. 1917. aastast alates müüdi elektrienergiat taludele ja Toolamaa mõisale.
Praegune hüdroelektrijaama hoone ehitati aastal 1933. Arhitekt on teadmata.
1967. aasta augustitorm
1967. aasta augustitormist ilmus ajakirja Eesti Loodus erinumber.
Leevaku hüdroelektrijaam
Ajalugu
Leevaku hüdroelektrijaam hävis II maailmasõja ajal. 1947. aastal taastati elektrijaam Võrumaa noorte ühistööna. Ehituse algataja oli tollane ELKNÜ Võru Maakonnakomitee sekretär Feliks Pärtelpoeg, töid juhatas Andres Ojasoo. Kirjanduslikult tegi tollaste kommunistlike noorte löökehituse tuntuks Juhan Smuul poeemiga "Järvesuu poiste brigaad". Ehitusel töötas ka hilisem luuletaja Paul Haavaoks, kes kirjutas jaama taastamisest raamatu "Eelkarastumine" (1974).
1962. aastal pandi elektrijaama hoonele mälestustahvel. Jaam töötas 1968. aastani, viis aastat hiljem lõhkusid tulvaveed tammi.
Elektrijaam taastati ja avati taas 1993. aastal. Jaama võimsus on 2014. aastal 185 kW ja seda haldab alates taastamisest 1993. aastal AS Generaator.
Suvekuudel on elektrijaamas avatud muuseum. Tutvuda saab nii jaama enda, Leevaku ajalugu tutvustavate stendide kui ka nõukogudeaegsete elektrimõõdikutega.
Suurlaid (täpsustus)
Suurlaid võib tähendada järgmist:
Ruslan Trochynskyi
Ruslan Trochynskyi (ka Ruslan Trochinski; ukraina keeles Руслан Трочинський Ruslan Trotšõnskõi; sündinud 19. oktoobril 1976 Bilõtskes Donetski oblastis Ukrainas ) on eesti-ukraina laulja ja tromboonimängija, ansambli Svjata Vatra juht.
Ruslan Trochynskyi õppis aastatel 1982–1994 Kiievi Lõssenko-nimelises Muusikakeskkoolis ja 1994–1999 Kiievis Ukraina Riiklikus Tšaikovski-nimelises Muusikaakadeemias trombooni.
Aastatel 1997−1999 oli Trochynskyi Ukraina Riikliku Muusikaakadeemia sümfooniaorkestri muusik, 1998−2000 musitseeris ta Kiievi linna puhkpilliorkestris.
Trochynskyi alustas folkpungiga 1999. aastal Ukraina folkrokkansamblis Haydamaky. Aastatel 1999−2005 oli ta Haydamaky tromboonimängija ja mänedžer.
Aastal 2005 kolis ta Eestisse ja on ansambli Svjata Vatra solist.
Aastatel 2006−2008 töötas Ruslan Trochynskyi Viljandi Kultuuriakadeemias helitehniku assistendina, 2008−2010 välissuhete projektijuhina.
2022. aasta sügisel osales heategevuslikus meelelahutussaates "Tantsud tähtedega", kus tema treeneriks on Anabel Aunver.
Isiklikku
Tema emakeel on ukraina keel. Tema abikaasa Terje Trochynskyi on eestlane, ühtlasi Svjata Vatra mänedžer. Neil on kolm last.
Suda jõgi
pisi Suda [s'uuda] on jõgi Venemaa Euroopa-osas Vologda oblastis.
Voolab valdavalt kagusse. Suubub Volgal asuvasse Rõbinski veehoidlasse. Suudmes asub Suda küla.
Suuremad lisajõed on Sjogda, Andoga, Kolp ja Voron.
Raul Saaremets
Raul Saaremets (sündinud 10. märtsil 1967 Kohtla-Järvel) on eesti muusik ja raadioajakirjanik.
Ta on mänginud trumme ansamblis Röövel Ööbik ning tegutseb sooloartistina Ajukaja nime all.
Ta on töötanud Raadio 2-s selle loomisest saadik ning juhtinud saateid "Vibratsioon" ja "Muusikanõukogu".
Ta on 2001. aastal asutatud osaühingu Umblu Records juhatuse liige.
