cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rannaprotsessid
Akumulatsioonirannik ja selle pinnavormid
Rannikutel on üsna levinud ka setete kanne piki rannajoont, mis toimub kas rannajoonega paralleelsete hoovuste või lainetuse mõjul. Kui lained liiguvad rannale teatud nurga all, siis tagasipõrkuvad lained liiguvad rannajoonest eemale juba risti rannajoonega. Niimoodi siksakkidena toimubki setete liikumine teatud kindlas suunas.
Rannajoon aga pole ideaalselt sirge ning mitmesuguste takistuste taha settivad ühepoolse pikirände tagajärjel erinevad akumulatiivsed vormid maasääred (inglise keeles landform). Need kujunevad näiteks poolsaarte tipus, lahtede suudmetes. Maasääred või põiksääred võivad kujuneda ka kahesuunalise toite tagajärjel olukorras, kus lainetus või hoovused kannavad setteid kahelt poolt poolsaare tipu suunas või näiteks ümber mõne aluspõhjalise takistuse. Maasääred on enamjaolt tagasihoidlike mõõtmete ja lihtsa ehituse ning ebasümmeetriliste nõlvadega valli- või künniselaadsed pinnavormid. Kõrgus on enamasti 2–3 (7–8) meetrit, laius jääb vahemikku 50–150 m. Põiksääred on tekkinud pikirändelise settevoolu toimel. Tekkekohaks on valdavalt loodetormidele avatud kitsad merelahed. Põiksääred on enamasti kujunenud lahe suudmealal mõlemalt poolt moodustama hakanud vastassuunaliste maasäärte liitumisel. Näiteks Iru ja Kroodi põiksäär.
Abrasioonirannik ja selle pinnavormid
Murrutusjärsaku jalamil, eriti just neis kohtades, kus paljanduvad kõrgemal asuvaist vähem vastupidavamad kivimid, on tekkinud õõsi – murrutuskulpaid. Selline on näiteks 6,5 m sügavune ja suudmes 2,5 m kõrgune Suurupi koobas samanimelise poolsaare põhjarannikul.
Trondheimi Rosenborg
Trondheimi Rosenborg (Rosenborg BK) on Norra linna Trondheimi jalgpalliklubi, mis mängib riigi kõrgliigas.
Reinhart Koselleck
Reinhart Koselleck (23. aprill 1923 – 3. veebruar 2006) oli saksa ajaloolane ja ajaloofilosoof.
Trondheimi Rosenborg
Klubi kodustaadion on Lerkendal Stadion, mis mahutab 21 405 pealtvaatajat.
Reinhart Koselleck
Reinhart Koselleck oli valitud mitme akadeemia ja teadusühenduse liikmeks: Deutsche Akademie für Sprache und Dichtung (1980), Wissenschaftskolleg Berlin (1987–1989), Collegium Budapest (1993), Notheim-Westfälischen Akademie der Wissenschaften, Heidelberger Akademie (1997), Ungari Teaduste Akadeemia auliige (1997).
Elulugu
Reinhart Koselleck sündis Saksa-Poola piirialal Görlitzis. Kui Saksamaal natsid võimule said ja tema isa mõneks aastaks töölt vabastati, siis tehti perele muuseas ettepanek "liiga slaavipärane perekonnanimi aarjapärasemaks muuta" (nimi meenutas slaavi keelte tundjatele vene-slaavi sõna kozel ehk 'kits'). Reinhart Kosellecki isa Arno Koselleck (1891–1977) aga keeldus perekonnanime muutmisest. 1941. astus ta 19-aastaselt Wehrmachti ja sõdis sõdurina 1941–1945. 1. mail 1945 langes Oderbergi lähedal Nõukogude vägede kätte sõjavangi ja oli Nõukogude sõjavangis (esialgu, alates 8. maist 1945 Auswitzis ja seejärel kuni 1946 sügis Kasahstanis Karagandas). Naastes Saksamaale õppis ta 1947–1953 Heidelbergi ja Bristoli Ülikoolis ajalugu, filosoofiat, riigiteadust ja sotsioloogiat.
Kosellecki andekust märgati nii Saksamaal (ta oli juba 1953 aasta Heidelbergi Ülikooli Ajaloo Seminaris assistent) kui ka Inglismaal ja teda kutsuti Inglismaale tagasi Bristoli Ülikooli õppejõuks, kus ta õpetas 1954–1956. 1960–1965 töötas ta uurijana Heidelbergi Ülikoolis, kus valmistus ka habiliteerumiseks, mida tegi siis Heidelbergi ajalooprofessori prof. Werner Conze (1910–1986) (kelle vanaisa oli maailmakuulus arheoloog, Pergamoni välja kaevanu) juures. Kosellecki habilitatsioonitöö "Preussen zwischen Reform und Revolution" (1965, trükis 1967) avaldamine avas võimaluse professorikutseks. Esialgu sai R.Koselleck poliitikaprofessoriks Saksamaal Bochumis (Ruhr-Universität Bochum), ja alates 1968. aastast oli ta kuulsa Heidelbergi ülikooli ajaloo-ordinaarius. Heidelbergi Ülikoolis ajalooprofessoriks oleku aega hindas ta ise vanemas eas kõige huvitavamaks enda karjääris, mida ta isegi ikka ja jälle taga igatses. Aastatel 1968–1988 tegutses ta Bielefeldi Ülikooli professorina (Lehrstuhl für Theorie der Geschichte, olles selle ülikooli üks asutajaid ning hiljem selle töö eest pärjatud Bochumi ülikooli ausenaatoriks.
Suguvõsa ja teised mõjutajad
Reinhart Koselleck isa- ja emapoolses suguvõsas oli mitmeid silmapaistvaid akadeemilise haridusega isikuid. Tema isa oli tuntud pedagoog, olles gümnaasiumidirektoriks Breslaus (Poola Wrocław) ja seejärel oli ta Kasseli Pedagoogilise Akadeemia rajajaks (rektor)(1930), hiljem ajaloodidaktika õppejõud Saarbrückeni ülikoolis. Vanaisa oli olnud meditsiiniprofessor. Ema vend, oli Heidelbergi Ülikooli ajalooprofessor Johannes Kühn (1887–1973), kelle juures oli Reinhart Koselleckil võimalus 1954. aastal promoveeruda. Kuid Kosellecki õpetajate ja mõjutajate rida ei piirdu vaid onuga. Ta ise nimetanud enda olulisteks mõjutajateks: filosoof Martin Heidegger, filosoof ja riigiteadlane Carl Schmitt (1888–1985), Karl Löwith, filosoof Hans Georg Gadamer (1900–2002) (kellega Koselleck oli heades kolleegi- ja sõbrasuhetes), Werner Conze (1910–1986), Alfred Weber, Ernst Forsthoff, Viktor Freiherr von Weisäcker.
Reinhart Kosellecki poeg Konrad Koselleck on tuntud muusik, kes on tegutsenud Hollandis arranžeerija ja bigbändi juhina.
