cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Abd el-Kader
Võitlused ja Alžeeria emiraat
Peagi hakkas ta jälle prantslastega sõdima ning võitis 28. juunil 1835 Macta all kindral Camille Alphonse Trézeli (Macta katastroof). Sõja edasises käigus kaotas Abd el-Kader küll mõned lahingud, kuid 25. aprillil saavutas ta suure võidu kindral Joseph-Gaston d'Arlangesi üle. Ta pidas nii edukat sissisõda, et tema võim ulatus Titeri'ni ning isegi osani Alžiiri provintsist.
Nüüd hakkas Abd el-Kader rajama oma riiki pealinna Tagdempti (tollal Tiaret) ümber (pealinn oli vahel ka Mascara). Ta kehtestas elanikkonna rühmade vahel võrdsuse: ta jättis sõjakad hõimud eesõigustest ilma ning seadis sisse kõigile võrdsed maksud.
Saades võitu Alžeeria lõunaosa oaase valitsenud at-Tijīnīst, allutas ta endale kõrberahvad. Ta kindlustas oma võimu Chelifi orus ja Titteri provintsis kuni Constantine'i bei Hajj Ahmedi valduste piirini idas.
Ta karistas karmilt Zouatna kuluglisid, kes olid saanud prantslaste liitlasteks.
Talveks 1838 ulatus Abd el-Ksaderi võim kogu Kabiiliasse ning lõunas Biskra oaasist Maroko piirini. Nüüd piiras ta kuus kuud at-Tijīnī pealinna Aïn Mahdid ning hävitas selle. Nõnda allutas ta kõik kõrbehõimud.
Ta valitses oma riiki absoluutse monarhina, suurnikega peaaegu nõu pidamata. Tema alamaid liitis ühine usk ja ühine uskmatu vaenlane. Riigi ülesehitamisel kasutas ta siiski ka kristlaste ja juutide abi. Üks nendest oli Léon Roches.
Abd el-Kader rajas umbes 2000-mehelise regulaararmee, mida täiendasid vabatahtlikud ja hõimusõdalased. Ta kindlustas sisemaa linnu (Sebdou, Saïda, Tiaret (Tagdempt), Taza, Boghar), millel oli võrreldes piiriäärsete linnadega turvalisem. Neisse linnadesse seadis ta sisse arsenalid, laod ja töökojad ning kogus ülejäävat vilja, mille müügiga ta sai rahastada oma sõjaväe oste (peamiselt Inglismaalt).
Ta võttis tööle kindla palgaga ametnikud.
Ise elas ta lihtsas telgis ning püüdis rahvale õpetada lihtsat elu.
Ta propageeris tasapisi riiklikku iseseisvust ja rahvuslust.
Aastal 1840 nimetati kindral Bugeaud Alžeeria kindralkuberneriks. Ta kauples Prantsusmaa valitsuselt välja rohkem raha, et vallutada kogu Alžeeria. Algas pikk ja raske sõda, mis kestis 1847. aastani. Abd el-Kader kasutas kiireid manöövreid ja välkrünnakuid, millele järgnes sama kiire taganemine kohe pärast tulistamist. Et prantslased ei lasknud end tema välkmanöövritest ja -rünnakutest segada ning pidasid oma mobiilsete vägedega tema pooldajate vastu süstemaatilist hävitussõda, hakkasid talle kõige andunumad hõimud temast lahti ütlema, et mitte nälga surra. Bugeaud kasutas põletatud maa taktikat ja muid julmi meetodeid. Prantsuse vägede hulk Alžeerias kasvas.
Aastal 1841 purustasid prantslased Abd el-Kaderi kindlused, nii et too pidi hakkama Orani provintsi sisemaal ringi rändama. Aastal 1842 kaotas Abd el-Kadet Tlemceni, nii et Maroko liitlastega oli raske ühendust pidada.
