cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Terminal (transport)
Bussijaama terminal
Bussijaama terminal on koht, kust buss alustab sõitu või kus lõpetab sõidu. Maakonna- ja linnaliinidel võivad olla eraldi terminalid. Näiteks Tallinna bussijaam asub Lastekodu tänaval, kuid Viru keskuse bussiterminal on Tallinna ühistranspordi bussijaam. Terminalis on sõiduplaanide infotablood ja internetipõhine infopunkt.
Raudteejaama terminal
Raudteejaam on koht, kus rongid regulaarselt peatuvad ning reisijad sisenevad rongi ja väljuvad sealt. Raudteejaam koosneb platvormist, mis asub raudtee kõrval, ja jaamahoonest ehk terminalist, kus osutatakse reisijatele mitmesuguseid teenuseid (piletmüük, ooteruumid jt).
Sadamaterminal
Sadamas, kus reisilaevad silduvad ning reisijad lähevad laeva pardale ja tulevad laevalt maha, on enamasti reisiterminal(id). Terminal on reisisadamas hoone, milles vormistatakse reisijate piletid ning rahvusvaheliste laevaliinide puhul tehakse piirikontrolli- ja tolliprotseduurid. Tavaliselt on sellises terminalis ka ootesaal ja kohvik, võib-olla ka pisikaubandus. Mõnes sadamas on eri laevakompaniidel eraldi terminalid, näiteks Turus. Ka Tallinnas on Vanasadama terminalid laevakompaniide vahel jagatud nii, et D-terminali kasutab üksnes Tallink, ühendatud A- ja B-terminali aga Soome laevakompaniid ja St. Peter Line.
Kaubasadama terminalid on eraldi kaubaliikide järgi, näiteks nafta-, vilja-, söe-, konteineriterminal vms. Landlord-tüüpi sadamais, näiteks Muuga sadamas või Läti sadamais kuuluvad terminalid eri ettevõtteile, nn sadamaoperaatoreile, mis on spetsialiseerunud ühe kaubaliigi lastimisele-lossimisele. Kuid ka neis sadamas, milles sadamaettevõte ise lastib ja lossib laevu, näiteks Göteborgi sadamas, on eraldi terminalid eri kaubaliikide käitlemiseks.
Ukraina põhiseadus
pisi|Ukraina 1997. aasta postmark, mis on pühendatud Ukraina põhiseaduse vastuvõtmisele 28. juunil 1996
Ukraina põhiseadus (ukraina keeles Конституція України) on Ukraina riigiõiguse kõrgeim õigusakt, mille Ukraina Ülemraada võttis vastu 1996. aastal.
Passion
Passion on mitmetähenduslik sõna:
Tiina Tamman
Tiina Tamman (sündinud 17. aprillil 1948 Karula vallas) on eesti kirjanik ja ajakirjanik.
Ta elab ja töötab Inglismaal. Doktorikraadi sai ta Glasgow' Ülikoolist 2010. aastal.
Lyoni maakond
Lyoni maakond on maakond mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
Pogranitšnõi
Pogranitšnõi (vene keeles Пограничный 'piiriäärne') on alev Venemaal Primorje krais, Pogranitšnõi rajooni halduskeskus.
Geograafiline asend
Pogranitšnõi asub Primorje edelaosas, 15 km Hiina piirist idas. Vladivostokki on maanteed pidi 205 km.
Kliima
Alevis on mussoonparaskliima kuiva külma talve ja niiske palava suvega. Jaanuari keskmine õhutemperatuur aastatel 1979–2007 oli –14,5 °C ja augusti keskmine õhutemperatuur 20,4 °C. Juuli keskmine õhutemperatuur oli 20,3 °C. Absoluutne maksimum on 39,2 °C (augustis). Absoluutne miinimum –36,9 °C (jaanuaris). Aasta keskmine sademetehulk on 573,5 mm.
Dompierre-sur-Helpe
Dompierre-sur-Helpe on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Avesnes-sur-Helpe'i kantonis.
pisi|tühi|Dompierre-sur-Helpe'i raekoda
Vaba sisu
Definitsioon algatati 2006. aastal ning täpsustab Creative Commons litsentside poolt loodud raamistikku, definitsiooni edasiarendus on avatud teadmuse definitsioon, mis püüab hõlmata vaba sisu kunstiteostest andmete ja tarkvara lähtekoodini.
Definisioonis märgitud õigused ja piirangud
Vabakultuuri teose definitsiooni järgi on tegu teostega, mille puhul ei ole märkimisväärseid õiguslikke piiranguid inimeste vabadusele:
Sõltuvalt teose iseloomust ei pruugi teos olla vaba, kui teose puhul pole tagatud:
Pokardi paisjärv
Pokardi paisjärv on tehislik paisjärv Lõuna-Eestis Tõrva linna edelaservas. See asub Tikste ürgorus Tikste oja keskjooksul.
Järve toidab Tikste oja, mis laieneb edela-kirde suunas sujuvalt paisjärveks ja lõppeb Pokardi paisuga, millest edasi voolav oja suubub läbi Tikste ürgoru Tikste järve. Järv asub Tikste ürgoru lammis ja seda piiravad loode ja kagu poolt järsud orukaldad. Järve ümbritseb kagukaldalt mets. Järve vesi on rohekaspruun, keskmise kuni väikse läbipaistvusega ja tõenäoliselt vähe kihistunud. Järv on suhteliselt madal (1,5–2 m).
Elustik
Kalaliikidest on järves vähesel hulgal esindatud haug, särg, roosärg ja ahven. Järve suubuva Tikste oja poolses servas elutsevad koprad, nirgid ja vesirotid. Järve mudane põhi on kaetud tiheda taimestikuga ja järve kaldad on osaliselt kinni kasvanud.
Mantra Gora
Mantra Gora on 2004. aastal asutatud Eesti ansambel.
Gustav Aarestrup
Gustav Nicolay Aarestrup (1. jaanuar 1916 Steinkjer – 15. november 2005) oli norra majandustegelane.
Koensüümid
Koensüümid on madalmolekulaarsed orgaanilised ühendid (mittevalguline osa), mis koos ensüümide valguosaga (apoensüümidega) osalevad ensüümi katalüüsis (aktiivtsentris) moodustades toimivaid ensüüme. Enamik koensüüme on ka kofaktorid.
Nii vajab (vajaks) glükoosi reaktsioon: vähemalt seitsme B-rühma vitamiini ja selle ühendite kaudu komplekteeritud koensüümi olemasolu, et moodustuks toimiv ensüüm (holoensüüm).
Süstemaatika
Koensüüme liigitatakse nende poolt ülekantava üksuse alusel:
Vitamiinipõhised koensüümid inimorganismis
Enamik klassifitseeritud koensüüme on vesilahustuvate vitamiinide derivaadid.
Vesinikuaatomite ülekandjad
Vesinukuaatomite ülekandes osalevad biomolekulid ka vitamiinipõhiste redokspaaridena (oksüdeeritud vorm/redutseeritud vorm): CoQ/CoQH2, FMN/FMNH2, NAD/NADH, NADP/NADHP jt.
