cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gestapo
1933
Baieri Poliitilise Politsei Komandör Heinrich Himmler võttis 1933–1934 üle enamiku liidumaade poliitilise politsei juhtimise (Hamburgi, Württembergi, Badeni, Anhalti ja Hesseni, Bremeni, Oldenburgi, Saksimaa ja Braunschweigi ning 1934. aasta aprillis nimetas Göring Himmleri Preisimaa Gestapo inspektoriks.
1936
Saksamaa korrakaitseorganid reorganiseeriti ning kõik Saksamaa liidumaade politseiasutused ei allunud enam kohalike liidumaade siseministeeriumitele, vaid otse SS-i riigifüürerile ja Saksa Politsei juhile (Reichsführer SS und Chef der Deutschen Polizei) Heinrich Himmlerile. Kriminaalkuritegevuse ja riigivastaste kuritegudega tegelevad politseiasutused – kriminaalpolitsei – kriminalpolitzei ja poliitiline politsei – Gestapo ühendati Julgeolekupolitsei (Sicherheitspolizei (Sipo)) nime all. Otseselt poliitiliste vastastega tegeles Riigi Julgeoleku Peaameti II osakond, mille juht oli Heinrich Müller ja JP Peaameti juhiks määrati Reinhard Heydrich, kes tol ajal Saksamaal levinud kohakaasluse alusel oli nii riikliku julgeolekuameti kui ka seni veel eraldiseisva partei alluvuses oleva parteilise julgeoleku Julgeolekuteenistuse (SD) eest vastutavate ametkondade juht. Gestapo koosseis, millesse kuulusid kõikide Saksamaa liidumaade poliitiliste politseiasutuste töötajad, oli ligikaudu 4200 inimest.
1944
Pärast sõjaväeluure Abwehr likvideerimist ning töötajate liitmist RSHA – Riigi Julgeoleku Peaametiga loodi 3 Peaosakonda: Üldosakond, poliitiline politsei, sõjaväeline kaitsepolitsei (Abwehrpolizei).
1945
Koosseis (koos okupeeritud maade asutustega) oli ligikaudu 40 000 töötajat.
Auastmed RSHAi IV osakonnas Gestapos
Vaata ka Relva-SSi ja Wehrmachti auastmete võrdlus.
Siili
Siili on asum Tallinnas Mustamäe linnaosas. Asum piirneb Lilleküla, Tondi, Mustamäe ja Sääse asumiga. Siili asumi pindala on 0,26 km2.
Siili asum on saanud nime Siili tänava järgi, mis rajati 1935. aastal Tondi liivikule. Siili tänav paiknes algselt Sääse asumis, kuid 1970ndatel muudeti tänava asukohta. Praegu jääb tänav Siili asumi territooriumile.
Ajalugu
Sõpruse puiestee ja A. H. Tammsaare tee ristmiku kandis asus varasemal ajal Tondi mets. Praegune Parditiigi park on osa sellest metsast.
Siili asumit hakati hoonestama 1971. aastal, kui Mustamäe põhiosa oli juba valminud. Asum on hoonestatud peamiselt 5- ja 9-korruseliste paneelmajadega, mis moodustavad siseõuedega gruppe. Valdav osa ehitustöödest lõpetati 1994. aastaks.
Elanikkond
Siili asumi elanikkond on võrdlemisi eakas: 2016. aastal moodustasid 0–17aastased asumi elanikkonnast 12–17% ja üle 68-aastased 20–31%. Samal aastal jäi eestlaste osakaal asumi elanike seas 50–79% vahele.
Soltsõ
Soltsõ on linn Venemaal Novgorodi oblastis, Soltsõ rajooni keskus. Asub Šeloni jõe ääres Veliki Novgorodist 78 km edela pool.
Siili
Loodus
Siili asumis asub 5,9 hektari suurune Parditiigi park, mis on saanud nime sealse sinikaelpartide koloonia järgi. Pargis esineb veega täidetud lohke, milles kasvab vesistele aladele iseloomulikke taimi (nt hundinui, varsakabi jm). Pargis kasvab kõige rohkem sangleppasid, kuid seal esineb ka muid puuliike, nagu remmelgas, sookask, toomingas jm. Pargi kirdeosas asub Parditiik.
Soltsõ
Soltsõd on esmamainitud 1390. aastal. Linna lähedal toimus 1471. aastal Šeloni lahing Moskva ja Novgorodi vägede vahel.
Siili
Hooned ja elamud
Siili asumi üldplaneeringu järgi on asum avatud hoonetevahelise ruumiga korruselamumaa. Siili on hoonestatud peamiselt viie- ja üheksakorruseliste kortermajadega. Hoonete vahel moodustub ühiskasutuses olev avalik ruum haljasalade, puhkekohtade, kergliiklusteede, spordiplatside, mänguväljakute ja muuga. Asumi keskel on üldkasutatavate ehitiste maa (koolid, lasteasutused).
Soltsõ
Linna läbib Peterburi–Viciebski raudtee.
pisi|left|Kirik Soltsõs
Siili
Haridus ja kultuur
thumb|Siili tänav
Siili asumi tänavad
Siili asumit läbivad Siili tänav, Sõpruse puiestee ja A. H. Tammsaare tee.
Iluteenindus
Melissa ilusalong, Siili 25
Kodumasinate hooldus
Raud OÜ kodumasinate hooldus, Siili 25
Uued ettevõtlusalad
Uute ettevõtlusalade rajamist ette nähtud ei ole. Võimalik on arendada kodukontorite kasutamist, kui see ei too kaasa täiendava parkimisvajaduse tekkimist.
Ühistranspordiühendus
Siili asumisse sõidavad liinibussid (Nõmme tee) 12, 13, 20, 20A, 24, 24A (Tammsaare tee); 11, 28, 72, 112, 115, 238 (Sõpruse puiestee). Siili asumisse sõidavad trollid 3 ja 4 (9. liin on 2017. aastast ajutiselt suletud). Siili asumisse jäävad peatused Tüve, Retke tee ja Siili.
Obninsk
Obninsk on linn Venemaal Kaluga oblastis. Asub Protva jõe kaldal, Moskvast 100 km edelas ja Kalugast 68 km kirdes.
Obninskis avati 27. juunil 1954 maailma esimene tööstuslik tuumaelektrijaam. 1956. aastal sai Obninsk linnaõigused. Linnas oli ka vene esimese tuumaallveelaeva Leninski Komsomol meeskonna üks treeningubaase.
Obninski tuumajaam töötas ligi 48 aastat ja suleti 30. aprillil 2002.
Arthur Sillard
Arthur Sillard (kuni 1940. aastani Artur Smironin; 16. jaanuar 1893 Käru, Järvamaa – 13. märts 1967 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant, 1940).
Ta lõpetas 1914. aastal Tallinna Reaalkooli ja 1926. aastal Tartu Ülikooli kaubandusteaduse erialal.
Osales Vabadussõjas.
Töötas Kaitseministeeriumi Toitlusjaoskonnas ülemana, hiljem Sõjaväe Varustusvalitsuses, oli Tallinna koondise majandaja.
Maetud Tartu Raadi kalmistule.
Kongsøya
thumb|Kuningas Karli maa on punane ja Kongsøya saar paikneb selle keskel thumb|Kuningas Karli maa kaart Kongsøya on Norrale kuuluv saar Svalbardi idaosas, Kuningas Karli maa saarestiku osa. Rivalensundet eraldab seda läänes Svenskøya saarest ja Lydiannasundet eraldab seda idas Abeløya saarest. Erik Erikseni väin eraldab Kuningas Karli maa saarestikku Kirdemaast. Saare geograafilised koordinaadid on.
