cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Veebiserver
Peamine veebiserveri tarkvara
Kõige suurema turuosaga veebiserveri tarkvara Netcrafti 2015. aasta aprilli uuringu põhjal. Info on 849 027 856 saidi kohta.
Villis
Villis oli Nõukogude Liidus maastikuauto rahvapärane nimetus.
Sama maastikuauto eeskujul toodeti aastatel 1952–1972 Nõukogude Liidu Gorki-nimelises autotehases Willys MB modifitseeritud koopiat GAZ-69. Sarnasuse tõttu USA autoga hakati rahvasuus ka seda nimetama villiseks. GAZ-69 villis ja selle modifikatsioonid olid laialdaselt kasutusel sõjaväes, piirivalves, miilitsas, põllumajanduses, metsanduses jm.
Aastatel 1972–1985 toodeti Uljanovski autotehases uuendatud maastikuautot UAZ-469. Ka seda kutsuti rahvapäraselt villiseks.
Speleoteem
Speleoteemid on koobastes tekkinud sekundaarsetest mineraalidest koosnevad moodustised.
Tuntuimad speleoteemid on stalagmiidid ja stalaktiidid.
Et enamik koopaid on tekkinud lubjakividesse, siis koosnevad ka speleoteemid põhiliselt lubjakivist. Kivimeis liikuv põhjavesi lahustab aeglaselt lubjakivi ning kannab ta koostisosad kivimeist välja. Seda nähtust nimetatakse karstumiseks. Lahustumise tagajärjel võivad tekkida tühikud. Kui nad on maapinnaga ühenduses ning piisavalt suured, et neisse võiks siseneda inimene, siis nimetatakse neid koobasteks. Põhjavesi, mis kivimeid lahustas, võib neid ka tekitada, sest vees sisalduvad ioonid võivad koopani jõudes rõhu langemise tõttu kaltsiumkarbonaadina veest välja sadeneda. Sarnase protsessi läbi moodustub peale speleoteemide ka näiteks allikalubi.
Vesioinas
Vesioinas on veetõsteseade, mis rakendab vee pumpamiseks hüdraulilise löögi energiat. Niisugune pumbaseade ei vaja töötamiseks energiat väljastpoolt. Sobib kasutamiseks küllalt suure kaldega jõgede ääres.
Vesioinaid kasutati juba 18. sajandil. Töötavad vesioinad on näiteks Rõuge ürgoru veerel Liinjärve ääres.
Vesioina töötsükkel
Vesioina põhiosad on surveklapiga õhukuppel ja hüdrolöögi toimel veevoolu reguleeriv löögiklapp.
pisi|300px|Löögiklapp avatud (vasakul) ja suletud
Vesioina elektriline analoog
pisi|Schaltplan eines elektrischen Aufwärtswandlers
Vesioina elektriline analoog on kõrgendav pingemuundur, mis tekitab madalast alalispingest kõrgemat väljundpinget. Seejuures kehtivad järgmised vastavused:
Superunknown
Superunknown on USA hevibändi Soundgarden neljas stuudioalbum, mis ilmus 1994.
Seritsa lahing
Seritsa lahing (vene: Битва на реке Серице) oli 26. augustil 1501 Liivimaa-Moskva sõjas peetud lahing Liivimaa ja venelaste väe vahel, mille esimesed võitsid.
Lahing toimus sõja alguses, kui ordumeister Wolter von Plettenberg oli väega Pihkvamaale tunginud. Tema sissetungi kiirustasid tõkestama ülekaalukad Pihkva ja Moskva väeüksused, kuid Irboska juures Seritsa jõe lähedal õnnestus paremini organiseeritud Liivimaa vägedel venelaste väekorraldus segi ajada ning nad põgenema sundida, kusjuures liivimaalastele jäid sõjasaagiks ka venelaste tulirelvad. Mõlema poole kaotused olid tõenäoliselt üpris väikesed. Olulisemaid tagajärgi sellel lahingul siiski polnud, sest Leedu-poolse abita jäänud Plettenberg ei suutnud ainult oma vägedega Pihkvat piirama asuda. Vähem kui kuu pärast lahingu toimumist pöördusid Liivimaa väed koju tagasi.
Narva
Nimi
Georg Friedrich von Sabler pakkus 1910. aastal välja, et Narva nimi tuleb germaani sõnast, mis 12. sajandi ülemsaksa keeles esines kujul narva ja tähendas kitsast kohta. Lauri Kettuneni arvates pole germaani algupära usutav, kuna analoogseid nimesid leidub ka Sise-Soomes, kust germaani kohanimesid ei teata. Kettuneni arvates on tõenäolisem, et Narva nimi on seotud vepsa sõnaga narva, narvane < narvainen, tähendusega 'künnis, künnispakk', mis jõe puhul võiks tähendada koske. Kettuneni teatel leidus lõunavepsa murdes sõna narv tähendusega 'künnis'. Samasugust Narva nime etümoloogiat toetab ka Paul Alvre. Marje Joalaiu hinnangul aga lõunavepsa keelest sellist sõna teada ei ole ja Kettuneni väide põhineb mingil eksitusel. Samas vepsa netisõnastikus on sõna narvāne tähendusega 'uksesoon läves'.
Ajalugu
Narva aladel ja selle ümbruses on elatud juba kiviajal. Narva asula tekkis ilmselt muinaseestlaste linnuse kohale, mille lähedale ehitasid hiljem oma linnuse taanlased. Novgorodi kroonika teatas aastal 1172, et Novgorodis asus kaubaõu Nerveski või Nerovski konets (Nerevi õu). Narvia 8 adramaaga küla on esmamainitud Taani hindamisraamatus 1241.
pisi|left|[[Narva Hermanni linnus ja Jaanilinna linnus]] Narva linnus rajati taanlaste poolt 1256. aastal, esialgu Narva jõe idakaldale. 1277. aastal kinnitasid ürikud, et Taani kuninga esindaja Eylard von Oberge nimetas end Eesti, Narva ja Tallinna komandandiks (capitaneus per Estoniam, Narwiam atque Revaliam).
Liivi ordu võimuperioodil, mis algas 1347, moodustati Narva foogtkond. 1558. aasta algul alustas Moskva tsaaririik Liivi sõda ning Narva vallutati Moskva tsaaririigi vägede poolt. Aastatel 1558–1581 valitses Narvas Moskva tsaaririik. 6. septembril 1581 vallutasid Rootsi Kuningriigi väed Pontus De la Gardie juhtimisel Narva ja seejärel ka Ingerimaa.
pisi|[[Narva lahing (1700)|Narva lahingu plaan]] 1700. aastal alanud Põhjasõja algul, 30. novembril 1700 toimunud Narva lahingus saavutasid arvulises vähemuses olnud Rootsi väed Vene vägede üle hiilgava võidu. Siiski võitis Põhjasõja Venemaa ning Narva nagu kogu Eesti läks Venemaa koosseisu.
Narva kuulus 1704. aastast Vene tsaaririigi võimu alla ja pärast Eestimaa liitmist Venemaa Keisririigiga kuulus Narva koos Narva maakonnaga Peterburi kubermangu, kuid säilitas oma kohaliku omavalitsuse, rae ja allus kohtuasjus Eestimaa Ülemmaakohtule. 1797. aastal anti Narva maakonna alad Eestimaa kubermangu koosseisu ja liideti Viru kreisiga, kuid Narva linn jäi Peterburi kubermangu Jamburgi maakonna koosseisu.
1917. aastal toimunud Narva linnavolikogu valimiste järel sai Narva linnapeaks Ants Dauman, kelle juhtimisel viidi linnas läbi rahvahääletus Narva liitumiseks Eestimaaga, eraldi Narva maakonnana. 21. detsembril 1917 tunnistas seda otsust (Narva eraldumist Jamburgi maakonnast ja eraldi Narva maakonna loomist) ka Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee.