Rühmade ja radikaalide ülekandjad
osalt ka lipoehappe vitamiin
Gonçalo Ramos
Gonçalo Matias Ramos (sündinud 20. juunil 2001 Olhãos) on Portugali jalgpallur, kes mängib ründajana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Paris Saint-Germain ja Portugali jalgpallikoondises.
Jalgpalli hakkas ta mängima kodulinnaklubis Olhanense. 2013. aastal liitus ta Lissaboni Benfica noortesüsteemiga. 2019. aasta jaanuaris debüteeris Ramos Benfica reservmeeskonnas Portugali esiliigas. Portugali kõrgliigas tegi Ramos debüüdi 21. juulil 2020 mängus Desportivo das Avese vastu ning lõi selles mängus kohe kaks väravat. Hooajal 2020/21 lõi Ramos Benfica reservmeeskonnas Portugali esiliigas 12 mänguga 11 väravat. Benfica põhimeeskonnas kogus ta sel hooajal 12 mänguga neli väravat. Benfica põhikoosseisu murdis Ramos ennast hooajal 2021/22, mil lõi Portugali kõrgliigas 29 mänguga seitse väravat. 18. märtsil 2022 lõi Ramos UEFA Meistrite Liiga veerandfinaali korduskohtumises värava Liverpooli vastu.
Ramose tõeline läbimurdehooaeg oli 2022/23. Ta lõi sel hooajal Portugali kõrgliigas 19 väravat, millega oli FC Porto mängija Mehdi Taremi järel liigas paremuselt teine väravalööja. Samal hooajal tuli ta Benficaga ka Portugali meistriks Meistrite Liigas lõi ta sel hooajal seitse väravat. Ramos sai pärast Eusébiot (hooajal 1962/63) Benfica noorimaks mängijaks, kes lõi ühel hooajal vähemalt 25 väravat.
Suvel 2023 siirdus Ramos laenulepingu alusel Paris Saint-Germainiga. Lepingu järgi on Prantsusmaa suurklubil kohustus pärast laenu lõppu osta tema mängijaõigused ligi 65 miljoni euro eest.
Steffen Aarfing
Steffen Aarfing (sündinud 14. mail 1955) on taani lavakujundaja.
Teraviljakombain
pisi|[[New Holland TX68 teraviljakombain]] pisi|Video kombainiga viljakoristusest Jõgevamaal 2022. aasta augustis pisi|Kombain Harjumaal vilja koristamas 2022. aasta juulis
Teraviljakombain on põllumajanduslik kõrrelise teravilja koristamise ühendmasin, mis lõikab viljakõrred, peksab peadest terad, puhastab need aganaist, kõlkaist ja muust lisandeist ning kogub terad punkrisse, suunab põhu vooluna maha, pressib pakkideks või hekseldab väetiseks. Sellist meetodit nimetatakse teraviljakultuuride otsekoristamiseks.
Teraviljakombainidele on iseloomulikuks tunnuseks heedri lõikeosa kohal pöörlev horisontaalne haspel, mis haarab viljakõrtest ja painutab need heedrisse.
Ümberseadistatud teraviljakombainiga saab koristada muidki põllukultuure, näiteks heinaseemet, tera- ja silomaisi, päevalille, sojauba, kaunvilju ja tangukultuure.
Teraviljast eraldatud põhk sisaldab piiratud koguses toitaineid. Purustatud põhk laotatakse põllule, mis randaalitakse või küntakse tagasi mulda. Vaalu kogutud põhk läheb loomadele allapanuks ja vähesel määral ka söögiks.
Šassiitraktoritele paigaldatavaid teraviljakombaine nimetatakse rippkombainideks.
Mabayi
Mabayi on asula Burundis Cibitoke provintsis Mabayi vallas 75 km Bujumburast põhjas ja 91 km Gitaramast edelas. Geograafilised koordinaadid on 2° 42' S, 29° 17' E.
Teraviljakombain
Kombaini leiutas 1834. aastal Ameerika Ühendriikides Hiram Moore. Esimesed kombainid liikusid mitme hobuse või muula jõul. Ta töötas lõpuks välja kombaini, mis suutis vilja koristada mitme meetri laiuse ribana.
Mabayi
Keskmine kõrgus merepinnast on umbes 1461 m.
Teraviljakombain
Esimesena organiseeris kombainide tootmise ja müümise Hugh Victor McKay Austraalias 1885.
Mabayi
Mabayi paikneb maantee Route Nationale 10 ääres.
Teraviljakombain
NSV Liidus toodeti liikurteraviljakombaine SKD-5 Sibirjak, mille mootori võimsus oli 74 kW ehk 100 hj ja läbilaskevõime 5 kg/s, SK-5 Niva, mille võimsus ja läbilaskevõime olid samasugused, ning SK-6 Kolos, mille võimsus oli 110 kW ja läbilaskevõime 6 kg/s. Riisi ühe- või kaheetapiliseks koristamiseks toodeti poolroomikkombaine SKP-6R, SKD-5R ja SK-5R ning roomikkombaine SKG-5.
Mabayi
Asulas on haigla ja misjonijaam. Mabayi lähedal olid kullakaevandused.
Teraviljakombain
Automaatroolimine
Tänapäevastel kombainidel kasutatakse üha enam automaatroolimissüsteeme. Automaatroolimisel kasutatakse satelliitsignaale (GPS), mis juhivad masinat ülitäpselt paralleelsel liikumisjoonel.
Mabayi
Naaberasulate seas on Rurinzi põhjas, Muhingo idas, Ruseseka edelas ning Butahana ja Mateyo lõunas.
Teraviljakombain
Automaatroolimine
Süsteem aitab juhil efektiivselt ära kasutada kombaini kogu heedri töölaiust ja vähendab ülekatet, et saavutada ööpäev läbi soodsates ilmaoludes lühema aja jooksul parem viljakoristuskvaliteet.
Kombaini ehitus
pisi|keskel|700px|Tavaline teraviljakombain
Mikel Arteta
Mikel Arteta Amatriain (sündinud 26. märtsil 1982 Donostias Hispaanias) on Hispaania jalgpallitreener ja endine jalgpallur. Ta on alates 20. detsembrist 2019 Premier League'i klubi Arsenal peatreener.
Nafta tänav
Nafta tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Sadama ja Kadrioru asumis. Nafta tänav algab Tuukri tänavalt ja lõpeb Filmi tänaval. Nafta tänav on enam-vähem lääneloode-idakagusuunaline ja ligikaudu 225 meetri pikkune.