Saare pindala on 191 km².
Kõrgus merepinnast on kuni 320 m.
Chadwick Smith
Õigusteaduse doktor (Tulsa ülikool), prokurör Sapulpas Oklahoma osariigis.
Nižnevartovsk
Nižnevartovsk on linn Venemaal Handi-Mansi autonoomses ringkonnas, Nižnevartovski rajooni halduskeskus. Asub Obi jõe ääres.
Nižnevartovsk on rajatud 1909. aastal. Linnaõigused sai 1972. aastal. 1976. aastast toimub linnas valgete ööde festival Samotlori ööd.
Peamine tööstusharu on nafta- ja gaasitööstus.
Elanikest on venelasi 65,6%, tatarlasi 9,7%, ukrainlasi 8,3%, baškiire 3,6% ja 16,8% teistest rahvustest.
Salomon Henning
Salomon Henning (läti keeles Zalomons Hennings; 1528 Weimar – ukj 29. november 1589 Kuramaa) oli Liivimaa ja Kuramaa hertsogiriigi ametnik ning kroonik.
Henning sündis Saksamaal Weimaris linnakodaniku pojana ning õppis mitmes Saksamaa ülikoolis peamiselt õigusteadust. 1553. aastal kohtus ta toonase Liivi ordu majandusülema Gotthard Kettleriga ja sai tolle erasekretäriks, jäädes tolle kaaskonda kuni viimase surmani.
Henning tegutses ka Kuramaa ja Zemgale hertsog Gotthard Kettleri nõunikuna ning agara kiriku- ja kooliasjade korraldajana.
Henning kirjutas ka Liivimaa 16. sajandi teise poole ajalugu käsitleva "Liivi- ja Kuramaa kroonika" (Lifflendische Chürländische Chronica, ilmus kahes trükis), mis püüab Kettlerit parimas valguses näidata, kuid sisaldab ka olulisi fakte Liivi sõja ning Kuramaa hertsogiriigi asutamise kohta. Tema kroonika on veel erandlik ka selle poolest, et see käsitleb vaid autori kaasaega (aastaid 1554–1589).
Krista Kerge
pisi|Krista Kerge 17. detsembril 2013 "Eesti [[õigekeelsussõnaraamatu ÕS 2013" esitlusel]] Krista Kerge (sündinud 7. novembril 1952) on eesti keeleteadlane.
Ta lõpetas aastal 1971 Tallinna 2. Keskkooli ja aastal 1979 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna filoloogi, eesti keele ja kirjanduse õpetaja kvalifikatsiooniga.
Peamised uurimisvaldkonnad: sõnamoodustus, teksti-, diskursuse ja žanrianalüüs, keele variatiivsus, rakenduslingvistika (emakeele ja teise keele õpetamine ja testimine, õigus- ja halduskeel, keelenormid ja kõnekäitumine).
Ta on Tallinna Ülikooli rakenduslingvistika professor, alates 2020. aastast emeriitprofessor.
Inimsusvastane kuritegu
Inimsusvastane kuritegu (inglise keeles crime against humanity) on ükskõik missugune tsiviilelanikkonna vastu suunatud mõrvamine, hävitamine, orjastamine, küüditamine, deporteerimine, rüüstamine, vabaduse võtmine, piinamine, vägistamine ja muu inimsusvastane tegu, mis on toime pandud relvakonflikti ajal; samuti tagakiusamine poliitilisel, rassilisel või usulisel pinnal sõjakuritegude või rahuvastaste kuritegude toimepanemisel või seoses nende kuritegudega.
Kronoloogia
, Venemaa kodusõda ,, (kodusõja algusest 1936. kuni 1952. aastani, kui režiim lõdvenes, kadus 114 000 inimest), , Punane terror
Serbia ja Ungari elanikkonna vastuolud antud piirkonnas tekkisid pärast Esimese maailmasõja lõppu, kui Ungari kaotas Trianoni rahulepinguga 2/3 territooriumist, s.h ka peamiselt ungarlastega asustatud piirkonnad Lõuna-Ungaris, mis läksid vastloodud Serbia-Horvaatia-Sloveenia Kuningriigile, millest sai 1929. aastal Jugoslaavia Kuningriik. Pärast seda kolis piirkonda hulganisti serblasi ning Teise maailmasõja alguseks olidki Lõuna-Ungari ungarlased muudetud oma kodumaal kohati vähemuseks. Pärast seda, kui Ungari 1941. aasta aprillis kõnealuse piirkonna tagasi vallutas, võeti kohe päevakorda dobrovoljac'ite (добровољац) tagasisaatmine Serbiasse. Sama aasta mai algul palus Ungari valitsus Saksa vägede juhtkonnalt luba asustada Serbiasse tagasi 150 tuhat uusmigranti. Sakslased vastasid eitavalt, kuid viimaks asustati Serbiasse tagasi umbes 13 000 uusmigranti. Jugoslaavia Kommunistliku Partei Vojvodina Komitee andis 1944. aasta 2. oktoobril piirkondlikele komiteedele juhtnöörid: "/-/ Kui Punaarmee astub Vojvodina pinnale, on parteiorganite juhtkonnale järgmine ülesanne: alustada kõige otsustavamal moel viienda kolonni hävitamist, esmajärjekorras okupantide tuntud teenrite hävitamist. /-/ Iga bandiiti tuleb ta kuritegude eest karistada." Ühtekokku mõrvati 1944. aasta oktoobris ja novembris Lõuna-Ungaris eri andmetel 35 000–50 000 ungarlast. Väga sageli kaasnes sellega piinamine.
Orkney saarte lipp
thumb thumb|Endine mitteametlik lipp Orkney saarte lipp on Suurbritanniale kuuluvate Orkney saarte ametlik lipp. Lipul on punasel taustal sinine kollase äärisega Skandinaavia rist. Lipp võeti kasutusele 2007. aastal pärast rahvahääletust. Lipp sümboliseerib saarte Šoti ja Norra pärandit. Punane ja kollane on Šoti ja Norra vappide värvid. Sinine värv pärineb Šotimaa lipult.
Nikolai von Glehn
Alexander Nikolai von Glehn [nikol'ai fon gleen] (16. juuli 1841 Jälgimäe mõis – 7. september 1923 Brasiilia) oli Jälgimäe mõisa omanik, Nõmme rajaja, Glehnide suguvõsast.
Glehn ja Nõmme
Enne suurema asustuse tekkimist olid Nõmme aladel vaid Nõmme kõrts, mis asus Pärnu maantee ääres, ja metsavahi majake. 1689. aasta Holmbergi kaardil oli see kõrts kirjas nimega Mägedevahe kõrts (meggedewahe Krog), Nõmme kõrtsi nime kasutati esimest korda 1784. aasta Schrammi kaardil (kujul Nömme). 1872. aastal loodi Nõmmele raudteepeatus, mille praegune jaamahoone valmis 1930. aastal.
Suur osa Nõmme maadest kuulusid Jälgimäe mõisale. Nende maade omaniku Nikolai von Glehn soov rajada linn aitas Nõmme asumi arengule kaasa. 1873. aastal andis ta raudteepeatuse lähedal välja esimese suvilakrundi. Legendi järgi öelnud ta seejuures: "Seie saagu lenn". 1880. aastal sai Glehn ka loa hakata müüma mõisast eraldatud väiksemaid krunte eraomandiks, mis muidu oli Balti eriseaduse alusel keelatud.
