cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Samje klooster
Samje klooster (tiibeti keeles: bsam yas 'kujutlematu, haaramatu') on esimene budistlik klooster Tiibetis. Kloostrit nimetatakse austavalt ka "Olemuselt muutumatu õilsate soovide lõputu täitumise allikas". Samje asub Dranangis Shannani prefektuuris.
Samje kloostri ajalugu
Tempel valmis aastal 765 kuningas Trisong Detseni valitsemise ajal. Samje templi ehituseks kulus 12 aastat. Trisong Detseni kutsutakse teiseks suureks Dharma kuningaks pärast Songtsen Gampot. thumb|Samje kloostri peatempel Algul kutsuti Tiibetisse Santarakshita, kes alustas kloostri alusmüüri ja kahe stuupaga, kuid töö ei edenenud sugugi, sest päeval tehtu lammutati öösel maha. Lõhkumises süüdistati kohajumalusi. Et ehitust jätkata, kutsuti Kashmirist kohale tol ajastul kuulus tantrist ja müstik Guru Padmasambhava, kelle juhtimise all tempel praktiliselt valmis ehitati. Samje kloostri põhiplaan on rajatud mandala kujulisena. Stiililt sisaldab nii India, Hiina kui ka Tiibeti kultuuri sugemeid. Eeskujuks võeti klooster õppeasutis Odantapuri (Uddandapura) Indias Biharis. See oli kuningas Trisong Detseni soov. Padmasambhava koostatud on esimesed Samje kloostri õppekavad, rituaalide hulk, esimeste õpilaste valik samuti korraldas ta Samje kloostri kaitsejumaluste töö ja kohajumaluste funktsioonid. Padmasambhava pani aluse nyingma koolkonna rituaalidele, organiseeris ja koostas budistlike tekstide kogu, mida Samjes algselt kasutati, viis läbi esimeste õpilastega näitlikud praktikad. Šāntarakšita vastutas filosoofilise hariduse ja filosoofilise dispuudi õpetamise eest Samje kloostris.
Samje kaitsevaim
thumb| [[Samje kaitsemüür]] Padmasambhava enda puhastusriituste ja nõidumistega pani aluse ka Samje kloostri esimesele kaitsevaimule Peharile, keda algselt kutsuti (Bi har gyal po). Pehar oli kloostri kaitsevaim VII sajandist kuni V dalai-laama ta oma õpetaja ässitamisel, kes oli hariduse saanud nyingmapa koolkonnas, soovitas tal Peharist teha dalai-laama kaitsevaim ja riigi-oraakel. Kes hiljem gelugi koolkonna poolt üle võeti ja on tänapäevani dalai-laama peamine kaitsevaim ja Netschungi oraakli inspiratsiooni allikas. Samjes anti kaitsevaimule uus nimi (dKor bdag rGyal chen bi har ha).
Esimesed mungad
Esimesed mungad, kes võeti Samje kloostrisse õppima, neid oli esmalt seitse, kuid üldse loetakse esimese põlvkonna õpilasteks 25 tiibetlast, kes olid peamiselt kohalike ülikute järeltulijad, keda kuningas Trisong Detsen sundis asuma uue ideoloogia teenistusse. Need 25 õpilast olid: thumb|Kloostri üldvaade
Kloostri juurde kuulub ka Samje Gompa ehk Chimpu erakla, mis asub kõrgel mägedes ja sinna jõudmiseks tuleb mitu tundi tõusta mööda järsku rada. Sealt avaneb ilus vaade nii Yarlungi orule kui selle keskel looklevale jõele. Koobaste juurde kuulub ka tempel, mille Padma isiklikult valmis ehitas. Guru leidis need koopad ja mediteeris neis esimesena. Seal õpetas ta ka esimesi Samje munki astuma samme teel eraklusele. Kuningas Trisong Detsen veetis neis koobastes kuus aastat. Anuttarajooga tantrat praktiseeritakse eraklas või eraldatud koopas. Selle eesmärgiks on välistada kõik meeli segavad faktorid, millest põhiliseks peetakse suhtlemist teiste inimestega.
Samje dispuut
792–794 toimus kuulus Samje dispuut, kus vaidlesid Ho-shang Mo-ho-yen, kes esindas Hiina Chani ja tema oponendina Kamalashila Indiast kõrgharidusega tantrist, kes debati lõpuks sai chan-budalasest jagu. Enne debati algust oli kuningas Trisong Detsen otsus selline, et dispuudi kaotaja on sunnitud koos enda pooldajatega Tiibetist lahkuma ja Tiibetisse jääb vaid võitnud koolkond. Selline dispuudi lõpptulemus sundis sellega hiina mahajanisti koos enda järgijate ja pooldajatega Tiibetist lahkuma. Filosoofiline vaidlus kestis kaks aastat. Sellel sündmusel on suur tähendus Nyingma ajaloos, sest Ho-shang leidis Samjes viibides endale kohalike munkade hulgast mitmed pooldajaid, kes läksid üle chan koolkonda ja sõitsid Ho-shangiga kaasa Hiinasse.
Kuningas Lang Darma (836–842) valitsemise ajal, kui toimus suur nyingma koolkonna tagakiusamine, Samje klooster rüüstati ja osa kloostri mahukast raamatukogust tassiti laiali.
Arnold Vanderlyde
Arnold Vanderlyde alustas poksitreeninguid 15-aastaselt (1978). Ta oli harrastussportlane ega saanud kunagi elukutseliseks poksijaks. Ta pidas 254 võistlust ja võitis neist 233.
Vanderlyde on võitnud kolm olümpiamängude pronksmedalit (Los Angeles 1984, Soul 1988 ja Barcelona 1992) ning kaks amatööride maailmameistrivõistluste hõbemedalit (Reno 1986 ja Sydney 1991). Ta on kolmekordne Euroopa meister (Torino 1987; Ateena 1989 ja Göteborg 1991) ning võitnud EM-i pronksmedali (Budapest 1985).
Vanderlyde on tulnud kaheksa korda Hollandi meistriks (1983 ja 1985–1991). Ta oli Hollandi 1991. aasta parim sportlane.
Linda
Linda on tegelane eeposest "Kalevipoeg". Ta oli Kalevipoja ema ja Kalevi naine.
Teda on mainitud eepose esimeses loos (Kalevi tulek. Salme ja Linda. Pulmad.). Läänes elanud noor lesk leidis karjateelt kana, tallermaalt tedre muna ja vainult varese  poja. Ta viis nad koju ning pani kana tedremuna hauduma, varesepoja viskas nurka. Kolme kuu pärast läks lesk aita vaatama:
Lese tütardele tulid kosilased. Salme lükkas tagasi kuu ja päikese kosjad ning nõustus kolmanda kosilasega, kelleks oli täht-peig, Põhjanaela vanem poeg. Salme pulmapeo ajal hakkasid tema poolt tagasilükatud ja ka uued kosilased - vesi, tuul ja Kungla kuninga poeg, Linda juures end pakkumas käima. Linda ei soovinud nende kosjasid, aga nõustus kuuenda kosilasega, kelleks oli Kalev. Kalev kutsuti tuppa ning pakuti sööki-jooki, kuid Kalev keeldus, soovides vaid Lindat näha. Kui ennast ehtinud Linda tuppa astus, ei tundnud lesk kaunist kasutütart enam ära.
