cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2015. aasta Riigikogu valimised
Politoloogide hinnang
Tõnis Saarts arvas, et erakorralised valimised võiksid kõne alla tulla siis, kui poliitiline eliit mõistab, et rahva usaldus on täielikult kadunud. Siiski näis talle, et võimulolevatel erakondadel oli veel väga palju kaotada. Seega läheksid nad erakorraliste valimiste peale välja alles siis, kui näevad, et on jõudnud täielikku tupikusse. 2012. aasta novembris nad Saartsi arvates seda tupikut ei näinud. Rein Toomla osutas, et Riigikogu opositsiooni häältest ei piisa, et riigieelarve ei saaks vastu võetud märtsi alguseks, millest järgmiseks sammuks oleksid erakorralised valimised. Selleks peaks koalitsioon murenema. Toomla hinnangul võiks tegu olla Isamaa ja Res Publica Liidu-ga või vähemalt osaga sellest, kuid tollal ta selleks võimalust ei näinud. Samas pidas ta võimalikuks arengute kiirenemist ning seeläbi muutusi koalitsioonis veel 2012. aastal.
Mari-Liis Jakobson märkis, et see võiks olla nii juhul, kui opositsioonil oleks välja pakkuda alternatiiv: "Praegu vaadates opositsiooni tegevust ma ei julgeks tõsikindlalt midagi väita. Senini on opositsioon oma kriitikas olnud äärmiselt tagasihoidlik ja seda on neile suisa ette heidetud, et nad ei paku selgelt eristuvat alternatiivi." Ka Saartsi hinnangul puudusid koalitsiooni muutumiseks sisuliselt alternatiivid, näiteks Isamaa ja Res Publica Liidule. Marju Lauristin ütles, et Eestis ei ole kerge erakorralisi valimisi esile kutsuda, samas kui paljudes vanades demokraatiates on see põhiseaduses ette nähtud reaalne võimalus kriisidest väljatulekuks. Ka tõi Lauristin välja, et kui SDE ning IRL on läbinud noorenemise ja uuenemise kuuri, siis kahel suurel erakonnal on see tegemata. Võimaluse selleks võiksid neile anda erakorralised valimised, sest praeguste kombinatsioonidega on raske uusi partnerlusi luua.
Ettevõtjate reaktsioon
Ülo Pärnits arvas, et häiritud ja ärevil ühiskonda võiksid erakorralised valimised rahustada. Talle näis, et nende tulemusena nihkuks ühiskond vasakule. Allan Martinson ei uskunud, et erakorralised valimised tulevad, kuna see poleks kellegi huvi. Tiit Vähi pidas sisepoliitilist peataolekut, mille tooksid kaasa erakorralised valimised Eestile vastuvõetamatuks ja kahjulikuks; ka viiks need tähelepanu tähtsatelt rahvusvahelistelt protsessidelt, nagu üleminekuprotsessid Euroopas, põhiseaduse muutmise kavad, liikumine föderalismi suunas ja Eesti-Vene piirileping
Äripäev arvas, et kuigi eesti poliitika on ummikus, kannatus on katkemas, poleks erakorralised valimised lahendus. SDE olevat lootusetult hiljaks jäänud. Äripäev toonitas, et erakorralistel valimistel saaks ümber mängida vaid neidsamu erakondi, sest uut poliitilist jõudu ei ole peale tulnud. Äripäeva konstateeris, et partokraatlik demokraatia on omadega tupikusse jõudnud, aga uut poliitilist jõudu, mida pikisilmi oodatakse ja mille esiletõusuks aeg on küps, ei paista kusagilt.. Jüri Käo ei näinud mingit põhjust erakorraliste valimiste korraldamiseks, kuigi möönis, et parempoolsusest ollakse väsinud, pendel on olnud pikalt paremal pool. Et veenduda, kuidas oleks, kui see oleks vasakul pool, pidas ta võimalikel erakorralistel valimistel väga tõenäoliseks ohtu, et vasakpoolsed saavad rohkem hääli. SDE üleskutse taga ei näinud Käo enamat kui poliitilist võitlust. --->
Pankisi kuru
Pankisi kuru (gruusia keeles პანკისის ხეობა) on vähem kui kahekümne kilomeetri pikkune ja mõne kilomeetri laiune org Kaukasuse lõunaküljel Gruusias, Tšetšeenia piiri lähistel. Pankisi kuru asub Thbilisist ligi 160 kilomeetrit põhja pool Kahhethi piirkonna Akhmeta rajoonis.
Elanikkonna enamuse moodustavad kistid, 19. sajandil piirkonda rännanud tšetšeenide ja inguššide järeltulijad. Nende koguarvu on 2002. aastal hinnatud ligi viiele tuhandele.
Clary
Clary on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Le Cateau-Cambrésis' kantonis.
pisi|tühi|Clary raekoda
Jaanus Sakkis
pisi|foto: Peter Stumbur pisi Jaanus Sakkis (sündinud 13. aprillil 1985 Tallinnas) on eesti disainer ja kunstnik.
Henneveux
pisi|Henneveux' kirik
Alter ego
Alter ego (ladina 'teine mina') on mingi isiku n-ö teine olek, mida usutakse olevat erinev tema normaalsest olekust. Sõna seostatakse eeskätt 19. sajandi algul avastatud dissotsiatiivse identiteedi häirega (inglise dissociative identity disorder, DID). Sõna ise võttis kasutusele Vana-Roomast pärit Cicero, kes pidas selle all silmas lähimat sõpra või mõttekaaslast.
Henneveux
Väike põllumajandusküla asub u. 13 km Boulogne-sur-Merist idas, teede D206 ja D253 ristumiskoha ümbruses.
Kontingentsus
Kontingentsus (vanakreeka keeles τὰ ἐνδεχόμενα [endechómena] „miski, mis on võimalik“; keskaja ladina keeles contingentia, „võimalikkus, juhus“) ehk sattumuslikkus on omadus mitte olla paratamatu ega võimatu.
Modaalloogikas võidakse kontingentsuse operaator defineerida nii:
Oliiv-limanutt
Oliiv-limanutt kasvab Euraasia ja Põhja-Ameerika kuusikutes ja kuuse-segametsades.
Kuigi oliiv-limanutt on söögiseen, ei ole ta oma maitse tõttu väga hinnatud.
Jaanalind (perekond)
Jaanalind (Struthio) on lindude perekond jaanalinnuliste seltsist. Perekonnas on üks retsentne liik – Struthio camelus. Teada on lisaks 13 väljasurnud liiki.
Bruntál
Bruntál (saksa keeles Freudenthal in Schlesien) on linn Tšehhis Morava-Sileesia maakonnas, Bruntáli ringkonna halduskeskus. Bruntál asub Ostravast ligikaudu 59 km lääneloodes.
Bruntál paikneb merepinnast 547 meetri kõrgusel.
Bruntáli vanalinn on alates 1992. aasta septembrist ajalooline linnakaitseala.