Nikolai von Glehn pidas kruntide väljaandmisel mõningal määral silmas ka rahvuslikke ja seisuslikke vahesid. Sakslased koondusid elama põhiliselt Uus-Nõmme piirkonda, rikkamad eestlased ja "kadakad" elasid Vana-Nõmmel. Töörahvas sai krunte peamiselt Harku ja Põhjakaare tänava ümbrusse. Kuna selles piirkonnas peeti palju koduloomi ja -linde, hakati seda ümbruskonda veidi pilkavalt kutsuma Kanakülaks (saksa k Hühnerseite).
Loss ja park
Praegusesse Glehni parki laskis Nikolai von Glehn oma kavandite järgi ehitada niinimetatud Glehni lossi. See valmis aastal 1886. Loss on varustatud keldrite, müürisiseste keerdtreppide, ärklite, tornikeste, sakilise rinnatisega jmt, mis pidid looma kujutluse keskaegsest rüütlilossist. Osa ruumide seinu katsid risti-rästi mitme värviga kirjutatud salmid, mõtteterad ja õpetussõnad. Teiste hulgas leidus ka eestikeelne salm, mis manitses: "See on üks harimata mees, kes sülitab veel maja sees!"
1902. aastal tekkis tal mõte püstitada parki purustatud raudkividest Kalevipoja kuju. Ta modelleeris ja ehitas kuju ise. See võttis aastaid aega ja valmis alles 1908. aastal. Kui kuju oli pooleldi valmis, kukkus see oma raskuse tõttu jalge pealt maha. Glehn andis kangelasele kätte tugeva malaka, mis teda edaspidi püsti hoidis. Kohalikele meenutas kuju aga rohkem kuradit.Eksitus tuli sellest, et vana Glehn ei tundnud küllalt hästi Eesti minevikku, selle-eest aga väga hästi Saksa minevikku: vanad germaanlased tõmbasid jahile minnes metsloomade petmiseks selga härjanaha, millel olid veel sarved küljes. Glehn, tahtes anda ka Kalevipojale jahimehe välimust, sest seegi käis jahil, pani Kalevipojale samuti härjanaha koos sarvedega selga ja eestlased, kes ei tundnud seda saksa joont, hakkasid Kalevipoega kuradiks pidama.
Teise künka otsa laskis von Glehn püstitada samasugustest kividest lohe kuju, mida hakati rahvasuus kohe krokodilliks kutsuma. Skulptuur ehitati Kalevipojaga umbes samal ajal ühe vene inseneri poolt, kuid Glehni plaanide, jooniste ja õpetuste järgi. Glehn oli ise ametis Kalevipojaga. Ka krokodilliga juhtus ehitamise ajal umbes sama õnnetus, mis Kalevipojaga. Kas tehti krokodillile hirmus nõrk kael või hirmus raske pea, kuid peaaegu kohe pärast valmimist oli krokodillil pea otsast kukkunud. Von Glehn võtnud vana pea ja pistnud selle kaelapidi maa sisse ja nii jäänud mulje, nagu poeks teine krokodill maa seest välja.
Emigreerumine
Esimene maailmasõda ja sellega kaasnenud saksavaenulikkus viis selleni, et von Glehni kahtlustati spioneerimises. Teda süüdistati signaalide edastamises Saksa allveelaevadele oma kõrgetelt objektidelt (sel ajal oli ümbritsev mets tunduvalt madalam). 1915. aastal müüriti vaatetorni ukseavad kinni ja õhiti Kalevipoja kuju.
1918. aastal lahkus Glehn Eestist algul Saksamaale, hiljem aga poja Manfred Nikolai von Glehni kehva tervise tõttu soojema kliimaga Brasiiliasse, kus Nikolai von Glehn Ouro Fino haiglas Minas Geraisi osariigis 7. septembril 1923 suri.
Isiklikku
Nikolai von Glehni vanem vend oli baltisaksa botaanik Peter von Glehn.
Nikolai von Glehn oli abielus Johann Heinrich Bergi (1812–1853) ja Sophie Riola tütre Karoline Henriette Mariega (1847–1896), Nende järeltulijad:
pisi|[[Seaküla Simsoni loodud Glehni kuju Nõmmel|alt=Glehni kuju Nõmmel. Autorid Paul Mänd ja Seaküla Simson]]
Mälestuse jäädvustamine
2011. aasta 12. novembril avati Mustamäe nõlval jalakäigusilla juures Nõmme linna asutaja Nikolai von Glehni mälestusmärk (autorid skulptorid Paul Mänd ja Seaküla Simson).
Tähistaevas (maal)
"Tähistaevas" või "Tähisöö" (hollandi keeles "De sterrennacht") on hollandi postimpressionisti Vincent van Goghi õlimaal. Maal valmis 1889. aastal.
Pildil kujutatakse van Goghi öist vaadet läbi tema sanatooriumiakna, kusjuures see on maalitud päeval mälu järgi.
Alates 1941. aastast asub maal New Yorgi moodsa kunsti muuseumis.
Maalist ning Vincent van Goghi elust ja surmast on inspireeritud Don McLeani laul "Vincent".
Boris Tuch
Boris Tuch (vene keeles Борис Исаакович Тух; sündinud 23. novembril 1946 Tallinnas) on venekeelne Eesti kultuuriajakirjanik, tõlkija ja kirjanik.
Tema harva kasutatav kirjanduslik pseudonüüm on Richard Klooster.
Boris Tuch on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli vene keele erialal (1969). Ta on nii Rahvusvahelise Filmikriitikute Ühingu ja Kuningliku Shakespeare'i Ühingu kui ka Eesti Teatriuurijate ja -kriitikute Ühenduse liige.
Töö ajakirjanikuna
Boris Tuch on olnud aastatel 1972–1990 ajalehtede Õhtuleht ja Vetšerni Tallinn kultuuriosakonna korrespondent, 1991–1992 ajakirja Baltic Review asetoimetaja, 1992–1994 ajalehe Estonija ja 1994–1995 ajalehe Den za Dnjom korrespondent ning 1995–2002 nädalalehe Vesti Nedelja Pljus peatoimetaja.
2013. aastast on ta nädalalehe Zeljonaja Stolitsa peatoimetaja.
Loominguline tegevus
Ta on tutvustanud Venemaa ajakirjanduses (Teatr, Peterburgski Teatralnõi Žurnal, Sovremennaja Dramaturgija, Teatralnaja Žizn jt) Eesti teatrit ja dramaturgiat, vaadeldes nii üksiknähtusi kui ka üldisi arengusuundi. Tõlkinud vene keelde eesti kirjanike (Karl Ristikivi, Gert Helbemäe, Maimu Berg, Leelo Tungal, Andrus Kivirähk, Tõnu Õnnepalu, Mart Kivastik jt) teoseid, sealhulgas eesti näidendeid (tõlkekogu „Savonarola tuleriit ja veel 7 uusimat eesti näidendit”, 2006).
Ta on dramatiseerinud ja kirjutanud ise näidendeid („Aarete saar” Robert Louis Stevensoni samanimelise teose ainetel stuudioteatris Pinocchio 1999, näidend „Vesjolõi Rodžer”, 2009 ja „Arabella, mereröövli tütar” Aino Perviku samanimelise teose ainetel Vene Noorsooteatris 2011).