Abd el-Kader näitas end sündinud liidrina, väljapaistva sõjamehena, võimeka administraatorina, veenva kõnemehena ja rüütelliku vastasena. Tema tuline usk islami õpetusse jäi vankumatuks. Tema kaotus on pandud suures osas selle arvele, et kabiilid, kelle islam ei olnud nii tugev, ei tahtnud koos araablastega prantslaste vastu võidelda. Abd el-Kaderit toetasid ainult Kabiilia lääneosa berberid, idapoolsed hõimud aga mitte.
Aastal 1844 õnnestus Abd el-Kaderil taganeda Marokosse, et paluda pelgupaika Maroko sultanilt `Abd ar-Raḩmānilt. Verine sissisõda prantslaste vastu siiski jätkus. Ent Isly lahing 14. augustil 1844, milles Abd el-Kaderi väed ja marokolased said kindral Bugeaud'lt lüüa. Kartes Abd el-Kaderi mõju omaenda riigis, sõlmis sultan Prantsusmaaga rahu. Ta oli sunnitud hoidma Abd el-Kaderit oma riigis ja mitte laskma teda Alžeeriasse. Ent Abd el-Kader kasutas ära üht mässu Dahras ning tungis Alžeeriasse, vallutades Sidi Brahimi eelposti. Prantslastest jälitatuna, kuid nendest kätte saamata tungis ta sügavale Alžeeria sisemaale.
Juulis 1846 otsis Abd el-Kader väikesearvulise kaaskonnaga jälle pelgupaika Marokost. Abd el-Kader võitis Maroko sõjakaid vägesid ning hakkas ohustama isegi `Abd ar-Raḩmāni võimu. Seetõttu surus viimane ta 1847 üle piiri Prantsusmaa valdustega.
Vangistus ja eksiil
Prantslased piirasid ta ümber ning 21. detsembril või 22. detsembril 1847 alistus ta väikese kaaskonnaga väärikalt kindral Christophe Léon Louis Juchault de Lamoricière'ile. 23. detsembril alistus ta ametlikult Alžeeria kindralkubernerile Henri d'Orléansile, Aumale'i hertsogile, kes oli Louis-Philippe I poeg. Viimane tõotas lubada tal minna Aleksandriasse või ‘Akkosse.
Android (operatsioonisüsteem)
pisi|Nokia 7 Plus Android 9.0 Pie väljalaskega Android on tarkvarakomplekt elektroonikaseadmetele, mis hõlmab operatsioonisüsteemi, vahetarkvara ja peamisi rakendusi.
Abd el-Kader
Vangistus ja eksiil
Ta asus elama Bursasse, pärast 1855. aasta maavärinat aga siirdus Damaskusse, kus ta elas eeskujulikku elu.
pisi|Abd el-Kader Auleegioni ordeni suurpaelaga Damaskuses sõbrunes ta Jane Digby ning Richard ja Isabel Burtoniga.
Android (operatsioonisüsteem)
Ajalugu
2005. aasta juulis ostis Google ära pisikese tarkvaraettevõtte Android, mis tegutses Californias Palo Altos. Sel ajal oli ettevõttest vähe teada peale selle, et ta tootis mobiilseadmetele tarkvara. Androidi töötajad, sealhulgas Andy Rubin, jätkasid tööd Google'i heaks.
Rubini juhitav töörühm töötas välja mobiilseadmete platvormi, mis põhines Linuxi tuumal. Seda levitasid käsitelefonide tootjad ja mobiilsideoperaatorid, sest see süsteem oli paindlik ja uuendatav. Google oli varem teatanud paljudele riistvarakomponente ja tarkvara tootvatele partneritele, et see platvorm on Google'i partneritele avatud mitmesuguse koostöö jaoks.
2006. aasta detsembris hakkasid levima kuuldused, et Google kavatseb mobiiltelefone müüma hakata. BBC ja The Wall Street Journali uurimused näitasid, et Google soovib oma otsimootori ja rakenduste lisamist mobiiltelefonidele ning töötab kõvasti selle eesmärgi saavutamiseks. Trüki- ja võrgumeediaväljaanded teatasid peagi, et Google töötab välja omaenda tootesarja mobiiltelefoni. Järgnesid teadaanded, et Google on määranud kindlaks oma toodete tehnilised andmed ning näidanud oma prototüüpe mobiiltelefonitootjatele ja võrguoperaatoritele. 2007. aasta septembris teatas ajakiri InformationWeek, et Google on esitanud hulgaliselt patenditaotlusi mobiiltelefonide valdkonnas.