Doktoritöö
Koselleck sai tuntuks juba oma doktoritöö "Kritik und Krise" (1954) kaitsmise järel Heidelbergi Ülikoolis. Doktoritöö ilmus 1959 pealkirjaga "Eine Studie zur Pathogenese der bürgerlichen Welt.", mida loetakse 20. sajandi vaimuteaduste kõige tuntumaks väitekirjaks, sest seda tõlgiti poole sajandi jooksul mitmesse keelde (hispaania keelde 1965; itaalia 1972, prantsuse 1979, inglise 1988, jaapani 1999, portugali 1999, hiina 2006). Kossellecki väitekirja esmatrüki eessõnas 1959 tänas autor eriliselt sel ajal poliitiliselt põlu all olnud filosoofi Carl Schmitti. Carl Schmittiga kohtus R. Koselleck oma doktoritöö kirjutamise algfaasis suhteliselt juhuslikult, sest noore ajaloolasena suunati ta oma professorite poolt põlu all oleva kolleegi Carl Schmittiga vestlema, sest vanemad Heidelbergi ülikooli kolleegid kartsid "põlu all oleva kolleegiga suhelda, et ennast mitte võimude silmis kompromiteerida". Kuna Carl Schmitt oli abikaasa raske haiguse ajal (vähk) pikemalt Heidelbergis, siis kujuneski NSV Liidust sõjavangist vabanenud Koselleckist peaaegu ainuke erialainimene, kes Carl Schmittiga Heidelbergis intellektuaalseid vestlusi pidas, mille käigus tuli aruteluks ka noore doktorandi planeeritava väitekirja struktuur, kus siis Carl Schmitt oma kollegiaalse panuse andis ("zu erfahren, wie Carl Schmitt die Lage beurteilt...). Ausa teadlasena R. Koselleck tänaski väitekirja esmaväljaandes selle hea nõu eest vanemat kolleegi. Kuna see sai põhjuseks, miks näiteks Habermas raamatu retsensioonis ründas R. Koselleckit ja ühe argumendina kriitikale viitas Habermas sellele sissejuhatuse tänuavaldusele. Üheks suuremaks tööks, mis on R. Koselleckile toonud maailmakuulsuse, oli koos oma habilitatsiooni juhendaja professor Werner Conzega (1910–1986) ja Otto Brunneriga (1898–1982) koostatud kaheksaköiteline entsüklopeediline teos "Lexikons Geschichtlichen Grundbegriffe," mis on mõtteajaloo (Begriffsgeschichte) Saksamaa suuna kindel standardteos.
Seos Eestiga
Aastal 2003 külastas Reinhart Koselleck nädalase visiidi jooksul Eestit, pidades loengu Tallinnas Eesti Teaduste Akadeemias ja Pärnus Tartu Ülikooli Pärnu kolledži raamatukogus. Pärnu linn autasustas sama Eesti visiidi ajal Reinhart Koselleckit akadeemilise palveränduri hõbemärgiga. Reinhart Koselleck külastas oma Eesti visiidi ajal ka Tartut, kus ta osales Tartu Ülikooli ajaloo-osakonnas lektor Veiko Berendseni loengus, aidates eesti ajalootudengitele seletada mõisteajaloo (Begriffsgeschichte) sisu. Eestis olles kogus Reinhart Koselleck uut materjali oma lõpetamata jäänud suurema uurimuse "Sõduri haudadest ja mälestusmärkidest" jaoks, pildistades näiteks ka vastavaid monumente Tallinnas ja Pärnus. Tallinnas peatus Reinhart Koselleck Poska tänaval asuvas majutuskohas Poska Villa ja Pärnus olles Pärnu Jahtklubi hotelliosas.
Norsjø
Norsjø on järv Norras Vestfold og Telemargi maakonnas pindalaga 55 km². Järve veepind asub kõrgusel 15 meetrit üle merepinnast, selle taset reguleerib Skotfossi pais. Enamik Telemargi maakonna jõgesid läbib Norsjø enne suubumist Skienselva või Porsgrunnselva jõkke. Norsjø on Skieni ja Nome valla jogivee allikas. Norsjø on samuti Telemargi kanali osa.
Järve suubuvad Eidselva jõgi Bandakkanalenist, Bøelva (Gvarvelva) Seljordsvatnist ja Sauarelva Heddalsvatnetist.
Järvede loend
Järvesid on loetletud mitmes loendis:
Hasnon
Hasnon on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Saint-Amand-les-Eaux' kantonis.
Mälgi
Mälgi on küla Tartu maakonnas Elva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Konguta valda.
pisi|left|[[Aru mõis (Nõo)|Aru mõisa peahoone Mälgi külas.]]
KV Svalbard
pisi|KV Svalbard KV Svalbard on Norra mereväe rannakaitselaev. Laev suudab murda kuni 1 m paksust jääd.
Laeva ehitas Langsten AS Tangeni laevatehases Kragerøs. See lasti vette 17. veebruaril 2001, laeva ristis 15. detsembril 2001 Norra kaitseminister Kristin Krohn Devold ja see võeti rannavalves kasutusele 18. jaanuaril 2002.
KV Svalbard on veeväljasurve poolest Norra merevägede suurim alus. Laeva pikkus on 103,7 m, laius 19,1 m, veeväljasurve 6375 tonni ja maksimaalne kiirus 17,5 sõlme. Pukseerida suudab ta kuni 100 000-tonniseid laevu.
KV Svalbardi kodusadam on Sortland. Peamiselt tegutseb laev Barentsi merel ja Teravmägede ümbruses.
Laev on projekteeritud varustama ülejäänud 3 Norra rannavalvele kuuluvat kopterikandjat. Laeval asub üks NH90 helikopter. Relvastusse kuulub 57 mm Boforsi kahur.
Järve mõis
pisi|Vaade Järve mõisa peahoonele – [[Järve vasallilinnusele]] Järve mõis (saksa keeles Türpsal) oli rüütlimõis Jõhvi kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb kunagise mõisa territoorium Toila valda Ida-Viru maakonnas.
Mõisa keskus asus Järve külas.
Juba 1241. aastal mainitakse Taani hindamisraamatus Tõrvasküla (Torvascula) ja Järve (Jeruius) küla. Mõis rajati hiljem Tõrvasküla küla asemele. Seda on allikais esmamainitud 1497. aastal, mil see kuulus Margarete Szoyele (sündinud Lode). Päriluse kaudu siirdus mõis Claus Wedwesile. Seejärel oli mõis viimase lese ja tema noorema poja Gerth Wedewesi valduses, kelle käest läks mõis 1508. aastal Hans Paykulli omandusse. Tõenäoliselt just tema lasi rajada ka Järve vasallilinnuse.
Paykullide kätte jäi Järve mõis XIX sajand alguseni. Järgemööda pärandati mõisa 300 aasta jooksul isalt pojale. Paykullide soost Järve mõisnikud olid: Johann Paykull (? – enne1572), Jürgen (Georg) Paykull (? – pärast 1596), Georg (Jürgen) Paykull (? – enne 1651), Johann Friedrich Paykull (? – pärast 1684), Friedrich Reinhold Paykull (1659–1730), Hans Heinrich von Paykull (1700–1781) ja Georg Friedrich von Paykull (1737–1815). Viimane sõlmis 1808. aastal oma lastega lepingu, mille järgi sai Järve omanikuks Johann Friedrich von Arnold (1765–1838), kes oli abielus Georg Friedrichi tütre Juliane Henriette von Paykulliga.
Pärast Johann Friedrich von Arnoldi surma läks mõis tema pärijate kätte, kes valdasid seda 1842. aastani üheskoos. Siis sai mõisnikuks Wittgenstein Reinhold Sergei Gregor von Arnold (1812–1880). 1882. aastani oli mõis viimase pärijate ühisomand. Seejärel sai omanikuks varajagamislepingu järgi Johann Friedrich Reinhold von Arnold (1854–1902). 1891. aastal ostis mõisa tema käest Alfred Rurik Heinrich von Wetter-Rosenthal (1862–1928). 1911. aastal sai ostu läbi Järve mõisnikuks Georg Joachim Alexander von Dehn (1863–?), kellelt mõis 1919. aastal võõrandati.