Mikel Arteta
Arteta mängis jalgpallurina nii kaitsva kui ka ründava poolkaitsjana. Ta alustas karjääri FC Barcelona noorte- ja reservmeeskondades, esindusmeeskonna tasemel debüteeris 2001. aastal, kui oli laenul Prantsusmaa kõrgliiga klubis Paris Saint-Germain. Pärast laenulepingu lõppu Prantsusmaal vahetas Arteta klubi. Debüüthooajal Glasgow Rangersis õnnestus võita nii liiga kui ka liigakarikasari. Järgnes lühike periood Real Sociedadis, 2005. aastal laenati ta sealt Evertoni. Evertoniga sõlmis ta hiljem ka pikema lepingu ning jäi sinna kuni 2011. aastani, kui lõi käed Londoni Arsenaliga. Arsenaliga võitis ta kaks FA Cupi, aastast 2014 kuni karjääri lõpetamiseni aastal 2016 oli ta meeskonna kapten.
Arteta mängis mitmes Hispaania noortekoondises, kuid ei murdnud kunagi A-koondisse. Pärast mängijakarjääri lõpetamist palgati ta Manchester City abitreeneriks. Aastal 2019 naasis ta Arsenali, seekord peatreeneriks.
Nafta tänav
Nafta tänav sai nime 15. veebruaril 1933 lähedal asunud petrooleumi- ja naftaladude järgi.
Dourlers
pisi|tühi|Maantee Dourlers'i
Kronvaldsi park
Kronvaldsi park on park Riias Keskuse asumis, Linnakanali mõlemal kaldal.
Park on nimetatud läti publitsisti, keelemehe ja pedagoogi Atis Kronvaldsi järgi.
2009. aastal avati pargis Moskva linnavolikogu kingitud Aleksandr Puškini kuju, mis püstitati Läti Puškini ühingu ja Vene saatkonna toetusel. 2023. aastal kuju eemaldati.
Pargis asuvad ka Andrejs Upītse skulptuur ja Sudrabu Edžusi büst.
Fergana
Fergana (1876–1907 Novõi Margelan, 1907–1924 Skobelev) on linn Usbekistanis, Fergana vilajeti keskus. Linn asub Fergana orus, Kõrgõzstani piirist ligikaudu 14 km kaugusel.
Fergana on oluline tööstuslinn.
Linn on asutatud 1876. aastal, pärast Kokandi khaaniriigi ühendamist Venemaa Keisririigiga. Esialgu sai linn lähedal asuva Marg‘iloni järgi nimeks Novõi Margelan. 1907. aastal sai linn uueks nimeks Skobelev. Praegust nime kannab Fergana alates 1924. aastast.
Marie Helene Aarestrup
Marie Helene Aarestrup (27. mai 1826 Flekkefjord – 1919 Pariis) oli norra maalikunstnik.
Ta alustas oma kunstiõpinguid H. L. Reuschi juures Bergenis ning 1859. aastal lõpetas õpinguid B. Tissieri juures Pariisis. 1863. aastal esines ta esmakordselt näitusel Oslos. Riikliku stipendiumi abil tegutses ta samal aastal pool aastat Düsseldorfis šveitsi maalikunstniku Benjamin Vautieri juures. Hiljem töötas ta Pariisis. Ta maalis peamiselt portreid ja olustikupilte.
Rzeczpospolita ajalugu (1648–1764)
Rzeczpospolita ajalugu (1648–1764) katab perioodi Poola ja Leedu suurvürstiriigi ajaloost alates ajast, kui nende ühisriik muutus suures ulatuses 17. sajandi keskel võideldud sõdade ja invasioonide teatriks, kuni ajani just enne Rzeczpospolita viimase kuninga Stanisław August Poniatowski valimist.
17. sajandist alates koges aadlidemokraatia laastavaid sõdu ning langes sisemisse korratusse ja siis anarhiasse ja liikus selle tulemusena allamäge. Kord võimas liitriik oli muutunud sisevõitlustes ja välisinterventsioonis haavatavaks. 1648. aastal haaras kasakas Bogdan Hmelnõtskõi ülestõus tohutu Poola-Leedu riigi lõuna- ja idaosa ning varsti järgnes Rootsi invasioon, mis raevutses läbi Poola südamaa. Võitlus kasakate ja Venemaaga jagas Ukraina; liitriigi poolt kaotatud idaosa muutus Vene tsaaririigi sõltlaseks. Jan III Sobieski, kes võitles pikaleveninud sõdades Osmanite riigi vastu, taaselustades taas kord liitriigi sõjalise võimu. Ühe otsustava osalemisega aitas ta aastal 1683 vabastada Viini Türgi rünnakutest.
Sellest hoolimata järgnes edasine lagunemine. Liitriik, allutatud aastani 1720 peaaegu pidevale võitlusele, kannatas laastavat rahvastiku kadu ja tohutut kahju oma majandusele ja sotsiaalsele struktuurile. Majanduslikku tagasilangust ei korvatud täielikult liitriigi olemasolu ajaks. Valitsus muutus suurte sisekonfliktide (näiteks Lubomirski rokosz Jan II Kazimierzi vastu ja mässulised konföderatsioonid), rikutud seadusandlike protsesside (nagu liberum veto kurikuulus kasutamine) ja välishuvidega manipuleerimise tõttu ebatõhusaks. Aadliklass langes käputäie võimsate perekondade kontrolli alla, kellel olid kindlaksmääratud territoriaalsed valdused, linnarahvastik ja infrastruktuur varisesid kokku, üheskoos enamuse talupoegade farmidega.
Kahe Saksi Wettinist kuninga, August II Tugeva ja August III valitsemised tõid liitriigile rohkem poliitilist kahju ja vähetähtsaid reforme. Põhjasõda, mida kaasaegsed nägid kui läbikukkumise perioodi, võis olla otsustav löök, mis Poola-Leedu riiki kriitiliselt nõrgestas. Preisi kuningriik muutus tugevaks piirkondlikuks võimuks ja võttis Habsburgide monarhialt Sileesia. Kuid liitriigi-Saksimaa personaalunioon pani aluse reformiliikumise tekkele liitriigis ja alguse Poola valgustuskultuurile.
Sõjakahjustused, majanduslik langus, sotsiaalne lagunemine
right|thumb|225 px|[[Jan II Kazimierz Waza|Jan Kazimierz, Władysław IV poolvend, oli kolmas ja viimane Vasa kuningatest. Ta oli ka viimane Władysław Jagiełło järglane Poola-Leedu troonil.]]
Majanduslangust liitriigis 17. sajandi teises pooles on sageli nähtud kui sõdadest põhjustatud riigi hävitamise tulemust. Esindatud olid ka muud majandussurutise tegurid, mis mõjutasid sel ajal suurt osa Euroopast, millega liitriigi pärisorjusepõhine mõisamajandus oli püüdnud kohaneda. Vastuvõetud lahendused viisid lõpuks põllumajandustegevuse tõhususe halvenemiseni, madalama tootlikkuseni ja maarahvastiku pauperisatsioonini. Kuid määral, milleni majanduslik tagasilangus liitriigis edenes, ei olnud paralleele naaberriikide majandustes, kellest mõned praktiseerisid sama tüüpi maamajandusega. Ehkki 1655.–60. aastate sündmuste ajal toimunud sõjakahjustused olid eriti laastavad, allus liitriik pidevale võitlusele aastast 1648 aastani 1720.