Eepose teises loos (Vana Kalevi haigus ja surm. Kalevipoja lapsepõlv) on Kalev ja Linda kasvatanud üles kangeid poegi, kes on kodunt lahkunud mujale õnne otsima, vaid kaks on veel kodus kasvamas. Vana Kalev jäi haigeks ja ütles Lindale, et kui ta saab veel ühe poja, siis poiste meesteks kasvamise järel peab üks neist peale liisu heitmist valitsejaks jääma. Kalevite taat langes voodisse ja enam ei tõusnud. Linda leinas seitse ööd-päeva, siis pesi surnukeha, pani talle selga siidsärgi, kaevas kalmu ja mattis mehe sõmerasse sängi.
Kivist kalmuküngast kutsutakse Toompea mäeks. Kui lese jõud lõppes, pillas ta raske kivi maha ning istus sellele puhkama, nuttes lesepõlve pisaraid. Pisaratest tekkis Ülemiste järv Laagna mäele ja kivi jäi seisma järve kaldale. Mõne aja pärast heitis Linda nurgavoodisse ning kutsus Ukut oma vaevasid vähendama. Tal sündis poeg, kes sirgus kiirelt ja paistis oma jõuga silma. Lindal hakkasid taas kosilased käima, kuid lesk keeldus mehele minemast. Üks kosilastest, Soome tuuslar, kes oli kaugelt Kalevite sugulane, ähvardas Lindat ärapõlgamise eest.
Eepose kolmandas loos (Kalevi poegade jahilkäik. Linda röövimine. Kalevi poegade kojutulek) lähevad Kalevite kolm poega jahile, jättes ema üksi koju. Tuuslar, kes oli varitsuses, kasutas olukorra ära ning röövis Linda, kasutades sortsisõnu lese vastupanu murdmiseks. Vanataat üleval kuulis Linda appihüüdeid ning otsustas anda abi. Kui tuuslar oli saagiga Iru mäele jõudnud, et sealt ootavasse paati minna, kärgatas Pikne ning välk tabas tuuslarit, nii et see surnu kombel maha langes. Kalevite lesk aga muutus kivisambaks, mida nüüd kutsutakse Iru ämmaks. Kui tuuslar toibus, ei leidnud ta Lindat kusagilt ning ta lahkus tühjade kätega.
Linda varjukuju näeb Kalevipoeg põrgu eestoas istumas eepose kaheksateistkümnendas loos (Teine teekond allmaailma. Lahing põrgulistega. Kahevõitlus sarvikuga.). Eideke tallas vokiratast, millest kahel pool olid kruusid. Paremal pool seisvas oli võimu andev elumärg, pahemal aga märjuke, mis rammu närtsitas. Varjueit tähendas pojale parempoolse kausi poole, millest too rüüpas keha karastuseks.
Ema vari aitas Kalevipoega eepose üheksateistkümnendas loos (Sarvik-taadi aheldamine. Õnne-aeg. Pidu ja tarkuseraamat. Sõjateated.), kui kangelane katsus rammu Sarvikuga.
Kalevipoeg paiskas Sarviku maha, vedas ta raudkambrisse ja aheldas kaljuseina külge.
Rovereto
Rovereto on linnaks nimetatav omavalitsusüksus (comune) Itaalias Trentino-Alto Adige maakonnas Trento provintsis. 1510. aastal linnaõigused saanud Rovereto on tuntud ka rahu ja spordi linnana.
204 meetri kõrgusel merepinnast asuva Rovereto asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Haldus
Rovereto piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Ala, Calliano, Folgaria, Isera, Mori, Nogaredo, Pomarolo, Terragnolo, Trambileno, Vallarsa, Villa Lagarina, Volano.
Maie Tuulik
Maie Tuulik (kuni 1968 Maie Kaselo; sündinud 30. oktoobril 1941 Põltsamaal) on eesti kasvatusteadlane.
Rovereto
Haldus
Rovereto halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Borgo Sacco, Lizzana, Lizzanella, Marco, Moietto, Mori Stazione, Noriglio, San Giorgio, Sant'Ilario.
Maie Tuulik
Ta lõpetas 1960. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1967. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogina.
Rovereto
Haldus
Rovereto jaguneb 7 ringkonnaks (circoscrizione):
Loodus
Rovereto asub Adige jõe kallastel. Kõrgemateks mäetippudeks on Monte Stivo (2059 m), kuhu paistab ära ka Garda järv, Monte Zugna (1864 m), Monte Finonchio (umbes 1603 m) ja Monte Biaena (1615 m).
Maie Tuulik
Ta on uurinud Peeter Põllu tegevust ja pärandit.
Rovereto
Loodus
Kolmekümne aasta (1961–1990) vaatluste andmetel on kõige jahedam kuu jaanuar (keskmine temperatuur +1,6 °C) ja kõige soojem kuu juuli (keskmine temperatuur 23,2 °C). Aasta keskmine sademete hulk on 913 mm.
2006. aasta 26.–28. veebruaril sadas maha umbes 60 cm paksune lumekiht.
Tsiviilarhitektuur
pisi|Rovereto pisi|Rovereto
Militaararhitektuur
pisi|Rovereto kastell
Monumendid
22,639 tonni kaaluva kella kõrgus on 3,36 meetrit ja läbimõõt 3,21 meetrit. Kell on omalaasete seas maailmas suuruselt neljas, töötavate kellade seas teine.
Katoliiklik Liiga
Saksa Katoliiklik Liiga (saksa: Katholische Liga) oli esialgu 10. juulil 1609 moodustatud katoliiklike Saksa riikide lõtv konföderatsioon võitlemaks Protestantliku Uniooniga (moodustati aastal 1608), kusjuures osalenud riigid sõlmisid liidu "katoliku usu ja rahu kaitseks keisririigis". Kujundatuna lõdvalt järelandmatuma ultrakatoliikliku Prantsuse Katoliiklik Liiga (1576) järgi, tegutses Saksa Katoliiklik Liiga esialgu poliitiliselt, rääkides asjade üle läbi veidi vanema Protestantliku Uniooniga.
Siiski halvendas liiga asutamine, nagu ka Protestantliku Uniooni asutamine, veelgi kauakestnud pingeid protestantlike reformaatorite ja Katoliku kiriku liikmete vahel, mis seejärel muutis hullemaks üha sagedasemad kodanikuallumatuse, repressioonide ja survestamise juhtumid, mis lõpuks sütitas Kolmekümneaastase sõja esimese etapi jämedalt üks aastakümme hiljem mässu ja kalkuleeritud solvamise teoga, mis tuntud kui Teine Praha defenestratsioon 23. mail 1618.
Taust
Aastal 1555 sõlmiti Augsburgi usurahu, mis kinnitas Speyeri Riigipäeva tulemused ning lõpetas vägivalla luterlaste ja katoliiklaste vahel Saksamaal.
Kuigi rahu tegi ajutiselt vägivallale lõpu, jäid usukonflikti alused lahendamata. Mõlemad pooled tõlgendasid seda oma mugavuse järgi, eriti luterlased pidasid seda vaid hetkekokkuleppeks. Edasi levis kalvinism kiiresti üle Saksamaa, lisades piirkonda kolmanda suure kristliku maailmavaate, kuid selle seisukohad ei vastanud ühelgi juhul Augsburgi tingimustele, kuna katoliiklus ja luterlus olid ainsad lubatud usutunnistused.