Linna on esmamainitud 1223. aastal kuningas Otakar I hartas, milles kirjutatakse, et Bruntál sai Magdeburgi linnaõigused 1213. aastal. Bruntál asuati kaevanduslinnana, seal kaevandati väärismetalle ja hiljem rauamaaki. Bruntáli õitseaeg oli 16. sajandil, kui linnas tegutsesid mitmed käsitööliste gildid. Bruntál oli tol ajal ka oluline kaubanduskeskus ja seal korraldati aastalaatu. Kolmekümneaastases sõjas rüüstati linna mitmel korral. Sõja järel ehitati linn küll uuesti üles, kuid endist tähtsust Bruntál enam ei saavutanud. 1748. ja 1764. aastal olid linnas suured tulekahjud. 19. sajandil hakkas linnas arenema tekstiilitööstus. Raudteeühenduse sai linn 1872. aastal.
P2 retseptorid
P2-retseptorid ehk nukleotiidi retseptorid (ka P2) on paljude loomade rakkudes toimivad retseptorid, millel on mitu funktsiooni.
Liigitus
P2-retseptorid jagatakse kahte klassi:
P2Y-retseptorid
Need retseptorid mängivad olulist rolli müelopoeesis ja müeloidsete rakkude talitluses.
P2X-retseptorid
P2X-retseptorid on rakumembraani läbivad ioonkanalid, millel eristatakse alatüüpe P2X1, P2X2, P2X3, P2X4, P2X5, P2X6, P2X7.
P2X-retseptorite avanemist reguleerib ATP.
P2X-retseptoreid ekspresseerivad neuronite vastavad piirkonnad, gliiarakud nii kesk-, perifeerses kui ka autonoomses närvisüsteemis.
P2-retseptorid võivad kutsuda esile mitmete rakkude, nagu südamelihase, skeletilihaste ning veresoonte, seemnejuha ja kusepõie silelihaste kontraktsiooni.
P2X7
P2X7retseptorit ekspresseerivad immuun- ja põletikurakud. Arvatakse, et selle pikemajaline või korduv stimulatsioon ATP-ga võib viia mitteselektiivsete pooride tekkele rakumembraanis.
Selle molekuli füsioloogiline roll on teadmata. Arvatakse, et P2X7 osaleb ATP vahendatud tsütotoksilises raku surmas, immuun- ja põletikureaktsioonides.
ATP stimulatsioonile järgneb Ca2+- ja Na+-ioonide sisenemine raku tsütoplasmasse ja K+-ioonide väljumine.
P2 ekspressioon tüümuses
Täiskasvanud isaste roti tüümuste uurimisel, kus kasutati immunohistokeemilisi ja in situ hübridisatsioone, tuvastati tümotsüütidel nii P2X- kui ka P2Y-retseptoreid.
P2X1,2,3,4 ja P2X5 retseptorid tüümuses paiknevates veresoontes, P2X1,2 ja P2X4 retseptorid tuvastati teatud silelihastes (vascular smooth muscle), P2X3 retseptoreid seostati endoteelirakkudega, mõned väiksed arterid olid positiivsed P2X5le. P2X2,3,6 ja P2X7 retseptoreid tuvastati tüümuse epiteelirakkudest. P2X2 ja 3-sid oli rohkelt tüümuse säsi epiteelirakkudes ja P2X6 Hassalli kehades.
P2X2-retseptoreid ekspresseerisid tüümuse kihnu ja perivaskulaarsed epiteelirakud. P2X2,6 ja P2X7-retseptorid olid aga tüümuse sidekoest vaheseinte epiteelirakkudes.
Patoloogia
Vähirakud ekspresseerivad samuti P2-retseptoreid – nende retseptorite alatüüpide aktivatsioonist või inhibitsioonist võib sõltuda, kas vähirakk paljuneb või sureb.
Ajaloolist
Neid retseptoreid kirjeldas esimesena purinergic signalling 'i kontseptsiooniga seoses Geoffrey Burnstock (1929) 1970. aastatel.
Adelaide (LAV)
Adelaide on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Ida-Kapimaa provintsis Amathole ringkonnas, Nxuba valla halduskeskus.
Adelaide on asutatud Briti sõjalise tugipunktina 1834. aastal, linnaõigused sai 1896. aastal.
Hjörvar Steinn Grétarsson
pisi|Hjörvar Steinn Grétarsson (2013)
Hjörvar Steinn Grétarsson (sündinud 29. mail 1993 Reykjavikis) on islandi maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2013).
Grétarsson on mänginud Islandi võistkonna koosseisus neljal maleolümpial (2010–2016).
Inventsioon
Tuntumad inventsioonid on Johann Sebastian Bachi 15 kahehäälset ja 15 kolmehäälset inventsiooni (3-häälseid nimetas Bach ise sinfoniateks).
Inventsioon sarnaneb vormilt fuugaga, kuid on palju lihtsam. See koosneb ekspositsioonist, töötlusest ja mõnikord repriisist. Peamine erinevus on, et inventsioonis ei ole tavaliselt teema vastust dominanthelistikus.
Artjoms Rudņevs
Aastatel 2010–2012 mängis ta Poola kõrgliiga klubis Poznańi Lech. Hooajal 2011–12 lõi ta Poola kõrgliigas 22 väravat, millega oli liiga suurim väravakütt. Pärast suurepärast hooaega Ekstraklasas sai temast 2012. aastal esimene läti jalgpallur, kes on mänginud Saksamaa Bundesligas, kui ta liitus Hamburger SV-ga. Saksamaale jäi ta kogu oma ülejäänud klubikarjääriks. Tema edukaimaks hooajaks Saksamaal oli tema debüüthooaeg 2012–13, kui ta lõi Hamburgeri meeskonnas Saksamaa kõrgliigas 12 väravat. Ta oli sel hooajal Son Heung-mini kõrval klubi suurim väravakütt. Hooaja 2013–14 teises pooles mängis ta laenul Saksamaa kõrgliiga klubis Hannover 96.
2016. aasta juunis siirdus ta Saksamaa kõrgliiga klubisse 1. FC Köln. Hooajal 2016–17 lõi ta Saksamaa kõrgliigas 18 mänguga kolm väravat. 2017. aastal otsustas klubi temaga lepingu lõpetada ja Rudņevs teatas seejärel karjääri lõpetamisest.
Vastuolud
Vaatamata üsna edukale klubikarjäärile ei löönud Rudņevs läbi Läti koondises. Ta lõi 38 koondisemänguga vaid kaks väravat.
Lisaks põhjustas ta Lätis vastuolusid sellega, et ta lasi Poznańis mängides oma särgile kirjutada nime ilma "s"-ita, viidates sellega oma vene päritolule. Samuti pahandas Rudņevs koondise kapteni Kaspars Gorkšsi sellega, et väitis, et ei plaani kunagi läti keelt ära õppida. Läti jalgpallis on kõige tavalisem suhtluskeel vene keel.
Ernst Tamberg
Ernst Tamberg (7. aprill 1902 Tallinn – 6. detsember 1925 Tallinn) oli eesti poksija ja kaitsepolitseinik.
Ta võttis vabatahtlikuna osa Vabadussõjast. Ta alustas poksimist pärast Vabadussõda 1921. aastal Arkadi Harlampijevi juures Tallinna Kalevis.
Ta osales kaitsepolitseinikuna 1. detsembri mässu mahasurumises. Ta sai 5. detsembril 1924 Iru vallas Suur-Tupsa talu juures toimunud tulevahetuses mässajatega vasakust käest haavata, kuid paranes ja tuli poksiringi tagasi.
Tamberg oli kokku kolmekordne Eesti meister poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) aastatel 1923–1925.