Järve mõisas tegutses enne Teist maailmasõda Järve-Ontika piiritustehas.
Mõisakompleks
16. sajandi alguses rajati mõisa Järve vasallilinnus. Nelinurkse põhiplaaniga hoone oli tõenäoliselt kolmekorruseline: soklikorrust kasutati laona, teisel korrusel asusid eluruumid, ning kolmas korrus oli kaitsekorrus. Kaitsekorrus hävis tõenäoliselt Liivi sõjas või Põhjasõjas.
Żywieci nõgu
pisi|Żywieci nõgu pisi|Żywieci nõgu Żywieci nõgu (poola keeles Kotlina Żywiecka) on mägedevaheline ala Poolas. Teda piiravad läänest Sileesia Beskiidid, põhjast Väike-Beskiidid ning idast ja põhjast Żywieci Beskiidid.
Järve mõis
Mõisakompleks
Tõenäoliselt 19. sajandil ehitati linnuse mõlemasse otsa tiibehitised.
Żywieci nõgu
Soła jõe veed läbivad Tresna küla kohal paisu ning moodustavad Żywieci järve, mis võtab enda alla nõo põhjaosa. Järvest lõuna pool, nõo keskel on Żywieci linn.
Järve mõis
Mõisakompleks
Hoone põles teises maailmasõjas. 1960. aastatel puhastati keskaegse linnuse osa varemetest välja ning alustati hoone restaureerimist, mis jäi 1970. aastatel pooleli.
Żywieci nõgu
Poola maastikulises liigenduses kuulub Żywieci nõgu Lääne-Beskiidide regiooni, see omakorda Lääne-Välis-Karpaatide allprovintsi, Lääne-Karpaatide provintsi ning megaregiooni, mille nimi on Karpaatide regioon.
Järve mõis
Mõisakompleks
Nüüdisajal on härrastemaja hilisematest lisandustest alles vaid vähesed varemed. Säilinud on ka mõni ümberehitatud kõrvalhoone.
Żywieci nõgu
Nõo pindala on 321 km2.
''Selles artiklis on kasutatud poola vikipeedia artiklit seisuga 29. september 2007.
Poole
Linna kohta Inglismaal vaata artiklit Poole (Inglismaa).
Poole on küla Tartu maakonnas Elva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Konguta valda.
16. juuni
16. juuni on Gregoriuse kalendri 167. (liigaastal 168.) päev. Juliuse kalendri järgi 3. juuni (1901–2099).
Carlos Morales Quintana
pisi|Carlos Morales Quintana Carlos Javier Morales Quintana (sündinud 31. detsembril 1970 Lanzarotel) on Hispaania arhitekt ja purjetaja.
Ta abiellus 9. juulil 1999 Londonis Püha Sophia katedraalis Kreeka ja Taani printsess Alexiaga, kes on Kreeka kuninga Konstantínos II ja kuninganna Anne-Marie vanim laps. Neil on neli last:
Pööritsa
Pööritsa on küla Tartu maakonnas Elva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Konguta valda.
Żywieci piirkond
pisi|Asukoht pisi|Kaart Żywieci piirkond (poola keeles Żywiecczyzna, Ziemia Żywiecka) on ajalooline piirkond ja etnograafiline piirkond Poola lõunaosas Sileesia vojevoodkonna lõunaosas, Väike-Poola ajalooline osa.
Ta hõlmab Żywieci nõo ja osa Beskiididest. Tema piirid kulgevad Przełęcz Wilkowickast üle Väike-Beskiidide Soła jõe mõlemal kaldal läbi Sucha Beskidzka ümbruse sinna, kus Väike-Beskiidid Peweli-Ślemieńi aheliku kaudu ühinevad Jałowieci mäe poolt Babia Góra massiivi juures Żywieci Beskiididega. Edasi kulgeb piir lõunas piki riigipiiri ja piki Żywieci Beskiidide mägesid kuni Przełęcz Koniakowskani. Lääne poolt kulgeb piir piki Sileesia Beskiide (Barania Góra, Magurka Wiślańska, Zielony Kopiec, Malinowska Skała, Przełęcz Salmopolska, Przełęcz Karkoszczonka) ning edasi Szczyrkist läbi Żywieci nõo lääneosa Brama Wilkowickani.
Kultuur
Żywieci piirkonnas elavad Żywieci mägilased, kellel on oma murre. Iseloomulik puitarhitektuur on säilinud mõnes külas; tüüpiline väikelinnaarhitektuur hävis Teise maailmasõja ajal.
Puitarhitektuuri mälestiste seas on kirikud Lachowices (Lachowice Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse kirik), Gilowices, Cięcinas ja Łodygowice, külakellatornikesed Sólis, Rycerkas, Żabnicas, Siennas, Leśnas, Zarzeczes, Międzybrodzie Żywieckies ja mujal, Stara Chałupa Milówkas,  kõrts Jeleśnias, samuti sellised reliktid nagu  karjaseonnid mägiaasadel ja väludel.
Żywieci piirkonna külad
Piirkonna ajalugu ulatub keskaega. Juba 15. sajandil olid olemas sellised külad nagu Milówka, Radziechowy, Wieprz, Cięcina, Lipowa, Pietrzykowice,   Łękawica, linna lähedal asetsev Łodygowice ning Stary Żywiec, Zabłocie i Sporysz, mis on saanud Żywieci linna osadeks.
Kuldkroon
Kuldkroon oli abstraktne kulla alusel seisev väärtusühik Eestis 11. juulist 1924 kuni Eesti krooni kehtestamiseni 1. jaanuaril 1928. Tema väärtuseks oli 0,403226 grammi puhast kulda, nagu ka järgnenud Eesti kroonil. Tegelikult kuldrahasid ei vermitud.
Riigikogu poolt 20. juunil 1924 a. vastuvõetud
Kuldraha üksuse kindlaksmääramise ja kuldrahas lepingute sõlmimise seadus.
RT 1924, 83/84, 55.
§ 1. Eesti Vabariigi kuldraha üksuseks määratakse käesoleva seadusega kroon, milles sisaldub 0,403226 grammi puhast kulda.
Kuldraha löömise ja käimapanemise kohta antakse eriseadus.
§ 2. Kuni kuldraha käimapanemiseni on pooltel õigus vabal kokkuleppel sisemaal täitmisele tulevaid lepinguid sõlmida ja kohustusi välja anda kroonides.
§ 3. Kõik maksud, ka kohtu poolt välja mõistetud summad, mis kroonides sõlmitud lepingutest ja kohustustest tekivad, samuti nende lepingute ja kohustuste pealt võetavad tempelmaksud ja lõivud, õiendatakse Eesti markades (Eesti Vabariigi kassatähtedes ja Eesti pangatähtedes) krooni kursi järgi, maksmise päeval.
Norsjö
2005. aastal elas seal 2102 inimest.
Kuldkroon
Kuldraha üksuse kindlaksmääramise ja kuldrahas lepingute sõlmimise seadus.
Kroon koteeritakse Tallinna börsil, kullahinna järgi ilmaturul.
Käesoleva paragrahvi määrus ei puutu hüpoteekidesse, mis on ingrosseeritud Vene rublades, Ida rublades ja Saksa markades, välisvaluutas või võrrendis välisvaluutaga.
§ 5. Vabariigi Valitsusele antakse õigus käesoleva seaduse elluviimiseks ja maksmapanemiseks juhtnööre ja määrusi välja anda.