Katoliikliku Liiga loomine
thumb|left|[[Karl von Piloty maal kujutab Katoliikliku Liiga loomist]]
Paremini dokumenteeritud Katoliikliku Liiga asutamise põhjus oli vahejuhtum Donauwörthi linnas, vabas riigilinnas Baieri territooriumi sees. 25. aprillil 1606 blokeeris linna luterlik enamus katoliiklikel asukatel korraldada iga-aastast Markuse protsessiooni, et näidata oma usutunnistuse võimu linna üle. Katoliiklased tahtsid minna viie munga juhtimisel läbi linna ja naaberkülla Ausesheimi, lehvitades oma lippe ja lauldes laule. Neil oli lubatud nii teha Augsburgi usurahu tingimustel. Linna nõukogu lubas neil linna siseneda vaid ilma lippude ja lauluta. Konflikt lõppes lööminguga.
Augsburgi piiskopi protestile vastuseks ähvardas Habsburgist katoliiklik keiser Rudolf II katoliiklike kodanike õiguste edasise rikkumise korral riigivandega. Siiski leidsid järgmisel aastal aset sarnased katoliiklusevastased kodanikuallumatuse vahejuhtumid ja Markuse protsessioonist osavõtjad visati linnast välja.
Siis kuulutas keiser Rudolf linnale riigivande ja käskis Baieri hertsogil Maximilian I-l see täide viia. Silmitsi tema armeega, linn alistus. Vastavalt keiserlikule seadusele ei tohtinud distsiplinaarkaristusi teostada katoliiklik Baieri hertsog, vaid protestantlik Württembergi hertsog, kes nagu Donauwörthki oli Švaabi ringkonna liige. Maximilian neelas de facto endise vaba riigilinna, mis oli samuti keiserliku seaduse rikkumine.
Samal aastal lahendas Riigipäeva katoliiklik enamus kohtumisel Augsburgis, et 1555. aasta Augsburgi usurahu uuendamise tingimuseks peab olema kogu aastast 1552 omastatud kiriku maa tagastamine. Vastuseks nendele sündmustele moodustasid protestantlikud vürstid 14. mail 1608 sõjalise liidu, Protestantliku Uniooni, mille juht oli Wittelsbachist Pfalzi kuurvürst Friedrich IV.
Katoliiklike riikide liidu loomiseks vastuseks Protestantlikule Unioonile alustas Maximilian 1608. aasta alguses läbirääkimisi teiste katoliiklike vürstidega. 5. juulil 1608 teatasid vaimulikud kuurvürstid kaldumisest Maximiliani ettepandud konföderatsiooni poole. Avaldati isegi arvamust konföderatsiooni relvajõudude suuruse tõstmiseks.
Juulis 1609 kogunesid Augsburgi, Konstanzi, Passau, Regensburgi ja Würzburgi vürstlike piiskoppide esindajad Münchenisse. Salzburgi peapiiskoppi hukkamõistu näitamiseks ei kutsutud ja Eichstädti vürstlik piiskop kõhkles. 10. juulil 1609 sõlmisid osalenud riigid liidu "katoliku usu ja rahu kaitseks keisririigis". Liiga kõige tähtsam regulatsioon oli üksteise ründamise keelamine. Võitlemise asemel tuli konfliktid lahendada keisririigi seadustega või kui nendega ei suudetud konflikti lahendada, vahendamisega liiga sees. Kui ühte liiget rünnatakse, tuli seda aidata sõjalise või muu seadusliku toetusega. Hertsog Maximilian sai esimeheks ning Augsburgi, Passau ja Würzburgi vürstlikud piiskopid tema nõunikeks. Liiga pidi kestma 9 aastat.
Müncheni Riigipäev ei suutnud püstitada äsja loodud liigale olulist struktuuri. 18. juunil 1609 kavandasid Mainzi, Kölni ja Trieri kuurvürstid 20 000-mehelist armeed. Nad mõtlesid ka Maximilianist liidu esimehe teha ja teatasid 30. augustil oma ühinemisest Müncheni kokkuleppega, pakkudes, et Maximilian nõustuks kaasesimehena Mainzi kuurvürsti, keisririigi peakantsleriga.
Struktuuri loomiseks korraldati mitu liikmete kohtumist. 10. veebruaril 1610 kohtusid kõigi tähtsate katoliiklike riikide, peale Austria ja Salzburgi, ja arvukate väikeriikide esindajad Würzburgis, et otsustada liiga organisatsiooni, rahastamise ja relvastamise üle. See oli Katoliikliku Liiga tegelik algus. Paavst, keiser ja Hispaania kuningas, keda informeeris Maximilian, olid kõik ettevõtmisest positiivselt meelestatud.
Liiga peamine probleem oli liikmete valmisoleku puudumine. Aprillis 1610 ei olnud kõigi liikmete panused veel makstud; Maximilian ähvardas tagasi astuda. Selle ärahoidmiseks loobus Hispaania, kes oli seadnud abi andmise sõltuvaks Austria kuulumisest liigasse, sellest tingimusest ja paavst lubas veelgi panustada.
Uniooni käitumine Jülichi vaidluses ja uniooni armee sõjalised operatsioonid Elsassis näisid tegevat lahingu liiga ja uniooni vahel paratamatuks.
1613. aastal ühines Austria Regensburgis Liigaga. Koosolek nimetas nüüd mitte vähem kui kolm sõjajuhti: hertsog Maximilian ning Austria ertshertsogid Albrecht ja Maximilian. Liiga eesmärgiks tunnistati nüüd "kristlaste õiguskaitse". Austria liikmesus tegi liiga osaliseks võitlustes keisri ja tema protestantlike vasallide vahel Böömimaal ja Alam-Austria, mis viis Kolmekümneaastase sõja alguseni.
thumb|left|200px|Maximilian I, Baieri kuurvürst ja hertsog
Hertsog Maximilian keeldus tunnistamast Ratisboni resolutsioone ja astus isegi esimehe ametist tagasi, kui Austria ertshertsog Maximilian III, Mainzi kuurvürst ja Trieri kuurvürst olid vastu Augsburgi piiskopi ja Ellwangeni praosti kaasamisele. 27. mail 1617 moodustasid Bambergi, Eichstädti, Würzburgi vürstlikud piiskopid ja Ellwangeni vürstlik praost koos Baieriga eraldi liiga 9 aastaks.
1618. aasta lõpus muutus keisri positsioon Böömimaal, nagu ka Alam- ja Ülem-Austrias järk-järgult kriitiliseks. Abi otsides püüdis keiser liigat taastada. Mitme kirikuvürsti kohtumisel otsustati liiga esialgsetel alustel taastada. See pidi koosnema kahest rühmast: Reini ringkond Mainzi eesistumisel ja Oberlandi ringkond Baieri eesistumisel; varalaegas ja väejuhatus pidid olema eraldi. Maximilian võis juhtida kogu väge vaid siis, kui ilmuks Reini ringkonda. 31. mail loodi Oberlandi mõlemad rühmad ja need sidusid end andma vastastikust abi kuueks aastaks.
Pärast Saksa-Rooma keisri ja Böömimaa kuninga Matthiase surma jättis kuningriik tema järglase Ferdinand II aastal 1618 Böömi kroonist ilma ning valis 26. ja 27. augustil 1619 kuningaks Pfalzi kuurvürsti Friedrich V. Pärast keisriks valimist kohtus Ferdinand vaimulike kuurvürstidega Frankfurdis, paludes liiga abi.