Saaremets on mänginud Arvo Pärti filmis "Jan Uuspõld läheb Tartusse".
Punane terror (täpsustus)
Punane terror oli massiliste vahistamiste ja hukkamiste kampaania, mille korraldas Nõukogude Venemaa bolševikute valitsus 1918-1922.
Punane terror võib viidata ka:
Rodoloogia
Rodoloogia on rooside uurimisega tegelev teaduse ja iluaianduse haru. Rodoloogiaga tegelev teadlane või spetsialist on rodoloog.
Üks tuntumatest eesti rodoloogidest oli Arnold Pukk.
Alfred Lukin
Alfred Adolf Lukin (13. detsember 1877 Haaslava vald, Kambja kihelkond, Tartumaa – 27. november 1944 Tallinn) oli Eesti poliitik (Nõmme alevivanem ja linnapea) ning tuletõrjetegelane.
Elukäik
Ta lõpetas Tartu Õpetajate Seminari algkooli (1894) ning õppis hiljem ka Tallinna Aleksandri Gümnaasiumis, kus ta 1916. aastal sooritas eksamid riigiteenistuse auastme saamiseks.
Aastatel 1904–1905 võttis ta mobiliseerituna osa Vene-Jaapani sõjast.
Vastasutatud Nõmme Heakorra Selts palkas 15. märtsil 1908 Lukini tööle politseikordnikuks (urjadnikuks). Ta töötas 1912. aastast kuni 1. augustini 1913 Nõmme politseijaoskonnas, pärast seda edutati ta Tallinna II jaoskonna rajooni ülevaatajaks.
Ta mobiliseeriti Esimese maailmasõja ajal märtsis 1917 Venemaa sõjaväkke ning kuni sama aasta detsembrini töötas ta ametnikuna Vitebski kubermangu sõjaväeülema staabis.
Eesti Vabariigi alguspäevil naasis Lukin Nõmmele, kus ta asus tööle toitlustusosakonna ametnikuna. Ta töötas 20. novembrist 1918 kuni 10. detsembrini 1919 Nõmme miilitsaülemana (hilisem nimetus politseiülem).
1921. aastal asus ta tööle Nõmme alevivalitsuses. Ta valiti aastatel 1919, 1921 ja 1923 alevivolikogu liikmeks ning 12. juunil 1925 alevivanemaks. Kui valitsus otsustas 1925. aastal rea aleveid (sealhulgas Nõmme) muuta linnaks, langes Lukini õlule ettevalmistustööde põhiraskus, sealhulgas alevimajanduse ümbersuunamine märksa keerukamale linnamajandusele.
Kui Nõmme 12. novembril 1926 sai linnaks, sai alevivanem Lukinist automaatselt linnapea. 17. veebruaril 1927, pärast esimesi linnavolikogu valimisi võttis ametiposti üle uus valitud linnapea Johannes Lindemann, valiti Lukin linnavolikogu liikmeks. Ta töötas pärast seda Nõmme Tarvitajate Ühistu «Tulu» kaupluse juhatajana kuni 1940. aastani.
Tegevus tuletõrjes
Ta tegutses Nõmme tuletõrjes. Ta oli Nõmme Vabatahtliku Tuletõrje Ühingu (NVTÜ) esimees aastatel 1919–1923 ja 1926–1927 ning peamees aastatel 1923–1926, seejuures oli ta veebruarist augustini 1923 korraga mõlemal ametikohal – ainsana kogu Nõmme tuletõrje ajaloos.
Kikevere Jumalaema Uinumise kirik
Kikevere Jumalaema Uinumise kirik oli õigeusu kirik Viljandimaal kunagises Kikevere külas praeguse Lõimetsa küla territooriumil. Kirikut kasutas Kikevere Jumalaema Uinumise kogudus.
Alfred Lukin
Tegevus tuletõrjes
1927. aastast oli ta NVTÜ revisjonikomisjoni liige ja aastatel 1935–1940 selle esimees.
Muu ühiskondlik tegevus
Ta oli Nõmme Skaudisõprade Seltsi juhatuse liige ja laekur. Ta oli tegev ka Nõmme Kindlustuse Seltsis (abiesimees aastatel 1927–1931, hiljem auinspektor) ning Nõmme Majaomanike Pangas (asutajaliige 1927 ja nõukogu liige aastatel 1928–1932).