Esimese maailmasõja lõpuetapil 1918. aasta 4. märtsil jõudsid Saksa väed Narva ning linnas valitsenud Nõukogude võimuorganid ja punakaart taandusid Jamburgi piirkonda. Saksa okupatsioon kestis 1918. aasta märtsist novembrini. 11.–14. novembril 1918 andsid Saksamaa esindajad kõrgema poliitilise võimu Balti riikides formaalselt üle rahvuslike valitsuste kätte ning Saksa väed hakkasid pärast Saksamaa kaotust Esimeses maailmasõjas, Compiègne'i vaherahu sõlmimist ja Novembrirevolutsiooni Saksamaal Narvast taganema 28. novembril ning 29. novembril võtsid eesti bolševikud Nõukogude Venemaa Punaarmee relvastatud jõudude abil linnas võimu.
pisi|left|Teise maailmasõja järgne Peetriplats Vabadussõja käigus, 18.–19. jaanuaril 1919, vabastasid Eesti väed ja Soome vabatahtlikud Utria dessandiga linna bolševikest. Linnas tegutses Ivironi Jumalaema nunnaklooster. Jaanuaris 1919 läks kogu Narva linn Eesti Vabariigi kontrolli alla ning Nõukogude Venemaa tunnustas seda ametlikult Tartu rahulepingus (1920). Narva linnaosana oli Jaanilinna ametlik nimi Jaani eeslinn.
Narva oli 1944. aastal kuus kuud rindelinn. Suurem osa Narva hoonetest, sealhulgas ajalooline vanalinn sai kannatada Nõukogude lennuväe pommirünnakute ja suurtükitule tagajärjel (märtsipommitamine Narvas). Narva 3550 sõjas purustatud kivihoonest olid taastamiskõlblikud vaid 198 hoonet. Enne sõda Narvas elanud 34 000 elanikust elas pärast sõda 1946. aastal seal vaid mõni üksik eestlane, põhiliselt linna äärealadel. Kuigi Narva vanalinna oli võimalik taastada ning enamiku majade ja kirikute müürid olid püsti, otsustas uus võim kõik maatasa teha. Alates 1950. aastate alguses varemed õhiti ja vanalinna asemele ehitati suures osas praegused korterelamud.
Pärast Teist maailmasõda asustas Nõukogude võim linna peamiselt mujalt Nõukogude Liidu aladelt pärit migrantidega. Endistele narvalastele, kes pärast sõda soovisid oma kodukohta Narvas tagasi tulla, ei andnud Nõukogude võimuorganid luba Narvas elama asuda. Tänapäeval on Narva elanikest eestlasi vaid 4%. Narva jõe paremkaldal asuv Jaanilinn eraldati Narvast ja liideti Vene NFSV-ga 1945. aastal. Rahvaarv oli 1973. aastal 66 000 elanikku.
Loodus
pisi|[[Narva kosk ja Kreenholmi Manufaktuur 1866. aastal]] Narva linn asub Eesti kirdeosas Narva jõe läänekaldal 12 km kaugusel jõe suudmest Tallinna–Peterburi maantee ja raudtee ääres Eesti-Venemaa piiril Jaanilinna vastas. See paikneb 200 km kaugusel Tallinnast ida pool ning 20 km kaugusel Kingisseppast ja 130 km kaugusel Peterburist lääne pool. Ida-Virumaa keskasulast Jõhvist asub Narva 50 km kaugusel ida pool.
Narva linna pindala on 68,95 km², sh linna põhiosast eraldatud ja Narva-Jõesuu linna territooriumiga ümbritsetud linnaosade Kudruküla ja Olgina pindala on vastavalt 5,08 km² ja 0,58 km².
Narva asub Narva jõe kanjonis, mille kaitseks on moodustatud maastikukaitseala. Linna läbib Narva klindilõik.
Linnaosad
pisi|Narva linna asend 1940. aastal oli Narva jaotatud järgmisteks linnaosadeks: Südalinn, Peetri eeslinn, Joaorg, Kreenholmi linnaosa, Siivertsi, Kadastiku, Paemurru ja Jaanilinn. Enne 2002. aastat oli Narva linn jaotatud kuueteistkümneks mikrorajooniks. pisi|Narva linnaosad Narva linnas (6204 ha) on linnaosad:
Rahvastik
1. jaanuari 2017. aasta seisuga elas Narvas 57130 inimest. Suurim rahvusrühm on venelased, keda oli 83% linna elanikest. Eestlasi oli neist 2 150 ehk 4%. Ukrainlasi – 1 417 (2%), valgevenelasi – 1 161 (2%), soomlasi – 394 (0,6%), ja tatarlasi – 298 (0,5%).
15. sajandil moodustasid Narva elanikkonnast 40–50% sakslased, 10–20% taanlased, soomlased, venelased, ülejäänud aga eesti ja vadja soost elanikud. 16. sajandi keskpaigas oli Narvas 40–50 maja, elanike arv ei ületanud 500–800 inimest: 20% olid sakslased, ülejäänud vadjalased, eestlased ja venelased. 1570. aastal elas Narvas umbes 5000 inimest. 1650. aastatel elas Jaanilinnaga ühendatud Narvas umbes 3300 elanikku, kelle seas oli seoses Narva kujunemisega kaubalinnaks Venemaa tsaaririigi piiril sakslasi, šotlasi, rootslasi, soomlasi, venelasi, eestlasi ja isureid.
Põhjasõjas, pärast 1704. aastal toimunud linna vallutamist Venemaa sõjaväe poolt, enamik vana Narva elanikke deporteeriti Venemaale: Vologdasse, Kaasanisse, Astrahani ja Moskvasse. 3000 elanikust 1708. aastal, jäi Narva elama kõigest 300. Aastatel 1770–1780 saavutati rahvastiku sõjaeelne arv. 1779. aastal elas Narvas juba 2456 inimest, 1782. aastal 2614 inimest ja 1819. aastal umbes 3500 inimest.
Taristu
Narva on Eesti idapoolseim piiripunkt, mida läbivad Tallinna–Peterburi raudtee ja Peterburi maantee, mis suunduvad Loode-Venemaale ja Peterburi.
Üle jõe kulgevad Sõpruse sild ja Narva raudteesild.
Tööstus
Kaasajal on Narva nagu paljud Euroopa tekstiilitööstuse keskused hääbuva tööstusega linn.
Lev Berg
Lev Semjonovitš Berg (ka Leo Semenovich Berg) (14. (26.) märts 1876 Bender – 24. detsember 1950 Leningrad) oli vene geograaf, ihtüoloog ja evolutsiooniteoreetik.
Narva
Tööstus
Tähtsaimad tööstusharud on (osatähtsus müügitulust, 2021.aastal kokku umbkaudu 220 milj €):
Lev Berg
Ta oli teadlasena erakordselt viljakas ja põhjalik, avaldades üle 20 raamatu ja monograafia, nende hulgas suurülevaated Venemaa kalastikust, Venemaa maastikugeograafilisest rajoneerimisest, klimatoloogiast jm.
Aastal 1922 ilmunud raamat "Nomogenees" kirjeldas orgaanilist evolutsiooni kui seaduspäradel põhinevat protsessi – nomogeneesi. Ta väitis, et liikide teket ei põhjusta looduslik valik, vaid mutatsioonid, ja et loodusliku valiku roll on teisejärguline. See osutus üheks kõige mõjukamaks darvinismikriitiliseks teadusteoseks 20. sajandil. Sellele toetusid oma töödes Aleksandr Ljubištšev, Sergei Meien jt.