Algkirjale alla kirjutanud
Riigikogu esimees J. Tõnisson.
Abisekretär J. Vain.
Norsjö
Seal sündis Ameerika Ühendriikide kirjanik Charlotte Agell.
Rikkevool
Rikkevoolu tekkimise peamine põhjus on elektriisolatsiooni halvenemine, seepärast nimetatakse rikkevooluks harilikult ülemäära suurenenud lekkevoolu.
Gallia Cisalpina
Alpideesine Gallia (ladina: Gallia Cisalpina, 'Gallia siinpool Alpe', ka Gallia Citerior või Gallia Togata) oli Itaalia osa, mida 4. ja 3. sajandil eKr asustasid keldid (gallid). Vallutatuna 220. aastatel eKr Rooma vabariigi poolt, oli see u. aastast 81 eKr aastani 42 eKr Rooma provints, kuni see Rooma Itaaliaga liideti. Selle ajani peeti seda Gallia osaks, täpsemalt Gallia osaks "Alpide lähemal küljel" (roomlaste perspektiivist), mille vastas oli Alpidetagune Gallia ("Alpide kaugemal küljel"). Gallia Cisalpina tähtsaim asula oli keldi hõimu insuberide Mediolanum (tänapäeva Milano).
pisi|Alpideesise Gallia kaart, ulatudes [[Venetost Aadria mere äärest Pisa ja Nice'ini Vahemere ääres, Genfi järveni läänes ja Alpideni põhjas; Abraham Orteliuse Theatrum Orbis Terrarum, esimene moodne maailma atlas. Antwerpen, 1608]] Gallia Cisalpina edasine jaotus oli Gallia Cispadana ja Gallia Transpadana, s.o. selle osad Po jõest vastavalt lõunas ja põhjas.
1. sajandi eKr Rooma provintsi ümbritsesid põhjas ja läänes Alpid, lõunas Po jõe äärne Placentia ja edasi Apenniinid ja Rubico jõgi ning idas Aadria meri. Aastal 49 eKr said kõik Alpideesise Gallia elanikud Rooma kodakondsuse ja lõpuks jaotati provints neljaks (üheteistkümnest) Itaalia piirkonnaks: Regio VIII Gallia Cispadana, Regio IX Liguria, Regio X Venetia et Histria ja Regio XI Gallia Transpadana.
Varajane ajalugu
Venetid olid indoeuroopa rahvas, kes elasid Kirde-Itaalias tänapäeva Veneto, Friuli ja Trentino piirkondade alal. 4. sajandiks eKr olid venetid nii keltiseerunud, et Polybios kirjutas, et 2. sajandi eKr venetid olid samad mis gallid, välja arvatud keel. Kreeka ajaloolane Strabon (64 eKr – 24 pKr) arvas seevastu, et Aadria venetite eellased olid keldid, kes omakorda olid seotud hilisema samanimelise keldi hõimuga, kes elas Armorica rannikul ja võitles Julius Caesari vastu. Ta vihjas ka, et Aadria venetite samastamine Antenori juhitud Paflagonía Enetoiga – mida ta omistab Sophoklesele (496–406 eKr) – oli viga nimede sarnasuse tõttu.
Gallide laienemine ja Rooma vallutus
pisi|[[Tabula Peutingeriana detail, mis kujutab Põhja-Itaaliat Augusta Pretoria (Aosta) ja Placentia (Piacenza) vahel; Insubres on märgitud kui Po madaliku asustajad Ticenost (Pavia) ülesvoolu ning Trumplist ja Mesiatesist allavoolu, mis hõlmab Sesia ja Agogna jõee ülemjooksud]]
Aastal 391 eKr, keldid "kelle kodud olid Alpide taga, tulid läbi kurude suurte jõududega ja hõivasid territooriumi, mis paiknes Apenniinide ja Alpide vahel", Diodorose sõnul. Rooma armee purustati Allia lahingus ja Rooma rüüstati aastal 390 eKr senoonide poolt.
Samniitide, keltide ja ertruskide liidu ühendvägi sai roomlastelt lüüa Kolmandas samniidisõjas, mis lõppes aastal 290 eKr, kuulutades keldi domineerimise lõpu algust mandri-Euroopas. Telamoni lahingus aastal 225 eKr langes suur keldi armee kahe Rooma väe vahele lõksu ja purustati.
Teises Puunia sõjas asusid boid ja insuberid liitu kartaagolastega ja piirasid Mutinat (Modena). Vastuseks saatis Rooma Lucius Manlius Vulso Longuse juhitud ekspeditsiooni. Vulso armee langes kaks korda varitsuse ohvriks ja Senat saatis Scipio lisaväega toetust pakkuma. Need olid Rooma väed, millega Hannibal kohtus pärast Alpide ületamist. Roomlased said Ticinuse lahingus lüüa, mis pani kõik gallid peale kenomanide mässuga ühinema. Rooma saatis siis Tiberius Sempronius Longuse armee, mis kohtus Hannibaliga Trebia lahingus, mis lõppes samuti Rooma kaotusega, sundides Roomat Gallia Cisalpinast ajutiselt loobuma, saades selle tagasi alles pärast Kartaago kaotust aastal 202 eKr. Rooma vallutas viimase allesjäänud iseseisva keldi kuningriigi Itaalias aastal 192 eKr.
Rooma provints
pisi|300px|Rooma provintsid Mõnikord viidatakse sellele kui Gallia Citerior ("Siinpoolne Gallia"), Provincia Ariminum või Gallia Togata ("Toogatkandev Gallia", näitas piirkonna varajast romaniseerumist). Gallia Transpadana tähistas seda Alpideesise Gallia osa, mis asus Paduse (Po) ja Alpide vahel, samas kui Gallia Cispadana oli osa jõest lõunas.
Arvatavasti ametlikult 81. aasta paiku eKr loodud provintsi valitseti Mutinast (Modena), kus Spartacuse vägi võitis aastal 73 eKr provintsi kuberneri Gaius Cassius Longinus Varuse leegioni.
Röyksopp
right|thumb|200px|Röyksopp kontserdil Röyksopp on Tromsøst pärit Norra elektroonilise muusika duo.
Gallia Cisalpina
Rooma provints
Aastal 49 eKr andis Julius Caesar Lex Rosciaga provintsielanikele täieliku Rooma kodakondsuse.
Ülo Vinter
Looming
Vinteri teise tuntud muusikali "Suvitajad" põhjal valmis telefilm "Siin me oleme!", mis tegi kuulsaks laulu "Kui on meri hülgehall".
Vinter on kirjutanud ka filmimuusikat: Sulev Nõmmiku lavastatud filmidele "Mehed ei nuta", "Noor pensionär" ja "Siin me oleme!". Kõige enam on Vinter loonud muusikat Oskar Lutsu "Kevadele": balleti "Kevade" (1967), muusikali "Kevade" (1991) ja muusika filmile "Kevad südames" (1985).
Isiklikku
Tema tütar on Ylle Rajasaar. Oli abielus Saima Vinteriga, nende kasutütar on Merike Oja, lapselapsed arhitektuuriajaloolane Urmas Oja ja prantsuse filoloog Anneli Oja.
Żywieci järv
pisi|Vaade järvele [[Skrzyczne mäelt.]] Żywieci järv ehk Żywieci paisjärv ehk Treska paisjärv on paisjärv Poolas Żywieci lähedal Soła jõel Żywieci nõo ja Väike-Beskiidide piiril. Pais on Tresna küla kohal.