Lõpuks tutvustas Google oma nutitelefoni Nexus One, mis kasutas operatsioonisüsteemi Android. Seadet tootis Taiwanis asuv HTC Corporation ja müük algas 5. jaanuarist 2010. Google teatas 16. veebruaril 2010, et päevas saadetakse välja 60 000 Android OS-iga mobiiltelefoni.
Kasutus
Androidi operatsioonisüsteemi kasutatakse nutitelefonides, sülearvutites, tahvelarvutites, Google TV-s, nutikellades, kõrvaklappides ja teistes seadmetes.
Põhiline Androidi riistvaraplatvorm on ARM-arhitektuur.
Android-seadmetega konkureerivatel Apple iPhone’il kui ka iPod Touchil, millelt on OpenBooti ja iDroidi abiga piirangud eemaldatud, saab Apple'i iOS-i ja Android 2.3.3 "Gingerbreadi" paralleelselt alglaadida.
Litsents
Kui välja arvata mõned uuenduste perioodid, on Android olnud saadaval 21. oktoobrist 2008, "free and open source software" (tasuta ja avatud lähtekoodiga tarkvara) litsentsi alusel. Google avaldas Linuxi tuuma uuenduste lähtekoodi GNU üldise avaliku litsentsi (GPL) versiooni 2 alusel. Ülejäänud kood (võrk, tarkvara kogumik ja ka telefonipinu) aga avaldati Apache'i litsentsiversiooni 2 alusel. Selle litsentsi alusel tohivad edasimüüjad lisada täiendusi ilma neid avatud lähtekoodi kogukonnale varem näitamata. Samuti avaldab Google ülevaadatud probleemid, et need oleks soovijatele nähtavad ja neid oleks võimalik kommenteerida. Open Handset Alliance töötab välja Androidi osa, mis seisneb muudatustes kerneli tuumas ning selle lähtekood on avalik ja saadaval GPL litsentsi alusel. Ülejäänud osa Androidist töötatakse välja privaatselt, selle lähtekood avaldatakse tervikliku versiooni ilmudes. Tavaliselt teeb Google koostööd riistvara tootva firmaga, et välja töötada uut Androidi versiooni kasutav lipulaeva seade. Pärast seadme jõudmist poelettidele avaldatakse ka selle versiooni lähtekood.
Ehkki Android on avatud lähtekoodiga, ei saa seadmete tootjad kasutada Google Androidi kaubamärki enne, kui Google on tõendanud, et seade järgib nende sobivust määratlevat dokumenti algupärase pealkirjaga "Compatibility Definition Document" (CDD).
Linux
Androidi tuum on arendatud Linuxi tuumast ja Google on teinud ka arhitektuurilisi edasiarendusi, mis on väljaspool tavapärast Linuxi tuuma arenduse tsüklit. Androidil ei ole algupärast X Window süsteemi ja ei toeta ka täit GNU standardset andmekogu. Seetõttu on raske olemasolevaid Linuxi rakendusi ja andmekogusid Androidi paigaldada.
Rakendused
Androidi rakendus asub APK-s (application package file), mis on lihtne ZIP-fail, millel on kindel sisemine faili kujundus. See võimaldab kohest käivitamist ehk seda ei pea enne lahti pakkima. Neid saab saata e-postiga, salvestada USB-mälupulgale ja ka eraldada mõne osa sellest lahtipakkimise järel.
Rakendused töötatakse tavaliselt välja Java programmeerimiskeeles, kasutades Android Software Development Kiti (Androidi tarkvaraarenduskomplekti). On olemas ka teisi arendamisvahendeid, näiteks Native Development Kit rakenduste ja laienduste jaoks C või C++ keeles, ja ka Google App Inventor, mis on graafiline keskkond algajale programmeerijale. Lisaks on veel mitmeid erinevaid platvormitundetuid rakenduste raamistikke.