Ta osales ühe korra Eesti ja Läti maavõistlusel poksis. Et 1924. aasta maavõistlus toimus turniirisüsteemis ja mõlemal riigil oli eri kaalukategooriates mitu esindajat, sattusid võistluse absoluutkaalu kohtumises vastamisi Tamberg ja Erwin Klausner. Tamberg võitis selle kohtumise nokaudiga.
Isiklikku
Ernst Tamberg hukkus õnnetuse läbi 6. detsembril 1925 ja maeti 10. detsembril Tallinna Rahumäe kalmistule.
Altene ordulinnus
Alteni ordulinnus (läti Altene, saksa Altona) oli Liivi ordu abilinnus Lätis Jaunjelgava piirkonnas (Jaunjelgavas novads, saksa Friedrichstadt) Sece vallas (Seces pagasts), Väina (Daugava) jõe vasakul kaldal umbes 3 km Koknese linnast ning linnusest ülesvoolu Brencēni ja Bruņenieki talude lähedal. Tänapäeval jääb linnusekoht Pļaviņase hüdroelektrijaama veehoidla alla. Linnus jääb Läti Zemgale kultuuriajaloolise piirkonna põhjapiirile, selle Sēlija ossa. Venemaa keisririigi lõpuni kehtinud ajaloolise haldusjaotuse järgi asus linnus Kuramaa kubermangu Jakobstadti maakonnas. pisi|Läti ajaloolised piirkonnad: [[Kurzeme, Zemgale, Vidzeme, Latgale ja kollasega Sēlija]]
Lähim linnus Altenile on mööda Väinat allavoolu 2,5–3 km kaugusel jõe paremkaldal asuv Koknese piiskopilinnus, komtuurkonna keskus Aizkraukle ordulinnus jäi otsejoones 18 km kaugusele ja mööda Väinat üle 25 km allavoolu. Alten ise asetseb umbes 60 m üle merepinna.
pisi|Alteni ordulinnus 1940. aasta paiku. Kastelli lõunanurk
Nimekujud
XVII sajand – Haltenois pisi|Alteni ordulinnus XIX sajandi algul. Ülevalpool on kirdesuund XVIII sajandil kutsusid kohalikud läti talupojad seda Vecpilsiks (Wezzepils, vana linnus).
Linnusekoht muinasajast Rootsi ajani
Umbes VII sajandist kuni XIII sajandini oli Läti ajaloolaste arvates Alteni ordulinnuse kohal varem seelide puidust muinaslinnus. Ilmselt jäeti see maha sakslaste Väinale saabudes.
pisi|Alteni ordulinnus. J. C. Brotze plaan 1802. aastast. Edela ilmakaar on üleval, all Väina jõe vasak kallas. Linnusest paremal suubub Väinasse lai ja kärestikuline Altene oja
1354. aasta annab baltisaksa ajaloolane Arndt linnuse ehitamise ajaks. Ka teised ajaloolased (Arbusow, Mugurevitš) on määranud linnuse tekkimise XIV sajandi II poolde. Sellal tuli Liivi ordul tagastada peapiiskopile Koknese piiskopilinnus ja asemele oli vaja uut tugipunkti. Linnusest on leitud arheoloogiliste kaevamiste käigus samuti XIV sajandi II poolest pärinevaid münte.
1408. aasta 6. juulil on linnust dokumentides esmamainitud, kuid see kaitserajatis on kindlasti ehitatud palju varem, kuna pole mõeldud kaitseks tulirelvade eest ja sarnaneb XIV sajandi keskel Kuramaale Riia–Preisimaa maanteele teetõkkelinnusteks püstitatud ordu laagerkastellidega. Selles dokumendis on kirjas, et peapiiskop vahetab välja maatükid, andes vendadele Johann ja Berthold Engelkamile 4 aakrit maad Koknese lähedal Alteni (linnuse) vastas.
1416. aasta 23. augustil on linnust teadaolevalt teist korda mainitud ordumeistri Siegfried Lander von Spanheimi kirjas peapiiskop Johann von Wallenrodele kui "kivist linnust, mida nimetatakse Altenaks". Ordu pakkus linnust peapiiskopile ilmselt vahetuskaubana mingite maade vastu.
XV sajandil on linnus kaks korda põlenud, esimese põlengu järel hooned taastati, pärast teist põlengut elu linnusemüüride vahel lakkas.
1541. aastal on Alteni lähedal asuv läänivaldus antud kellelegi Vintule. Sellal tekkis ka 3 km kaugusel linnusest Alteni-Windsheimi (läti Altene-Brunava) mõis.
1555. aastal koostatud linnuste nimekirjas Altenit enam ei kohta. Arvatakse, et linnus hüljati XV sajandi lõpus. XVI sajandist pärit leiuainest linnuse väljakaevamistel 1960. aastatel enam ei täheldata.
1558 algas Liivi sõda ja hiljem Poola valitsusaeg. Ajaloouurimustes on kohatud ka versiooni, et linnus likvideeriti Poola ajal, kui kästi nõrgemad linnused maha lõhkuda, et võimalik vaenlane seal kaitset ja peavarju ei suudaks leida.
Linnuseala Rootsi ajast tänapäevani
pisi|Alteni ordulinnus 1893. aastal. A. Sapunovi joonistatud plaan. Üleval on edelasuund, all paremal on näha uue mõisa majandushoone
XVIII sajandil läks vana Alteni mõis Kuramaa hertsogi valdusse.
1826. aastal on esmamainitud uut Alteni mõisat, mis ehitati linnusevaremete vastu Väina kaldapealsele, teisele poole sügavas orus voolavat Altene oja.
1827 koostas linnusest plaani ja tegi fassaadijooniseid markii Paulucci albumi jaoks Ciolkovitš.
1839 mõõdistas ja koostas umbkaudse plaani F. Kruse. 1874 tegi sedasama uuesti J. Dering.
1899 mõõtis linnusevaremeid ajaloolane, linnusteuurija K. von Löwis of Menar.
I maailmasõja ajal said linnusemüürid kannatada suurtükitule läbi, kuna piki Väina jõge kulges rindejoon. Ka kaevati linnusealale kaevikuid, kust varjatult vastaskallast jälgida.
1920. aastast alates sai linnusealast Läti riigi omand. Tänu lähedalasuvale kuulsale Staburagsi kaljule, mida on mainitud ka läti rahvuseeposes, sai Altenist I Läti Vabariigi ajal turismiobjekt.
1963–1964 toimusid linnuses seoses hüdroelektrijaama paisu rajamisega arheoloogilised päästeväljakaevamised. Neid juhatas J. Graudonis. Linnuse plaani mõõdistas A. Zaune. Välja kaevati ligi pool linnuse territooriumist – 4200 m2. Leiuainese moodustasid odaotsad, kaitseturvise tükid, mündid, viljaterad veski juurest jm.
1965. aastal, kui valmisid Plavinase hüdroelektrijaama lüüsid, lasti ordulinnuse varemed õhku.
Ehitus
pisi|Alteni ordulinnus XIX sajandi algul. Vaade edela- ja kaguküljele
Crèvecœur-sur-l'Escaut
pisi|tühi|Crèvecœur-sur-l'Escaut' raekoda
Altene ordulinnus
Ehitus
Alteni oli Aizkraukle ordulinnuse abilinnus, mis asus Väina jõe ja Altene oja orgudevahelisel poolsaare moodustaval paeplatool – see tagas veekaitse kolmest küljest. Platoo ise asetses umbes 15 m kõrgusel jõepinnast.