Röyksopp
Duo liikmed on Torbjørn Brundtland ja Svein Berge. Nad ise peavad ansambli moodustamise ajaks 1998. aastat, kuigi samad liikmed olid varemgi duona esinenud. Debüütalbum "Melody A.M." ilmus 2001. aastal.
Żywieci järv
Pais rajati 1966. Paisjärve alla jäid osalt Tresna, täielikult Zadziele, Stary Żywiec ja teisi külasid.
Paisjärve pindala on 1000 hektarit, pikkus 8 km, laius 2 km, sügavus 20 m, maht 100 miljonit kuupmeetrit, pinna kõrgus merepinnast 341 m.
Paisu kõrgus on 38 m. Paisul on hüdroelektrijaam võimsusega 21 MW.
Röyksopp
Röyksoppi muusikat on palju kasutatud reklaamides ja taustamuusikana telesaadetes ja filmides.
Żywieci järv
Paisjärve kasutatakse puhkeobjektina, hüdroelektrienergia saamiseks, kaitseks üleujutuste eest ning Wisła vooluhulga reguleerimiseks.
Röyksopp
Tunnustus
2001
2002
Gallia Cisalpina
Rooma provints
Rubico jõgi tähistas selle lõunapiiri Itaaliaga. Aastal 49 eKr oma lahingus karastunud leegionitega Gallia vallutamiselt naastes ajendas Julius Caesar selle jõe ületamisega kodusõja Rooma vabariigis, mis viis lõpuks Rooma keisririigi loomiseni. Sellest päevast tähendab mõiste "Rubico ületamine" kujundlikult "jõudmist punkti, kust ei ole tagasiteed".
Provints liideti Itaaliaga umbes aastal 42 eKr Teise triumviraadi ajal Octavianuse "italiseerimisprogrammi" osana. Provincia kaotamine nõudis uut valitsemisseadust või lex, kuigi selle tolleaegne tiitel on teadmata. Selle osa, mis on kirjutatud Parma muuseumis säilitatavale pronkstahvlile, on täielikult seotud kohtusüsteemi korraldamisega: seadus määrab kaks viri ja neli viri juri dicundo ning mainib ka Mutina prefekti.
Vergilius, Catullus ja Titus Livius, kolm kuulsat provintslast, sündisid Gallia Cisalpinas.
Canegrate kultuur
Canegrate kultuur peegeldab hilise pronksiaja ja varajase rauaaja kultuuri Pianura Padanas. Need alad on nüüd tuntud kui Lääne-Lombardia, Ida-Piemonte ja Ticino kanton.
Canegrate kultuur annab tunnistust urniväljade rändelaine saabumisest Alpide loodeosast, kes Alpikurusid ületades asusid Lääne-Po alale Lago Maggiore ja Como järve vahel (vaata: Scamozzina kultuur). Nad olid uue matusetava kandjad, mis asendas vana matmiskultuuri krematsiooniga.
Golasecca kultuur
Golasecca kultuur (9. kuni 4. sajandid eKr) levis pronksiaja lõpu ja rauaaja alguse vahel Loode-Lombardias ja Piemontes ning Ticino kantoni aladel. Esiaja lõpus oli see ala, kus reisijad sageli peatusid ning kontakteerusid Hallstatti kultuuriga läänes, urniväljade kultuuriga põhjas ja Villanova kultuuriga lõunas. Golasecca kultuur oli esialgu koondunud Alpide ala lõunajalamile. Hiljem levis see üle järvede ala ja rajas palju asulaid, mis seda originaalkultuuri esindasid. Vanimad leiud pärinevad 9. sajandist eKr.
Keel
Selle üle vaieldakse, kas leponti keelt tuleb pidada galli keele murdeks või mandri-keldi keelte iseseisvaks haruks. Lisaks leponti keelele võis "alpideesine galli keel" olla galli keel, mida kõnelesid 4. sajandil eKr Põhja-Itaaliasse tunginud gallid. See on suurema galli keele murre, koos mõne tuntud foneetilise tunnusega, mis eristab seda alpidetagustest murretest, nagu -nn- asendab -nd- ja s(s) asendab -χs-.
Vaata ka
Galia
Röyksopp
Tunnustus
2005
2006
Żywieci järv
Augustis toimuvad järvel Adam Banaszeki mälestusregatid.
15. novembril 1978 kella viie paiku kukkusid kaks bussi Autosan H09 ja H9 PKS, mis vedasid Brzeszcze kivisöekaevanduse kaevureid, vaevalt veerandtunnise vahega Oczkówi lähedal Wilczy Jarzis 18 m kõrguselt külma Żywieci järve vette. 30 inimest hukkus kohe, 9 inimest suri hiljem. Õnnetuskohal on mälestustahvel.
Jakob Tamm
pisi|Jakob Tamme hauamonument [[Väike-Maarja kalmistu|Väike-Maarja vanal kalmistul]] Jakob Tamm (7. mai (vana kalendri järgi 25. aprill) 1861 Nõo – 26. juuli (13. juuli) 1907 Väike-Maarja) oli eesti luuletaja, üks tuntumaid eesti valmikirjutajaid.
Jakob Tamm sündis Tartumaal Vastse-Nõo vallas Mõtskülas sulase pojana, õppis Koopsi ning Kirepi vallakoolis ja Tilga vene kirikukoolis, 1878–1881 Tartu II Õpetajate Seminaris.
Alates 1883. aastast oli õpetaja Adaveres ja Pilistveres, 1890–1893 Aleksandrikoolis Põltsamaal. Alates 1893. aastast kuni surmani oli Jakob Tamm Väike-Maarja kihelkonnakooli juhataja. Seal õppis tema käe all ka A. H. Tammsaare.
Jakob Tamm on kirjutanud Ebavere mäele pühendatud luuletused "Ebavere mägi" (1893), "Suits Ebavere mäel", "Ebavere mägi", "Lüpsik" ja "Rahatuli Ebavere metsas".
Jakob Tamme ballaadide paremik sisaldub Arne Merilai koostatud antoloogias "Eesti ballaad" (Tänapäev, Tallinn 2003, lk 108–141).
Mats Traat on kirjutanud Jakob Tammest novellid "Sarviku armastus" ja "Tamm Tamme vallast".
StuG IV
StuG IV ehk Sturmgeschütz IV (SdKfz 163) olid Saksamaal aastatel 1943–1945 PzKpfw IV šassiile ehitatud ründesuurtükid.
1943. aasta sügisel, kui pärast Alketti (Almarkische Kettenfabrik GmbH) tehaste masspommitamist Saksamaal sai selgeks, et Alkett ei suudeta enam toota piisavalt StuG III-id, sündiski StuG IV. Uue liikursuurtüki kallal hakkasid tööle firmade Krupp ja Deutsche Eisenwerke spetsialistid. 6. detsembril alustas firmas Krupp esimese 31 PzKpfw IV Ausf. H šassii moderniseerimist, sellele paigaldati 75 mm suurtükk nagu ka StuG 40 Ausf. G-l, kui ka liikumatu soomustorn ja juhi-mehaaniku kabiin. Nii oli võimalik uue liikursuurtüki projekteerimisega aega kokku hoida ja uus masin kohe kiiresti masstootmisse lasta. Meeskonna koosseis jäi samaks nagu StuG III-el – 4 meest, lahinguvaru kasvas kuni 63 mürsuni. StuG IV oli tootmises 1943. aasta lõpust kuni 1945. aasta märtsini; selle ajaga jõuti toota 1108 masinat ja lisaks ehitati ümber 31 tanki Panzer IV. StuG IV-st ei saanud nii edukas masin kui Stug III-st, arvatavasti kõrgema hinna ja keerulisema tootmise pärast.