Rakenduste saamise viisid
Eelinstallitud rakendused – Android sisaldab selliseid eelinstallitud rakendusi nagu telefon, e-post, kalender, veebibrauser ja kontaktid. Need toimivad nii kasutaja rakendustena kui ka võtmevõimalustena, mida saavad kasutada teised rakendused. Eelinstallitud rakendused võivad olla osa Androidi tegevusprogrammist või on originaaltootja arendatud kindla seadme jaoks. Kasutaja installitavad rakendused – Android pakub arengut soodustavat avatud keskkonda, mis toetab erinevaid kolmanda osapoole rakendusi, mille sarnaseid pakub Android Market kasutajatele tuhandeid.
Rakenduste turvalisus
Androidi rakendused töötavad liivakastis, operatsioonisüsteemi eraldatud osas, millel ei ole juurdepääsu ülejäänud süsteemi ressurssidele, välja arvatud juhul, kui kasutaja on andnud vastava loa rakenduse paigaldamisel.
On teatatud mõnest Android Marketis saadaval olevast Androidi tarkvaraga seotud pahavara juhtumist, kus on tegemist olnud pettusrakendusega. Mõnikord on Trooja hobust sisaldavad rakendused peidetud legaalsete rakenduste piraatversioonidesse. Sellele on Google reageerinud pahatahtlike rakenduste eemaldamisega Android Marketist ja halvanud nende töö nakatunud seadmetes. Turvafirmad nagu AVG Technologies ja Symantec on välja andnud oma viirustõrje Androidi seadmetele.
Android Market
Android Market oli veebipõhine tarkvarapood, mille Google arendas välja Google Androidi seadmete jaoks. Market rakendus oli eelinstallitud enamikule Androidi seadmetele ja see võimaldas kasutajatel sirvida ja alla laadida sinna riputatud äppe, mille kolmanda osapoole arendajate avaldasid.
Ainult seadmetel, mis järgivad Google'i sobivusnõudeid, on lubatud eelinstallida Google’i suletud lähtekoodiga Android Marketi rakendust ja omada sellele juurdepääsu.
Praeguseks Android Marketit enam ei ole, selle asemel on seadmetel Google Play Store, mis on sama asi, ainult teise nime ja kujundusega. Google Play Store käitamiseks on vaja Google Play Teenused komponenti; mõlemad uuenduvad taustal automaatselt, kuid uuendamise käigus võib süsteem muutuda aeglasemaks.
Privaatsus
Androidi nutitelefonidel on oskus anda teada Wi-Fi võrgu juurdepääsukohtadest, mis mobiilikasutaja ringi liikudes leitakse, et nendest kokku panna laiaulatuslik andmebaas, mis hõlmab miljonite selliste pöörduspunktide füüsilist asukohta. Need andmebaasid moodustavad elektroonilisi kaarte, et üles leida seadme asukoht, mis võimaldab neil jooksutada rakendusi nagu Foursquare, Latitude, Places ja et laiali kanda asukohapõhiseid reklaame.
Üheks kavandi veaks on, et tavakasutaja ei saa jälgida, kuidas rakendus pääseb juurde tema privaatandmetele (näiteks asukoht ja riistvara ID numbrid) ja kuidas neid kasutatakse. Isegi installimise käigus, kui küsitakse luba, ei ole näidatud, kuidas kasutatakse (või ka ära kasutatakse) olulisi teenuseid ja andmeid. Kolmanda osapoole valmistatud tarkvara TaintDroid on akadeemiliseks uurimuseks rahastatud projekt, mis identifitseerib, millist infot rakendused serveritele saadavad.