Põllumajandusmasin
pisi|Saksa [[Teraviljakombain|kombain ja traktor]] Põllumajandusmasinad (ka põllu(töö)masinad) on üks kõige murrangulisemaid ja mõjukamaid rakendusi tänapäevasele tehnoloogiale. Inimese ürgne vajadus söögi järele on tihti põhjustanud arengut tehnika ja masinate vallas. Viimase 250 aasta saavutused maaviljeluse tehnoloogiates on üle kogu maailma muutnud seda, kuidas inimesed töötavad ja toitu toodavad.
pisi|Valge-toonekurg kombaini heedriga
Käsitööriistad
pisi|Viljakoristus põllul Harjumaal 2022. aasta juulis Esimene isik, kes alustas maaviljelust, tegi seda tõenäoliselt paljaste kätega, ning võimalik, et ta kasutas ka keppide või kivide abi. Käsitööriistad – noad, vikatid ja puitadrad – kujunesid välja hiljem ning jäid maaviljeluses valitsema tuhandeteks aastateks. Kuna selle aja tehnika abil suutsid perekonnad vaevu iseennastki ära toita, tegelesid peaaegu kõik maaviljelusega.
Tööstuslik pööre
Tööstusliku pöörde saabudes töötati välja keerukamad masinad, millega seoses said maaviljelusviisid suure tõuke edasi. Viljakoristuse võtsid üle ratastega masinad. Rehepeksmise võtsid üle terasid õlgedest eraldavad masinad.
Parrhasios
Ta harrastas nii seinamaali kui ka tahvelmaali.
Põllumajandusmasin
Aurumasin
Taolised masinad vajasid palju võimsust, mille saamiseks kasutati esialgu hobuseid ja teisi koduloomi. Aurumasina leiutamisega saabusid teisaldatavad mootorid ning hiljem ka sõidukimootorid – mitmeotstarbelised liigutatavad energiamuundurid, mis on maadpidi roomavaks sugulaseks aururongidele. Maaviljeluses võtsid aurumootorid hobustelt raske vedamistöö, samuti varustati need rihmaratastega, tänu millele saab paiksetele masinatele pika rihma abil energiat üle kanda. Tänapäevaste normide järgi oli nendel auru jõul töötavatel hiiglastel vähe võimsust, kuid tänu nende suurusele ja madalale ülekandesuhtele oli nendel suur veojõud. Nende väikese kiiruse tõttu ütlesid talunikud, et traktoritel on kaks kiirust – "aeglane ja paganama aeglane".
Parrhasios
Tema looming ei ole säilinud (Itaaliast on leitud arvatavaid koopiaid), küll aga on säilinud selle kirjeldusi. Arvatakse, et ta suri enne aastat 388 eKr.
Ta asus elama Ateenasse, mistõttu teda võib lugeda Atika maalikunstnike hulka, kuid teda peetakse ka koos Zeuxisega üheks joonia maalikoolkonna põhiliseks esindajaks.
Põllumajandusmasin
Liigitused
pisi|Droonivideo traktorist kevadisel heinamaal Kuigi kombainid võtsid traktoritelt viljalõikuse üle, tehakse tänapäevases talus enamik töid siiski traktoriga. Neid kasutatakse põllutöömasinate järelevedamiseks – masinad, millega haritakse maad, istutatakse seemneid, või sooritatakse teisi toiminguid.
Parrhasios
Ta oli maalikunstniku ja skulptori Euenori poeg ja õpilane.
Dateering
Erinevad antiikallikad paigutavad tema tegevuse erinevatesse aegadesse 5. sajandi keskpaigast eKr kuni 4. sajandi keskpaigani eKr. Pausaniase teatel tegi Parrhasios joonistusi, mille põhjal Mys tegi graveeringud Pheidiase Athena Promachose (umbes 465–456 eKr; ei ole säilinud) pronkskilbile. Sel juhul pidi see sündima Parrhasiose poisipõlves. Quintilianus paigutab ta Peloponnesose sõdade aega, viidates vestlusele, mida ta pidas Sokratesega kunstist, millest teatab Xenophon. Sellepärast arvatakse, et ta pidi olema tunnustatud kunstnik enne Sokratese surma 399 eKr. Plinius vanema andmetel oli ta maalikunstnik Zeuxise kaasaegne ja võistleja. Tolle kunstnikukarjäär algas aga Pliniuse andmetel 95. olümpiaadil (400–397 eKr). See teade arvatakse olevat kõige usaldatavam.
Põllumajandusmasin
Liigitused
Mullaharimismasinaid kasutatakse maapinna ettevalmistamisel külviks. Nendest kõige tuntum on ader, muistne lihtmasin, mida John Deere 1838. aastal täiustas. Tänapäeval kasutatakse mulla harimiseks peamiselt liikuvat agregaati – traktorit ja põimmasinat.
Parrhasios
Lugu modelli piinamisest
Seneca jutustab loo, mille kohaselt Parrhasios ostis 348 eKr ühe rauga olynthoslastest, kelle Philippos oli orjaks müünud, ning piinas teda, et saada modell oma maalile Prometheusest. Samalaadset lugu on räägitud Michelangelost. See on kõige hilisem dateering Parrhasiose tegevusele. Lugu ise aga ei tundu olevat usaldatav.
Põllumajandusmasin
Liigitused
Seemnete muldaviimiseks kasutatakse külvikut, mis külvab seemned ühtlase reavahega pikkadesse vagudesse. On külvikuid, millega saab seemet külvata eelnevalt harimata mulda. Neid nimetatakse tinglikult otsekülvikuteks. Samuti on olemas põimkülvikud, mis harivad mulla, külvavad seemned ja väetised, ning tihendavad külviread ühe töökäiguga.
Parrhasios
Võistlus Zeuxisega
Teise loo järgi võistles ta Zeuxisega. Too maalis viinamarju nii loomutruult, et linnud tulid neid nokkima. Zeuxis ütles Parrhasiosele, et too tõmbaks eesriide eest ära ning näitaks oma pilti. Osutus aga, et Parrhasiose eesriie oligi maalitud. Zeuxis tunnistas Parrhasiose võitu: Zeuxis oli petnud linde, Parrhasios oli aga petnud inimest.
Põllumajandusmasin
Liigitused
Kui on aeg rohttaimi heinaks või siloks niita, siis tehakse seda haakeniidukitega.
Parrhasios
Võistlus Timanthesega
Parrhasios võistles Timanthesega, maalides Aiast Odysseusega Achilleuse relvade pärast võitlemas, ning jäi alla.
Põllumajandusmasin
Liigitused
Lisaks traktoritele on eri maaviljeluse valdkondades võetud kasutusele ka erinevaid sõidukeid, nagu veoautod, lennukid ning helikopterid, mida kasutatakse alates saagi vedamisest ja varustuse mobiilseks muutmisest kuni õhust pritsimiseni ja kariloomade haldamiseni.
Parrhasios
Loomingu iseloomustus ja mõju
Parrhasiost peeti antiikajal üheks paremaks maalikunstnikuks. Eriti kiideti tema oskust joonistada ilusaid kontuure. Samuti kiideti tema plastiliselt ümarat vormikäsitlust, valguse ja varju kujutamist ning psühholoogilist sügavust (elavat näolilmet). Hinnati ka tema värve.
Põllumajandusmasin
Uued tehnoloogiad ja tulevik
Viimase sajandi vältel on põllumajandusmasinate tehnoloogia läbinud vähe põhimõttelisi muudatusi. Moodsaid kombaine ja külvikuid on edasi arendatud ja pisut kohendatud, kuid tänapäevane kombain lõikab, peksab ja eraldab vilja sisuliselt samal viisil, nagu alati. Siiski on tehnoloogia muutmas seda, kuidas inimesed masinaid juhivad, sest seiresüsteemide, GPS-lokaatorite ja isejuhtimisprogrammide abil on kõige arenenumad traktorid ja masinad täpsemad ning kulutavad vähem kütust, seemneid ja väetist. Lähitulevikus hakkavad mõned põllumajandusmasinad end GPS-kaartide ja elektrooniliste andurite abil ise juhtima. Veelgi esoteerilisemad on nano- ja geenitehnika, kus kasutatakse vastavalt allmikroskoopilisi seadmeid ja bioloogilisi protsesse, et masinatena enneolematutel viisidel põllumajanduslikke ülesandeid täita.