Kastelli ringmüür
Tegemist on peaaegu ristkülikukujulise puhtatüübilise laagerkastelliga, mille läänepoolne mantelringmüür järgib järsuveerulise sügava Altene oja orgu. Linnus oli orienteeritud nurkadega põhiilmakaarte suundades, lõuna- ja kagupoolne mantelmüür oli 53 m pikk, loode- ja kirdepoolne müür 80 m. Üle 9 m kõrgune ringmüür oli edelalõigus väravate lähedal 1,45 m paksune, kagulõigus 1,3 m ja mujal 1 m paksune ning oli laotud murtud dolomiidist ja seotud lubimördiga. Kagu- ja lõunaküljest oli linnuse kaitseks kaevatud 7 m laiune ja 1,25 m sügavune äralõikekraav. Kraavi lõunapoolne lõik on hiljem uuesti pinnasega täidetud. Väina jõe poolne külg oli umbes 20 m pikkune. Linnusevärav asetses edelaküljel, vastu Altene oja orgu.
Vanemad uurijad on oletanud, et juurdepääsutee ligines väravale lõuna poolt üle vallikraavi ja piki oruserva, kuid viimaste väljekaevamistega aastatel 1963–1964 avastati värava juures eenduvad tugimüürid, mis suunavad maantee otse üle 25 m laiuse oru viinud sillale. Peale kontraforsside suuremat kaitseehitist väraval torni näol ei olnud. Väravad avanesid hoovi poole ja olid suletavad ristpalgiga. Selle lohud olid väravakülgede müüritises 1942. aastal veel alles. Värava kohal oli nišš, kus vastavalt tolleaegsetele tavadele seisis kaitsepühaku kuju. Üldiselt oli Alteni rangelt eesmärgipärane rajatis, ilma dekoratiivsete lisandusteta. Värava laius oli 3,25 m ja kõrgus 3 m. XX sajandi alguseni värava kohal asetsenud kaarnišši mõõdud olid 2*1,5 meetrit. Teine väike värav laiusega 1,05 meetrit asetses kirdemüüri Põhjapoolses otsas ja ilmselt sai sealt trepi või redelite abil laskuda Väina kaldale. Linnusel on eristatavad 2 ehitusperioodi. Ühel vanal plaanil on kujutatud ringmüüri Väina äärses idanurgas ka väike jõe poole eenduv ümartorn, mis võis toimida flankeerivalt täiendava kaitsena paadisadamale. Ilmselt võisid teisel ehitusetapil toimuda linnusemüüride kõrgendamine ja torni rajamine.
Kastelli sisehoonestus
Majandus- ja eluhooned toetusid vabalt kastelli paekivist laotud mantelmüürile, kuid olid ehitatud puidust ja oma iseloomult enamjaolt pigem ajutised varjupaigad. Müüri peal jooksis ümber kogu linnuse puidust kaitsekäik, mille jäljed enne allesolnud linnusemüüride õhkulaskmist veel selgesti nendel nähtavad olid. Kaitsekäik oli umbes 0,6 m laiune ja rinnatis umbes 1 m kõrgune. Ühe vana joonise järgi asus põhjanurga lähedal kaev ja linnuses pidi olema ka kabel. Linnus ei olnud mõeldud tulirelvade jaoks, seda näitab ka kastelli altpoolt purukslastud lõunanurk.
Enne väljakaevamisi asus linnuseõue keskel suur auk, mida arvati olevat olnud suure kaevu kohaks. Väljakaevamistel selgus, et see oli samuti II ehitusperioodil rajatud suure 9 × 20 m küljepikkustega puithoone telliskividest kelder. Keldrisse viis kivist trepp. Keldri peal oli eluhoone mõõtudega 7 × 9 meetrit, mida köeti keldris olnud kerishüpokaustiga ja eluhoone kõrval asetses majandushoone. Eluhoone oli jagatud kaheks toaks: ühe kivipõrandaga toa mõõdud olid 4,8 × 4,5 ja teise toa, kus asetses hüpokausti soojaõhu plaat, mõõdud olid 9,6 × 4,5 meetrit.
Alteni ordulinnus on Lätis ehitiste arheoloogias tuntud selle poolest, et seal on välja kaevatud kõige arvukamalt hästi säilinud kerishüpokaustahjusid, millega köeti kivivundamendile rajatud puidust eluhooneid mantelringmüüri ääres. Ahjude kütteruumid avanesid köetavatest ruumidest väljapoole ja olid kaetud puidust ehitistega, mida kasutati tõenäoliselt puukuuridena. Alteni linnuse kerishüpokaustid dateeritakse XV sajandisse.
Muistendid
Kohalikud on kutsunud seda linnust ka loomade lossiks või metsloomaaiaks. Kunagi olevat lossis elanud üks kuri väepealik, kes oma alluvaid väiksemagi üleastumise eest hukanud. See väepealik pidanud lossis igasugu õudseid elukaid ja kurje loomi. Süüdlased, aga teinekord ka süütud, visatud siis elusana loomade ette, kes need õnnetud puruks rebisid ja nahka pistsid. Pealik ise vaadanud seda naudinguga pealt. Ümbruskonnas olevat teda kardetud ega juletud lossi minna. Sellest siis ka nimi – Elukate linnus.
Leiothrix
Leiothrix on lindude perekond värvuliste seltsist vilbaslaste sugukonnast.
Liigid
Perekonda kuulub kaks liiki:
Lucase matemaatikaprofessor
Lucase matemaatika õppetool, ka Lucase matemaatikaprofessor, ka Lucase professuur, (inglise keeles Lucasian Chair of Mathematics; Lucasian Professor of Mathematics) on auväärsemaid õppetoole Cambridge'i Ülikoolis, millel omal ajal istusid Isaac Newton (1669–1702), Paul Dirac (1932–1969) ja Stephen Hawking (1979–2009).
Lucase professuur loodi 1663. aastal poliitik Henry Lucase (1610–1663) auks, kes muu hulgas pärandas enda 4000-köitelise raamatukogu Cambridge'i ülikoolile.
Lucase professuur kuulub ülikooli matemaatikateaduskonna rakendusmatemaatika ja teoreetilise füüsika osakonna koosseisu.
Aerutamine 2012. aasta suveolümpiamängudel
right|150px|Olümpiarõngad 150px|right 150px|right thumb|Dorney Lake – aerutajate võistluspaik Aerutamine 2012. aasta suveolümpiamängudel toimus 29. juulist 2. augustini ja 6. kuni 11. augustini, ning välja jagati 16 komplekti medaleid (aerutamises 12 ja kärestikuslaalomis 4). Võistlused peeti aerutamises Dorney Lake'is ja kärestikuslaalomis Lee Valley White Water Centres.
Mehed
Kärestikuslaalom
Naised
Aerutamine
Kärestikuslaalom
ORF
ORF võib tähendada järgmist:
Orf võib tähendada järgmist:
Luuüdi siirdamine
Luuüdi siirdamine (ladina keeles transplantation medullae) on luuüdi haiguslike seisundite, aga ka luuüdi hävitava ravi järgne kompleksne meditsiiniline protseduur koos raviga, mille käigus patsiendile siiratakse veenisiseselt luuüdi ehk vereloome tüvirakke.