Erinevalt varemvõidelnud sõdadest, mis mõjutasid enamasti tohutu riigi äärealasid, oli 17. sajandi keskpaigast alates kistud võitlusse ka Kesk-Poola. Kaks Põhjasõda osutusid eriti hävitavaks. Teise Põhjasõja ajal läbis liitriiki mitu suurt võõrarmeed. Riigi pikaajaline roll lahinguväljana, sõdurite ja armeede võõrustajana koos nõudlike maksude ja rüüstamispoliitikaga Põhjasõja ajal halvendas oluliselt riigi majandust, mis ei olnud veel toibunud kaks põlvkonda varem tekkinud kahjust. Sisevõitlus ja rüüstamine tasustamata liitriigi sõdurite poolt lisandusid kahjudele.
thumb|left|225 px|[[Jan II Kazimierz Waza kroonimine]]
Kõigi ühiskonnagruppide ressursside hävitamine ja ammendumine, mis mõjutasid külasid ja linnu, millest paljud kaotasid tegelikult oma linliku iseloomu. Tööstus ja tootmine kannatasid, samuti riigikassasse laekuvad rahalised vahendid. Sõjakaotused ja epideemilised haiguspuhangud (eriti aastatel 1659–63) vähendasid rahvastiku kolmandiku võrra 6–7 miljonini. Kui talupojad, linnarahvas ja tavaline šlahta kaotasid igaüks oma majandusliku baasi, sai magnaatide klassist ainus märgatavaks majanduslikuks ja poliitiliseks tegevuseks võimeline sotsiaalne grupp, mis viis nende täieliku domineerimise poole selles, mis liitriigi poliitikast järele jäänud.
Sõda ja majanduslik surve süvendasid juba olemasolevaid killustumise protsesse ja klassikonflikte sotsiaalsete klasside vahel ja sees. Ksenofoobia ja sallimatus muutusid valdavaks, erinevad sotsiaalsed ja territoriaalsed grupid rõhutasid oma eraldi staatust ja traditsioone. Renessansiajastu reformijate riigiehitamise jõupingutused tühistati.
Edasine kihistumine aadli seas
thumb|right|175px|[[Leedu suurvürstiriik|Leedu hetman Michał Kazimierz Pac ]]
16. sajandil valdav põllumajandusliku tootmise organisatsioon, šlahta folwark andis 17. sajandi keskpaigaks teed magnaatide latifundiumitele, tohutule maamõisate võrgustikule. Latifundiume oli kogu Poola-Leedu föderatsioonis, kuid need arenesid laiemalt krooni idapoolsemas osas, olles laienenud selles suunas enne Lublini uniooni. Sõjakahjustused mõjutasid mitmekesiseid magnaatide valduseid vähemal määral, kui keskmise šlahta üksikuid mõisaid, mis muutis šlahta üha rohkem nende "vanematest vendadest" sõltuvateks klientideks. Osa latifundiumist oli tavaliselt välja renditud või juhitud palgatud šlahta- või linna-, sageli juudihaldushierarhia poolt, kusjuures iga kiht kasutas pärisorjade tööd. Ärielu eriaspekte territooriumitel, sealhulgas põllumajandus, kaubandus, kaevandamine ja tootmine, oli šlahta varem kontrollinud õiguslikult kaitstul viisil. Nüüd, detsentraliseeritud ja anarhistlikus feodaalriigis oli magnaatide klassil võimalik oma riigipõhistes valdkondades kehtestada absoluutne võim, mis ei põhinenud seadustel, vaid nende praktilistel eelistustel. Piirkondlik võim ja vägi, mille magnaadid saavutasid, avaldus erinevate vahenditega, sealhulgas erasõjaväega.
Magnaatide kasvanud domineerivus mõjutas negatiivselt siiani olulise tähtsusega keskmise šlahta klassiterviklikkust. Šlahta killustumine süvendas suures riigis detsentraliseerimise tendentse. Magnaadid rajasid šlahta toetajate võrgustikke ja riigitruudus asendus truudusega, mis põhines piirkondlikel sidemetel, kui nõrgad riigi institutsioonid ei pakkunud aadlile ei atraktiivseid karjäärivõimalusi ega piisavalt kaitset.
thumb|left|175 px|[[Šlahta liige Stanisław Antoni Szczuka oli poliitiline publitsist.]]
Magnaatide kontroll alamšlahta (šlahta zaściankowa) (rühma, mille liikmetel oli vähe või üldse mitte varandust ja nad olid nõrgalt haritud) üle oli juba ammu teada. Alamšlahta oli kasulik, kuna see pakkus hulgaliselt relvastatud mehi, kes suutsid mõjutada erinevaid avalikke sündmusi, nagu seimikesed või valimised, vastavalt saadud juhistele. Kõige sagedamini oli peamine magnaatide "klienteel" madalaima taseme aadlikud, czynszownicy (rentnikud), vabad, kuid maata ja vaesed, kelle staatus sarnanes tegelikult talupoegade omaga: nad sõltusid täielikult rikkast patroonist. Brukowcy (kodutud) ei omanud varandust ega tegelenud erinevate aladega. Kodune šlahta tegutses magnaadiperekondade majapidamistes teenijatena. Šlahta zaściankowa kitsamas mõttes, või zagrodowa (taluinimesed) oli väga arvukate omadustega alamaadel; alamate kihtide seas omasid nad üksi mingit, vähemalt sümboolset privilegeeritud aadli staatust.
Põhimõtteliselt suurema tähtsusega oli keskmise aadli roll, varandusega ja paremini kvalifitseeritud inimesed, kes võisid jätkata karjääri magnaatide õukondades või saada oma magnaat-heategijate abiga omandatud avalikke ameteid. Nimetatud aadlikud kogesid magnaatide kaudu, keda nad teenisid, ka materiaalset kasu, nagu kasumlik maarent, ja õiguslikku kaitset tavaliste ja sageli hooletute ja häirivate kohtuvaidluste ajal.
Magnaadid ise või magnaadiklannid moodustasid ühiste piirkondlike või muude huvidega rühmitusi või fraktsioone. 17. sajandil piirdusid fraktsioonid tavaliselt piirkonnaga, nagu Leedu Paci või Sapieha perekondade klikid. 18. sajandil rajasid Czartoryski ja Potocki perekonnad suure tähtsusega üleriigilised magnaatide fraktsioonid.
Allutamine magnaatide huvidele toimus mitte ilma vastupanuta, vaid erinevad šlahta liikumised lõpetasid koostöö ja 18. sajandi esimeses pooles lakkas keskmine aadel olemast sõltumatu jõud riiklikus poliitikas.