Mootor ja transmissioon
Stug IV mootoriks oli Maybach HL120TRM, see oli 12-silindrine, neljataktine, V-kujuline (silindrid paiknesid 60° nurga all), vedelikjahutusega karburaatormootor. Silindrite diameeter oli 105 mm, kolvikäik 115 mm ja silindrite üldtöömaht 11 867 cm³. Valatud kolbidel oli lubatud lõtk 0,12–0,16 mm. Surveaste 6,5:1. Maksimaalne pöörete arv oli 3000 pööret minutis, lubatud pöörete arv aga 2500–2600 ja pärast remonti 2200–2400. Maksimaalse pööretearvu juures oli mootori võimsuseks 300 hobujõudu (221 kilovatti), 2600 pöörde juures aga 260 hobujõudu ehk 195 kilovatti.
Mootori jahutussüsteemi kuulus kaks radiaatorit mahuga 2,6 m³, mis paiknesid üks paremal ja teine vasakul pool mootorit. Ventiilide süsteem lubas mootorisse valada nii sooja kui ka kuuma vett. Õhu liikumine tekitati mootoriruumis kahe ventilaatori abil, mis paiknesid korpuse paremas osas. Õhuvoolu sisenemiseks ja väljumiseks oli mootoriruumi kohal kaks ristkülikukujulist avaust ja avaused korpuse külgedel.
Kütusena kasutas StuG IV etüleeritud bensiini OZ 74, kolm paaki mahutasid kokku 430 (140, 120 ja 170) liitrit kütust. Tavaliselt valati paakidesse 413 liitrit kütust. Keskmine kütusekulu 100-le kilomeetrile oli 195 liitrit, kogu kütusest jagus maanteel sõites 210-le ja maastikul 130-le kilomeetrile. Kütusesüsteemi kuulus kaks kahekambrilist karburaatorit Solex JFFII.
Mootori pöördemoment anti edasi kardaani abil, siduriks oli kuiv kolmekettaline sidur Fichtel&Sachs 120/HD. Mehaaniline käigukast Zahnradfabrik ZF Aphon SSG 77, 6 käiku edasi ja üks tagasi. Käike vahetati kangi abil, mis paiknes juht-mehaanikust paremal. Juhtimine toimus roolisüsteemi abil, mis koosnes planetaarsest pöördemehhanismist, külgmistest ülekannetest ja vedavast rattast. Pidurid olid mehaanilised.
Relvastus
Stug IV pearelvaks oli 75 mm suurtükk StuK 40 L/48, mis oli välja töötatud firmas Rheinmetall-Borsig.
Lahingukomplekti kuulus 63 mürsku, mille hulka kuulusid:
Suurtüki raud oli 32 vintsoonega, mille sügavus oli 7,8 mm, päästik oli elektriline.
Pávlos (Kreeka kroonprints)
pisi|Kreeka kroonprints Pávlos. Kreeka kroonprints Pávlos (sündinud 20. mail 1967 Ateenas) on Kreeka viimase kuninga Konstantínos II ja kuninganna Anne-Marie vanim poeg.
StuG IV
Relvastus
Teiseks relvastuseks oli 7,92 mm kuulipilduja MG34 või MG42 lahinguvaruga 500 padrunit. Kuulipilduja oli paigutatud koos lafettiga Rundumfeuer MG torni katusele laaduri luugi ette.
Pávlos (Kreeka kroonprints)
Pávlos oli alates sünnist oma isa valitsusajal kuni monarhia kukutamiseni Kreeka trooni pärija.
Sünd
Kroonprints Pávlos sündis 20. mail 1967 Ateenas. Kreeka traditsiooni järgi sai ta nime oma vanaisa kuningas Pávlose järgi. Ta ristiti õigeusu kirikus, üks tema ristivanem oli Walesi prints Charles.
Tema sünniaasta detsembris toimus Kreekas kuninga korraldatud riigipöördekatse samal aastal võimule tulnud valitsuse vastu. Pärast selle nurjumist põgenes kuninglik perekond Roomasse Itaalias, kus nad elasid viis aastat. Alates 1973. aastast elavad nad Londonis.
Haridus
Kroonprints lõpetas Londoni Hellenistliku kooli, mille asutasid tema vanemad. Hiljem õppis ta Ameerika Ühendriikides New Mexico osariigis asuvas koolis nimega Armand Hammer United World College of the American West ja Sandhursti sõjaväeakadeemias Suurbritannias.
Koos oma tädipoja, Hispaania kroonprintsi Felipega õppis ta Georgetowni ülikoolis välisteenistust.
Perekond
Kroonprints Pávlos abiellus ameeriklanna Marie-Chantal Milleriga 1. juulil 1995. Pärast abiellumist elasid nad New Yorgis, kus Pavlos töötas investeerimiskonsultandina. Neil on viis last:
Soome Keskerakond
Soome Keskerakond (soome keeles Suomen Keskusta; tavakeeles Keskusta) on agraartaustaga liberaalne Soome keskpartei. Erakonna esimees on Annika Saarikko.
Ajalugu
Erakonna eelkäija Soome Maaelanike Liit (Suomen Maalaisväestön liitto) asutati 1906. aastal, 1919. aastal sai erakonnast Maaliit (Maalaisliitto) ja 1965. aastal Keskerakond (Keskustapuolue; alates 1988 Suomen Keskusta).
Keskerakonnal ja selle juhil Urho Kekkosel oli oluline roll Soome poliitika kujundamisel alates 1950. aastatest kuni 1980. aastate alguseni. Erakonna välispoliitikat iseloomustas eelkõige sõbralike suhete hoidmine Nõukogude Liiduga.
Esialgsest maaparteist on praeguseks saanud erakond, kes on populaarne väikelinnades ning saavutamas üha suuremat soosingut ka suurlinnades. Keskerakond kogus kõige rohkem hääli nii 2003. kui ka 2007. aasta parlamendivalimistel.
Pärast 2007. aasta valimisi oli Keskerakond oma 51 esindajaga suurim saadikurühm Soome 200-liikmelises Eduskunnas (hiljem sai ühe juurdetulija tõttu sama suureks ka Koonderakonna fraktsioon). Euroopa Parlamendis on erakonnal kolm esindajat, kes kuuluvad liberaalide fraktsiooni (ELDR).
Peaministrid
pisi|Erakonna esimees [[Katri Kulmuni.]]
pisi|Soome teadus- ja kultuuriminister [[Hanna Kosonen.]]
Austraalia pealinna ala lipp
thumb|Austraalia pealinna ala lipp Austraalia pealinna ala lipp on Austraalia haldusüksuse Austraalia pealinna ala lipp.
Silvia (eesnimi)
Eestis oli 2021. aasta 1. jaanuari seisuga eesnimi Silvia 928 naisel. Silvia oli populaarsuselt 198. naisenimi. Silvia oli keskmiselt 60 aasta vanune (mediaanvanus oli 68). Kõige populaarsem on eesnimi Silvia Võru maakonnas, kus neid oli maakonna 10 000 elaniku kohta 14,14.
USA-s kuulus see nimi 1948–2001 pidevalt 1000 populaarseima naisenime hulka. Kõrgeim koht oli 1974. aastal: 495. koht. Mis tahes aastal on see nimi jäänud populaarsuselt alla Sylviale.