Luuüdi siirdamine toimub põhiliselt kahte moodi:
Luuüdi tüvirakud
Luuüdi siirdamise korral kasutatakse kas patsiendilt endalt või doonorilt (sobivuse korral näiteks lähisugulaselt) võetud vereloome tüvirakke, milleks on kas:
Protseduuri vajalikkus
Luuüdi siiratakse mitmete pahaloomuliste kasvajate korral (nt leukeemia, lümfoomid jt), aga ka muude haiguslike seisundite korral (nt aplastiline aneemia, kaasasündinud neutropeenia, hulgimüeloom, mitmed immuunpuudulikkusega seotud haigused, talasseemia ja kasvajaravi järel).
Washingtoni maakond (Oklahoma)
pisi|Asend Oklahoma osariigis Washingtoni maakond (Washington County) on maakond USA-s Oklahoma osariigis. Geograafilised koordinaadid on
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Bartlesville.
Maakonna pindala on 1098 km², millest 18 km² moodustab veepindala.
Mikeno
Mikeno on uinunud vulkaan Virunga mägedes.
Washingtoni maakond (Oklahoma)
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 51 663. Aastal 2000 oli elanike arv 50 976.
Mikeno
Mikeno on mäestiku kõrguselt teine mägi (4437 meetrit). Mägi asub Kongo Demokraatliku Vabariigis Virunga rahvuspargi alal.
Vulkaani geograafilised koordinaadid on. Mikeno on Virunga mägede suurtest vulkaanidest läänepoolseim. Mägi asub umbes 6 km Karisimbist loode pool.
Washingtoni maakond (Oklahoma)
Washingtoni maakond on pindalalt Oklahoma väikseim maakond.
Ajalugu
Washingtoni maakond moodustati 1907. aastal. Maakond on saanud nime esimese Ameerika Ühendriikide presidendi George Washingtoni järgi.
Kitse-limanutt
Kitse-limanutt (Hygrophorus camarophyllus) on limanutiliste sugukonda limanuti perekonda kuuluv seeneliik.
Kitse-limanutt esineb okasmetsades, eriti kuusikutes lubjarikkal pinnasel.
Kitse-limanutt on värskelt söödav söögiseen.
Projektor
Projektoriks nimetatakse aparaati, millega projitseeritakse liikuvat või liikumatut pilti ekraanile. Projektoreid liigitatakse kasutatava meediumi järgi filmi-, dia-, grafo-, epi- ja videoprojektoriteks.
Red Deer
Red Deer on linn Kanadas Alberta provintsis Red Deeri jõe ääres.
Peamised majandusharud on naftatööstus ja tööstuslik põllumajandus.
Asula tekkis 1882. aastal rajatud karusnahakaubapunkti juurde. 1901 sai see linnaks ja 1913 city staatuse.
Indrek Niitla
Indrek Niitla (sündinud 5. jaanuaril 1965 Tallinnas) on Eesti arhitekt.
1990–1992 töötas ta projekteerimisinstituudi Tsentrosojuzprojekt Tallinna filiaalis ja 1992–1997 ETK Projektis arhitektina. Alates 1997 töötab ta projekteerimisbüroos OÜ Eeteprojektis arhitektina.
Aastatel 1999–2000 õppis ta Eesti Kunstiakadeemia Restaureerimiskooli kursusel.
Liikmesus
Ta on Eesti Arhitektide Liidu liige.
Toomas Roosileht
Toomas Roosileht (27. detsember 1948 Pärnu – 12. jaanuar 2016 Tallinn) oli eesti ajakirjanik.
Aastatel 1983–1992 töötas Toomas Roosileht ajalehes Rahva Hääl.
15. juunist 1992 kuni 1. veebruarini 1999 oli ta Pärnu Postimehe peatoimetaja.
CETME (automaat)
CETME M58 on valikulise tulerežiimiga Hispaania lahingvintpüss. Seda tootis Centro de Estudios Técnicos de Materiales Especiales (CETME). Mudelil 58 on 20-lasuline lehtsalv ning see laseb padrunit 7.62×51 mm NATO (kuigi algselt taheti relv teha padrunile 7.62×51 mm CETME). CETME M58 oli hiljem eeskujuks Lääne-Saksamaal konstrueeritud ja levinuks saanud automaadile Heckler & Koch G3. CETME-st tehti tsiviilkasutusse ka poolautomaatseid variante.
Ainult katsetused
Relv CETME A käis juulis 1954 katsetustel ka USA-s Aberdeen Proving Groundil. CETME A-d näidati 1955. aastal ka Rootsi ja Itaalia relvajõududele. Aastast 1957 demonstreeris üks Hollandi ettevõte relva ka Hollandi, Soome ja Ecuadori sõjavägedele.
Amalia López Cabrera
Amalia López Cabrera ( 1837 Almería – 1899 Madrid ) oli Hispaania dagerrotüpist ja kutseline fotograaf. Ta allkirjastas oma teoseid pseudonüümiga Amalia L. de López. Cabrera oli esimene naine Hispaanias, kes avas oma fotostuudio.
Elulugu
Jõukate kaupmeeste perekonna järeltulijana veetis Amelia oma lapsepõlve Calle Posadal, Francisco Javier de León Bendicho loodud lütseumi kõrval. Kahekümnendates eluaastates kohtus ta oma abikaasa Francisco López Vizcaínoga, kes oli Jaénist pärit leseks jäänud trükikunstnik. Nad abiellusid 1857. aastal ja Amelia kolis Jaéni.
Ta hakkas fotograafiaga tegelema siis, kui kohtus Lipa krahvi Ludwik Tarszela ski Konarzenskiga. Tarszela oli Poola armee kapten, Prantsusmaa väljarändaja ja fotograafia looja Louis Daguerre'i sõber, kes tutvustas talle fotokeemiat ja poseerimise saladusi. Lipa krahv asus elama Jaéni. López oli juba lugenud sellest uuest leiutisest, dagerrotüübist, mis Prantsusmaal furoori tekitas ja kui ta kuulis, et mees on linnas, läks ta tema stuudiosse ja naisest sai tema esimene õpilane. Ta tahtis teada saada plaatide, hõbevannide ja eksponeerimise ajastuse saladust.
See ei olnud esimene ateljee Hispaanias – tema abikaasa ateljees tegutsesid juba naisfotograafid –, kuid tema saavutus oli avada tol ajal ja naisena oma ateljee La Mercedi linnaosas, aadressil Obispo Arquellada 2, oma abikaasa trükikoja kõrval. Sellest teatati kohalikus ajakirjanduses, ajalehes El Anunciador, järgmiste sõnadega:
1860. aastal, kui ta oli omandanud selle tehnika, avas ta oma ateljee. See ei olnud esimene ateljee Hispaanias, tema abikaasa stuudios töötasid juba naissoost fotograafid, kuid tema saavutus oli avada tol ajal naisena oma stuudio La Mercedi kvartalis, aadressil Calle Obispo Arquellada, 2., abikaasa trükipressi kõrval. Sellest teatati kohalikus ajalehes El Anunciador järgmiste sõnadega:"„Amalia L. de López: portreed, rühmad, vaated, igas suuruses; fotosid tehakse isegi pilvistel päevadel; peaaegu hetkeline ekspositsiooniaeg; ei tarnita, kui kliendid ei ole rahul.'"López tegi portreesid täiskasvanuteks riietatud lastest - sigarite ja mütsidega, vanuritest, ning ajastu surmajärgseid pilte. Samuti on olemas postkaartide kogumik, mis koosneb Bartolomé Esteban Murillo ja Rafael Sanzio piltidest, Jaéni Asuncióni katedraali vaadetest, usupiltide reproduktsioonidest ja silmapaistvate tegelaste portreedest. 1868. aastal osales ta oma graafikatööga Zaragoza riiklikul fotograafiaauhinnal, kus pälvis aumärgi.