Narva
Kultuur
pisi|Mälestusmärk [[Rootsi lõvi mälestusmärk|"Rootsi lõvi" Narvas]] Narvas on kaks kultuurimaja, tegutseb Narva Muuseum, Narva Sümfooniaorkester ja teatristuudio Ilmarine. Linnas korraldatakse Frédéric Chopini loomingule pühendatud rahvusvahelist noorte pianistide konkurssi. Samuti tegutseb Narvas Kaitseliidu Narva malevkond ja Narva Eesti selts.
Lev Berg
1940–1950 oli Berg Vene Geograafiaseltsi president.
Tema järgi on nimetatud Bergi mäed (6 nunataki rivi) Antarktikas. Severnaja Zemlja Oktoobrirevolutsiooni saarel ja Franz Josephi maa suurimal saarel Georgi maal asub Bergi neem.
Eesti maastikuteadlastest on Bergi õpilane olnud Eduard Markus.
Narva
Narva kirikud
Narva Aleksandri Suurkirik, Narva Jaani kirik, Narva Peetri kirik, Narva Issanda Ülestõusmise peakirik, Püha Miikaeli kirik, Narva Püha Antoniuse kirik, Jumalaema Uinumise kirik, Jumalaema Tunnustähe ikooni kirik, Narva Jumalaema Ibeeria ikooni kirik, Narva Ibeeria Jumalasünnitaja naisklooster, Vladimiri vennaste koguduse kirik, Jumalaema Narva pühakuju kirik, Narva Aleksander Nevski kirik. Narva Issanda Muutmise katedraal, Narva Pühade Kirilluse ja Metoodiuse kirik
Narva spordirajatised
Narvas on loodud nii lastele kui ka täiskasvanutele suurepärased tingimused sportimiseks, linnas on kaks spordikooli ja mitukümmend spordiklubi. Narva Spordikeskus pakub mitmekülgseid võimalusi sportimiseks, treeninguteks ning spordiürituste läbiviimiseks.
Narvas on sündinud maailmakuulus maletaja Paul Keres. Täna kannab üks linna tänavatest tema nime.
Narva spordikoolides on võimalus tegeleda mitmete spordialadega: lauatennis, sõudmine, aerutamine, ujumine, kergejõustik, korvpall, võrkpall, jalgrattasport, poks, judo, laskesport, motosport, ilu- ja rühmvõimlemine, iluuisutamine, jäähoki, laskesuusatamine. Lisaks spordikoolidele saab ka Narvas tegutsevates spordiklubides harrastada erinevaid spordialasid.
Haridus
pisi|Narva Raekoda ja Narva kolledž Esimene kool Narvas oli Narva linnakool, mida on esimest korda mainitud 1501. aastal ja mis suleti 1846. aastal.
Käesoleval ajal tegutseb Narvas kokku 11 kooli ja gümnaasiumi (Narva Kesklinna Gümnaasium, Narva Eesti Gümnaasium, Narva Keeltelütseum, Narva 6. Kool, Narva Kreenholmi Gümnaasium, Narva Paju Kool, Narva Pähklimäe Gümnaasium, Narva Soldino Gümnaasium, Narva Täiskasvanute Kool, Narva Vanalinna Riigikool ja Narva Õigeusu Gümnaasium).
Tartu Ülikooli Narva kolledži avamisega tekkis võimalus omandada akadeemilist haridust ning õppida avatud ülikoolis täiendõppes. Kolledž on ka rahvusvaheliste konverentside, näituste ja seminaride toimumise koht ning noorte kohtumispaik. 2012. aastal avati vana Raekoja kõrvale ja sõjas hävinud börsihoone kohale kolledži uus hoone.
Täiskasvanute õppega tegeleb Narva Kutseõppekeskus, kus õpib üle 2000 inimese. Keskus õpetab välja spetsialiste teeninduse, ettevõtluse, kergetööstuse, infotehnoloogia, energeetika, ehituse, autoteeninduse ning keevitustööde alal.
2000. aasta sügisel avatud Narva Vanalinna Riigikool tegutseb keelekümbluspõhimõttel. Sügisest 2009 tegutseb koolis ka gümnaasiumiosa.
Noorte tegevust koordineerib Narva Noortekeskus. Traditsiooniks on kujunenud iga-aastane Noortekeskuse korraldatav infomess Orientiir, kus soovijad saavad infot õppimisvõimaluste kohta Eestis ja kaugemalgi.
Aastast 1957 tegutseb Narvas linnavalitsuse toel Narva Noorte Meremeeste Klubi, mis oma ~200 liikme ja ~10 töötajaga on ainus omataoline nõukogude perioodist tänaseni tegevust jätkav regulaarne merenduslik huvikool Eestis. pisi|püsti|Narva jõe promenaad. Päikese plats
Linnavalitsemine
Narva linna omavalitsusorganid on Narva linnavolikogu, mis valitakse hääleõiguslike linnaelanike poolt ja Narva linnavalitsus, mis moodustatakse linnavolikogu poolt. Narva linnavolikogu esimees on Irina Janovitš, Narva linnavalitsuse juht on Narva linnapea Ants Liimets (alates 26.08.2021).
14. sajandist kuni 1585. aastani elati Narvas Lübecki linnaõiguse järgi, alates 1585. aastast Rootsi linnaõiguse järgi. Kuni Venemaa keisririigi linnaseaduse kehtestamiseni tegutses linnas kohaliku omavalitsusorganina Narva raad. Rae koosseisu kuulusid kaks bürgermeistrit ja kaheksa raehärrat. Üht bürgermeistrit nimetati justiits-, teist kommerts- ja politseibürgermeistriks.
Raad koosnes bürgermeistritest ja raehärradest, kelleks olid linnas kinnisvara omavad mõjukamad linnakodanikud, enamasti suurkaupmehed või literaadid, ja juristiharidusega sündikust.
1870. aastal oli kehtestatud Venemaa üldine linnaseadus, mille järgi linnades pidi moodustama linnaomavalitsust ehk linnavolikogu ja linnavalitsust. Balti kubermangude linnades kehtestati seda 26. märtsil 1877 Aleksander II ukaasiga, aga kui Narva kuulus Peterburi kubermangu koosseisu, siis moodustati seal linnaomavalitsust aastal 1873.
Aimo Tukiainen
Aimo Johan Kustaa Tukiainen (6. oktoober 1917 Orivesi – 3. juuni 1996 Helsingi) oli soome skulptor.
Aimo Tukiaise tuntuim teos on Mannerheimi ratsamonument Helsingi kesklinnas Mannerheimintiel. Ta on paljude monumentaalskulptuuride, portreede ja hauamonumentide autor. Lisaks tegi ta mitmesuguseid medaleid ja väikeskulptuure. Aimo Tukiainen on ka Köyliö valda püstitatud piiskop Henriku tapja Lalli monumendi autor.
Viljastumine
Viljastumine ehk fertilisatsioon ehk süngaamia on sugulise sigimise põhiprotsess, milles eriomased rakud (või rakutuumad) ühinevad sügoodiks. Viljastumisel toimub enamasti kahe isendi (hrl samast liigist) sugurakkude ehk gameetide liitumine (kopuleerumine) ja seeläbi ka nende genoomide ühinemine.
Kõige tavalisem viljastumisviis on kopulatsioon (tsütogaamia).
Tavaliselt eristatakse gameetide viljastumisel kaht järku: plasmogaamiat ja karüogaamiat. Mõnedel loomarühmadel on iseloomulik ka üksnes plasmogaamia (pseudogaamne partenogenees) või karüogaamia.