Õigusliku eristumise puudumine erinevate aadlikihtide vahel andis paljudele aadlikele võltsi tunde võrdsusest ja võimalustest. Suurem enamus Leedu, Vene või Saksa päritolu aadlist poloniseeriti ja katolitseeriti. Veidi protestantlikku aadlit jäi aktiivseks Kuninglikul Preisimaal ja Suur-Poolas. Pärast vastureformatsiooni võidukäiku kaotasid jesuiidid ja teised katoliiklikud kasvatajad stiimuli anda konkurentsivõimelist kvaliteetset haridust. Šlahta masside tagasihoidlik mentaliteet ja lähedusepuudumine oli muutunud tavaliseks, ja kui riik koges oma suurimat langust, mõnules tavaliselt ühtne šlahta valitud rahva sarmatismi ideoloogias ja põlgas kõike välismaist. Lahknevust ei talutud, korruptsioon oli kõrgeim, samas kui avalik moraal oli madalaim.
Vaimsemate magnaatide seas, mõjutatud väliselementidest liitriigi kuninglikus õukonnas ja Lääne-Euroopa vooludest, oli väliste (sageli Prantsuse ja Saksa) viiside ja moodide imetlemine üha tavalisemaks muutumas. Magnaadid ehitasid tellisest ja kivist hiilgavaid paleesid peamistes linnades ja oma maavaldustes; puidust mõisad ja šlahta sotsiaalse elustiili pidamine püüdsid jäljendada rikaste, kuulsate ja võimsate elu ja ümbrust.
Põllumajanduslik tagasilangus ja talurahvas
thumb|left|225 px|[[Louise-Marie de Gonzague|Ludwika Maria (Marie Louise) Gonzaga oli Władysław IV ja siis Jan Kazimierzi naine, keda ta tugevalt mõjutas]]
Sügav põllumajanduslik kriis kestis 1650. aastatest kuni 1720. aastateni. Pidevas sõjaolukorras ja ebasoodsates majandustingimustes koormati talupoegi üha suuremate kohustustega. Nende kogukonnad kannatasid rahvastiku vähenemisest ja paljud külad kadusid sootuks. Pärisorine tööjõud paigutati ümber ja nende maatükid võeti kinnisvara koondamise skeemides üle (et veelgi kasvatada maamajanduse juba domineerivat folwark osa), või mõisnike ülesanded asendati feodaalrendi korraldusega, kui see näis maaomanikele kasumlikum. Need ja paljud muud meetmed, ulatudes äärmusliku ekspluateerimiseni ja koormiste pealepanekuni, ei toonud kaasa tootmise kasvu, vaid muutis kriisi veelgi teravamaks, hävitades talupoegade põllumajandustegevust. Kõik piirkonnad ei kannatanud võrdselt, kui Põhja-Poola (Gdański Pommeri ja Suur-Poola) põllumajandus jäi mõõdukalt kasumlikuks, samas Lõuna-Poola (Väike-Poola) koges suurimat maaelu vähenemist, ja seega ka taluperede pärilike valduste osakaalu suurimat langust.
Pärast Bogdan Hmelnõtskõi ülestõusu ja Rootsi uputust oli ligikaudu 35% küladest Kuninglikul Preisimaal ja 60% Podoolias täielikult hävitatud.
Kalduvus oli igal külal või väikesel külade kogumil, mis võibolla vastab vallale, funktsioneerida iseseisva organismina, mida meelevaldselt valitses isanda haldur, kohaliku omavalitsuse mõningase osalusega, mille jätkuv olemasolu sõltus koostöö tasemest. Kihelkonnakoolid õpetasid peamiselt katekismust koos sotsiaalse koolitusega. Üks talupoegadele lubatud tegevus, mõnikord selliste toodete, nagu õlu isanda pruulikojast, kohustusliku ostmise tõttu isegi nõutud, oli osalemine küla kõrtsielus. Kõrtsid pakkusid mõningat meelelahutust, toimisid olulise rahvakunstiloomingu turustajana ja juhuslike kontaktide kohana talupoegadele suuresti tundmatu välismaailma reisivate esindajatega.
thumb|right|375px|[[Bydgoszcz (Bromberg) aastal 1657, Erik Dahlberg]]
Üha vaesemate külade keskmised elutingimused olid väga halvad ja ekspluateeritud talupojad kasutasid erinevaid vastupanuvorme, kõige sagedamini põgenemist eriti kuritahtlike maaisandate juurest. Mõned külad või alad osalesid ettenähtud ülesannete täitmisest kollektiivses keeldumises või, harvem etnilistel Poola maadel, relvastatud mässudes. Kostka-Napierski ülestõus toimus aastal 1651, mässe oli Podhale piirkonnas aastal 1670 ja muudes piirkondades aastatel 1735–38. Sileesias mässas etniline Poola talurahvas aastatel 1722–29 ja aastal 1750 Pszczyna ümbruses, kui kaasati Preisi armee. Maanteeröövlijõukude tegevus oli teine talupoegade vastupanuvorm; mõned selle juhid, eriti mägipiirkondadest, said surematuks rahvajuttudes.
Suuremahuline talupoegade relvastatud vastupanu sai oluliseks teguriks liitriigi idapoolsetel Vene maadel, kus see segunes kasaka rahutustega.
Linnade ja linnaklasside lagunemine
Linnade langus oli liitriigi majandusliku lagunemise kõige ilmekam aspekt. Renessansiajastu kapitalistlike tavade tekkivad ilmingud nõrgenesid või hävitati, mis pidurdas pöördumatult lühi- ja pikaajalisi majandusliku arengu aspekte absoluutväärtuses või võrreldes Poola naabritega, või isegi krooni poolt kaotatud Sileesia ja Pommeri osadega.
Talupojad, kes moodustasid traditsiooniliselt linnakaupmeeste klientidest elulise osa, olid nüüd vaesunud ja oma feodaalisandate poolt sunnitud piirama oma oste sellega, mida toodeti või müüdi nende kodumõisas, suuresti peatades oma rolli mängimise siseturul. Turg muutus veelgi hullemaks tänu rahakriisile, sõjapurustustele ja tõsiasjale, et mõned kõige suuremad Poola ja Leedu munitsipaalkeskused oli kaotatud naaberriikidele, kas püsivalt või sõjaõnne pöördumisel.
thumb|right|300 px|[[Izaak Jakubowiczi sünagoog Kazimierzi linnaosas Krakówis]]
Aeglane ülesehitus pärast 1720. aastat toimus ebaühtlaselt, kus mõnel suurel linnal, Varssavi ja Danzig (Gdańsk) nende seas, läks kõige paremini, samas kui teised, nagu Kraków, kahanesid 10 000 asukani, jäädes surutisse. Enamus väiksemaid linnu kannatasid tõsiselt, väljaarvatud Suur-Poola lääneosas, kus toimus Wschowa märkimisväärne tõus.
thumb|left|250px|[[Lesko sünagoog. Bogdan Hmelnõtskõi ülestõusu ajal kannatasid juudid ebaproportsionaalselt suuri kaotusi.]]