1869. aastal kolis ta Madridi, kus tema abikaasa sai kontsessiooni ajalehe La Gaceta Agrícola trükkimiseks, mistõttu sulges ta pärast kaheksa aastat kutselise fotograafina praktiseerimist oma stuudio. Pärast seda tema fotograafikarjääri kohta rohkem teavet ega ole ka teada, mida ta Madridis tegi.
Dmosin
Dmosin on küla Poolas Łódźi vojevoodkonnas Brzeziny maakonnas, Dmosini valla halduskeskus.
Dmosinit on esmamainitud 1334. aastal. Dmosin sai linnaõigused 1430. aastal, kuid kaotas need 1579. aastal.
Vaimastvere mõis
pisi|Vaimastvere mõisa ait
Mõisa härrastemaja oli ühekorruseline puumaja, Eesti Vabariigi ajal pruugiti seda koolina. 1995. aastal maja põles ja taastati ümber ehitatuna. Säilinud on ka maakividest ait.
Ajalugu
Vaimastvere mõisa on esmamainitud 1552. aastal. 1750. aastal omandas selle Christoph Jacob Schwartz, kuid pärast tema surma 26.08.1756. läks valdus 1775. aastal pettuse teel major Georg Friedrich von Hoyningen-Huenele. Schwartzi lese ja laste kaebuse põhjal otsustas Senat mõisa siiski 1779. aastal tagastada. 1796. aastal ostis selle asekuberner Balthasar von Campenhausen, kes tõusis hiljem Venemaa välisministriks. Hiljem kuulus Vaimastvere von Steinheilidele, Grünewaldtidele ja 1842. aastast maamarssal Alexander von Oettingenile. Mõisa viimased omanikud olid 1849. aastast von Braschid.
C57BL/6
pisi C57BL/6 (inglise keeles ka C57 black 6, C57 või black-6) on kõige rohkem kasutatav aretatud laborihiirte tõug. Neid kasutatakse paljudes uuringuvaldkondades, näiteks südame- ja veresoonkonna bioloogias, arengubioloogias, diabeediga ja rasvumisega seotud uuringutes, geneetikas ning immunoloogias.
C57BL/6-l on palju ebaharilikke omadusi, mis muudavad ta teatud töödes kasulikuks ning teistel juhtudel kasutamiskõlbmatuks. Ta on tundlik valule ja külmale ning valuvaigistid ei ole sellisel puhul efektiivsed. Erinevalt teistest hiirteliinidest on tal kombeks juua alkohoolseid jooke vabatahtlikult.
Seda hiireliini on teadlased kirjeldanud kui alkohoolikust väheaktiivset nõrgestatud immuunsüsteemiga teismelist.
Ajalugu
21. sajandi algul avaldas ajakiri Nature hiire genoomi järjestuse. See genoom oli inimese järel teine, mis täielikult sekveneeriti. Sekveneeritavaks organismiks ei olnud suvaline vabaduses elav hiir, ega ka tundmatu laborihiir, vaid just see C57BL/6. C57BL/6 liini aretas 1921. aastal Bussey Instituudis välja C. C. Little. Ta ristas 57. liini emase 52. liini isasega. Algselt oli eesmärk demonstreerida erinevate vähkkasvajate geneetilist tagapõhja nende hiirte kaudu. C. C. Little’i enda soov oli, et uus hiireliin vahetaks laborites välja kõik teised loomad, asendades samal ajal nii lehma, jänest kui ka lausa inimest.
Kirjeldus
Nagu nimetus ütleb, on need hiired mustad või tumepruunid. Tänu kasvajatele vastupidavusele kasutatakse neid laborites väga laialdaselt.
Üldiselt sigivad nad hästi, on pika elueaga ning neil esineb madal soodumus kasvajatele. Olgugi et see tõug on vastupidav paljudele kasvajatele, on tal maksimaalne ekspressioon enamikule mutatsioonidele. Nad on tundlikud valule ja külmale. Samuti on nad altid dieediga esile kutsutud rasvumisele, II tüüpi diabeedile, vanusega seotud kuulmise kadumisele ja ateroskleroosile. C57BL/6 on ainuke hiirteliin, kes tarbib alkoholi vabatahtlikult (eelistades etanooli) ja kellel on kalduvus morfiinisõltuvusele.
Nende ülevalpidamine puuris ei ole keeruline. Võrreldes oma välistingimustes elavate "sugulastega", soodustavad laborites loodud elutingimused C57BL/6 hiirte vähest liikumist ning ülekaalulisust. Nende eluiga vangistuses on umbes kaks kuni kolm aastat, kuid nende ülalpidamiskulude kokkuhoiuks hävitatakse nad pärast uuringute ja katsete tegemist.
Dominantsetel hiirtel on kalduvus eemaldada karvu samas puuris olevatelt hiirtelt ning süüa oma järglasi. Karvad on eemaldatud sagedamini just emastel hiirtelt, kuna isased kaitsevad end rohkem.
Puurikaaslaste pügamine
Nagu juba mainitud, on dominantsel hiirel kombeks ära kitkuda oma puurikaaslaste karvu. Hiirtel, keda on pügatud, on suured kiilad alad kehal, eriti esineb seda pea, nina ja õlgade piirkonnas. Nii karvastik kui ka vurrud võidakse eemaldada. Seda nähtust nimetatakse Dalila efektiks.
Pügamise põhjus ei ole teada, aga seda on seostatud dominantse/retsipiendi suhtega, geneetilise soodumusega, igavusega (tuleneb halvast eluasemest) või toidu puudumisega. On arvatud, et C57BL/6-l on mingi geneetiline komponent, mis põhjustab teiste puurikaaslaste pügamist.
Eksperimendid on näidanud, et kui kaaslaste pügamiseks geneetilise soodumusega järglased kasvatatakse üles mittepügavate "kasuvanemate" poolt, siis need järglased ikkagi pügavad oma kaaslasi. Samas kui kasuvanemad, kes ise kitkuvad karvu, kasvatavad üles järglase, kellel ei ole karvade eemaldamiseks soodumust, hakkab ta seda siiski tegema. Teadlased arvasid, et viimane on kopeerimise vorm, mis on omakorda seotud sobimatu eluasemega. Kui aga hiirtele tutvustada mänguasju, siis pügamine väheneb.
Ka sooritati katse, kus eraldati pügajad ja pügatavad üksteisest 4 nädala jooksul. Kui nad seejärel uuesti kokku lasti, siis kaks nädalat hiljem olid kõik pügajad ikkagi puutumata ning pügatavatel olid jälle karvad ning vurrud erineval määral eemaldatud. Seega jäi vurrude ning karvade kadumise muster samaks, nagu oli see enne lahutamist.
Laboris
Kui C57BL/6 immuunsüsteemi võrreldi metsikust loodusest püütud hiirte omadega, siis avastati, et metsikud hiired on elujõulisemad. Laborandid kasutavad enamasti meessoost hiiri – teooria väidab, et emashiirte innaaeg võib rikkuda andmestikku. Enamik mutantseid hiiri toodetakse just C57BL/6 abil.