Sõltuvalt viljastumiskohast saab rääkida välimisest ja sisemisest viljastumisest (seemendamine).
Üügu allikad
Üügu allikad on rühm langeallikaid Muhu saarel Kallaste külas.
Vetiku allikad
pisi|Vetiku allikad Lääne-Virumaal Vetiku allikad (ka: Vanajärve allikad, Vetiku Söeoru allikad) on rühm allikaid, mis asuvad Lääne-Virumaal Vinni vallas.
Üügu allikad
Allikad avanevad Üügu panga jalamilt ja voolavad ühtse ojana lähedalasuvasse – umbes 60–70 meetrit – merre.
Vetiku allikad
Allikad asuvad orus, moodustades paisjärve, mida kutsutakse Vanajärveks, ja oja.
Allikate summaarne vooluhulk on veerohkel ajal mitusada liitrit sekundis.
Üügu allikad
Allikad asuvad Üügu maastikukaitsealal.
Vetiku allikad
Vanajärve ääres pesitseb arvukalt linde.
Allikad on võetud kaitse alla, moodustatud on Vetiku allikate kaitseala.
Nikita Koljajev
Nikita Koljajev (sündinud 23. juulil 1989) on Venemaa jalgpallur, kes mängib Eesti Meistriliigas klubis FC Levadia.
JK Sillamäe Kalev
23. mail 2010 tegi Koljajev III liigas Sillamäe Kalevi duubelmeeskonnas debüüdi, olles mängus täpne kaheksal korral. Ühtekokku lõi Venemaa mängumees viies duubelmeeskonna mängus 20 väravat ning lõpetas hooaja III liiga idatsooni väravalööjate edetabelis kolmanda kohaga. 10. juulil 2010, esindusmeeskonna debüütmängus Paide Linnameeskonna vastu, sai mängija hakkama kübaratrikiga.
FC Levadia
28. veebruaril 2011 sõlmis 21-aastane ründaja üheaastase lepingu Meistriliiga klubiga FC Levadia. Ta lõi hooaja avamängus kaks väravat, kui Levadia alistas Lasnamäe Ajaxi 3–0.
Christine Arron
thumb|200px|Arron [[2007. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlused|2007. aasta MM-i Ōsakas]] Christine Arron (sündinud 13. septembril 1973 Abymes Guadeloupe'is), on Prantsusmaa kergejõustiklane (100 m ja 200 m jooks).
Arron asus elama Prantsusmaale 1990. aastal. Tema esimene treener oli Fernand Urtebise, kes oli ka 1997. aasta MM-il 400 m tõkkejooksu maailmameistriks tulnud Stéphane Diagana treener.
Ajaga 10,95 sekundit jooksis ta 1998. aastal üle Marie-José Péreci nimel oleva Prantsusmaa rekordi, mida suutis hiljem veel parandada 10,85-ni. 19. septembril samal aastal Euroopa meistrivõistlustel Budapestis jooksis ta uueks Euroopa rekordiks 10,73. Christine Arron valiti 1998. aastal Euroopa parimaks naissportlaseks. 1999. aasta maailmameistrivõistlustel Sevillas Arron võitis 4×100 m teatejooksus koos Patricia Girardi, Muriel Hurtise ja Katia Benthiga hõbemedali.
Jalavigastuse pärast pidi Arron jätma vahele 2001. aasta MM-võistlused. Selle järel tuli aastane võistluspaus pätast poja sündi. 2003. aasta kodustel maailmameistrivõistlustel Pariisis võitis Arron viimase vahetuse jooksjana 4x100 m teatejooksus kuldmedali koos Girardi, Hurtise, Sylviane Félixga ajaga 41,78, mis oli ka uueks Prantsusmaa rekordiks. 2004. aasta olümpiamängudel Ateenas võitis ta 4x100 m pronksmedali koosseisus Véronique Mang, Hurtis, Félix ja Arron. 100 m jooksus tal aga ei õnnestunud finaali saada, kuigi oli varasemate jooksude põhjal üks suursoosikuid.
2005. aastal oli ta väga heas vormis, mida tõestab see fakt, et ta võitis viis IAAF-i Kuldliiga etappi kuuest.
1930. aasta Briti impeeriumi mängud
1930. aasta Briti impeeriumi mängud praeguse nimega Rahvaste Ühenduse mängud‎ olid esimesed, mis toimusid 16.–23. augustini 1930 Hamiltonis Ontario provintsis Kanadas.
Christine Arron
Olümpiamängudel
pronksmedal 4x100 m 42,54
Euroopa meistrivõistlustel
Euroopa meister 100 m 10,73 (Euroopa rekord) Euroopa meister 4x100 m 42,59
Michigani säälik
Michigani säälik (Setophaga kirtlandii) on sääliklaste sugukonda kuuluv lind. Ta on Michigani osariigi endeem. Talvitub Bahamal ning Turksi ja Caicose saartel. Michigani säälik vajab pesitsemiseks laialdasi halli männi (Pinus banksiana) noorendikke.
WorldWideWeb
WorldWideWeb oli esimene veebibrauser ja WYSIWYG HTML-redaktor. Brauseri avalikustas Tim Berners-Lee 26. veebruaril 1991. Vältimaks segadust World Wide Webiga sai selle nimeks hiljem Nexus.
WorldWideWeb oli esimene programm, mis kasutas lisaks tavalisele failiedastusprotokollile ja NNTP-le ka hüperteksti edastusprotokolli.
Partitsell
Partitsell (inglise keeles condensed score, saksa keeles Particell) on muusikas partituuri erivorm, milles heliteose muusikaline materjal on esitatud tihendatud kujul võimalikult vähestel noodijoonestikel.
Partitselli kasutatakse heliteose loomisel partituurieelse visandi või keeruka orkestriteose n-ö laiendatud klaviirina, milles reaalselt mängitavale klaveripartiile on informatiivsetel eesmärkidel lisatud keeruka partituuri muid olulisi partiisid.
Kaarel Torop
Kaarel Torop (sündinud 20. septembril 1992) on Eesti jalgpallur, kes mängib Eesti Meistriliigas, klubis Tallinna FC Flora.
Olümpiaad (võistlus)
pisi|17. rahvusvahelise astronoomiaolümpiaadi osalejad. Olümpiaad on õpilastele või üliõpilastele mõeldud mitmevooruline teadmiste võistlus kindlas aines.
Riiklikud olümpiaadid Eestis
2007/2008 õppeaastal korraldati Eestis kooliõpilastele olümpiaade järgmistes ainetes:
Iminapp
Iminapp on seade, mille abil on võimalik erinevaid sileda pinnaga kehasid  vaakumit kasutades omavahel siduda.
Cucurbita (animalium)
Ron Anderson
Ron Anderson (sündinud 18. oktoobril 1945 San Franciscos Californias) on USA laulja, kes esines USA telesaates "The Lawrence Welk Show" laulva kolmiku Gail, Ron ja Michael liikmena.
Ron käis Bethany Kolledžis Santa Cruzis ning enne muusikukarjääri töötas koori juhatajana Oaklandis. Laulma hakkas ta gospeli juhtkvartetis. Vahepeal tegeles ka näitlemisega. Hiljem esines telesaadetes "The Mary Tyler Moore Show", "The Young and the Restless" ja "The Tonight Show".
Võtšegda
pisi|Võtšegda Irta küla juures Võtšegda (vene Вычегда, komi Эжва) on jõgi Euroopas Venemaa põhjaosas.
Foggia provints
Foggia provints on provints Itaalias Apuulia maakonnas. Provintsi keskuseks on Foggia linn.