Abd el-Kader
Vangistus ja eksiil
Suvel 1860 levis druuside ja Liibanoni mägede maroniitide vaheline konflikt Damaskusse kristlaste tagakiusamise näol. Kohalikud druusid (või druuside rahutusi ära kasutanud muslimid) ründasid kristlaste linnaosa ning tapsid üle 3000 kristlase. Abd el-Kader ja tema ihukaitsjad päästsid tuhandeid kristlasi, tuues neid varjule oma koju ja tsitadelli. Samuti aitas Abd el-Kader kaasa vägivallapuhangu lämmatamisele. Selle eest sai ta Napoleon III-lt Auleegioni Suurristi ning 100 000-frangise pensioni. Hiljem austas Abraham Lincoln talle selle eest mitu püssi, mis on praegu hoiul Alžiiri muuseumis. Vabamüürlaste loož Grand Orient ta tänutäheks sellesama teo eest oma liikmeks.
Peale pensioni oli Abd el-Kaderi käsutuses kabiilidest ihukaitse. Prantsusmaa püüdis vallutada osa Türgi valdustest Lähis-Idas ning teha Abd el-Kaderi seal valitsejaks.
Aastal 1865 käis Abd el-Kader Pariisis ja Londonis. Samuti viibis ta Pariisis 1867. aasta maailmanäitusel.
Ta kirjutas ka usulis-filosoofilise teose, mille ta araabiakeelsena saatis Prantsuse Akadeemiale. Prantsuse keeles ilmus see Gustave Dugat' toimetatuna 1858 pealkirjaga "Rappel à l'intelligent, avis à l'indifférent" (Paris: B. Duprat, 1858).
Samuti kirjutas ta raamatu araabia hobusest.
Surm, matused ja surmajärgne austamine
Ta suri 26. mail 1883 Damaskuses. Ta maeti Ibn `Arabīga samasse mausoleumi. 5. juulil 1966, Alžeeria iseseisvuse 4. aastapäeval ja Prantsuse vallutuse 136. aastapäeval, maeti tema põrm pidulikult ümber Alžeeriasse.
Abd el-Kaderit austatakse Alžeeria iseseisvumise esimese kangelasena. Tema rohevalgest lipust sai Alžeeria sõja ajal vabadusliikumise lipp ning hiljem Alžeeria riigilipp. Constantine'i linnas on temanimeline mošee, mis on rahvuslik pühamu.
Abd el-Kaderit austasid ka prantslased. Nad püüdsid temast teha sümbolit Alžeeria rahva toetusele Prantsuse võimule.
Abd el-Kaderi järgi on nime saanud Elkader Iowa osariigis.
Järeltulijad
Tema pojad elasid osalt Abd el-Kaderi pensionist või astusid Türgi riigi teenistusse.
Roheline haisulutikas
Roheline haisulutikas (Palomena prasina) on kilplutiklaste sugukonda kuuluv vaegmoondega putukaliik.
Roheline haisulutikas on laialt levinud terves Euroopas, väga sage ka Eestis. Lutikas toitub taimemahlast; ta võib elada nii puudel, põõsastel kui ka rohttaimedel.
Roheline haisulutikas on 10...15 mm pikkune tugev ning kolmnurkse kilbiga kaetud laia ja lapiku kehaga putukas. Lutika valmiku selg on üleni roheline, üksnes kattetiibade kilejad tipud on mustjaspruunid. Selja rohelisel pinnal on väikesed mustad täpid. Alumine külg on oranž.
Lutika tundlad koosnevad pikkadest lülidest. Jäsemed on helerohelised. Lutikal on keha alla suunatud lüliline iminokk, mille sees paiknevad pisteharjased. Need surub ta mahla imemiseks taime kudedesse.
Rohelise haisulutika valmik on Eestis levinud kogu suve ja varasügise jooksul.
Tartu Täiskasvanute Gümnaasium
Tartu Täiskasvanute Gümnaasium on täiskasvanute üldhariduskool Tartus.