Parrhasios
Loomingu iseloomustus ja mõju
Paljusid tema joonistusi puidul ja pärgamendil säilitati ning hilisemad maalikunstnikud hindasid neid kõrgelt kui õppevahendeid.
Erinevalt Polygnotose monumentaalsest suunast taotles Parrhasios rohkem välist perfektsust ning rõhutas puhast maalilisust ja proportsioonide täpsemat jälgimist.
Kullassepad on teinud Parrhasiose kavandite järgi tsiseleeritud töid.
Parrhasios saavutas esimesena sellise efekti, et figuurid näisid taustast välja ulatuvat.
Parrhasiose pilt Theseusest kaunistas Rooma Kapitooliumi.
Ta kujutas põhiliselt mütoloogilisi gruppe. Oma lõbuks olevat ta joonistanud obstsöönseid pilte.
Demos
Kuulus oli pilt Demosest (isikustatud deemosest, Ateena rahvast). Sellel figuuril olevat väljendunud rahva kaksteist omadust, kuigi need ei olnud omavahel kooskõlas. Pliniuse järgi oli ta samal ajal muutlik, kangekaelne, ebaõiglane, püsimatu, leebe, ülev ja madal, julge ja arg. See teade põhineb tõenäoliselt epigrammidel.
Relvisjooksjad
Ühel tema kuulsal pildil oli kujutatud kaks relvisjooksjat, kellest üks joostes higistas ning teine oli relvi maha panemas ja tõmbamas hinge.
Biarritz
Biarritz on asutatud viikingite külana 9. sajandil.
Biarritz on populaarne kuurortlinn.
Linnast 4 km kaugusel asub lennujaam – Aéroport de Biarritz-Anglet-Bayonne.
pisi|tühi|Biarritz
Tamara Sinjavskaja
Esinemised
Aastail 1973–1974 stažeeris ta Itaalias (Milano La Scala). On esinenud ooperiteatrites Prantsusmaal, Hispaanias, Itaalias, Belgias, USA-s, Austraalias ja mujal, andnud kontserte ka Jaapanis ja Lõuna-Koreas. Soolokontsertidega on ta esinenud suurimates kontserdisaalides nii Venemaal kui ka välismaal. On teinud koostööd selliste silmapaistvate dirigentidega nagu Jevgeni Svetlanov ja Valeri Gergijev.
Isiklikku
Ta on ooperi- ja estraadilaulja Muslim Magomajevi lesk. Ühiseid lapsi neil ei olnud.
Miškino rajoon
Miškino rajoon on haldusüksus Venemaal Baškortostanis. Asub Ufast põhja pool.
Läbi rajooni voolab Biri jõgi. Suurim järv on Tšurtanlõ-Kul. 33,1% pindalast on kaetud metsaga.
Rajoonis on 14 külaasundust, kus on kokku 78 asulat. Suuremad asulad on Miškino, Kamejevo, Irsajevo, Novoakbulatovo, Bajmurzino, Tšurajevo ja Bolšesuhhojazovo.
70,6% elanikest on marid, tatarlasi on 15,8%, venelasi 6,6% ja baškiire 6,5%.
Peamine tegevusala on põllumajandus.
Rajoonis ilmub ajaleht Družba vene ja mari keeles.
Edgar Valter
Edgar Valter (21. september 1929 Tallinn – 4. märts 2006 Tartu) oli eesti kirjanik, karikaturist ja kunstnik.
Ta on illustreerinud palju kirjanik Eno Raua raamatuid, millest tuntumad on kõik "Naksitrallide" raamatud. Lisaks on ta andnud välimuse sellistele tegelaskujudele nagu Sipsik, Krõll ja Kunksmoor.
Elukäik
Edgar Valter sündis Tallinnas kaheksalapselise pere neljanda lapsena. 1945. aastal lõpetas ta Tallinna 17. mittetäieliku keskkooli, edasiõppimise asemel töötas lukksepaõpilase, madruse, maalri, transporditöölise ja trükitöölisena. Ta on töötanud Kunstitoodete Kombinaadi dekooriateljee töölisena. 1950. aastast oli ta vabakutseline kunstnik.
Viimased poolteist aastakümmet elas Edgar Valter alaliselt Võrumaal Urvaste vallas Pöörismäe talus.
Edgar Valter suri 4. märtsil 2006. Urn tema põrmuga maeti 17. mail 2006 Tallinna Metsakalmistule.
Looming
Vabakutselise kunstnikuna illustreeris ta umbes 250 raamatut, enamik neist lasteraamatud. Tema karikatuure on avaldanud paljud ajakirjad ja ajalehed. Esimene karikatuur ilmus 1944. aastal Õhtulehes. Alates ajakirja Pikker ilmuma hakkamisest 1957. aastal tegi ta pidevalt sellele väljaandele kaastööd. Edgar Valter on teinud kaastööd ka ajakirjadele Hea Laps, Täheke, ja Pioneer.
1994. aastal ilmus "Pokuraamat" – esimene Edgar Valteri enda kirjutatud ja joonistatud lasteraamat, mille kirjaniku- ja kunstnikutöö tunnistasid lapsed Nukitsa konkursil (1996) esikoha vääriliseks. Selle teose järjena ilmusid "Pokuaabits" ja "Pokulood".
2008. aastal avati Eesti Lastekirjanduse Keskuses Edgar Valteri galerii.
Tunnustus
pisi|Pokukoda Pokumaal Urvaste vallas Võrumaal
Benedictus XI
Benedictus XI (Niccolò Boccasini, ka Niccolò Boccasio või Niccolò Boccasino; 1240 – 7. juuli 1304) oli paavst 1303–1304. Ta oli 194. paavst ja teine dominiiklane, kes sai paavstiks. Enne teda oli dominiiklastest saanud paavstiks Innocentius V. Hiljem said dominiiklastest paavstiks veel Pius V ja Benedictus XIII.
Boccasini sündis Trevisos notari Boccasio ja tema abikaasa Berarda peres. Ta õppis esmalt oma onu Sant'Andrea preestri juures ning astus teismelisena 1254 dominiiklaste ordusse. Ta õppis 1262–1267 Milanos teoloogiat, sai magistriks ja pidas Veneetsias ja Trevisos teoloogialoenguid. Ta kirjutas Psalmide, Iiobi raamatu, Matteuse evangeeliumi ja Johannese Ilmutuse kommentaarid.
Boccasini määrati alamprioriks ja kahel korral Treviso prioriks. Ta valiti 1286 dominiiklaste provintsiaaliks Lombardias ja 12. mail 1296 orduülemaks, jäädes sellesse ametisse 14. jaanuarini 1299.
Boccasini pälvis Bonifatius VIII poolehoiu, taunides mässulisi Colonnasid ja frantsiskaani spiritualiste. Paavst saatis ta jaanuaris 1297 vahendama rahuläbirääkimisi Inglismaa ja Prantsusmaa vahel ning määras ta 4. detsembril 1298 Santa Sabina kardinalpreestriks. Boccasini lahendas ka dominiiklaste ja frantsisklaste vahelist tüli. Bonifatius VIII määras ta 2. märtsil 1300 Ostia kardinalpiiskopiks ning saatis ta 13. mail 1301 legaadina Poolasse ja Ungarisse, et toetada kuningana Károly I-t, kuid riigi siseprobleemide tõttu kehtestas kardinal Ungarile interdikti. Ta naasis Ungarist 10. mail 1303 ja oli üks kardinalidest, kes jäi septembris 1303 Bonifatius VIII lähikonda Anagnis.