Võtšegda
Algab Timaani kõrgustikult. Sealt laskunud, lookleb laias orus valdavalt läände. Suubub Kotlase linna kohal paremalt Dvinasse. Jõe ääres asub Sõktõvkari linn.
Ron Anderson
Ta tutvus Welki staari Gail Farrelli näitlejate kursustel 1977. aastal ning abiellus temaga kaks aastat hiljem. Ta liitus Gailiga saates "Welk show" aastal 1980 koos Michael Redmaniga, et võtta osa uuest laulvast kolmikust Gail, Ron ja Mike. Kolmik oli väga populaarne saate fännide seas kuni saate eetriaja lõpuni. Pärast seda on ta jätkanud oma esinemiskarjääri nii kolmiku liikme, sooloartisti kui ka telesaatejuhina.
Foggia provints
Tänapäeva Foggia provints kattub umbes antiikaja Daunia territooriumiga.
Võtšegda
Pikkus on 1121 km, millest umbes 800 km on laevatatav. Valgla on 122 800 km².
Ron Anderson
Tal on neli last (pojad Grant ja Jonathan on esimesest abielust ning tütred Lauren ja Erin on praeguse abikaasa Gailiga). Nende kodu asub Põhja-Californias.
Foggia provints
Haldusjaotus
pisi|Lucera Foggia provints jaguneb 61 omavalitsusüksuseks (comune).
Andamani meri
pisi|Bengali lahe asendikaart pisi|Andamani mere asendikaart Andamani meri on ääremeri India ookeani kirdeosas.
Andamani meri piirneb loodes Andamani saartega, edelas Nicobari saartega, lõunas Sumatraga, idas Indohiina poolsaare ja Malaka poolsaarega ning põhjas Birma rannikuga. Kagus on ta Malaka väina kaudu ühendatud Lõuna-Hiina merega, kuid mere kagupiiriks määrati 1953 Tais asuvat Phuketit ja Sumatral asuvat Jambo Aye neeme ühendav lõik, nii et Malaka väin jääb Andamani merest väljapoole. Läänes on meri Coco, Duncani, Kümnenda Kraadi ja Sombrero väina ning teiste väinade kaudu ühendatud Bengali lahega. Mere põhjaosas on Mottama laht.
Andamani mere ulatus põhjast lõunasse on 1200 km, idast läände 650 km, pindala 797 700 km². Mere keskmine sügavus on 1043 m, suurim sügavus 4507 m, vee maht on umbes 660 000 km³.
Andamanid ja Nicobarid kuuluvad Indiale, Sumatra Indoneesiale. Indohiina poolsaarel on Andamani mere rannikul Birma, Tai ja Malaisia.
Andamani mere põhjas jookseb põhja-lõunasuunaline piir Birma ja Sunda laama vahel. Usutavasti olid need laamad varem Euraasia laama osad, kuid pärast seda, kui India laam põrkas Euraasia laamaga kokku, murdusid need selle küljest ära. See juhtus kõigest 3–4 miljonit aastat tagasi.
Kokkupõrke tulemusel algas Andamani meres ookeanipõhja moodustumise protsess, mis lükkab Andamane ja Nicobare Indohiinast järjest kaugemale. Selle protsessi tulemusel on Andamani meri mõne viimase miljoni aasta jooksul oluliselt laienenud.
Tänapäeval jätkub India laama sukeldumine Birma laama alla. See pressib magmat välja Birma laama teisel küljel, Sunda laama piiril. Sinna on tekkinud vulkaaniline saar Barren, mis kuulub Andamanide hulka. Barren on ainus Andamani meres või selle kaldal asuv tegevvulkaan. Barrenist põhjas asub samasuguse tekkega saar Narcondan, kuid see ei ole tänapäeval aktiivne.
Arnold Matteus
pisi|[[Korporatsioon Ugala konvendihoone Tartus, J. Kuperjanovi 16, mis ehitati 1938–1939, on hea näide Matteuse funktsionalistlikust loomingust. Ta oli ka ise Ugala vilistlane]] Arnold Alvil Matteus (1./13. detsember 1897 Kärgula vald – 2. november 1986 Tartu) oli eesti arhitekt.
Elukäik
Arnold Matteus pärines taluperest. Kooliteed alustas Matteus Kärgula vallakoolist. 1914–1918 õppis ta Tartu Reaalkoolis. 1918. aastal astus ta Tartu Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonda. Aastatel 1919–1920 võttis ta osa Vabadussõjast. 1921–1925 õppis Matteus ka Karlsruhe tehnikaülikooli arhitektuuriosakonnas.
1926–1935 ja 1941–1944 oli Arnold Matteus Tartu linnaarhitekt, 1944–1960 Tartu linna peaarhitekt. 1956–1957 oli ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonna kehakultuuriosakonna dotsent, õpetas spordiehitiste teooriat. 1970 Tartu Kommunaalprojektis arhitekt.
Arnold Matteuse abikaasa oli Juta Matteus (sündinud Otsason, 1914–1943) ja tütar Hella-Mare Männamaa.
Looming
Matteus töötas pikka aega Tartu linnaarhitektina ja kujundas suuresti Tartu arhitektuuri palet, projektides valdab funktsionalistlik stiil. Tema süstemaatiline lähenemine linnaruumile oli ajastus uudne ning selle iseloomulikuks näiteks on Tähtvere aedlinna planeering.
Sarnastest põhimõtetest lähtuvalt on tema loodud või korrastatud suur osa Tartu parke, aedu ja haljasalasid. Matteuse juhtimisel rajati 1928. aastal Vabaduse puiestik koos uute ujulatega, loodi Emajõe park, 1930. aastal muudeti haljasalaks Barclay de Tolly plats koos toona Tartu ainsa purskkaevuga, 1929. aastal ehitati ümber Tähtvere park, vahemikus 1930–1932 ehitati ümber Karlova park ja rajati Forseliuse park, Tamme staadion ja spordipark, 1933. aastal Eesti Panga Tartu hoone esine väljak. Aastatel 1932–1936 rajati Emajõe-äärsed puiesteed ja Tamme puiestee. Aastatel 1945–1947 lõi Matteus teise maailmasõja purustatud alade taastamise käigus Tartu Keskpargi.
Nii linnaarhitektina kui ka vabakutselisena töötades oli Matteus autori või kaasautorina seotud ligi kuuesaja arhitektuuriprojektiga. Sõjas hävis Matteuse projektide register, kus oli üle 1000 teose.
Ühiskondlik tegevus
Matteus oli korporatsiooni Ugala vilistlane ja üks kunstiühingu Pallas juhatajaid 1943–44.
Kährik
pisi|Kährik [[Elistvere loomapark|Elistvere loomapargis ]] Kährik ehk kährikkoer (Nyctereutes procyonoides) on koerlaste sugukonda kähriku perekonda kuuluv imetaja.
Teaduslikult kirjeldas kährikut esimesena briti zooloog John Edward Grey 1834. aastal. Perekonnanimi nyctereutes tähendab kreeka keeles 'ööskõndija' ja liiginimi procyonoides tähendab uusladina keeles 'pesukarusarnane', sest pesukaru ladinakeelne nimetus on procyon.
Levila
Kähriku looduslik levila hõlmab Vaikse ookeani Aasia ranniku Indohiina kirdeosast üle Ida-Hiina ja Korea poolsaare kuni Primorje ja Amuurimaa lõunaosani. Ta elab ka Jaapanis.
Alates 1934 on kährikut korduvalt introdutseeritud Venemaa Euroopa-ossa, kus ta kiiresti kodunes ja levis laialdaselt Karjalast põhjas kuni Kaukaasiani lõunas. Seejärel tungis ta lääne poole Soomest põhjas kuni Rumeeniani lõunas ning edasi Ida- ja Lääne-Saksamaale ning teda on kohatud ka Prantsusmaal.