Mõnel Poola linnal oli de non tolerandis Judaeis "privileeg", mis tähendas, et nad suutsid juudid linna haldusalast välja jätta. Paljud juudid suutsid sageli siiski linna piiresse jääda, samas teised elasid jurydykas, tavaliselt feodaali haldusalas oleval alal väljaspool linnamüüre. Juudid elasid ka štetlites, nende oma väikelinnades, olles feodaalisanda kaitse all. Juudid toimisid tavaliselt juudi kohtusüsteemi alluvuses, mis allus (seimi mandaadiga) aadlikohtutele konflikti korral munitsipaalvõimude või teiste kristlastega ja apellatsiooni korral. Ruumiline eraldatus oli vaid osaline ja liitriigis ei olnud ametlikke getosid. Juudi asukad linnades osalesid avaliku infrastruktuuri hooldamisel ja panustasid mujal, sealhulgas ühine sõjaline kaitse.
Keskvalitsuse nõrkus ei võimaldanud kehtestada ühtset üleriigilist majanduspoliitikat, isegi kui tehti nõrku katseid rakendada merkantilismi ja riiklikku protektsionismi (mida praktiseeriti laialdaselt Euroopas). Kaubandustasakaal jäi negatiivseks enamuse ajast ja riigi transiidiroll vähenes. Tsentraalse kontrolli puudumine avas liitriigi ärakasutamisele arenenumate majanduste poolt. Selles piirkonnas toimunud rahakriis ja kaootiline poliitika, samuti Friedrich II poolt Poola valerahaga üleujutamine tõid kaasa tohutu devalveerimise ja majandusliku kaotuse. Kui linnarahvas töötas üha enam põllumajanduses, kus oli tööjõu järele nõudlus, kahanes tsunftikäsitöö ja tootmine, linna keskklassi põhiosa, murdosani oma varasemast võimsusest. Kuid liitriik suutis säilitada või taastada enamuse kaevandamisest, metallurgiast ja rasketööstusest, millest mõned olid sõjaliselt tähtsad.
right|thumb|225 px|Vaatamata riigi mandunud majandusele ehitati palju rikkalikke [[barokk kirikuid (algupärane jesuiitide kirik Poznańis)]]
Üleriigilised linnaklassid marginaliseerusid ja kaotasid mõju, kui isegi 18. sajandi lõpus hõlmas linnarahvastik mitte rohkem kui 15% liitriigi kogurahvastikust. Enamus linnu olid eraõiguslikud (vastandina "kuninglikele" või avalik-õiguslikele), nende asukatele rakendati vastavalt feodaalisandate kehtestatud suvalisi kohustusi. 18. sajandil kuulus kuningalinnas Krakówis linnamüüride vahel 55% maast kirikule, 17% aadlile ja vaid ülejäänud tegelikule linnarahvale. Linnade lagunemist pidasid valgustatumad šlahta publitsistid (Garczyński, Fredro, Leszczyński) üheks peamiseks teguriks, mis aitas kaasa riigi langusele.
Liitriigi linnade rahvastikud olid kaubanduse, klassi, etnilise päritolu, usulise kuuluvuse või kohtualluvuse tüübi põhjal killustunud ja vaevlesid sisekonfliktides. Kõige ettevõtlikumad ja edukamad pürjelid suutsid ühineda aadliseisusega, lahkudes seega linnapiirkondadest või lisades linnades pingeid. Linnarahvas suuremates linnades, sealhulgas Danzigis, toetas välisinvasioonide ajal pühendumusega ja suuremeelselt riigi üritust. Liitriigi linnade ülemkiht kaotas oma varem silmapaistva rolli kultuuri edendamisel, kuid Sileesias, kus Poola väikeaadlit enam ei olnud, jätkas protestantlik linnarahvas mitmetes linnades poolakeelset haridus- ja kultuuritegevust, sealhulgas kirjanduslik töö ja väljaanded. 18. sajandi keskpaigani olid Poola ja Saksa pürjelid Danzigis, Thornis (Toruńis) ja teistes Kuningliku Preisimaa omavalitsustes Poola valgustusajastu pioneeride seas. Tavaline teadmatuse, mahajäämuse ja eelarvamuse kolkakliima paljudes väikelinnades leidis väljendust arvukates nõiaprotsessides. 18. sajandi esimesel poolel ehitati Varssavis palju magnaatide elukohti ja viidi ellu avalikke parandusprojekte.
Taastumise algus
thumb|left|200 px|[[Püha Anna kirik Krakówis]]
Esimesed saabuvat majanduslikku taastumist näitavad muudatused toimusid aastatel 1725–50. Selgemini nähtav põllumajanduslik ja tööstuslik progress toimus kahel järgnenud kümnendil (1750–70) ja see oli seotud sellega, et põllumajandusturg Euroopas oli paranenud. Varasemal perioodil tehti teatavaid tehnilisi edusamme, mis aitasid kaasa põllumajanduse parandamisele ja, mis veelgi olulisem, maaelu sotsiaalsete suhete iseloomu muutusele. Alates Poznańi piirkonnast ja siis mujal Lääne-Suur-Poolas ja Kuninglikul Preisimaal asendati mõisa pärisorise töö nõuded talupoegade maarendi ja rahaliste hüvitiste kogumisega omanike poolt. Sunniviisilise töökohustuse "väljaostmist" eelistasid sageli talupojad ise, kuna see parandas nende rahalist olukorda ja taasühendas nad linnaturgudega.
Samad kaks piirkonda ja pealinn Varssavi said tööstusliku tegevuse ja linna äriettevõtete valdkonnas ka mõõduka ärkamise. Suure kaubamaja rajasid aastal 1723 Varssavis Prantsuse hugenotid. Tootmisettevõtteid loodi mitme magnaadi poolt erinevates piirkondades. Kõige tähtsamate hulgas oli arenev rauatööstus Lõuna- ja Kesk-Poolas (Vana-Poola tööstuspiirkond). Need tagasihoidlikud tööstusliku progressi märgid ilmnesid liitriigis ligi poole sajandi pikkuse viivitusega mitte ainult võrreldes Poola lääne- ja lõunanaabritega, vaid ka võrreldes Venemaaga.
Bogdan Hmelnõtskõi ülestõus, talupoegade liikumised, kasakate liit Venemaaga
thumb|right|185 px|[[Bogdan Hmelnõtskõi]]
Kauakestnud kasakate ülestõus algas aastal 1648 ja seda juhtis Bogdan Hmelnõtskõi. See oli suur rahvuslik ja sotsiaalne liikumine, kui üha enam ära kasutatud Vene talupoegade massid ühinesid kasakatega võitluseks šlahta rõhujatega. Poloniseerimine, katolitseerimine, riigi toetus uniaadikirikule (eriti Lääne-Ukrainas) sageli tagakiusatud õigeusu arvelt ja ukraina rahva kultuuriliste võimaluste eitamine olid mõned tegurid, mis aitasid rahutustele märkimisväärselt kaasa. Hoolimata allasurumisest muutusid Vene elemendid piirkonnas 17. sajandi esimesel poolel küpsemaks, koondusid ja kogusid jõudu kõigil ühiskonna tasanditel. Sellest tulenevalt ühinesid ülestõusuga ka suurem osa Ukraina aadlist Kiievi ja Bratslavi vojevoodkondades ning Ukraina linnarahvastik.