Kikevere Jumalaema Uinumise kirik
Ajalugu
Viljandimaa õigeusklikele ehitati 1892. aastal praeguse Lõimetsa (Kikevere) küla territooriumile puukirik, mis pühitseti Riia ja Miitavi piiskopkonna piiskopi Arseni (Brjantsev) poolt Jumalaema Uinumise auks. Pühakoda koos kõrvalhoonetega hävis süütamise tagajärjel 18. juulil 1941. aastal. Uus ajutine kirik ehitati Uue-Jalametsa külla.
Alfred Lukin
Mälestuse jäädvustamine
2006. aastal paigaldas Nõmme linnaosavalitsus Lukini kalmule Tallinna Liiva kalmistul uue hauakivi.
Kikevere Jumalaema Uinumise kirik
Ajalugu
Kikevere Jumalaema uinumise kogudus likvideeriti riigi kirikuvaenuliku poliitika tõttu 2. detsembril 1950. aastal.
Kunagise kiriku lähedal asub Kikevere kalmistu.
VIII noorte laulu- ja tantsupidu
Laulupidu
Laulupeo ideekavandite konkursi võitsid Lydia Rahula, Aarne Saluveeri, Jaak Johansoni ja Mart Siimeri töö. Nemad kutsusid laulupeo kunstiliseks juhiks samuti ideekavandi esitanud Hirvo Surva, kes omakorda tõi ettevalmistusmeeskonda lavastaja Elmo Nüganeni.
Peol kõlasid tuntud eesti heliloojate teosed, aga ka näiteks Richard Rodgersi “Do-re-mi” muusikalist “Helisev muusika”. Laulupeo lõpuosas oli aga kavas Ludvig van Beethoveni 9. sümfooniast pärit “Ood rõõmule”, mis on Euroopa Liidu hümn. Menukalt läksid palad filmist "Viimne reliikvia" Eri Klasi juhatusel ning tantsijad esitasid kahe peo ühendusena trepitantsu "Kus on kodu? Mis on kodu?".
Tantsupidu
See tantsupidu jäi Mait Agule viimaseks kavandada ja ka lavastada (tantsujuht hukkus 1998. aasta septembris).
Kert Toobal
Kert Toobal (sündinud 3. juunil 1979 Paides ) on endine eesti võrkpallur ja praegune sporditegelane.
Ta on lõpetanud 1997. aastal Türi Gümnaasiumi ja õppinud Tallinna Pedagoogikaülikoolis kehakultuuri. Võrkpallitreeninguid alustas 1987. aastal Järvamaa SK-s Villi Vantsi õpilasena.
Sportlaskarjäär
Kert Toobal kuulus Eesti võrkpallikoondisse aastatel 2001–2019 ja mängis koondises 308 mängu. Ta on koondise koosseisus esindanud Eestit Euroopa meistrivõistluste finaalturniiril viiel korral (2009, 2011, 2015, 2017 ja 2019). Toobal oli koondise juures ka koduseks 2021. aasta Euroopa meistrivõistluste finaalturniiriks valmistudes, kuid vigastuse tõttu võistlustel osaleda ei saanud. Ta võitnud koondise koosseisus kahel korral Euroopa liiga (2016 ja 2018). Ta oli aastatel 2009–2021 koondise kapten.
Pärast sportlaskarjääri lõpetamist töötab ta Eesti Võrkpalli Liidu spordidirektorina.
Isiklikku
Tema vend on endine võrkpallur ja praegune võrkpallitreener Andres Toobal.
Torma järv
pisi|Torma järv novembris 2022 Torma järv (ka Torma paisjärv) on järv Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas Torma alevikus. Veekogu pindala on 2,5 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 700 m.
Teadvustamatus
Teadvustamatus ehk mitteteadvus (ka ebateadvus, irdteadvus; saksa keeles das Unbewusste, varem ekslikult tõlgitud alateadvuseks) on teadvuse ja psüühika osa, millele isiku minal pole teadvustatud ligipääsu. Teadvustamatus on Sigmund Freudi järgi inimpsüühika osa, mille sisu pole võimalik antud hetkel tahtepingutusega teadvusesse tuua.