Analoogilised katsetused NSV Liidu Aasia-osas ei õnnestunud. Kõigest üksikutesse kohtadesse Kesk-Aasias, Kasahstanis ja Siberis jäi ta pidama.
Eestis tabati esimene kährik 1938., teine 1947. aastal. Aastal 1950 lasti Pikknurme, Põlula ja Lihula metskonda lahti 86 Kalinini oblastist toodud kährikut, hiljem toodi neid veelgi sisse.
Välimus
Kähriku tüvepikkus on 55–80 cm, sabapikkus 15–26 cm, kondülobasaalpikkus ligikaudu 11 cm. Isendid kaaluvad 5–10 kg. Nende eluiga tehistingimustes võib ulatuda 11 aastani, looduslikult küll enamasti 3–4 aastat.
Kährik on jässaka kehaehituse, masajate jalgade, lühikese saba, väheldase terava koonu ja teravatipuliste kõrvadega keskmise suurusega loom. Tema talvekarvastik on erakordselt pikk ja tihe, kuid karm. Üldtoonilt on see musta kirmega määrdunudhallikaspruun. Näol on silmatorkav maskisarnane muster, mis meenutab pesukaru. Pea külgedel on põskhabe.
Eluviis
Tavaliselt elab kährik urus. Ta võib selle ise kaapida, aga võib üle võtta ka mägra või rebase tühja uru. Kuid ta võib elada ka kaljulõhedes, juurtealustes tühemikes, vanades punkrites ja kaevikutes, rabas turbaaunades ja maharaiutud võsa hunnikutes. Niisiis ei ole ta elupaiga suhtes valiv. Enamasti on pesa kõrvalises võsastunud kohas, aga võib asuda ka küla või tee lähedal.
Kährik tegutseb peamiselt hämarikus ja öösel, aga vahel päevalgi. Öö jooksul liigub ta soojal aastaajal 10–12 km, aga talvel vaid paarsada meetrit. Erinevalt rebasest ei liigu kährik sirgelt, vaid teeb alatasa haake ja uurib kiirustamata läbi kõik kohad, kust loodab midagi söödavat leida. Tihti kõnnib ta mööda veekogude kaldaid ja koolmekohti. Pehmesse lumme vajub ta sügavale sisse ning tekitab sinna oma lühikeste jalgade ja kõhuga vao.
Toidu suhtes ei ole kährikud valivad. Nad söövad õigupoolest kõiki, kellest jõud üle käib: peamiselt närilisi, kuid ka linde ja nende mune, konni, roomajaid, putukaid, uimaseid kalu ja limuseid, samuti raibet. Palju võivad nad süüa taimset toitu, näiteks marju, puuvilju ja teravilju, eriti kaera.
Kährik on ainus koerlane, kes talvel magab. Tõelist talveund neil pole, aga seda nimetatakse taliuinakuks. Sügiseti koguvad nad rohkelt rasva, nii et nende kehakaal suureneb 2 kg. Kuid see ei kehti nende loodusliku levila põhiosas, kuhu talvel lumi maha ei tule, nii et seal on nad aasta ringi aktiivsed. Seal redutavad nad üksnes üksikutel külmadel ja tuisustel päevadel oma urkas. Seevastu Euroopas ja oma loodusliku levila põhjaosas viibivad nad igal aastal detsembrist või jaanuarist kuni veebruari või märtsini taliuinakus, mille jooksul nende ainevahetuse intensiivsus langeb ligi veerandi võrra. Siiski võivad nad ka taliuinaku ajal sulailmaga väljas käia.
Kährik on ainus koerlane, kes ei haugu. Selle asemel nad urisevad, millele võib järgneda pikk kaeblik vingumine. Vangistuses on neil täheldatud väga erilist sorti häälitsust, mis esineb nälja korral ja sarnaneb kassi näugumisega. Emaste pärast võitlevad isased klähvivad ja urisevad.
Kährikul on palju looduslikke vaenlasi. Neid murravad hundid, ilvesed, rebased ja hulkuvad koerad. Ohu korral eelistab kährik vastupanule peitupugemist ja kisategemist, nii et isegi krants saab temast jagu.
left|pisi|Kähriku "käimla" Nad võivad kasutada pikemat aega üht ja sama paika väljaheidete jaoks, millest tekivad võrdlemisi kõrged ekskremendihunnikud.
Haigused
Palju kährikuid sureb piroplasmoosi ja marutaudi. Pikaleveninud kevadine üleujutus võib kährikute asurkonnale väga kahjulikult mõjuda, eriti kui see langeb kokku pesakondade urus kasvamise ajaga.
Eestis heidetakse õhusõidukitelt metsadesse marutaudivastast vaktsiini. See on tublisti suurendanud Eesti kährikute asurkonda.
Uuritud kährikutest on 40% nakatunud keeritsusstõppe. Keeritsussi sattumine inimese organismi lõpeb enamasti inimese surmaga.
Haiguste levitamise ja kahepaiksete ohtra hävitamise tõttu näeks valitsus meeleldi, et Eestis oleks kährikuid vähem, aga 2008. aasta seisuga puudus valitsusel veel sellekohane tegevuskava.
Sigimine
pisi|Kährik kutsikatega – topised Valgevene Loodusloomuuseumis Kährikud on monogaamsed. Neil moodustuvad paarid juba oktoobris-novembris, mistõttu innaaeg möödub enamasti rahulikult ja isastevahelisi võitlusi tuleb harva ette. Innaaeg on veebruaris kuni aprillis. Emase indlus ei kesta üle 6 päeva, kuid kordub 20–24 päeva pärast, isegi kui emane on juba tiine.
Tiinus kestab keskmiselt 59 päeva, aga mõnikord venib 70 päevani. Teateid on koguni 79 päeva kestnud tiinusest. Poegimine toimub mais, erandina aprillis või juunis, kuid vastsündinud kutsikaid on leitud isegi septembris. Tavaliselt on poegi 6–7, aga vahel kuni 16. Sigivus sõltub loomade toitumusest ja ilmast.
Karusnahk
pisi|Vangistuses peetav kährik Kährikut peetakse karusloomana. Tema karvastik on karm ja ilusaks seda ei peeta, kuid see on vastupidav. Siiski ei kasvatata kährikuid üldiselt karusloomafarmides vähese rentaabluse tõttu : hõberebase üleskasvatamine nõuab sama palju ressursse, aga tema nahk on hoopis rohkem väärt.
Eesti jahimehed ei ole kährikute laskmisest eriti huvitatud, sest nende nahku ei ole kusagile müüa. Hiina karusloomafarmides kasvatatud kährikute nahad on turuhinna üsna odavaks muutnud.
Than Shwe
Than Shwe (sündinud 2. veebruaril 1933 Myanmaris Kyaukses) on Myanmari sõjaväelane ja poliitik. Ta oli Myanmari riigipea 23. aprillist 1992 kuni 30. märtsini 2011.
Than Shwe alustas tööelu Birma postiteenistuses. 20-aastaselt astus ta sõjaväeteenistusse. Seal teenis ta mitu aastat psühholoogilise sõja osakonnas, võideldes kareeni mässajate vastu. 1960 sai ta kapteni auastme.
Pärast sõjaväelist riigipööret 1962, mis kukutas peaminister U Nu, jätkus Than Shwe tõus ametiredelil. Ta sai 1972 kolonelleitnandiks, 1978 koloneliks, 1983 Edela sõjaväeringkonna komandöriks, 1985 kindralstaabi ülema abiks, brigaadikindraliks ja kaitseministri asetäitjaks ning 1986 kindralmajoriks. Ta sai ka valitseva partei kesktäitevkomitee liikmeks.