Nüüd algas konföderatsiooni armee moodustamine. 7000 mehega pani Baieri suurima panuse armeesse, mille tugevus kinnitati Würzburgis detsembris 1619, 21 000 jalaväelast ja 4000 ratsaväelast. Ülemjuhataja oli Johann T’Serclaes von Tilly, Brabanti katoliikliku perekonna võsu.
Seistes silmitsi 30 000-mehelise liiga armee paremusega 10 000-meheline Protestantliku Uniooni armee vastas, nõustus unioon 3. juulil 1620 loobuma vaenutegevusest mõlema poole vahel sõja ajal Austrias ja Böömimaal.
Liiga sõjas
300px|right|thumb|[[Valgemäe lahing]]
Kartmata rünnakut võis liiga kasutada kõiki oma relvajõude keisri toetuseks. Samal kuul kolis armee Ülem-Austriasse. Tilly võitis 8. novembril 1620 Prahast põhjas Valgemäe lahingu (milles pool vaenlase väest tapeti või vangistati), kaotades vaid 700 meest. Keiser taastas kontrolli Böömimaa üle ja lõppes esimene etapp liiga tegevusest Kolmekümneaastase sõja ajal.
Pärast Böömi sõja lõppu võitles liiga armee Kesk-Saksamaal, kuid sai 27. aprillil 1622 lüüa Mingolsheimi lahingus, misjärel ühinesid nendega hispaanlased, et võidelda ja võita 6. mail Wimpfeni lahing Baden-Durlachi markkrahvi vastu. Pärast neid võite vallutas armee 11-nädalase piiramise järel 19. septembril Heidelbergi linna, Protestantliku Uniooni juhi pealinna. Protestantlik vürst, Braunschweig-Lüneburgi hertsog Christian kogus uue armee, kuid sai lüüa Stadtlohni lahingus, kus tema 15 000-meheline armee kaotas 13 000 meest. See võit lõpetas tegelikult kogu protestantide vastupanu Saksamaal. See sundis Taani kuningat Christian IV aastal 1625 protestantismi kaitseks Kolmekümneaastasesse sõtta astuma ja ka pakkumise teha endast esmane Põhja-Euroopa juht.
thumb|200px|left|[[Johann T’Serclaes von Tilly, Katoliikliku Liiga armee ülemjuhataja]]
Liiga armee võitles ja võitis taanlasi 26.–27. augustil 1626 Lutteri lahingus, hävitades rohkem kui poole põgenevast Taani armeest.
Selle ja teiste Wallensteini võitude tõttu oli Taani sunnitud sõlmima Lübecki rahu. Nüüd oli Katoliiklik Liiga oma võimsuse tipul. Peaaegu kõik Saksa territooriumid olid nende kontrolli all. Sellest edust tulenev keiserliku hegemoonia oht sundis Rootsi kuningat Gustav II Adolfit aastal 1630 konfliktiga liituma.
Kui Gustav II Adolf randus oma armeega Pommeris ja püüdis sõlmida liitu Põhja-Saksamaa juhtidega, asus liiga armee 20. märtsil 1631 kaheks kuuks Magdeburgi linna piirama, kuna linn oli lubanud toetada Rootsit. 20. mail ründas 40 000 meest edukalt Magdeburgi. Järgnes elanikkonna veresaun, milles hukkus 25 000 linna 30 000 asukast, samas hävitas tulekahju enamuse linnast.
Pole selge, kas liiga vägede ülemjuhataja krahv Tilly käskis korraldada veresauna. Magdeburg oli strateegiliselt oluline linn Elbe jõe piirkonnas ja oli vajalik varustuskeskusena võitluse ootuses rootslaste vastu. Seega oleks olnud loogiline käik mitte hävitada, vaid okupeerida linn liiga vägedega.
Aastal 1630 vabastas Ferdinand II ametist oma generalissimuse Wallensteini. Nüüd kontrollis Katoliiklik Liiga kõiki katoliiklikke relvajõude.
Katoliikliku Liiga lõpp
Praha rahu 30. mail 1635 oli leping Saksa-Rooma keisri Ferdinand II ja enamuse keisririigi protestantlike riikide vahel. See lõpetas tõhusalt Kolmekümneaastase sõja kodusõja aspekti. 1629. aasta Restitutsiooniedikt oli tegelikult kehtetu, kui 1555. aasta Augsburgi usurahu sätted 12. novembril 1627 taastati.
Üks tähtsamaid määrusi oli, et ametlikud liidud keisririigi riikide vahel olid keelatud. Eri riikide armeed tuli ühendada keisri armeega keisririigi kui terviku jaoks. Selle klausli tulemus oli Katoliikliku Liiga lõpp, kui nüüd keelatud riikidevaheline liit keisririigis.
Lõpetades võitluse riikide vahel, lõpetas leping ka religiooni rahvusliku konflikti allikana; printsiip cuius regio, eius religio kehtestati keisririigis alatiseks.
Võrumaa Kutsehariduskeskus
thumb|Võrumaa Kutsehariduskeskuse peahoone Võrumaa Kutsehariduskeskus (lühendatult VKHK) on kutsekeskharidust, kutseharidust, üldharidust ning täiendkoolitust andev kool Võrumaal Väimelas.
Ajalugu
Võrumaa Kutsehariduskeskus on 1920. aastal loodud Võru Põllutöökooli ja 1925. aastal loodud Võru Tööstuskooli järglane. Mõlema kooli nimetust on korduvalt muudetud ning neis koolitati suurtootmisega põllumajanduses vajaminevaid spetsialiste ning metalli- ja puidutöötlemise spetsialiste. Võrumaa Kutsehariduskeskus loodi 1999. aastal Väimela Põllumajandustehnikumi ja Võru Tööstustehnikumi liitmise tulemusel.
11. jaanuaril 2008 avati uus Võrumaa Kutsehariduskeskuse tehnomaja-laboratoorium.
Õppetöö
Võrumaa Kutsehariduskeskuses õpib üle 600 õpilase ning töötab ligi 40 kutseõpetajat. Õppetöö toimub viies valdkonnas: metallide töötlemine ja mehhatroonika, puidutehnoloogia, infotehnoloogia, turismikorraldus ning ärikorraldus.
Tunnustus ja programmid
Võrumaa Kutsehariduskeskus sai 2006. aastal Eesti kutseõppeasutuste kvaliteediauhinna ning 2007. aastal rahvusvahelise kvaliteediauhinna Arch of Europe.
Võrumaa Kutsehariduskeskus on liitunud ülikoolide rahvusvahelise ERASMUSe programmiga ning osaleb e-õppe programmis VANKeR.
Alates juunist 2008 on kool Eesti Üliõpilaskondade Liidu (EÜL) liige ning veebruarist 2010 Läänemere Akadeemia (Baltic Sea Academy) liige.
Lop Nur
thumb|Lop Nuri nõgu Lop Nur (sisemongoli; hiina 罗布泊 Luóbù Pō) on endine järv Hiina lääneosas Taklimakani ja Kuruktagi kõrbete vahel Tarimi nõos Xinjiangi piirkonnas. Kunagi kattis see umbes 10 000 km2, kuid on tänapäeval inimtegevuse tagajärjel ära kuivanud. 1928. aastal oli järve pindala veel 3100 km2. 1971. aastast alates pole järves vett olnud.
16. oktoobril 1964. aastal toimus Lop Nuris Hiina esimene tuumapommikatsetus. Sealt alates korraldati 1996. aastani 45 tuumakatsetust.