Kõik organismid evolutsioneeruvad, sealhulgas ka C57BL/6. Selle ärahoidmiseks on loodud metalltermosed, mis on kui mikroskoopiliste hiirte raamatukogud. Need termosed kaitsevad geneetilise triivi ja üldiselt evolutsioneerumise eest. Metalltermostes hoitakse suurel hulgal hiire embrüoid, mida on külmutatud −196 °C juures. Soovides mõnda hiirt toota, on vaja vaid embrüo üles sulatada, siirata ja ilmale tuua – seda saab teha kõigest 12 nädala jooksul. Sellest hoolimata võivad isegi hästi hoitud aretatud hiired geneetiliselt nihkuda või jaguneda. Ainuüksi Jacksoni laborites on nelja aastakümne jooksul juhuslikult tekkinud 40 erinevat C57BL/6 alamliini. Oluline on asjaolu, et hiired, sealhulgas ka C57BL/6, oleksid genotüübilt ja fenotüübilt muutumatud ja selleks kasutataksegi võimalust embrüote külmutamiseks.
Transgeense hiire loomine
Mutantse hiire loomiseks viivad teadlased paar heledakarvalise tõu "129" tüvirakku C57BL/6 embrüosse ja siirdavad siis selle embrüo emasesse Black-6 liini hiirde. Järglaste saamisel on võimalik kohe ära määrata, kas võimust on võtnud võõr-DNA. Kui on, siis on mustjaspruunis karvastikus kreemjad tutid.
Hiiri peab ristama siis, kui nad on seksuaalselt valmis (st 6–8 nädalat vanad). On soovitatav, et transgeensed hiired või kimäärid ristataks C57BL/6 hiirtega. Pärast kuut generatsiooni ristamisi sisaldab rohkem kui 99% hiiri geneetilist tagapõhja C67BL/6lt.
Uut pesakonda võib oodata ühe kuu jooksul pärast sigimist, kuna emashiired indlevad iga 3–4 päeva tagant ning tiinus kestab 19–21 päeva. Kui pesakonda ei teki kuu jooksul, peaks paaritatavad hiired välja vahetama. Võimalik, et transgeenne hiir võib olla viljatu transgeensete ekspressioonide või muude põhjuste tõttu.
Emased hiired vahetatakse välja, kui nad on andnud vähemalt kuus pesakonda või kui on vanemad kui kuus kuud. Isased vahetatakse välja pärast üht eluaastat. Hiired paarituvad tavaliselt kohe pärast sünnitust uuesti ja see viib uue pesakonna tekkeni juba kõigest kolm nädalat hiljem.
Alamtõud
C57BL/6 on tuntuim aretatud liin, mis pärineb C57BL-hiirest, mille lõi 1920. aastatel C.C. Little. Kõik aretatud hiired saadakse õe ja venna omavahelisel ristamisel kahekümne või rohkema generatsiooni jooksul. C57BL/6 arenes täielikult välja 1930. aastatel koos liiniga C57BL/10. 1970. aastatel tekkis veel üheksa C57BL/6 alamtõugu. Neist peamised kaks alamliini on C57BL/6J, mis toodeti Jacksoni laboris, ja C57BL/6N, mis loodi Rahvusvahelises Tervise Instituudis. Nendeni jõuti vastavalt 1940. ja 1950. aastatel.
Praeguseks on C57BL hiireliinil kümme alamliin, mis erinevad üksteisest märgatavalt geneetilisest(seotud glükoosi- ja ravimitaluvusega), käitumuslikust ja fenotüüpilisest aspektist.
Tahtes uurida erinevusi C57BL/6J, C57BL/6N ja C57BL/6C hiireliinide vahel, viidi läbi mitmeid katseid, nagu kuuma plaadi test, pimeduse/valguse ülemineku test, avatud väljaku test jms. C57BL/6J testi tulemused viitavad sellele, et neil on madala ärevusega seotud käitumine. Neid hiiri soovitatakse kasutada mutantsete hiirte loomiseks, kellel esineb ärevuse suurenemisega seotud käitumine. C57BL/6N-l tuvastati madal ehmatamise ulatus ning impulsi enneaegne mahasurumine. Seetõttu saab seda liini kasutada selliste mutantsete hiirte loomiseks, kellel on eeldatud puudusi impulsi enneaegses mahasurumises. Sellist tüüpi hiiri kasutatakse mudelloomadena skisofreenia uurimisega seotud katsetes.
Kuna C57BL/6C pärineb C57BL/6N-st ning nende genotüübid on sarnased, siis olid ka nende käitumuslikud fenotüübid paljudes testides sarnased. Siiski esines ka mõningates testides erinevusi. Impulsi enneaegses mahasurumises sarnanes 6C hoopis 6J-iga. Samasugune sarnasus esines ka avatud väljaku testis. Need tulemused näitavad hästi, et ka väikene geneetiline erinevus võib tekitada silmaga nähtava erinevuse fenotüübis.
C57BL/6 hiired on arvatavasti enim kasutatavad hiired geneetiliselt modifitseeritud järglaste saamiseks.
Garibaldi Kivisalu
Garibaldi Kivisalu (kuni 25. maini 1938 Garibaldi Molokov 7. november 1924 Tallinn – 21. mai 2015) oli eesti tantsija.
Ta õppis Tallinna Poeglaste Gümnaasiumis. Tantsimist õppis ta Alice Tšernova balletistuudios ja Helmi Tohvelmani juures Töölisteatri õpperühmas, aastal 1943 osales ta lavastuse "Hannibal" tantsurühmas, aastal 1946 täiendas ta ennast Moskva Suures Teatris.
Ta alustas tantsijana aastal 1943 Narva Teatris, töötas aastatel 1943–1964 teatris Estonia. Pärast teatrikarjääri oli ta aastaid Tallinna Moemaja mannekeen. Aastal 2007 oli ta Georg Otsast kõneleva filmi "Georg" konsultandiks ja Renars Kaupersi mängitud Ceasari prototüübiks.
Ali Mohamed Shein
Ali Mohamed Shein (sündinud 13. märtsil 1948) on Tansaania poliitik, alates 3. novembrist 2010 Sansibari president.
13. juulist 2001 kuni 3. novembrini 2010 oli ta Tansaania asepresident.
Ta kuulub Tansaania valitsevasse Revolutsioonilisse Riigiparteisse.
Merimadu
Merimadu (Hydrophis) on maoperekond.
Klassifikatsioon
Merimadude perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid :
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud prantsuskeelset artiklit fr:Hydrophis seisuga 26.11.2013.
Alpi mägikits
pisi|Alpi mägikits (Rupicapra rupicapra rupicapra) Austria Alpides pisi|Mägikits (Rupicapra rupicapra) Itaalias
Alpi mägikits (Rupicapra rupicapra) on sõraliste seltsi (Artiodactyla), veislaste (Bovidae) sugukonda, kitslaste alamsugukonda (Caprinae), mägikitse (Rupicapra) perekonda kuuluv loomaliik, kelle elupaigaks on kõrged mäed. Alpi mägikits jaguneb mitmeks alamliigiks: Rupicapra rupicapra rupicapra (elab Alpides), Rupicapra rupicapra asiatica (elab Väike-Aasias, Musta mere piirkonna kirdepoolsetes mägedes, Türgi idaaladel ja Gruusia edelapoolsetel aladel; on eelnimetatust väiksem ja kahvatuma suvekarvaga), Rupicapra rupicapra balcanica (elab Balkani poolsaarel; võib olla Alpides elavast kitsest veidi suurem ja pikemate sarvedega; ka karvkatte värvitoon erineb pisut), Rupicapra rupicapra carpatica (elab Karpaatides) ja Rupicapra rupicapra tatrica (elab Tatrades).