Kui 1988. aasta veriste protestidemonstratsioonide järel loodi Riiklik Seaduslikkuse ja Korra Taastamise Nõukogu, määrati Than Shwe selle 21 liikme hulka. Temast sai tollase riigijuhi kindral Saw Maungi parem käsi. 23. aprillil 1992 astus Saw Maung ootamatult tagasi, viidates tervislikele põhjustele, ja Than Shwe sai tema asemel tolle nõukogu esimeheks, riigipeaks, kaitsesekretäriks ja relvajõudude ülemjuhatajaks.
Algul paistis, et Than Shwe on oma eelkäijast liberaalsem, sest ta vabastas poliitvange ning hakkas lõdvendama kitsendusi demokraatia eestvõitlejale Aung San Suu Kyile, kes oli pärast 1990. aasta tühistatud valimise pandud koduaresti. Ta nimetas Birma ümber Myanmariks ning käskis 1993. aastal kirjutada uue põhiseaduse. Than Shwe lõdvendas pisut riigi kontrolli majanduse üle ning toetas häälekalt Myanmari osalemist ASEAN-is. Samuti korraldas ta suure korruptsioonivastase rünnaku, mille tulemusena 1997. aastal pidid lahkuma mitmed ministrid. Kuigi teda on sageli peetud kriitikat mittetaluvaks, lubas ta esimest korda üle paljude aastate külastada Myanmari Punase Risti Rahvusvahelisel Komiteel ja organisatsioonil Amnesty International.
Rečyca
Rečyca (transkribeerituna Retšõtsa) on linn Valgevenes Homieli oblastis, Rečyca rajooni keskus. Asub Dnepri ääres.
Nimi
Linna nimi on hüdronüüm, mis tuleneb samanimelisest jõest. See nimi omakorda tuleneb vanast slaavi sõnast рака.
Linna poolakeelne nimekuju on Rzecyca.
Ajalugu
Rečycat mainitakse kirjalikes allikates esimest korda 1213. aastal, ent on oletatud, et seda mainitakse ka aastal 1079, kui sinna rajati õigeusu kirik. Arvatakse, et asula tekkis 11. sajandi teisel poolel. Kuni XIII sajandini oli linn Kiievi ja Tšernihivi vürstide valduses.
XIV sajandil läks Rečyca Leedu koosseisu. Aastail 1392–1420 oli see Vytautase valduses, kes rajas sinna puidust linnuse. Aastal 1511 andis Zygmunt I sellele osalised Magdeburgi õigused, aastal 1561 kinnitas Zygmunt II August need aga täielikult. 1566–1772 oli Minski vojevoodkonna Rečyca maakonna keskus. Aastal 1596 rüüstasid linna kasakad. Aastal 1634 asutati linna dominiiklaste klooster. Aastal 1654 rüüstasid linna taas kasakad, kes põletasid maha nii sealse kindluse kui ka linna.
Seoses Poola jagamisega läks Rečyca aastal 1793 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Minski kubermangu. Aastal 1796 sai sellest maakonnalinn.
1918. aastal võttis Valgevene NSV juhtkond vastu otsuse, et Rečyca kuulub Valgevene koosseisu. Reaalselt läks linn Valgevene NSV koosseisu aastal 1926, kus sellest sai samanimelise rajooni halduskeskus. 1920. aastal oli asula mõnda aega Poola vägede valduses.
Kuigi juute tapeti kohe pärast sakslaste saabumist, suunati suurem osa juudi elanikkonnast siiski getosse, kus nendega koos elasid ka sõjavangid ja linna kommunistliku partei liikmed. kokku elas seal 754 juudi peret. Geto likvideeriti 25. novembril, juutidega koos hukati ka teised geto asukad. 1970. aastal elas Rečycas vaid 1000 juuti, kellest suurem osa lahkus hiljem Iisraeli. pisi|tühi|Rečyca raudteejaam
Elanikkond
1899. aastal moodustasid juudid linna elanikkonnast 59%.
Loodus
Linn asub Dnepri jõe läänekaldal paigas, kus Vedryč Dneprisse suubub. Linna keskus asub merepinnast 128 meetri kõrgusel. Dnepri jõgi on linna kohal laevatatav.
Liiklus
Linnas asub jõesadam. Rečycat läbib Kalinkavičy ja Homieli vaheline raudtee, seal asub Rečyca raudteejaam. Linn on ka tähtis maanteede sõlm.
Majandus
Linnas on mitu keemiatööstusettevõtet, seal on ka kergetööstust ja toiduainetetööstust. Linnas on üks vanemaid metallurgiaettevõtteid Valgevene aladel, seal asuvad veinivabrik ja piimakombinaat, leivatehas, jõusöödavabrik ning vineeri- ja mööblikombinaat.
1964. aastal avastati linna juurest Valgevene suurim naftaleiukoht, kust saadakse üle poole Valgevene naftatoodangust. Linnas on Belarusnefti osakond, gaasivabrik, sealne polüetüleenist torusid valmistav ettevõte kasutab toormaterjalina kohalikku naftat.
Linnas antakse välja kohalikke lehti «Дняпровец» ja «Тэлевід-інфа».
Kultuur ja haridus
pisi|Tütarlaste gümnaasium
Esimene kool avati linnas aastal 1800. Koolis anti haridust vene keeles. 1820. aastal hakkas linnas tegutsema kihelkonnakool, kus algul anti ühe klassi jagu haridust vaid poistele, tüdrukutele hakati seal haridust andma 1865. aastal. 1820. aastal avati Rečycas ka juudi kool. 1865. aastal avati linnas ka kaheklassilist haridust andev kool, mis aga 1878. aastal rahapuudusel suleti.
1900. aastal avati linnakool, mis andis kaheklassilist haridust. 1903. aastal muudeti see kool kolmeklassiliseks. 1906. aastal avati linnas neljaklassiline tütarlastekool, mis 1911. aastal muudeti seitsmeklassiliseks.
Haridust annavad tänapäeval 9 keskkooli, gümnaasium, lütseum ning pedagoogika- ja põllumajanduskolledž. Lisaks annavad haridust kunstikool, kaks spordikooli ja kaks muusikakooli.
Rečycas on üks, 1961. aastal avatud kino, koduloomuuseum ja 1998. aastal avatud kunstigalerii. Lisaks linna kultuuripaleele asub seal ka Belarusnefti kultuuripalee. Dnepri jõe ääres asub suvel kasutatav vabaõhulava. Raamatukogusid on Rečycas kuus.
Foiniikia keel
Foiniikia keel oli alates 3. aastatuhandest eKr tuntud semi keelte kaanani rühma kuuluv keel, lähedane heebrea keelele. Oli foiniiklaste keel ja levis koos nendega Vahemere idaosast kõikidesse Foiniikia kolooniatesse, sh Kartaagosse. Sealset keelt nimetati puunia keeleks.
Varimad keelemälestised pärinevad 10. sajandist eKr. Kirjandusteoste olemasolu foiniikia keeles pole teada.
Keel kadus käibelt 4. sajandil eKr. Puunia keel hääbus arvatavasti 4. sajandil.
Börnicheni vald
Börnichen on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Maagimäestiku kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Kesk-Maagimäestiku kreisi.
Ökogeograafilised reeglid
Ökogeograafilised reeglid (ka bioklimaatilised reeglid) on bioloogilised seaduspärad organismide erinevuste kohta erinevatel laiuskraadidel või kliimavöötmetes.
Ökogeograafilised reeglid on näiteks Alleni reegel, Bergmanni reegel ja Glogeri reegel.