Viited
Silvija
Uładzimir Karatkievič
pisi|Uładzimir Karatkievič üliõpilasena Uładzimir Karatkievič (valgevene Уладзімір Сямёнавіч Караткевіч; 26. november 1930 Orša – 25. juuli 1984 Minsk) oli valgevene romantiline proosakirjanik, luuletaja ja stsenarist.
Eesti kutsealased omavalitsused
Eesti kutsealased omavalitsused olid aastail 1919–1940 Eestis tegutsenud liik personaalseid omavalitsusi.
Seisuslike kutsealaste omavalitsuste (gildide ja tsunftide) võrgustik oli Eesti linnades välja kujunenud juba keskajal. 19. sajandil seoses venestuse ja moderniseerumisega nende tähtsus vähenes. 1920. aastal kaotati Eestis seisused (aadel, vaimulikud, linnaelanikud ja talupojad) ning seisuslikud organisatsioonid. Tekkinud tühiku rahva poliitilisel organiseerumisel täitsid uutena tekkinud mitteseisuslikud kutsealased omavalitsused.
Esimesena (1919. aastal) asutati advokatuur, kuid Kaubandus-Tööstuskoja ja Põllutöökoja asutamine oli välja kuulutatud juba Konstantin Pätsi kolmanda ajutise valitsuse deklaratsioonis 1918. aastal. 1924. aastal asutati Kaubandus-Tööstuskoda ja 1931. aastal Põllutöökoda. Teiste kutsealaste omavalitsuste asutamine takerdus kuni 1934. aastani. Alles seejärel kujunes välja tasakaalustatud kutsete esindus, mis sai põhiseadusliku staatuse 1938. aastal jõustunud uue põhiseadusega. Kutsealastel omavalitsustel oli õigus oma alal maksma panna sunduslikke määrusi, samuti panna oma liikmetele makse ja koormatisi.
Kuni 1932. aastani valitud ühekojalise Riigikogu valimistel ei olnud kutsealaste omavalitsuste esindust ette nähtud. Seejärel osalesid kutsealased omavalitsused 1935. aastal reformeeritud Riigi Majandusnõukogu, Rahvuskogu Teise Koja ja I Riiginõukogu kujundamisel.
Kutsealased omavalitsused jagunesid poolkorporatsioonideks (mille valijad jäid omavalitsuse koosseisust väljapoole) ja täiskorporatsioonideks (mille huviala kõik isikud olid liikmed). Õpetajate Koja liikmed olid õpetajate keskorganisatsioonid. Liikmed võisid jaguneda tegevliikmeteks ja liikmekandidaatideks.
Tavaliselt peetakse Eesti kutsealaste omavalitsuste eeskujuks Benito Mussolini aegset Itaaliat. See ei ole õige, kuna Benito Mussolini sai Itaalia peaministriks alles 1922. aastal.
Mõnikord nimetatakse kutsealaseid omavalitsusi ebatäpselt kodadeks. Sel juhul ei kuulu nende hulka advokatuur.
Vahessaare
Vahessaare on küla Tartu maakonnas Elva vallas.
pisi|left|[[Alt-Laari linnamägi Vahessaare külas.]]
Roqueforti juust
pisi|Roqueforti juust Roqueforti juust ehk Roquefort ehk rokfoor on üks tuntumaid sinihallitusjuuste, mis pärineb Lõuna-Prantsusmaalt Roquefort-sur-Soulzonist. Euroopa Liidu seaduste järgi võib Roqueforti nime kanda vaid Roquefort-sur-Soulzoni lähedal Combalou mäe koobastes valminud juust, ehkki sarnast valmistusmeetodit on lubatud kasutada mujalgi.
Juust on valge, vänge maitsega, mure ja pisut niiske ning seda läbivad eripärased rohelised hallitusesooned. Rokfoorile on iseloomulik butüülhappe lõhn ja maitse, rohelised sooned annavad juustule terava vänge maitse. Juustu maitse on esiti mahe, muutub seejärel magusaks, siis suitsuseks ning taandub lõpuks soolaseks. Rokfooril ei ole koorikut, selle pealiskiht on söödav ja kergelt soolakas. Keskmine rokfooriratas kaalub 2,5–3 kilo ja on umbes 10 cm paksune. Iga juustukilo toormeks kulub umbes 4,5 liitrit lambapiima.
Roqueforti juustu on hinnanud paljud kuningad, nagu Karl Suur ehk Charlemagne, François I, Louis XIV, samuti suured näitlejad ja kirjanikud, näiteks François Rabelais. Denis Diderot kuulutas, et "Roqueforti juust on vaieldamatult parim juust Euroopas". Brillat-Savarin, Konstitutsioonipartei liige Prantsuse revolutsiooni ajal ja suur gurmaan, ütles, et "lõuna ilma Roqueforti juustuta on nagu kaunis naine ilma silmata". Casanova kinnitas, et "Roquefortil on jõud taastada armastust ja tuua õilmitsevasse armastusse täiskasvanulikkust".
Roqueforti või sellesarnast juustu on mainitud juba 79 pKr, kui Plinius Vanem kiitis selle rikkalikku maitset. 1411. aastal andis Charles VI Roquefort-sur-Soulzoni küla elanikele monopoli juustu valmistamiseks samal viisil, nagu nad seda juba sajandeid teinud olid.
31. augustil 1666 sai Roqueforti juust oma lettres de noblesse ("aadlikirjad" ehk patendi, mis tõestab üllast päritolu). Nimelt andis Toulouse'i linna parlament välja seaduse, mille kohaselt on vaid Roquefort-sur-Soulzoni koobastest pärit Roqueforti juust tõeline. Seega kuulutati kõik mujalt pärit Roqueforti juustud võltsinguks. Uudis võeti pühalikult vastu kõikides Toulouse'i linna valitsuse alla kuuluvates linnades ja asulates.
See oli esimene kord Prantsusmaal, kui võeti vastu seadus, mis kaitseks toote või kauba päritolukohta ja valmistamismeetodeid. 1925. aastal sai Roqueforti juust esimese juustuna prestiižse AOC-märgistuse (Appelation d’Origine Contrôlée – kaitstud algupärasuse tähis). AOC kaitseb ja garanteerib Prantsusmaal peaaegu kõigi kvaliteettoodete algupärasust.
Legend
Legend räägib loo noorest lambakarjusest, kes pidas oma lambaid Massif de Combalou jalamil. Ükskord, kui ta parasjagu koopas puhkas ja oma lõunaeinet – mõnus tükk rukkileiba lambajuustuga – sööma hakkas, nägi noormees möödumas veetlevat karjatüdrukut. Ta pistis ruttu oma juustuleiva koopanurka ja jooksis neiule järele, unustades lõuna päris ära. Noor tuulepea leidis oma leiva alles mõne kuu pärast. Ta märkas, et söök on kõdunenud: leib oli tõmbunud siniseks ja lambajuust oli kaetud rohekas-siniste soontega. Kuna tal oli kõht tõeliselt tühi, vajutas ta hambad juustu vängest lõhnast hoolimata sinna sisse. Ja ennäe, ta leidis, et selle õrn maitse on väga meeldiv.
Roqueforti valmistamine
Roqueforti juustu valmimise juures ei jäeta midagi juhuse hooleks: juustu tootmisprotsessi ja valmimist hoitakse kontrolli all ja jälgitakse pidevalt.