1303. aasta konklaav
pisi|Benedictus XI vapp pisi|vasakul|Benedictus XI kroonimine paavstiks. [[Firenze, Santa Maria Novella kirik, fresko]] Benedictus XI valiti paavstiks 22. oktoobril 1303 Roomas Lateraani basiilikas või Vatikani paavstipalees ja pühitseti ametisse pühapäeval 27. oktoobril Rooma Peetri kirikus kardinal Matteo Orsini poolt. Ta võttis nime Bonifatius VIII ristinime Benedetto järgi. Ta nimetas end 11. Benedictuse-nimeliseks paavstiks, sest tol ajal peeti Benedictus X-t legitiimseks paavstiks.
21. – 22. oktoobrini 1303 toimunud konklaavil osales 18 kardinali, Bonifatius VIII poolt ekskommunitseeritud Giacomo ja Pietro Colonna konklaavil ei osalenud. Bonifatius VIII surma järel puhkesid Roomas rahutused. Benedictus XI valiti paavstiks konklaavi 1. voorus ja ta avaldas 1. novembril 1303 bulla "Opera divinae potentiae", milles kirjeldas konklaavi.
Konklaavil osalenud kardinalid
Suhted Prantsusmaaga
Prantsusmaa kuningas Philippe IV saatis märtsis 1304 paavsti juurde saadikud. Benedictus XI vabastas Prantsusmaa kuninga 25. märtsil 1304 kõikidest kiriklikest karistustest. Ta tühistas hiljem kõik Bonifatius VIII langetatud piiravad otsused Prantsusmaa osas ja vabastas ekskommunikatsioonist kõik septembris 1303 Anagni vandenõus osalenud isikud, välja arvatud Guillaume de Nogaret. Ta võttis ka tagasi Bonifatiuse VIII bulla "Clericis laicos".
Paavst süüdistas 7. juunil 1304 Nogaret'd pühaduse rüvetamises, kuna Anagni paavstipalee rüüstamise käigus lõhuti reliikviaid. Ta andis Nogaret'le korralduse 29. juuniks enda juurde ilmuda.
Suhted Napoliga
Benedictus XI kroonimisel viibis Napoli kuningas Carlo II.
Suhted Serbiaga
Benedictus XI kutsus Serbia kuningat Stefan Uroš II-t katoliku kirikusse astuma.
Suhted Sitsiiliaga
Benedictus XI nõudis Sitsiilia kuningaks saanud Federico III-lt vasallivannet.
Suhted Taaniga
Benedictus XI nõudis 7. novembril 1303 Lundi peapiiskopilt Isarnuselt, et ta vabastaks dispensatsioonist Rootsi kuninga õe Ingeborgi, kes oli abiellunud Taani kuninga Erik VI-ga.
Benedictus XI ja Liivimaa
Benedictus XI määras 21. märtsil 1304 Riia peapiiskopiks Friedrich von Pernsteini. Benedictus XI sätestas 3. märtsil 1304 talle ametissekinnitamise maksu osas 2000 kuldna suuruse laenu tegemist ja 11. mail 1304 kahe notari määramise.
Sisepoliitika
Bonifatius VIII poolt ekskommunitseeritud kardinalid Giacomo ja Pietro Colonna taunisid Benedictuse paavstiks saamist ja kuulutasid konklaavi kehtetuks. Benedictus XI vabastas Colonnad 23. detsembril 1303 ekskommunikatsioonist, kuid ei taastanud neilt konfiskeeritud varasid ega ennistanud neid ametisse. Colonnad organiseerisid seepeale Roomas ülestõusu ja paavst pidi aprillis 1304 põgenema Perugiasse, kus ta 7. juunil ekskommunitseeris Sciarra Colonna.
Ta üritas 1304 tulutult lõpetada Firenze ja Toscana vahelist tüli.
Suhted kirikuinstitutsioonidega
Benedictus XI tühistas Bonifatius VIII bulla "Super cathedram". Ta kinnitas 5. detsembril 1303 dominiiklaste ja frantsisklaste vahel 1300 saavutatud leppe.
Ta andis Treviso San Niccolò kiriku dominiiklaste käsutusse.
Liturgilised otsused
Benedictus XI sätestas 17. veebruaril 1304 avaldatud apostellikus konstitutsioonis "Inter cunctas", et ordusse kuuluva vaimuliku juures pihil käinud isik ei pea uuesti minema pihile oma koguduse preestri juurde.
Ketserite tagakiusamine
Benedictus XI taunis Bonifatius VIII poolt laiali saadetud frantsiskaani spiritualistide tegevust. Ta keelas Ubertino da Casalel Perugias jutlustamise.
Uued kardinalid
Benedictus XI määras 2 uut kardinali 2 konsistooriumil. Ta määras 18. detsembril 1303 kardinaliks Niccolò Alberti ja 19. veebruaril 1304 Walter Winterburni.
Benedictus XI kultuuriloos
Benedictus XI lasi arsti Arnaldo da Villanova vangistada.
Piacenza San Giovanni in Canale kirikus asub paavsti kuju.
Surm
Benedictus XI suri 7. juulil 1304 Perugias düsenteeriasse, millesse ta oli 22. juunil haigestunud, ja maeti Perugia San Domenico kirikusse.
Kroonik Giovanni Villani versiooni järgi võis ta surra Guillaume de Nogaret käsilase poolt antud mürgitatud viigimarjade söömise järel. Paavst Johannes XXII toetus frantsisklaste tagakiusamisel 16. juulil 1319 avaldatud bullas "Etsi cunctorum nequitia" just mürgitamise versioonile.
Clemens XII kuulutas Benedictuse 24. aprillil 1736 õndsaks. Tema mälestuspäeva peetakse 7. juulil.
Johanna Maria Tõugu
Johanna Maria Tõugu (sündinud 3. septembril 1998 Tallinnas) on Eesti keskkonnakaitsja, poliitik, aastatel 2022–2023 erakonna Eestimaa Rohelised kaasjuht.
Haridus
Ta on lõpetanud 2018. aastal Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi. Alates 2019. aastast õpib ta Tartu Ülikoolis semiootikat ja riigiteadusi.
Tegevus
Ta asutas 2016. aastal Pärnusse Eesti esimese pakendivaba poe Paljas Pala, millega pälvis Keskkonnaministeeriumilt aasta keskkonnasõbraliku ettevõtte auhinna.
2023. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta valimisringkonnas nr 2 (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosa) 492 häält ega osutunud valituks.
Svaasimaa
Riigi ulatus põhjast lõunasse on 200 km ja läänest itta 130 km. Idaosa on mägine, Mosambiigi piiril asuvad kuni 810 m kõrgused Lebombo mäed. Kliima on mõõdukas. Suvel võib õhutemperatuur ulatuda 40°C-ni. Vihma sajab peamiselt suvel. Lääneosas sajab rohkem, kuni 200 mm aastas.
Rahvastik
Peamised rahvusrühmad on svaasid (84%) ja suulud (10%). Väiksemal arvul elab Svaasimaal tsongasid ja Euroopa päritolu inimesi.
Svaasimaal on AIDSi epideemia. 26,1% täiskasvanutest on nakatunud HIV-ga. See on kõrgeim näitaja maailmas. 20. aastates noortest on nakatunud rohkem kui pooled. AIDSi tõttu on riigi keskmine oodatav eluiga vaid 32 aastat, mis on madalaim maailmas.