Eesti ja Araabia Ühendemiraatide suhted
Eesti Vabariigi ja Araabia Ühendemiraatide diplomaatilised suhted sõlmiti 28. märtsil 2006 ÜRO-s.
1971. aastal iseseisvunud Ühendemiraadid tunnustasid Eesti iseseisvust 18. septembril 1991.
Araabia Ühendemiraatide suursaadik Eestis on alates 2012. aastast Berliinis resideeriv Juma‘al Mubārak al-Junaibi. Eesti suursaadikuks Araabia Ühendemiraatides on aga Genfis resideeriv Andre Pung, kes täidab seda kohustust alates 2012. aasta juunist. Kuna Araabia Ühendemiraadid ei tunnusta aukonsuli institutsiooni, siis pole aukonsuleid valitud.
Turism
Eesti Panga andmetel külastasid eestlased Araabia Ühendemiraate 2014. aastal 10 569 korral (2013. oli see näitaja 8848, 2012. 10 650).
Araabia Ühendemiraatide eestlased
Aastal 2014 asutasid Araabia poolsaarel elavad eestlased Araabia Eesti Seltsi.
Arengukoostöö Ümarlaud
Arengukoostöö Ümarlaud (AKÜ) on arengukoostöös ja maailmahariduses osalevate Eesti vabaühenduste võrgustik. Ümarlaud tegutseb alates 2002. aastast; ametlikult registreeriti see 5. veebruaril 2007.
AKÜ põhieesmärk on arengukoostööalase poliitika tõhustamine, praktiline edendamine ja avalikkuse teavitamine arengukoostöö eesmärkidest ning selles osalemise võimalustest. Nende eesmärkide saavutamiseks osaleb organisatsioon Eesti riikliku arengukoostöö poliitika protsessides ning mõjutab läbi osalemise üleeuroopalises võrgustikus CONCORD ka Euroopa Liidu arengukoostöö poliitikat. Avalikkuse teavitamiseks viib AKÜ läbi erinevaid üritusi ja kampaaniaid, millest olulisem on iga-aastane kogupereüritus Maailmapäev. Lisaks annab AKÜ välja trükiseid ning portaali Terveilm.ee ja saadab arengumaadesse vabatahtlikke GLEN-programmi kaudu. Koostöövõrgustikuna on AKÜ oluliseks ülesandeks teabe vahendamine ning koostöö valdkonnas tegevate organisatsioonide, indiviidide ja võrgustikega Eestis ja mujal maailmas.
AKÜ tegevus on suuresti korraldatud projektipõhiselt, kuna valdav osa organisatsiooni sissetulekutest pärineb erinevatest projektidest. Alates 2008. aastast saab AKÜ valdkonna katusorganisatsioonina tegevustoetust ka Eesti välisministeeriumilt.
Liikmed
AKÜ liikmeskonda kuulub 23 Eestis tegutsevat sihtasutust ja mittetulundusühingut. Aktiivsematel on võimalus esindada AKÜ-d teistes organisatsioonides ja üritustel. Liikmed osalevad AKÜ üldkoosolekutel hääleõigusega ning teevad koostööd töörühmade kaudu. Liikmed on:
Ingå vald
59% elanikest on soomerootslased.
Saaremaa robirohi
Saaremaa robirohi (Rhinanthus osiliensis) on mailaseliste sugukonda ja robirohu perekonda kuuluv taimeliik.
Saaremaa robirohi on Eesti endeem, s.t kasvab ainult Eestis, Saaremaa lääne- ja loodeosas.
Ingå vald
Ingåt on esmamainitud 1335. aastal.
1946. aastal liideti vallaga Degerby vald ja 1957. aastal Porkkala rendiala koosseisus olnud endised Degerby valla alad.
Saaremaa robirohi
Ta on üheaastane, ühekojaline rohttaim, kõrgus 20–50 cm. Tema eripäraks on vartel olevad näärmekarvad. Saaremaa robirohi, nagu teisedki robirohud, on poolparasiit – ta juurestik on vähearenenud, kuid juurtel on haustorid, mille abil taim kinnitub teiste taimede juurtele ja ammutab neist toitaineid. Kasvab allikasoodel ja päris- ja puisniitudel.
Ingå vald
Ingå on tuntud suvilarajoon.
pisi|tühi|Ingå kirik
Saaremaa robirohi
Saaremaa robirohu leidis ja kirjeldas esimesena 1933. aasta hilissuvel botaanikahuviline arst Bernhard Saarsoo. Vahel on saaremaa robirohtu käsitletud ka rumeelia robirohu alamliigina (Rhinanthus rumelicus subsp. osiliensis).
Annely Akkermann
pisi|Annely Akkermann 2021. aasta Arvamusfestivalil Annely Akkermann (sündinud 5. oktoobril 1972 Kihnus) on Eesti ühiskonnategelane ja poliitik, XV Riigikogu liige.
Annely Akkermann on lõpetanud 1990. aastal hõbemedaliga A. Jakobsoni nim Pärnu 1. Keskkooli ja 2009. aastal Tartu Ülikooli avatud ülikooli majandusteaduskonna bakalaureuseõppe.
Aastatel 1990–1991 oli ta Pärnu Kommertspanga sekretär; aastatel 1991–2006 ASi Kihnurand juhatuse liige; aastatel 1992–2015 SA Avatud Kihnu Fond juhatuse liige; aastatel 2002–2005 ASi Kihnu Veeteed juhatuse liige. Alates 2011. aastast on ta OÜ Luited juhataja ja alates 2017. aastast OÜ Eystra Yachts juhataja.
Aastatel 1996–2009 oli ta ASi Port Artur nõukogu liige; aastatel ASi Triple Invest nõukogu liige; aastatel 2002–2009 OÜ Port Artur Grupp nõukogu liige; aastatel OÜ Port Artur Haldus nõukogu liige; aastatel 2003–2011 SA Kihnu Kultuuriruum nõukogu liige; aastatel 2007–2016 ASi Kihnurand nõukogu liige; aastatel 2007–2016 SA Pärnumaa Turism nõukogu liige; aastatel 2008–2009 MTÜ Liivi Lahe Kalanduskogu juhatuse liige. Alates 2014. aastast on ta Kihnu Majanduse OÜ ja Kihnu Põllumajanduse OÜ nõukogu liige. Alates 2017. aastast on Annely Akkermann Pärnu Ühisgümnaasiumi vilistlaskogu juhatuse esimees ning Kaitseliidu ja Kihnu Merepääste Seltsi liige.
Poliitiline tegevus
Aastatel 2002–2018 oli Annely Akkermann Isamaaliidu / Isamaa ja Res Publica Liidu liige. 13. jaanuaril 2018 astus ta Isamaa ja Res Publica Liidust välja. Alates 23. augustist 2018 on ta Eesti Reformierakonna liige.
Ta kandideeris üksikkandina 1996. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Kihnu vallavolikokku, kuid ei osutunud 13 häälega valituks. 1999., 2002. ja 2005. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Kihnu vallavolikokku valimisliidu Parem Kihnu nimekirjas ja osutus kõigil kolmel korral valituks. Aastatel 2005–2009 oli ta Kihnu vallavanem.
Riigikokku kandideeris Annely Akkermann esimest korda 2003. aastal valimisringkonnas nr 12 Isamaaliidu nimekirjas. Ta sai 246 häält ega osutunud valituks.