Piim kuumutatakse, siis külvatakse sellesse kallid Penicillum roqueforti eosed. Algul muutub piim hapupiimaks, hiljem juustumassiks. Kui juust on lõigatud, kurnatud ja sool lisatud, märgistatakse juustutükid, et alati saaks teha kvaliteedikontrolli. Seejärel torgatakse juustu sisse umbes 40 auku, et Penicillum roqueforti võiks juustu sees ühtlaselt idaneda. Juust laotakse tammeriiulitele ja ladustatakse karmi kontrolli all keldritesse. Pimedas hakkavad maître affineur ' i (juustumeistri) valvsa silma all toimuma muutused. Meister testib väsimatult valmivat juustu, hindab selle tihedust ja kontrollib hallitusseente tihedust massis.
Juustu küpsemine
Roqueforti juustu küpsemise juures on oluline ka looduse abi. Üle 2 miljoni aasta tagasi tekkis tänu erosioonile Combalou mägi. Kui tonnide kaupa rändrahne üksteise otsa kuhjus, jäid nende vahele ja alla looduslikud käigud ja koopad. Tänu nendele avaustele, fissuuridele ja lõhedele puhub koopasse pidevalt värsket mõõdukat tuult. Just nende avauste juurde on ehitatud keldrid, kus juust küpseb, keldrid on vahel kuni 11-tasemelised. Keldrimeister saab avausi rohkem avatuna või suletuna, hoides muuta keldri temperatuuri ja niiskustaset. Nii saab juust järk-järgult muutuda. Pärast seda, kui juust on võtnud juurde õrna lõhna ja sinaka värvi, peab see veel vähemalt kolm kuud küpsema.
Viited
ロックフォール
Lõuna-Austraalia lipp
thumb|Lõuna-Austraalia lipp Lõuna-Austraalia lipp on Austraalia osariigi Lõuna-Austraalia lipp.
Stabæk IF
Stabæk Fotball on Norra Bærumi valla jalgpalliklubi, mis aastal 2017 mängib riigi kõrgliigas.
Austraalia pealinna ala vapp
thumb|Austraalia pealinna ala vapp Austraalia pealinna ala vapp on Austraalia haldusüksuse Austraalia pealinna ala vapp.
Tallinna uus juudi kalmistu
pisi|Juudi kalmistu kabel pisi| pisi|Mälestusmärk küüditatutele Uus juudi kalmistu (ka Rahumäe juudi kalmistu) on kalmistu Tallinnas, praeguse aadressiga Rahumäe tee 5 Nõmme linnaosas. Kalmistu jaguneb vanaks ja uueks osaks ning selle kogupindala on umbes 4 ha.
Ajalugu
Vana juudi kalmistu rajati 18. sajandi lõpus praeguse Magasini tänava äärde. Pinnasevee taseme tõustes võeti päevakorda matmiste lõpetamine ja uue kalmistu rajamine Tallinna piirile Rahumäele (tänapäeval Nõmme linnaosas). Vana kalmistu likvideeriti pärast Teist maailmasõda 1963. aastal.
1909. aastal rajatigi Rahumäe tee äärde uus juudi kalmistu. Kalmistu avati 1911. aastal. 1922. aastal valmisid kabel, valvurimaja, sepisaed ja värav. 1980. aastatel laiendati kalmistut itta. Kuni nõukogude võimu alguseni maeti juute ilma kirstudeta, siis hakati matma juba kirstudes.
Karagandõ
Karagandõ (kasahhi keeles Қарағанды, ladina kirjaviisis Qarağandı; varem eesti keeles kasutatud vene keelest pärinev nimekuju Karaganda) on linn Kasahstanis, Karagandõ oblasti keskus. Asub Sarõarka põhjaosas.
Karagandõ oli vangilaagrite ja kivisöekaevanduste keskus ning Aleksander Solženitsõni järgi (kes ka ise seal vangis oli) "suurim provintsipealinn Gulagi arhipelaagis".
Linna elanikest oli 1940. aastatel ligi 70% sakslased. Suur osa neist (umbes 100 000) on Saksamaale emigreerunud.
Tallinna uus juudi kalmistu
Mälestusmärgid
thumb|Natsismiohvrite mälestusmärk
Karagandõ
Linnas on viis kõrgkooli ja kolm teatrit.
Anne-Marie
Lapsepõlv
Taani printsess Anne-Marie Dagmar Ingrid sündis 30. augustil 1946 Amalienborgi lossis kuningas Frederik IX ja tema abikaasa kuninganna Ingridi noorima tütrena. Tema vanem õde on praegune Taani kuninganna Margrethe II.
Printsessi ristivanemad olid Taani kuningas Christian X, Rootsi kuningas Gustav VI Adolf, Rootsi prints Bertil, Norra kuningas Haakon VII, Taani kuninganna Alexandrine, Norra kroonprintsess Märtha, Suurbritannia kuninganna Mary, Hollandi kuninganna Juliana ja Taani printsess Dagmar.
Perekond
Kuningas Pávlos suri veidi enne Anne-Marie ja Konstantínose laulatust 18. septembril 1964 Mitropolise katedraalis Ateenas. Anne-Mariest sai kohe Kreeka kuninganna. Neil on viis last:
Eksiil
1967. aasta detsembris üritas kuningas Konstantínos II riigipööret, et kukutada sõjaväeline hunta, mis oli eelmise aasta aprillis ise korraldanud riigipöörde ja võimu enda kätte võtnud. Kuid kuninga katse nurjus ning kuninglik perekond pidi põgenema Itaaliasse. Nad elasid kaks kuud sealses Kreeka saatkonnas ja järgmised viis aastat Roomas.
1973 kolis perekond Suurbritanniasse. Algselt elasid nad Chobhamis, siis aga kolisid Londonisse, kus elavad ka praegu.
Ametlik staatus pärast 1973. aastat
1973. aasta novembris kukutati Papadópoulos võimult ning tema asemele tuli kindral Dimitriós Ioannides. Pärast Türgi invasiooni Küprosele 1974 kukutati sõjaväeline hunta. Uus peaminister Konstantinos Karamanlis viis 8. detsembril 1974 läbi referendumi, milles 68,8% rahvastikust pooldas monarhia kaotamist. Kuningliku perekonna liikmed kahtlevad aga referendumi moraalses seaduslikkuses, kuna neil ei lubatud Kreekasse tagasi pöörduda, et seal enda toetuseks kampaaniat korraldada.
11. juunil 1975 jõustus Kreeka konstitutsioon, mis ei tunnista Kreeka kodanikel ühtegi ametlikku tiitlit. Mõningaid kreeklasi solvab see, et Anne-Marie kasutab veel tiitlit Kreeka kuninganna, selle asemel, et võtta nimeks Anne-Marie Glücksburg, ehkki kuninganna pole seda nime kunagi kasutanud.
Enamik kuninglikke õukondi, sealhulgas Suurbritannia, Jordaania, Hispaania ja Luxembourg, kasutab tiitlit Kreeka kuninganna Anne-Marie (või Hellenite kuninganna Anne-Marie). Taanis ja Rootsis kasutatakse tiitlit kuninganna Anne-Marie ilma territoriaalse märketa. Hollandi õukond kasutab nime endine Kreeka kuninganna Anne-Marie. Reisides kasutab ta Taani passi nimega Anne-Marie de Grecia (tema nime hispaaniapärane vorm).
Kuni 1981. aastani ei lubanud Kreeka valitsus kuningaperet Kreekasse; sel aastal said nad loa viibida seal mõne tunni, et osaleda Konstantínose ema kuninganna Frederika matustel. 1993. aastal külastas kuninglik perekond Kreekat eraviisiliselt. Kümme aastat hiljem lahendati maadevaidlus kuninga ja Kreeka valitsuse vahel ning neil on lubatud Kreekat nüüd ka külastada. Anne-Marie on seda teinud mitu korda.