Ajalugu
Pärimuse kohaselt on svaasi rahvas enne 16. sajandit rännanud praeguse Mosambiigi territooriumilt lõuna poole. Pärast mitmeid konflikte praeguse Maputo piirkonnas elava rahvaga asusid svaasid 1750. aasta paiku elama KwaZulu põhjaossa. Suutmata vastu seista suulude kasvavale jõule, asusid svaasid 19. sajandi alguses aegamööda elama praegusele Svaasimaale.
Nad kinnitasid kanda mitme võimeka liidri juhtimisel. Tähtsaim neist oli Mswati II, kellega svaasid seostavad oma nimetust. Tema juhtimisel laiendasid svaasid 1840. aastatel oma territooriumi edela suunas ning kindlustasid lõunapiiri suuludega.
Kokkupuude Suurbritanniaga algas Mswati II valitsemisaja alguses, kui ta palus Briti võimudelt Lõuna-Aafrikas abi suulude röövretkede vastu Svaasimaale. Mswati II valitsemisajal asusid Svaasimaale elama ka esimesed valged. Pärast Mswati surma sõlmisid svaasid leppeid Briti ja Lõuna-Aafrika võimudelt mitmes küsimuses, sealhulgas iseseisvuses, eurooplaste pretensioonides loodusvaradele, haldusvõimus ja julgeolekus. Lõuna-aafriklased haldasid svaaside huvisid 1894–1902. Aastal 1902 võtsid juhtimise üle britid.
1921. aastal asutas Svaasimaa esimese seadusandliku kogu. See oli nõukogu, mis koosnes eurooplaste valitud esindajatest, kes olid volitatud Briti ülemvolinikule nõu andma mittesvaasi asjades. 1944 möönis ülemvolinik, et nõukogul puudub ametlik staatus, ning tunnistas ülempealiku ehk kuninga kohalikuks võimuks, kellel on õigus anda svaasidele õiguslikult siduvaid käske.
1921. aastal sai pärast regentkuninganna Labotsibeni Gwamile Mdluli 20 aasta pikkust valitsemist svaaside "lõviks" (Ngwenyama) ehk ülempealikuks Sobhuza II. Koloniaalvõimu algaastatel arvestas Suurbritannia, et Svaasimaa saab lõpuks Lõuna-Aafrika Vabariigi osaks. Ent pärast Teise maailmasõja lõppu, kui Lõuna-Aafrikas süvenes rassiline diskrimineerimine, hakkas Suurbritannia Svaasimaad ette valmistama iseseisvuseks. Poliitiline tegevus elavnes 1960. aastate algul. Asutati mitu parteid ning hakati taotlema iseseisvust ja majanduse arengut. Põhiliselt linnadel toetuvatel parteidel oli vähe sidemeid maapiirkondadega, kus elas suurem osa svaasisid. Svaaside traditsioonilised juhid, sealhulgas ülempealik Sobhuza II ja tema Sisenõukogu, rajasid Imbokodvo Rahvusliku Liikumise, mis rõhutas svaaside traditsioonilist elulaadi. Koloniaalvõim määras 1964. aasta keskpaigale esimese svaaside osavõtuga seadusandliku kogu valimised. Valimistel konkureerisid Rahvuslik Liikumine ja veel neli parteid, millest enamikul olid radikaalsemad seisukohad. Rahvuslik Liikumine võitis kõik 24 kohta selles organis. Aastal 1968 lõppes Briti koloniaalperiood ja Svaasimaa iseseisvus.
19. aprillil 2018 kuulutas kuningas Mswati III, et varasema Svaasimaa kuningriigi asemel on riigi uus nimi eSwatini Kuningriik.
Riigi parlament on kahekojaline Libandla.
pisi|püsti|Ringkonnad
Haldusjaotus
Svaasimaa jaguneb neljaks ringkonnaks ja need omakorda 55 2. järgu haldusüksuseks (svaasi inkhundla, mitmuses tinkhundla).
Svenskøya
thumb|Kuningas Karli maa on punane ja Svenskøya saar paikneb selle lääneosas thumb|Kuningas Karli maa kaart Svenskøya on Norrale kuuluv saar Svalbardi idaosas, Kuningas Karli maa saarestiku osa. Rivalensundet eraldab seda idas Kongsøya saarest. Erik Erikseni väin eraldab Kuningas Karli maa saarestikku Kirdemaast. Olga väin eraldab Svenskøyat läänes Barentsi saarest ja Edgeøyast. Saare geograafilised koordinaadid on.
Svenskøya pindala on 137 km².
John Locke (täpsustus)
John Locke on mitme tuntud inimese nimi:
Viipekeel
pisi| Viipekeel on visuaal-motoorne keel, mida tajutakse nägemismeele kaudu ja väljendatakse kätega, sealhulgas näoilmete ja kehaliigutustega. Viipekeel ei ole universaalne keel. Eestis kasutatakse peamiselt eesti viipekeelt ja vene viipekeelt (eesti viipekeele mõjuga).
Viipekeelte peamise sisu moodustavad viiped, mis avalduvad viiplemise ehk viipekõne kaudu. Viipel kui keelelist teavet kandval keelesümbolil on oma kindel „häälikuline” kuju.
Kurt ei saa omandada auditiiv-verbaalset keelt loomulikul teel. Kurdil ei ole kognitiivset takistust omandada visuaal-motoorse keelt ehk viipekeelt.
Viipekeele kasutamisvõimalused
pisi|Mees viipleb [[Ameerika viipekeeles: 'raamat', b-o-o-k, 'minu tütar ja mina loeme iga päev koos raamatut']] Viipekeelt kasutatakse igal pool, viipekeeles saab suhelda läbi akna (bussis jne) ja vee all, käemärke kasutatakse kaitsevägedes, liikluse reguleerimisel, ehitussektoris ja mujal. Sellega saab suhelda ka videokõne vahendusel.
Kirjandus
pisi| Bonet 1620
Vardetangen
Umbes 1995. aastast on see koht tähistatud.
Krasnogorodsk
Krasnogorodsk (eesti keeles varem Kraasna) on alev Venemaal Pihkva oblastis, Krasnogorodski rajooni keskus. Asub Sinjaja jõe ääres.
Asula tekkis 1464. aastal rajatud kindluse juurde. 1967. aastal sai aleviks. 1995. aastani oli alevi nimi Krasnogorodskoje.
Krasnogorodskoje ümbruses, kunagises Vitebski kubermangus, praeguse Läti, Valgevene ja Venemaa piiril elas väljarännanud eestlaste rühm Kraasna maarahvas, kes rääkisid Kraasna murrakus.
Vladimir Ljahhov
Vladimir Platonovitš Ljahhov (20. juuni 1869 – 30. aprill 1920) oli Pärsia ja Venemaa sõjaväelane (polkovnik).
Ta oli Pärsia kasakabrigaadi ülem, kui Pärsia šahh oli Mohammad Ali-šahh Kadžaar. Ta saavutas märgatava tuntuse pärast Pärsia parlamendi (Majlis) hoone pommitamist ja mitme konstitutsioonilise revolutsiooni liidri hukkamist 24. juunil 1908. Tänutäheks osutatud teenete eest määras Mohammad Ali-šahh Kadžaar ta Teherani sõjalise kuberneri kohale.
Vittorio Gui
Vittorio Gui (14. september 1885 Rooma – 16. oktoober 1975 Firenze) oli itaalia dirigent ja helilooja.
Oli lisaks itaalia ooperi arendamisele ka hinnatud 20. sajandi esimese poole muusika (Maurice Ravel, Claude Debussy) interpreet.
Robert Quinn
Robert E. Quinn on USA juhtimisteadlane.
Ta on Michigani ülikooli Rossi ärikooli professor.
Ta on spetsialiseerunud muudatustele organisatsioonides.