Jõhvi Üksik-Päästekompanii
Jõhvi Üksik-Päästekompanii oli Eesti Päästeameti sõjaväestatud valitsusasutus Siseministeeriumi valitsemisalas, mis tegutses ajavahemikul 1996–2005.
Jõhvi Üksik-Päästekompanii moodustati sõjaväestatud päästeüksuste ümberkorraldamise käigus Jõhvis Pargi tänav 30 asunud Jõhvi Päästerügemendist 1996. aastal, kui Jõhvi Päästerügemendi baasil moodustati Jõhvi Üksik-Päästekompanii ja Tartu Üksik-Päästekompanii  Luunja vallas Sirgu külas.
Päästekompanii komplekteerimisel kasutati sõdureid ja allohvitsere ajateenijatena, samuti asendusteenistuslasi ning riigiteenistujaid.
Päästekompanii struktuuriüksused olid:
Emil Bemström
pisi|Emil Bemström (2019) Emil Erik Bemström (sündinud 1. juunil 1999 Nyköpingis) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis Columbus Blue Jackets.
2017. aastal valis Blue Jackets ta NHL-i draft'is 117. valikuna. 2019. aasta mais sõlmis ta Blue Jacketsiga kolmeaastase lepingu. Debüüthooajal lõi ta liigas 10 väravat ja andis 10 väravasöötu.
2020. aasta septembris suundus ta Blue Jacketsist laenule Soome kõrgliiga klubisse HIFK. Seal mängides lõi ta 16 mänguga kaheksa väravat ja andis üheksa väravasöötu. Seejärel naasis ta Blue Jacketsi. 3. mail 2021 tegi ta mängus Florida Panthersi vastu oma NHL-i karjääri esimese kübaratriki.
Harri Pesonen
Harri Pesonen (sündinud 6. augustil 1988 Muurames) on Soome jäähokimängija, kes mängib Šveitsi kõrgliiga klubis SCL Tigers ründajana vasakäärel.
Ta alustas klubikarjääri Soome klubis JYP Jyväskylä, mille koosseisus debüteeris ta Soome kõrgliigas hooajal 2007–08. Aastatel 2009 ja 2012 tuli ta klubiga Soome meistriks.
2012. aastal sõlmis ta lepingu NHL-i klubiga New Jersey Devils. NHL-is debüteeris ta 16. märtsil 2013 mängus Montreal Canadiensi vastu. Aastatel 2012–2014 mängis ta peamiselt New Jersey Devilsi noorteklubis Albany Devils American Hockey League'is. NHL-is jäi Pesoneni arvele neli mängu, milles ta ühtegi resultatiivsuspunkti ei kogunud.
Aastatel 2014–2018 mängis ta Šveitsi kõrgliigas Lausanne HC-s. Seejärel liitus ta samuti Šveitsi kõrgliigasse kuuluva SCL Tigersiga, kus mängis kaks hooaega.
2020. aasta mais sõlmis ta kaheaastase lepingu Magnitogorski Metallurgiga. Hooajal 2020–21 teises pooles mängis ta Kaasani Ak Barsis.
2021. aasta juunis naasis Pesonen SCL Tigersi, kellega sõlmis kaheaastase lepingu.
2019. aastal tuli Pesonen Soome jäähokikoondisega maailmameistriks. Ta lõi turniiril neli väravat ja andis kolm väravasöötu.
Tema vanem vend Jussi Pesonen on samuti jäähokimängija.
Jouko Lindberg
Jouko Ilari Gideon Lindberg (ka Lindbergh; hüüdnimi Jokke; sündinud 25. augustil 1947 Tamperes) on Soome endine poksija.
Lindberg oli kokku seitsmekordne Soome meister – kärbeskaalus (kuni 51 kg) aastatel 1966 ja 1967, kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1969. aastal ning sulgkaalus (kuni 57 kg) aastatel 1970–1971, 1972 ja 1974. Ta osales neli korda Eesti NSV – Soome sõpruskohtumistel. Ta kaotas oma kohtumise 1966. aastal ning võitis oma kohtumise 1968., 1969. ja 1969. aasta täiendaval kohtumisel.
Lindberg osales 1968. aasta México olümpiamängude poksivõistlustel kukk-kaalus (kuni 54 kg), kuid kaotas oma kohtumise I ringis ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales 1972. aasta Müncheni olümpiamängudel sulgkaalus (kuni 57 kg), kuid kaotas oma kohtumise veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Philip Waruingele (Keenia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Lindberg osales 17. Euroopa meistrivõistlustel Roomas 1967. aastal kärbeskaalus (kuni 51 kg), kuid kaotas oma kohtumise I ringis ja jäi edasisest medaliheitlusest välja, 18. Euroopa meistrivõistlustel Bukarestis 1969. aastal kukk-kaalus (kuni 54 kg), kuid kaotas jälle oma kohtumise I ringis ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 19. Euroopa meistrivõistlustel Madridis 1971. aastal sulgkaalus (kuni 57 kg), kuid kaotas jälle oma kohtumise I ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Gabriel Pometcule (Rumeenia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Lindberg tegutses hiljem (ka rahvusvaheliste võistluste) poksikohtunikuna ning oli Soome Poksiliidu juhatuse liige ja aseesimees.
Hervelinghen
pisi|Hervelingheni kirik
Hervelinghen (lääneflaami: Helvetingen|lang) on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Väike põllumajandusküla asub Wissanti lähedal, u. 21 km Boulogne-sur-Merist põhjas, maantee D244 ääres.
pisi|tühi|
Ajalugu
Täna kuulub Hervelinghen Notre-Dame-des-Flotsi kihelkonda. Saint-Ingleverti lennuväli asub külast idas.
Velešín
Velešín (saksa keeles Weleschin) on linn Tšehhis Lõuna-Tšehhi maakonnas Český Krumlovi ringkonnas. Velešín asub Malše jõele rajatud Římovi veehoidla ääres, Český Krumlovist ligi 11 km idas.
Velešínit on esmamainitud 1266. aastal, linnaõigused sai 1. veebruaril 1996.
Riisumine
Riisumine (ehk rehitsemine) on töö, mille puhul reha abil tõmmatakse kokku niidetud heina.
Heinateol riisutakse niidetud ja maas kuivanud hein (loog) vaaludesse, kust siis hanguga kogutakse kuhja või heinarõuku.
Riisuda võib ka mahalangenud puulehti või prahti.
Rey (Tähtede sõda)
Rey on väljamõeldud tegelane "Star Warsi" filmisarjas ja järelloo peategelane. Teda kehastab Daisy Ridley filmides "Jõud tärkab" (2015), "Viimased Jedid" (2017) ja "Skywalkeri tõus" (2019). Tegelaskuju on loonud Lawrence Kasdan, J.J. Abrams, ja Michael Arndt 2015. aasta filmiks.