2011. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Isamaa ja Res Publica Liidu nimekirjas. Ta sai 3257 häält ja osutus valimisringkonnas nr 12 valituks ka lihtkvoodi alusel. Ta oli XII Riigikogus Riigikogu keskkonnakomisjoni ja riigieelarve kontrolli erikomisjoni liige.
2015. aasta riigikogu valimistel kandideeris ta samuti valimisringkonnas nr 12. Ta sai 1571 häält, kuid ei osutunud valituks. Ta kulutas kampaaniaks 30 883 eurot isiklikku raha. Olles pääsenud 2013. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Isamaa ja Res Publica Liidu nimekirjas 199 häälega Pärnu Linnavolikokku, sai temast aastatel 2015–2017 Pärnu Linnavolikogu liige.
2019. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta valimisringkonnas nr 12. Sai 2397 häält ja pääses Riigikokku. Ta oli XIV Riigikogu riigieelarve kontrolli erikomisjoni ja majanduskomisjoni liige.
19. oktoobril 2022 sai Akkermannist Eesti rahandusminister, sest eelmine rahandusminister Keit Pentus-Rosimannus astus tagasi. Ta oli Eesti rahandusminister kuni 17. aprillini 2023.
AKÜ
AKÜ on mitme väljendi lühend:
Shefqet Verlaci
Shefqet (Shevket, Sefket) Bej Verlaci (Vërlaci, Verlaçi, Verlaxhi, Velaxhi; 15. september 1877 Elbasan – 21. juuli 1946 Zürich) oli Albaania peaminister 5. märtsist (või veebruarist või märtsist) 10. juunini (või 2. juunini) 1924 ja Itaalia okupatsiooni ajal 12. aprillist (või 11. aprillist) 1939 3. detsembrini (või 4. detsembrini või 10. novembrini) 1941.
1922 oli Verlaci Albaania suurim maaomanik. Joseph Roth kirjutab, et talle kuulus enamik Elbasani maju. Tema ümber koondus Eduerakond, suurim konservatiivne partei, mis vastustas kindlalt igasugust maareformi, mis annaks talupoegadele maad. Parteisse kuulus Põhja-Albaania hõimujuhte ja väljapaistvaid moslemitest maaomanikke.
1922. aasta lõpupoole kihlus Ahmed Zogu Verlaci tütrega, kindlustades sellega endale Verlaci toetuse ja peaministrikoha.
1924. aastal oli Zogu sunnitud finantsskandaali ja atentaadi tagajärjel haavata saamise tõttu loovutama peaministrikoha Verlacile. Verlaci jäi valitsuse etteotsa juunikuuni ning põgenes seejärel Itaaliasse. Järgnenud Fan Noli režiimi ajal mõistis eritribunal Verlaci tagaselja surma koos kogu varanduse konfiskeerimisega.
Kui Zogu sai 1928 kuningaks, tühistas ta kohe kihluse Verlaci tütrega. See tegi Verlacist kuninga verivaenlase.
Secret Service
Secret Service (inglise keeles 'salateenistus') võib tähendada:
Shefqet Verlaci
Verlaci toetas albaanlastega asustatud Jugoslaavia ja Kreeka territooriumide liitmist Albaaniaga.
28. novembril 1939 toimus Tiranas esimene fašismivastane tänavameeleavaldus, mida toetas tööstus- ja transporditööliste streik. Nõuti itaallaste lahkumist ja valitsuse tagasiastumist.
Verlaci suri 1946 Zürichis ja maeti Rooma protestantlikule kalmistule.
Greifswald
Greifswald on linn (sadamalinn) Saksamaal Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal Läänemere kaldal.
Ajalugu
Keskajal oli Greifswaldi ala kaua aega asustamata metsane piirkond Taanile kuuluva Rügeni vürstiriigi territooriumi ja Pommeri hertsogkonda kuuluva Gützkowi krahvkonna vahel, mis oli samuti Taani kontrolli all.
1199 lubas Rügeni vürst Jaromar I Taanist pärit tsistertslastest munkadel asutada Rycki jõe suudmesse Eldena kloostri, mis esialgu kandis nime Hilda klooster. Munkadele antud maal asus pisut ülesvoolu ka looduslik soolaaurumisväli ja seda ala läbis kaubatee. Nii tekkis kloostri juurde asula, mille nimi oli alguses Grypheswolde. Sellest pärineb ka asula tänapäevane nimi. Linna rajamisel pandi paika teineteisega ristuvate tänavate ja ristkülikukujuliste kvartalite põhimõte, mis on säilinud tänapäevani.
pisi|püsti|vasakul|Torn Greifswald pisi|Greifswaldi raekoda pisi|[[Greifswaldi ülikool]]
1241 andsid Rügeni vürst Wizlaw I ja Pommeri hertsog Wartislaw III mõlemad Greifswaldile turuõiguse. 1248 sai Wartislaw Eldena kloostrilt loa omandada linna maa-ala feoodina. Wartislaw andis 1250 Greifswaldile Lübecki linnaõiguse ja 1278 sai linn Hansa Liidu liikmeks. Linna elanikeks olid peamiselt sakslased, kes asusid sinna tungi käigus itta (Drang nach Osten), kuid oli teisigi rahvaid, sealhulgas vende.
Eldena kloostri mõju linna üle vähenes oluliselt pärast seda, kui linna rajati frantsiskaani klooster.
Otse teisele poole Greifswaldi läänepiiri tekkis eeslinn Neustadt, mida esialgu eraldas Greifswaldist sügav kraav. 1264 ühendati Neustadt Greifswaldiga ja kraav aeti täis.
Pärast 1296. aastat ei resideerinud Pommeri hertsogid enam Greifswaldis ja linlased ei pidanud enam teenima Pommeri sõjaväes.
1456. aastal asutati Greifswaldi ülikool. See on tänapäeva Saksamaa vanuselt neljas ülikool. Kuna Greifswald on käinud mitu korda käest kätte, on Greifswaldi ülikool saanud olla nii Rootsi kui Preisimaa vanim ülikool.
Reformatsiooni käigus kiriku vara sekulariseeriti. Eldenas olnud tsistertslaste klooster osalt lammutati, osalt hävis kolmekümneaastases sõjas. Dominiiklaste kloostri hoone anti ülikoolile, frantsiskaanide kloostri hoones on tänapäeval muuseum (Pommersches Landesmuseum).
Järgnesid Rootsi-Poola sõda ja Rootsi-Brandenburgi sõda, mõlemas sai Greifswald kannatada. Brandenburgi väed pommitasid linna 1659 ja 1678. Esimese pommitamise käigus tekkis tulekahju, kus maha põles 16 hoonet, teise käigus hävis 30 hoonet ja sajad said kahjustusi. Greifswaldi Maarja kiriku müürides on siiamaale näha teise pommitamise käigus tulistatud kahurikuule. Linna taastamiseks andis Rootsi valitsus 1669 ja uuesti 1689 välja seaduse, mis vabastas maksudest igaühe, kes ehitas või taastas Greifswaldis maja. Neid seadusi küll muudeti sageli, aga põhimõtteliselt kehtisid nad 1824. aastani.
Põhjasõda puudutas Greifswaldi 1711–1713, mil Venemaa väed piirasid läheduses olevat Stralsundi. Greifswald pidi majutama Rootsi vägesid, kes ei käinud linnaga heaperemehelikult ümber ja hävitasid mitu maja. 28. oktoobril 1715 sõlmisid Suurbritannia kuningas ja Hannoveri kuurvürst George I ning Venemaa keiser Peeter I Greifswaldi lepingu, millega Suurbritannia tunnustas Karjala, Eestimaa ja Ingerimaa üleminekut Rootsi võimu alt Venemaa võimu alla ja Venemaa tunnustas Bremen-Verdeni üleminekut Rootsi võimu alt Hannoveri võimu alla.