1648. aasta tavatult kuiv suvi ja rändtirtsurünnakud põhjustasid saagi ikaldumise ja Ukraina näljahäda lisandumise piirkonna ebastabiilsusele.
Kui Władysław IV tegi ettevalmistusi kavandatavale Türgi-sõjaretkele, selleks ajaks, kui seim ettevõtmise peatas, oli suur arv kasakasõdalasi mobiliseeritud ja sõjalise valmisoleku seisundisse pandud. Väljapaistva juhi, Zaporižžja registrikasakate armee kirjutaja Bogdan Hmelnõtskõi väljailmumine oli veel üks otsustav tegur. Olles Poola aadlimehe Daniel Czapliński poolt valesti koheldud ja suutmata ametlike kanalite kaudu hüvitist saada, suundus Hmelnõtskõi Zaporižžja Sitši, kus ta agiteeris juba 1630. aastate repressioonidest kibestunud ja nüüd ka oodatud sõja peatamise tõttu rahutuks tehtud kasakate hulgas. Hmelnõtskõi pani kasakaväe tõhusalt pooli vahetama. Ta suutis saavutada Krimmi khaaniriigi toetuse, kasutades ära tatarlaste (ja nende Osmanitest isandate) huvi hävitada liitriigi sõjaline pealetungivõime. Kasaka-tatari liit, uus tegur piirkondlikus sõjapidamises, oli sõjaliselt väga tõhus.
thumb|left|300px|[[Kasakad|Kasaka armee aastal 1648]]
Poola aadlivabariigi eksliku ja lühinägeliku kasakapoliitika, Esimese kahe Vasa kuninga valitsemisajal, katastroofilised tagajärjed hakkasid oma mõju avaldama, esimene kord paljudest. 1648. aasta aprillis ja mais hävitasid kasaka-tatari ühendväed Kollaste Vete lahingus ja Korsuni lahingus täielikult krooniarmee, vangistasid kroonihetmanid Mikołaj Potocki ja Marcin Kalinowski. Tuhanded registrikasakad, kes olid saadetud koos Poola vägedega võitlema, veendi mässajate poolt pooli vahetama. Dramaatiliste sündmuste tagajärjel haarati levivasse sotsiaalsesse murrangusse tohutu ulatusega Dnepri Ukraina ja algas piirkonna eraldumine Poola kuningriigist.
Ukraina maapotentaat Jeremi Wiśniowiecki, kes asus kaitsma oma tohutut ohustatud latifundiumit ja selle rahvast, alustas mai lõpus taganemist Vasak-kalda Ukrainast. Mõningase eduga kasakate vastu võideldes puutus ta kokku mässajate halastamatusega, kuid ei andnud konfliktile lahendust ja vältis kokkulepitud lahenduse võimalust. Wiśniowiecki viis oma armee juuli lõpus Starokostjantinivi lahingus Maksim Krivonisi juhitud kasakavägede vastu; selle ebaselge tulemus võimaldas Wiśniowieckil ja tema üksustel jätkata läände liikumist.
thumb|right|185px|[[Maksim Krivonis, talupojast kasakaülem]]
Władysław IV surm 20. mail ja vastuoluline interregnum tegid olukorra halvemaks. Kantsler Jerzy Ossoliński ja vojevood Adam Kisiel, Ukrainlaste hulgas mõjukas magnaat, pooldasid kasakate vaigistamiseks vajalikke möönduste tegemist. Teised magnaadid, eriti Wiśniowiecki, Aleksander Koniecpolski ja Janusz Radziwiłł, nõudsid korratuse kõrvaldamiseks vajalikke ükskõik kui radikaalseid karistusi. Valimisseim oli samuti otsustamatu ja äsjanimetatud väejuhid ebapädevad, mis andis septembris katastroofilise lüüasaamise Piljava lahingus. See võimaldas Hmelnõtskõil liikuda Lwówi ja Zamośći suunas, millega ülestõus laienes Volõõniasse ja Valgevenesse.
Olukord tegi võimalikuks, et isehakanud kasakahetman Hmelnõtskõi sai mõjutada kuninga valimist, kus Jan Kazimierz Waza valiti tema toel. Jan Kazimierz ja aadli rahufraktsioon tegid pakkumisi ja laskusid viljatutesse kõnelustesse Hmelnõtskõiga, kes oli taandunud Ukrainasse. Veebruaris 1649 rääkis enesekindel hetman, kõneldes nüüd "Vene rahvuse" täielikust vabastamisest, Perejaslavis läbi Adam Kisieliga, kuid kokku lepiti vaid ajutises vaenutegevuse peatamises. Mõlemad pooled jätkasid relvastumist ja kevadel sõjategevus jätkus.
thumb|left|185 px|[[Adam Kisiel, Bratslavi vojevood ja liitriigi senati viimane õigeusklik liige, eelistas kohanemist kasakatega.]]
Volõõniat kaitsvad Poola üksused suutsid juulis ja augustis Wiśniowiecki juhtimisel kaitsta oma kindlustatud Zbaraži laagrit ülekaalukate kasaka- ja tatari-armeede vastu. Nende olukord muutus üha meeleheitlikumaks, kui peamine krooni vägi kuningas Jan Kazimierzi juhtimisel lähenes päästmiskatsel. Vaenlane üllatas kuningat Zborivi lahingus, kuid Ossoliński päästis Poola armee edukate läbirääkimistega tatari khaani İslâm Giray III-ga, kes muretses kasakate kasvava võimu pärast. Kuna Leedu väed Janusz Radziwiłłi juhtimisel saabusid samuti Dnepri piirkonda, nõustus Hmelnõtskõi talle soodsast vaenutegevusest loobuma, Zborivi lepinguga räägiti läbi kasakate ja Õigeusu kiriku tingimused (liitriik tunnistas ametlikult hetmanaati).
Rahuperiood kestis augustist 1649 kuni veebruarini 1651, kuid Poola pool takistas Zborivi kokkulepete rakendamist ja edasised kokkupõrked olid paratamatud. Hmelnõtskõi jätkas diplomaatilist tegevust ja saavutas Osmanite lubaduse kaitsest ja endale Moldova valitsemise pärast sultanile läänitruudusvande andmist aastal 1650. Kasakahetmani saadikud lõid ka kontakte liitriigi dissidentide ja rahulolematute talupoegadega mitmes Poola krooni ja Sileesia piirkonnas.