Freudi järgi koosneb teadvustamatus kõikidest psüühikasisudest, mida teadvusesse ei lasta. Eriti kuuluvad sinna lapselikud tung-soovid.
Hiljem tõi Freud psüühikamudeli, mis räägib teadvusest, eelteadvusest ja teadvustamatusest, kõrval käibele teooria, mille järgi psüühika instantsideks on Miski (Es), Mina (Ich) ja Ülimina (Über-Ich). Selle mudeli järgi on teadvustamatus enam-vähem sama mis Miski, kuid võib sisaldada ka Mina ja Ülimina teatud piirkondi.
Carl Gustav Jung võttis kasutusele kollektiivse alateadvuse mõiste. Igal inimesel on lisaks isiklikule ka kollektiivne alateadvus, mis sisaldab inimsoo minevikust pärit kogemuste jälgi ja mis on meil kõigil enam-vähem ühesugune. Selles leidub hulk emotsionaalse värvinguga mõttevorme, arhetüüpe.
Ēdole mõis
pisi|[[Ēdole mõisa peahoone 2008. aastal]] Ēdole mõis (läti keeles Ēdoles pilsmuiža, saksa keeles Edwahlen) on mõis Lätis Kuldīga piirkonnas Ēdole vallas Ēdoles.
Ēdole mõis oli aastatel 1561–1920 von Behride pere valduses. Pärast võõrandamist on lossis olnud invaliidide hooldekodu. Tänapäeval on loss eravalduses. Nii loss, seda ümbritsevad kindlustised kui ka mõisa park on kultuurimälestistena riikliku kaitse all.
Praeguse lossi rajamist alustati 13. sajandil, kus see oli osa Ēdole piiskopilinnusest. Aastail 1835–1841 ehitati loss ümber uusgooti stiilis hooneks. Aastal 1905 sai loss tules kannatada, nii et aastail 1906 ja 1907 seda taastati. Vaatamata muudatustele fassaadis säilitati siiski endine arhitektuuristiil. Uued rekonstruktsioonitööd algasid lossis aastal 2014.
Peahoone ümber asub 7,5 hektari suurune vabakujundusega park. Eksootilisematest puuliikidest kasvavad seal euroopa nulg ja siberi nulg, valgemänd, mägivaher, hobukastan, pensilvaania saar, läänepärn, suurelehine pärn, hõbepärn, ungari sirel, magus kirsipuu, verev viirpuu, harilik pöök, must leeder, hõbehaab. Parki liigendab tiikide süsteem.
Pēteri
Pēteri on küla (mazciems) Lätis Tukumsi piirkonnas Džūkste vallas.
Küla asub valla kaguosas Pienava jõe kaldal ja jääb valla keskusest Džūkstest 9,4, piirkonna keskusest Tukumsist 34,6 ning Riiast 67,2 kilomeetri kaugusele. Sinna jääb ka Pēteri bussipeatus.
Küla on tekkinud endise Pēteri mõisa (Peterhof) keskuse juurde.
Jonas Björkman
Jonas Lars Björkman (sündinud 23. märtsil 1972) on Rootsi tennisist.
Väike Viirelaid
Väike Viirelaid on Saare maakonnas Saaremaa vallas Rannaküla küla alal Saastna lahes asuv 7,7 hektari suurune saar (laid). Saare rannajoone pikkus on 1,6 kilomeetrit.
Saarel kasvab võsa.
Saar kuulub Kahtla-Kübassaare hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Latakia
thumb Latakia on linn Süürias, riigi tähtsaim sadamalinn ja Latakia provintsi pealinn.
Väike Viirelaid
Laiu koordinaadid on.
Utah' kummituslinnade loend
Siin on Ameerika Ühendriikides Utah' osariigis asuvate kummituslinnade loend.
Jaan Timusk
Jaan Timusk (sündinud 2. jaanuaril 1935 Narvas) on eesti tehnikateadlane ja poliitik.
Elu
Ta põgenes vanematega 1944. aastal Rootsi, sealt 1951. aastal edasi Kanadasse.