1763 asutati Greifswaldi botaanikaaed.
1815 ühendati Greifswald Preisimaa kuningriigiga. 1871. aastast kuulus Greifswald ka Saksa keisririigi koosseisu.
1900. aasta paiku jõudis linna raudtee. See ulatus Stralsundist loode poole ja Berliinist lõuna poole. Lisaks rajati kohalik raudteeliin ida poole Wolgastisse. Raudtee rajamise tulemusena laienes linn esimest korda keskajal linnamüüridega piiratud alalt kaugemale.
Ajal, mil Saksamaa oli kaheks jagatud, kuulus Greifswald Saksa DV-sse.
Greifswaldil on üheksa sõpruslinna: Kotka (Soome, alates 1959), Goleniów (Poola, alates 1986), Osnabrück (Saksamaa, alates 1988), Lund (Rootsi, alates 1990), Angers (Prantsusmaa, alates 1994), College Station (USA, alates 1995), Szczecin (Poola, alates 1996), Hamar (Norra, alates 1997) ja Newport News (USA, 2007).
11. detsembri 2008 seisuga elas linnas 54 131 inimest. Ülikooli tudengeid oli nende hulgas 11 000. Ülikooli töötajaid oli 5000. Samal aastal valiti Greifswald Saksamaa kõige nooremaks linnaks: üheski teises Saksa linnas polnud alla 30-aastaste elanike osakaal nii suur.
Linnanõukogu on traditsiooniliselt juhtinud kristlik-demokraatlik liit. 7. juunil 2009 valiti uus 43-liikmeline linnanõukogu, mille kehtivusperiood on 5 aastat. Sellest kuulub kristlikele demokraatidele 13, Saksamaa vasakparteile 10, sotsiaaldemokraatidele 6, rohelistele 5, vabadele demokraatidele 4 ja ülejäänutele 5 kohta.
Apollo 7
Apollo 7 oli NASA Apollo programmi neljas missioon, mis sooritas programmi esimese mehitatud lennu. See oli ka esimene mehitatud missioon pärast missiooni Gemini 12, mis oli toimunud novembris 1966. Esialgsete plaanide kohaselt pidi Apollo programmi esimese mehitatud missiooni sooritama Apollo 1, mis pidi toimuma jaanuaris 1967. Apollo 1 missioon jäi ära, sest 27. jaanuaril 1967 toimunud treeningu ajal puhkes kapslis tulekahju, milles kogu meeskond hukkus. Pärast seda peatati mehitatud lennud 21 kuuks, kuni NASA uuris õnnetuse põhjuseid, ehitas kosmoselaeva ümber ning muutis turvaprotseduure. Apollo 7 täitis Apollo 1 meeskonnale seatud eesmärgid ning katsetas Maa-lähedasel orbiidil Apollo juhtimis- ja teenindusmoodulit. Missioon startis Maa orbiidile 11. oktoobril 1968 kanderaketiga Saturn IB.
Meeskond
Meeskonda kuulusid komandör Walter Schirra, vanemlendur Donn F. Eisele ja piloot Walter Cunningham. See oli esimene kord, kui NASA saatis kosmosesse kolmeliikmelise meeskonna. Varumeeskonda kuulusid Thomas P. Stafford, John Young ja Eugene Cernan. Varumeeskond lendas hiljem missioonil Apollo 10.
Taust
Schirrast, Eiselest ja Cunninghamist moodustati Apollo programmi meeskond esmakordselt 29. septembril 1966. Esialgsete plaanide järgi pidid nad lendama pärast missiooni Apollo 1, mille meeskonnaks määrati Gus Grissom, Ed White ja Roger Chaffee. Detsembris 1966 otsustati, et Schirra meeskonna missioon pole vajalik ning meeskond määrati Apollo 1 missiooni varumeeskonnaks.
27. jaanuaril 1967 toimus Apollo 1 põleng, milles Grissomi meeskond hukkus. NASA peatas seejärel mehitatud lennud, et juhtimismoodul ja astronautide skafandrid õnnetuse kordumise vältimiseks ümber ehitada. Hiljem määrati Schirra, Eisele ja Cunningham esimese mehitatud lennu põhimeeskonnaks ja Schirrast sai asinus astronaut, kes osales Mercury, Gemini ja Apollo programmi missioonil. Kuna missioonile ei võetud kaasa kuumoodulit, kasutati kanderaketina Saturn IB-t.
Mercury ja Gemini programmide ajal oli stardiplatvormi meeskondi juhtinud McDonnel Aircraft-i insener Günter Wendt, kes vastutas kosmoselaevade eest ajal, mil need olid stardiplatvormil. Ta teenis ära astronautide, sealhulgas Schirra, austuse ja imetluse. Apollo programmi ajal vastutas stardiplatvormide eest North American Rockwell, mistõttu ei juhtinud Apollo 1 ajal stardiplatvormi meeskondi Wendt.
Schirra soovis, et platvormi meeskondi asuks taas juhtima Wendt ning ta veenis oma ülemust, Deke Slaytoni, et ta veenaks North American Rockwelli juhtkonda Wendti palkama. Seejärel õnnestus Schirral veenda North Americani stardioperatsioonide juhti, et Wendt oleks stardiplatvormi juht päevases vahetuses, et ta saaks olla stardiplatvormi juht Apollo 7 stardi ajal. Wendt oli stardiplatvormi juht Apollo programmi lõpuni ja läks pensionile 1989. aastal.
Missiooni tipphetked
pisi|Saturn IB viimane aste. Pildil on näha, et parempoolne paneel pole täielikult avanenud Apollo programmi esimene mehitatud missioon rohkem kui 22-kuulise pausi järel, startis 11. oktoobril 1968 kell 15:02:45 (UTC). Start oli tavapärane.
Pärast orbiidile jõudmist ning kanderaketist eraldumist, keeras meeskond juhtimismooduli ringi ja Eisele katsetas kuumooduliga põkkumiseks vajalikke manöövreid. Kuna kuumoodulit kaasas ei olnud, oli kosmoselaeva adapteri külge kinnitatud visuaalne märk, mis asus samas kohas kus kuumoodulil. Kuumooduli adapteri paneelid, mis pidid avanedes liikuma 45 kraadise nurga alla, ei avanenud täielikult ja seetõttu oleks tegelikul Kuu-missioonil kuumooduli kätte saamine olnud raskendatud ning seetõttu otsustati järgnenud missioonidel paneelid avamisel eemale heita.
Kõik kosmoselaeva seadmed töötasid probleemideta ning missiooni vältel kaheksa korda käivitatud peamootor, mis järgnenud missioonidel võimaldas astronautidel Kuu orbiidile siseneda ja sealt lahkuda, töötas samuti plaanipäraselt. Esimesel peamootori käivitamisel polnud astronaudid valmis järsuks löögiks, mis mootori käivitamisel tekkis, sest kanderaketi start oli olnud väga sujuv. Insenerid olid esialgu kartnud, et astronautide laevas liikumine võib häirida laeva stabiliseerimist, kuid selgus, et need hirmud polnud põhjendatud.