Kostka-Napierski ülestõus puhkes juunis 1651 Podhale piirkonnas. Talupoegadest mässajad, mõjutatud Hmelnõtskõist ja selle ülestõusust, võtsid üle Czorsztyni lossi, kust nende juht Napierski väljastas universaalid, mis kutsusid talupoegi üles heitma endalt oma isandate ike. Ülestõusuga oli vähe liitujaid ja see suruti varsti maha, juhid hukati. Olid veel mõned muud talupoegade mässukeskused, sealhulgas üks, mille organiseeris Piotr Grzybowski Suur-Poolas.
thumb|right|185 px|Julmuse poolest tuntud [[Jeremi Wiśniowiecki oli suur magnaat idapiiril.]]
Veebruaris 1651 liikus hetman Kalinowski kasakatele vastu, kuid kandis suuri kaotusi ja taganes Kamieniec Podolskisse; mais võitles ta end välja Sokalisse, kus ta ühines krooniarmee kogumisega. Juunis liikusid nii regulaararmee kui ka šlahta pospolite ruszenie otsustavalt tatari-kasakavägede vastu. Berestetško lahingus oli kuningas Jan Kazimierz suuteline panema vaenlase oma valitud vastasseisu ja raskes võitluses kasakaarmee purustama, samas põgenevad tatarlased võtsid Hmelnõtskõi kaasa. Siiski päästis enamuse kasakasõdureid üks nende väljapaistvaid väejuhte Ivan Bogun.
Sultani toel püüdis hetman Hmelnõtskõi allutada Moldova vürstiriiki, nõudes oma poja Timofij abiellumist Radziwiłłi perekonnaga seotud Moldova valitseja Vasile Lupu tütre Ruxandraga. Pärast Vasile keeldumist saatis hetman Moldovasse tugeva kasaka-tatari armee. See vägi kohtus mais 1652 hetman Kalinowski ja tema üle 10 000-mehelise krooniarmeega. Poolakatele katastroofilises Batigi lahingus enamus neist, sealhulgas Kalinowski, tapeti.
Abielu sõlmiti, kuid Moldova bojaarid salasepitsesid hospodari vastu. Timofij suri oma äia kaitstes, kui Poola-Transilvaania vägi piiras Suceavat. Poola peaväed Jan Kazimierzi juhtimisel jäid laagrisse Žvanetsi juures. Jan Kazimierz rääkis tatari khaani İslâm Girayga taas läbi ja nõustus detsembris 1653 vana Zborivi lepingu tingimustel Žvanetsi lepinguga.
Tatarlased, olles seotud piirkondliku jõudude tasakaalu säilimisega, võib-olla päästsid liitriigi, otsustades mitte toetada kasakaid kriitilistel juhtudel. Kuigi korraks kasutasid nad oma positsiooni ja tegevuse eeliseid (kuningas nõustus mitte takistama järgmist tatari orjapüüdmisretke Poolasse), oli poolakatele Berestetško võit raisku läinud.
thumb|right|165px|[[Ivan Bogun]]
Liitriigi ja kasakate võitlejad ei suutnud jõuda sõjalise lahenduseni, Krimmi ja Osmani liidud ei olnud Bogdan Hmelnõtskõi jaoks usaldusväärsed ning Ukraina oli viieaastases võitluses laastatud. Ukrainlaste orjastamine tatari "liitlaste" poolt, katkud ja näljahädad täiendasid laastamistööd ning rahvastiku vähenemine ulatus mõnes piirkonnas 40%-ni. Kaotused tekitasid kahju kasakaarmee ühtsusele ning tõid kaasa suurema Moskva-meelsuse ja sõltuvuse kirdenaabrist. Kasakahetman pöördus oma varasemate kontseptsioonide poole suurendada koostööd Venemaaga (kõnelused tsaaririigiga toimusid juba aastal 1651, kuid Berestetško kaotuse tõttu ei toimunud seda tehingut sel ajal), riigiga, millel palju kaugemad ühised ajaloolised traditsioonid, kuid tihedad keelelised, religioossed ja idaslaavi kultuurilised sidemed Ukrainaga. Kasakajuhid ootasid ühelt poolt Venemaa abi selle kõrvaldamisel, mis oli jäänud liitriigi aadlivõimust Ukrainas, ja teiselt poolt laialdast autonoomiat kasakariigile. Poola lüüasaamised piirkonnas veensid tsaar Alekseid loobuma oma mittesekkumise poliitikast ja pöörduma liitriigi vastu.
thumb|left|200px|[[Janusz Radziwiłł (1612–55)|Janusz Radziwiłł, Bartholomäus Strobeli maal]]
La Thieuloye
pisi|La Thieuloye' kirik
La Thieuloye on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Le Thieuloye asub 40 km Arrasist loodes, teede D77 ja N41 ristumiskoha ümbruses.
Tartu Ülikooli kartser
Tartu Ülikooli kartser on Tartu Ülikooli peahoone pööningul asuv ajalooline kartser, kus omal ajal istusid üliõpilased, kes olid rikkunud avalikku korda ja ülikoolis kehtinud käitumisreegleid.
La Thieuloye
pisi|tühi|
Tartu Ülikooli kartser
Kunagisest viiest kartseriruumist on alles üks. Kartseriga saab tutvuda Tartu Ülikooli kunstimuuseumi vahendusel.
Kartserikaristuse määras ülikooli kohus ja see võis ulatuda ühest päevast kolme nädalani. Paljud üliõpilased jäädvustasid oma kartseris viibimise joonistuste, salmide või monogrammidega seintel, lagedel ja ustel, millest mitmeid võib seal ka tänapäeval näha.
Neli viiest peahoone kartserist hävis 1965. aasta tulekahjus ning ka tänapäeval allesolev kartser hävis osaliselt. Tänapäeval kaunistavad allesjäänud kartseri seinu nii originaaljoonised kui ka fotode põhjal tehtud rekonstruktsioonid hävinud kartserite joonistustest ja kirjutistest.
Rzeczpospolita ajalugu (1648–1764)
Bogdan Hmelnõtskõi ülestõus, talupoegade liikumised, kasakate liit Venemaaga
Vene plaanid sisaldasid mitte ainult Ukraina liidendamist, vaid ka Venemaa poolt kaugemal põhjas kaotatud maade tagasivõtmist. Osmanite riik ja Krimmi khaaniriik, mures uue konfiguratsiooni pärast, kaldusid nüüd liitriiki toetama. Koos tatarlastega tegid Poola üksused hävitava rünnaku Ukrainasse ja võitlesid 1655. aasta alguses võidukas Okhmativi lahingus Vene ja Ukraina ühendvägede vastu. Hiljem samal aastal tegi Hmelnõtskõi vasturünnaku, võttis Lublini ja jõudis Wisłani, kuid oli sunnitud tunnistama Jan Kazimierzi ülimuslikkust taas, kui tema jõupingutusi nurjasid tatarlased. Kuni oma surmani aastal 1657 viis kasakajuht, vaatamata Perejaslavi Raadale, läbi sõltumatut poliitikat, kavatsedes ära kasutada hävingut, mis oli liitriiki tabanud, kuid ka parandada suhteid suurriigiga, keda ta raputas.