Borstendorf
Borstendorf on vallaosa ja endine vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Maagimäestiku kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Kesk-Maagimäestiku kreisi.
2015. aastal liideti ta Grünhainicheni vallaga.
Helena (Montana)
Helena on Ameerika Ühendriikide Montana osariigi pealinn ja Lewis and Clarki maakonna halduskeskus.
Elanike arv oli 2012. aastal 29 134 ja 2020. aastal 32 091.
Linna ajalugu sai alguse Montana kullapalaviku ajal, Helena asutati 30. oktoobril 1864.
Abd el-Kader
pisi|Abd el-Kader. Pilt 1900. aastast
pisi pisi Abd el-Kader ehk Abd el-Kadir (araabia keeles عبد القادر الجزائري (`Abd al-Qādir al-Jazā'irī '`Abd al-Qādir Alžeerlane'); täisnimi `Abd al-Qādir ibn Muḩyī ad-Dīn ibn Musţafā al-Ḩasanī al-Jazā'irī; arvatavasti 6. mai 1807 või 6. september 1808 Guetna (Mascara lähedal) – 26. mai 1883 Damaskus) oli Alžeeria vabadusvõitleja. Ta oli islami õpetlane, sufi, riigijuht ja väejuht, kes võitles 19. sajandi keskel Prantsusmaa vastu. Alžeerias peetakse teda rahvuskangelaseks. Tema nime ees kasutatakse sageli emiiri või šeigi tiitlit.
Noorpõlv
Ta sündis Mascara lähedal (Oranist Mascarasse viivast teest vasakul) Guetna vaimulikus õppeasutuses (zāwiyah) 1807 või 1808. Tema isa Sīdī Muḩyī ad-Dīn al-Ḩasanī oli Qādiriyyah' sufistliku ordu šeik ning kuulus marabuutide suguvõssa, mis pärines Fatimiidide kaliifidest, olles seega Muḩammadi otsesed järeltulijad. Abd-el-Kaderit peetakse põlvnevaks ka berberihõimust Banou Ifren. Ta oli tuntud oma vagaduse ja helduse poolest. Temast sai õppeasutuse juht. Abd el-Kaderi ema oli õpetatud naine Zora.
Et poeg oli väga andekas ning auahne ja oma annete ja oleku tõttu populaarne, siis oli Alžiiri dei talle ohtlik, mistõttu ta asus elama Kairosse.
Aastal 1825 sooritas ta koos isaga palverännu Mekasse, omandades hadži nimetuse. Mekas oli tal pikk, mitmeid teemasid puudutav jutuajamine tulevase Tšetšeenia ja Dagestani imaami Šamiliga.
Ta käis ka Damaskuses ja Bagdadis, külastades muu hulgas Ibn `Arabī ja Sīdī `Abd al-Qādir al-Jalīlī hauda. See kogemus tugevdas tema usulist entusiasmi. Tagasiteel Alžeeriasse avaldasid talle väidetavalt muljet Muḩammad `Alī poolt Egiptuses ette võetud reformid.
Ta jõudis kodumaale tagasi mõni kuu enne Prantsuse vallutajate saabumist.
Võitlused ja Alžeeria emiraat
Aastal 1830 vallutas Prantsusmaa Orani, Alžiiri ja Annaba (Bône'i). Osmanite riigi nominaalne ülemvõim asendus Prantsusmaa koloniaalvõimuga.
Tartu Rahvusvaheline Noortekooride Festival
Tartu Rahvusvaheline Noortekooride Festival on alates 2005. aastast igal teisel aastal Tartus peetav festival, kuhu kutsutakse kontserte andma kõrgetasemelisi noortekoore Eestist ja välismaalt.
Eduard Markus
pisi|Eduard Markus Eduard Markus (2. mai 1889 Meoma Tagametsa, Kavastu vald – 6. jaanuar 1971 Columbus, Ohio, USA) oli eesti geograaf.
Abd el-Kader
Võitlused ja Alžeeria emiraat
Prantslastevastast võitlust Oranis ja Mostaganemis valiti juhtima Abd el-Kaderi isa. Ta tegi seda algul koos pojaga, kuid 1832 andis juhtimise pojale üle. Abd el-Kader ühendas Lääne-Alžeeria berberi hõimud Prantsusmaa-vastaseks võitluseks. See piirkond moodustas edaspidi tema võimubaasi. Pärast Alžiiri dei kukutamist 1830 pöördus Abd el-Kader oma kodukohta tagasi. Ülestõusnud araabia hõimud Mascara ümbruses valisid ta emiiriks (Mascara emiir). Aastatel 1832–1847 juhtis ta visalt ja osavalt nende võitlust Prantsuse vägede vastu. Ta kaotas korduvalt, kuid kogus järjest uusi vägesid. Sageli kirjutas ta prantslastega alla taktikalisi vaherahusid, mis ei kestnud kaua. ta paistis silma rüütellikkusega: kord laskis ta Prantsuse sõjavangid vabaks ainult sellepärast, et tal ei jätkunud neile toitu.
Eduard Markus
Elulugu
Kõrghariduse sai Eduard Markus Petrogradi Geograafia Instituudis Lev Bergi ja Vladimir Sukatšovi õpilasena. 1926. aastast täitis õppeülesannet Tartu Ülikoolis, 1928. aastast alates töötas seal eradotsendina ja 1938. aastast alates dotsendina.
Viktor Masing on teda nimetanud silmapaistvamaks eesti ökoloogiks, kelle õpetus looduskompleksidest oli ühtaegu ökosüsteemse lähenemisviisi oluline käsitlus. Eduard Markus tõi geograafiaterminoloogiasse looduskompleksi mõiste. Looduskomplekside kindlaksmääramise alusena tunnistas Markus mullaprofiilide määratlemise võrdväärseks taimkatte proovitükkide katvuse kirjeldamisega. Ta kirjutas: "... tüüpiline looduskompleks, kus taimestik, mullastik, veerežiim ja teised kompleksi elemendid on vastastikuses sõltuvuses ning moodustavad nõnda kindla geograafilise terviküksuse."
Eduard Markus rakendas esimesena Eestis kompleksprofiili meetodit maastikuteaduslikus uurimistöös.
Abd el-Kader
Võitlused ja Alžeeria emiraat
Aastatel 1832 ja 1833 allutas ta endale kõik hõimud Mascara ja mere vahel ning sundis Prantsuse kindralile Louis Alexis Desmichelsile peale 1834. aasta 26. veebruari rahulepingu (Desmichelsi rahu), milles tema võimu otsesõnu tunnustati. Ta sai enda võimu alla Orani provintsi sisemaa ning sai usklike käskija (emiiri) tiitli. See kokkulepe sõlmiti Prantsuse valitsuse teadmata.
Eduard Markus
Elulugu
1944. aastal põgenes ta Saksamaale. Tema tööd jäid kirjanduse vähese tuntuse tõttu unustuse hõlma ning kompleksprofiili meetod leidis geograafia õpetamisel Tartu ülikoolis käsitlemist hoopis vene geograafi A. G. Agarkovi tööde vahendusel.
Abd el-Kader
Võitlused ja Alžeeria emiraat
Prantsuse vägedelt takistusi kohtamata allutas ta provintsi iseseisvad pealikud ning kõik Chelifi hõimud, viimasena vägeva Duairi ja Zmela bei, kes teda algul võitis, siis aga talle alla jäi ning Abd el-Kaderi armust tema liitlaseks sai. Ta hõivas Miliana ja Médéa.
Eduard Markus
Tunnustus
Eduard Markuse mälestuskivi asub Peipsiääre vallas Meoma külas Kirikumäe kinnistul. See avati 1989. aastal, ning taasavati 2022. aastal.