Robin van Persie
thumb|Robin van Persie thumb|Robin van Persie Robin van Persie (sündinud 6. augustil 1983 Rotterdamis) on endine Hollandi jalgpallikoondise ründaja.
Victor de Sabata
Victor Alberto de Sabata (10. aprill 1892 Trieste – 11. detsember 1967 Santa Margherita Ligure) itaalia dirigent ja helilooja.
Omandas muusikateadmised Milano konservatooriumis ja töötas palju aastaid La Scala teatris, olles samal ajal ka rahvusvaheliselt tunnustatud dirigent. Oli hinnatud Richard Wagneri, Giuseppe Verdi ja Giacomo Puccini ooperite esitaja.
Robin van Persie
Rotterdami Feyenoordis
2002. aasta jaanuaris sõlmis ta kolme ja poole aasta pikkuse lepingu Feyenoordiga ja varsti pärast seda lasti tal mängida vigastuste küüsis vaevlevas põhikoosseisus. Heade mängude tulemusena ja osa tõttu Feyenoordi 3:2 võidus Dortmundi Borussia üle UEFA Cupi finaalis 8. mail 2002 valiti ta hooaja parimaks nooreks mängijaks Hollandis.
2002. aasta suvel vaevles ta seljavalude käes, kuid lõi Hollandi meistrivõistluste 28 mängus 8 väravat. Ta oli osaline ka UEFA Meistrite liiga 2 mängus. Erimeelsused peatreeneri Bert van Marwijkiga sundisid teda otsima 2003. aasta sügiseks uut klubi. Feyenoordi kasuks lõi ta 61 mängus 14 väravat.
Arsenal FC-s
17. mail 2004 sõlmis van Persie sõlmis lepingu Inglismaa klubiga Arsenal FC. Üleminekusumma oli 2,75 miljonit naelsterlingit. Arsenali särgis debüteeris ta vahetusmängijana 8. augustil 2004 Inglismaa superkarika kohtumises, kus Arsenal võitis Manchester Unitedi 3:1. Kohtumises Southamptoni vastu sai ta punase kaardi ja selle tulemusena ei lasknud peatreener Arsène Wenger teda pikka aega väljakule. Ta pääses uuesti mängima Thierry Henry vigastuse järel. Arsenal võitis Inglismaa karika. Van Persie lõi otsustava värava mängus West Bromiwichi vastu, kui Arsenal kindlustas teise koha Premier League'is hooajal 2004–2005. Selle tulemusena valiti ta kõrgliiga kuu mängijaks.
Novembris lõi ta 4 mängus 6 väravat ja valiti kuu mängijaks. Kokku mängis ta hooajal 41 mängu ja lõi 11 väravat.
Rahvuskoondises
Rahvuskoondises debüteeris Robin van Persie 4. juunil 2005 Rumeenia vastu. Ta osales 2006. aasta maailmameistrivõistlustel, kus lõi üjhe värava (Elevandiluuranniku vastu) ja jõudis veerandfinaali.
Isiklikku
Robin van Persie on 183 cm pikk.
Coldstream Guards
Coldstream Guards (COLDM GDS) on Briti armee väeüksus.
Coldstream Guards on vanim katkematult tegevteenistuses olev Briti regulaararmee üksus.
Rügemendi asutas Šotimaal Coldstreamis 1650. aastal kindral George Monck.
Felix Saar
Felix Saar (19. november 1911 Sootaga, Tartumaa – 9. oktoober 1942 Norillag) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant).
Arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941.
Tuna
Tuna on Eestis ilmuv ajalookultuuri ajakiri, mida annab välja Eesti Arhivaaride Ühing.
Tuna ilmub alates 1998. aastast neli korda aastas. Samast ajast on selle peatoimetaja Ott Raun. Tunas on ilmunud nii ajaloolisi uurimusi, memuaare, esseid, raamatute arvustusi kui ka ülevaateid erinevatest ajaloo ja arhiivindusega seotud sündmustest. 2006. aastal ilmus Tuna venekeelne ja 2009. aastal ka ingliskeelne erinumber.
Ajalooline Ajakiri ja Tuna on ainsad praegu ilmuvad eestikeelsed akadeemilised perioodilised ajalooväljaanded. Tuna kodulehelt on võimalik lugeda ajakirja numbrite sisukordi ja ka artikleid (rohkem kui 2 aastat vanade numbrite puhul).
Renfrewshire
Renfrewshire on omavalitsus Šotimaa keskosas, Glasgow'st läänes.
Traditsiooniline Renfrewshire'i krahvkond oli tänapäeva omavalitsusest tunduvalt suurem. Krahvkonnalinn oli Renfrew, kuid tänapäeval asub halduskeskus Paisleys. 1996. aastal eraldati Renfrewshire'ist East Renfrewshire'i ala.
Kõnelev vapp
pisi|[[Kiili valla vapp kujutab kiili]] Kõnelev vapp on vapp, mille põhikujund tuleneb (räägib) vapi omaniku nimest. Eestis on kõnelevad vapid näiteks Kernu, Kiili ja Orava vallal.
Anders Sunesen
thumb|Anders Sunesen Lindanise lahingus
Anders Sunesen (ka Andreas Sunesen, ladina keeles Andreas Sunonis; umbes 1167 – 1228) oli Lundi peapiiskop aastatel 1201–1228 ja esimene Taani asehaldur Tallinnas pärast selle vallutamist 1219. aastal.
Sunesen sai peapiiskopiks pärast oma nõo Absaloni surma 21. märtsil 1201. Ta oli aktiivne ristisõdade idee toetaja ning võttis osa ka kõigist kuningas Valdemar II korraldatud ristiretkedest. Nii oli ta tõenäoliselt ka üks 1206. aasta Saaremaa-sõjakäigu initsiaatoreid. Sõjaretke järel viibis ta pikemat aega Riias, kus sõlmis suhted piiskop Albertiga. 1219. aastal, pärast seda, kui Albert oli taanlasi eestlaste vastu appi palunud, saabus ka Sunesen koos Valdemari vägedega Tallinna alla. Legendi kohaselt palvetanud Sunesen Lindanise lahingu ajal hardalt ning seepeale langenud taevast Taani lipp, Danebrog, mis andnud taanlastele indu lahingu võitmiseks. Hiljem, kui Revala oli taanlastele alistatud, sai Sunesen selle esimeseks asehalduriks. Ta juhtis ka Taani jätkuvat ekspansiooni Eestis, koordineerides Taani preestrite ristikäiku Viru-, Harju- ja Järvamaale. 1222. aastal loobus Sunesen aga asehalduri ametist ja naasis Taani Skånesse. Võimalik, et see oli seotud mõne haigusega, näiteks pidalitõvega, sest ta tõmbus tagasi Ivö järvel asuvasse linnusesse, kus ta 1228. aastal ka suri.
Luulusalvei
Luulusalvei (Salvia divinorum) on huulõieliste sugukonda salvei perekonda kuuluv rohttaimeliik. Taim on psühhoaktiivne ning tekitab nägemusi ja muid hallutsinatoorseid kogemusi. Tema looduslik kasvukoht on Mehhikos, Oaxaca osariigis, Sierra Madre de Oaxaca mägedes asuvates pilvemetsades, kus ta kasvab niisketes ja varjulistes kohtades. Luulusalvei võib kasvada üle meetri kõrgeks. Tal on seest õõnes, ristlõikes ruudukujuline vars ning harva esinevad valged, violetse õietupega õied. Kuna taimed toodavad väga harva eluvõimelisi seemneid ning paljunevad peamiselt vegetatiivselt, siis pole täpselt teada, kas luulusalvei on looduslikult tekkinud või aretatud.