Basileios_II
Võitlus Bulgaariaga
Basileios II pika valitsemisaja peamiseks ja aastakümneid kestvaks välispoliitiliseks probleemiks kujunes Bulgaaria. Kuigi suurem osa Bulgaariast oli alistatud juba Johannes I ajal, pingestus olukord Lääne-Bulgaarias järsult pärast seda, kui võim läks seal nelja venna kätte. Ametlikuks valitsejaks sai kõige vanem vend Roman, kellega Bütsantsil polnud erilisi probleeme. Hoopis teistsuguseks aga kujunesid suhted noorema venna Samuiliga, kes korraldas jultunud kallaletunge keisririigi aladele. Neile lõpu tegemiseks alustas Basileios 986. aasta suvel sõjakäiku, mis kulmineerus 17. augustil Traianuse väravate lahinguga. Selles lahingus Samuiliga sai keiser lüüa ja tal õnnestus vaevu eluga pääseda. Viie aasta möödudes korraldas keiser uue sõjakäigu. See kujunes eelmisest edukamaks ning bütsantslastel õnnestus võtta vangi Roman. Kuid Samuil jätkas võitlust ja andis Basileiose vägedele mitmeid valusaid hoope. pisi|Sõjalised kampaaniad Bulgaaria-Bütsantsi sõjas 976–1018 pisi|Bütsantslaste võit bulgaarlaste üle [[Kleidoni lahingus]] vasakul|pisi|Võidukad bütsantslased jälitamas põgenevat Bulgaaria ratsaväge 996. aastal ületasid Samuili poolt juhitud bulgaarlased järjekordselt keisririigi piiri ning jõudsid röövides ja põletades Lõuna-Kreekasse. Sealt pöördusid nad hiiglasliku saagiga tagasi. Ning saamahimu ja ahnus Samuili ka hukutasid. Tagasiteel jõudis tema röövitud varandustega ülekoormatud ja aeglaselt liikuvatele vägedele järele Bütsantsi ratsavägi. Kuid oma saagist loobuda Samuil ei tahtnud ja nii tuligi tal anda lahing sõjaväega, mis mõtles rohkem röövitu säilitamisele kui vastase purustamisele. Lisaks ei võimaldanud suur voor bulgaarlastel manööverdada, ja nii kaotasid nad oma peamise eelise – kiiruse. Lõpuks saigi Samuil hävitavalt lüüa ning jätnud oma väe saatuse hooleks, põgenes ta ise läbi häda. Sõda polnud aga sellega veel lõppenud. Pärast Romani vangistamist sai Samuilist ametlik valitseja ja ta ei kavatsenudki relvi maha panna. Samas vandus ka Basileios, et enne Samuili hävitamist ta sõjategevust ei lõpeta. 1001. aastast algasidki keisri iga-aastased sõjakäigud Bulgaariasse, kusjuures tema väed tegutsesid seal ennenägematu julmusega. See andiski Basileiosele hüüdnime Bulgaroktonos – “Bulgaarlastetapja". Kuigi Samuil püüdis anda Basileiose vägedele omapoolseid vastulööke, hakkas ülekaal kalduma aina enam Bütsantsi poole. 1014. aasta 29. juulil toimuski Struma piirkonnas otsustav lahing, mille käigus ilmnesid Basileiose väejuhianded. Oskuslikult manööverdades piiras ta bulgaarlaste väe ümber ning sellest piiramisrõngast neil ei õnnestunudki välja murda. Seejärel alustasid tööd bütsantslaste kiviheitemasinad, muutes lahingu "bulgaarlaste hävitamiseks". Bulgaarlased mõistsid vastupanu mõttetust ja otsustasid alla anda. Seda otsust võis soodustada ka asjaolu, et Samuili ennast sissepiiratute hulgas polnud. Lõpuks andiski umbes 15 000 sõjameest ennast vangi. Ja see, mis nüüd toimus, kinnistas keisrile antud hüüdnime igaveseks. Basileios andis käsu kõik vangid üles rivistada ning igal sajandal torgati üks silm peast, kõik ülejäänud aga torgati pimedaks. Siis moodustati nendest õnnetutest sajamehelised pimedate rivid, kes ühesilmsete juhtimisel saadeti teele Samuili laagri suunas. Väidetavalt polevat Samuil, kes oli varem ka ise piisavalt julmusi korda saatnud, suutnud seda pilti taluda ning lõpetas elu enesetapuga.