Lennujuhtide ja astronautide pingelised suhted
Ehkki Apollo kosmoselaev oli Gemini programmis kasutatutega võrreldes väga mugav, mõjutas 11 päeva kestnud missioon astronaute.Schirra ja lennujuhtide vahelised pinged algasid juba stardi ajal, kui lennujuhid otsustasid startida, kuigi katkestamisvõimalused stardi algusperioodil polnud ideaalsed. Orbiidil jäi mõni meeskonnaliige ruumikas kabiinis liikudes merehaigeks, mida polnud juhtunud varasematel missioonidel, kus kasutati väiksemaid kosmoselaevu. Lisaks kurtis meeskond ebamugava WC (kasutamine võttis üle 30 minuti) ja kehva toidu üle. Kõige hullem probleem tekkis, kui Schirral tekkis külmetus, mis muutis tema ja ülejäänud astronaudid lennujuhtide suhtes pirtsakaks.
Maandumine ja kokkuvõte
Apollo 7 kapsel maandus Atlandi ookeani, 370 km Bermudast edelas ja meeskonda oodanud lennukikandjast USS Essexist 13 km põhjas.
Hoolimata meeskonna ja lennujuhtide vahelistest pingetest, täitis missioon kõik eesmärgid ning tõestas, et Apollo juhtimis- ja teenindusmoodul on lennukõlblik. See võimaldas NASAl saata Apollo 8 tiirlema Kuu orbiidile. Apollo 7 oli ainus mehitatud missioon, mis startis Kennedy stardikompleksist 34. Edasised mehitatud missioonid startisid Kennedy Kosmosekeskuse stardikompleksist 39 ja 1969. aastal otsustati, et 34. stardikompleks on üleliigne ja see võeti kasutusest maha. Seisuga juuni 2018 oli Cunningham viimane elusolev Apollo 7 meeskonnaliige. Eisele suri 1987. ja Schirra 2007. aastal.
Krasnogorsk
Krasnogorsk on linn Venemaal Moskva oblastis, Krasnogorski rajooni keskus.
Loodus
Krasnogorsk asub Smolenski-Moskva kõrgustikul. Maapind laskub Moskva jõe suunas, loodest kagu poole. Absoluutsed kõrgused piirkonnas on vahemikus 190–220 m.
Kogu linna ja selle ümbruse pinnase aluspõhja moodustavad juura savid, mis kaitsevad veehorisonte. Pinnavetega on kogu ümbruskond rikkalikult kindlustatud ja nende põhjal on korraldatud Krasnogorski veevarustus.
Krasnogorski kliima on mõõdukalt mandriline. Aasta keskmine temperatuur on +4,5 °C. Kõige kuumemad kuud on juuli (+19,0 °C) ja august (+17,2 °C), kõige külmemad veebruar (−9,1 °C) ja jaanuar (−8,8 °C). Aastane keskmine sademete hulk on 598 mm.
Ajalugu
Krasnogorski kandis elasid inimesed juba paljude tuhandete aastate eest. Arvatavasti olid need soomeugrilased. Hiljem asusid sinnakanti elama slaavlased.
Krasnogorsk ise on väga noor linn, eriti võrreldes ümberkaudsete linnadega. Veel 20. sajandi alguses oli tänapäeva Krasnogorski maa-alal mitu küla. Kuid sealkandis tegutsevat Pavšino pärusmõisa on mainitud juba Vassili Pimeda testamendis 1462.
Alexander Ogilvy
Alexander Ogilvy (Alexander Charles Ogilvy) (sündinud 12. novembril 1996) on Briti kuningliku perekonnaga kaugelt sugulane ning 2011. aasta seisuga Briti troonipärimisjärjekorras 41. kohal.
Krasnogorsk
Ajalugu
19. sajandi teisel poolel ilmus nendesse küladesse kerge- ja keemiatööstus: tekstiilitootmine, riidevärvimine, happetootmine. 1901 rajati sinna raudtee, aga Pavšino raudteepeatus rajati alles 1908.
Alexander Ogilvy
Tema isa on James Ogilvy ja ema Julia Ogilvy. Tema isapoolne vanaema, printsess Alexandra oli George V lapselaps.
Krasnogorsk
Ajalugu
1922 nimetati Pavšino aleviks. 1926–1927 toodi sinna üle Podolski mehaanikatehas, mis oli asutatud 1905 Riias Saksa optikaettevõtte Carl Zeiss filiaalina. 1931 kinnitati üldplaan, mille kohaselt Pavšinosse rajatakse NSV Liidu suurim optikaettevõte, asulat laiendatakse ja nimetatakse ümber Optikogorskiks. Kuid nimi muudeti kiirelt, 10. aprillil 1932 ümber Krasnogorskiks. Samal aastal rajati sinna tehas Standardbeton, mis tootis suurte mõõtmetega betoonkonstruktsioone. Krasnogorsk sai linnaõigused 7. oktoobril 1940.
Alexander Ogilvy
Lisaks on Alexander suguluses ka Kreeka ja Taani kuningaperedega, kuna ta vanavanaema printsess Marina oli sündinud Kreeka ja Taani printsessina.
James Ogilvy
Krasnogorsk
Ajalugu
Teise maailmasõja ajal jõudis 1941 rinne kõigest mõne kilomeetri kaugusele linnast. Pärast fašistide tagasilöömist rajati samal aastal linna vangilaager ja Keskne Antifašistlik Kool, kus püüti (ja isegi edukalt) sakslasi ümber kasvatada. Kool viidi 1943. aasta kevadel üle Gorkisse. Kooli vilistlaste põhjal organiseeriti komitee Vaba Saksamaa, mis oli mõjukas Saksa DV loomisel.
Tänapäeval on Krasnogorsk üks kõige kiiremini kasvavaid Moskva eeslinnu. Seal avati 26. detsembril 2009 esimene väljaspool Moskvat asuv Moskva metroo jaam, Mjakinino metroojaam.
Amneesia
Amneesia on teatud sündmuste mittemäletamine ajukahjustuse tõttu või psüühilistel põhjustel.
Liigid
Suuna järgi:
Anterograadne ja retrograadne amneesia võivad esineda koos.
Ulatuse järgi:
Mäluliigi järgi:
Amneesia võib hõlmata ühte või mitut mäluliiki korraga, olla anterograadne või retrograadne, osaline või täielik.
Ajalise gradiendiga retrograadse amneesia korral mälukahjustus erineb sõltuvalt sellest, kui palju aega enne traumat mälestus loodi. Näiteks võivad enim kahjustunud olla mälestused vahetult enne traumat, keskmiselt kahjustunud päevi või kuid enne traumat ja peaaegu kahjustamata aastaid enne traumat mällu salvestatu.
Ataxia
Ansambel kirjutas ja salvestas oma kahe ainsaks jäänud albumi ("Automatic Writing" ja "AW II") lood kahe nädala jooksul. Koosseis esines ainult kaks korda, mõlemad korrad Los Angeleses asuvas klubis Knitting Factory, 2. ja 3. veebruaril 2004.
Euroopa Arengufond
Euroopa Arengufond (EAF) (inglise European Development Fund, EDF) on rahastamisinstrument, mille abil rahastatakse Euroopa Liidu koostööd Aafrika, Kariibi ja Vaikse Ookeani regiooni riikidega (AKV riigid) vastavalt Cotonou lepingule. EDF sisaldab mitmeid instrumente, millest tähtsamad on annetused (inglise grants), riskikapital ja laenud erasektorile.