Ajalugu
Tartu Täiskasvanute Gümnaasiumi arengutee algas õhtukursustest 1914. aastal, kui kohalik Kutseharidusselts avas õhtukursused, kus õpetati mitmesuguseid kutseaineid. Nende kursuste jätkuks oli 1917. aastal avatud üldhariduslik õhtukool, milles töötas kolm algkooliklassi. Haridusseltsi nime all tegutsev endine Kutseharidusselts otsustas oma eestseisuse koosolekul 18. novembril 1918 avada Õhtukeskkooli. Kooli asus juhtima seltsi juhatuse energiline esimees Heinrich Veski. Õppetöö algas 25. novembril 1918 53 õpilasega Kaubanduskooli ruumes. 1920. aasta oktoobris registreeris Haridusministeerium Tartu Haridusseltsi Õhtu Erareaalgümnaasiumi kui ametliku kooli. 1922. aastal asus kooli juhtima 35-aastane matemaatikapedagoog Juhan Sütt. 1. augustil 1924 arvati kool vabariigi valitsuse otsusega avalike keskkoolide võrku nimega Tartu Linna Õhtune Ühisgümnaasium. Avaliku koolina püsis Õhtune Ühisgümnaasium 10 aastat kuni uue keskkooli reformini 1934. aastal. Uuest koolivõrgust jäeti kool sügisel välja. Tänu direktor Juhan Sütile õnnestus siiski mõni nädal pärast kooli algust registreerida erakool nimega Tartu Linna Õhtune Erakeskkool. Kui 1937. aastal korraldati ümber kogu koolivõrk, jätkati Tartu Linnavalitsuse toel uuesti avaliku koolina nimega Tartu Kolledž. 1939. aasta jaanuaris kaotati Tartus ära gümnaasiumite erinimetused ning asendati numbritega. Nii sai kolledžist Tartu V Keskkool.
19. augustist 1940 vabastati ametist Tartu Kolledži direktor Juhan Sütt ja 19. augustil 1940 sai Juhan Sütt Tartu V Keskkooli direktori kohuste täitjaks.
1940/1941. aastal alustas Tartu V keskkool 16-klassilise koosseisuga, mistõttu ei jätkunud ruumi organiseerida õppetööd oma Magasini tänava ruumides. Kasutati ka lähedalasuva Vene keskkooli ruume teise vahetusena ning Tartu Uspenski kiriku preestrimaja füüsika- ja keemialaboratooriumide asutamiseks.
1941. aasta saksa okupatsioon tõi kaasa direktor Juhan Süti kui mitteusaldatava isiku vallandamise ning kooliruumide ülevõtmise sõjaväehaiglale. Õppetöö jätkus Viljandi tänava koolimajas teises vahetuses. Uueks direktoriks sai kooli vilistlane, eesti filoloog Oskar Parmas.
1944.–1945. aastal juhtis kooli jälle Juhan Sütt, kes seekord lahkus koolist “isiklikel põhjustel”, asudes juhtima Hiiumaal Kärdla Keskkooli. Nõukogude okupatsiooni aastail avati Tartu Töölisnoorte Kool. Kuna õpilaste teadmistetase oli väga erinev, avati ettevalmistusrühm ning kehtestati puhkepäeviti kohustuslikud konsultatsioonid (matemaatika, vene keel, võõrkeel).
1959. aastal asutatud iseseisev Tartu Kaugõppekeskkool töötas kuni 1964. aastani Kingissepa tänaval (praegu Jakobi tänav), hiljem kuni 1987. aastani Tamme puiesteel. 1. Õhtukeskkooli ja Kaugõppekeskkooli klassid töötasid ka paljude asutuste juures (Kaubandusvalitsus, Kaubamaja, Toitlustustrust, “Areng”, Autoveod, Autobussi- ja Taksopark, Autoremonditehas, KEK, Autoveod, Sidesõlm jt).
1987. aastal saadi esmakordselt oma ruumid Tartu 17. Põhikooliga ühes majas viimasel korrusel. Kool on läbinud ajaproovi ning tõestanud igal ajalooperioodil oma vajalikkust. Muutunud on õppetöö organisatsioon: juba 1980. aastatest toimub õppetöö peamiselt päevasel ajal, mitte õhtuti. Õpilaste arv koolis on tõusuteel, mistõttu kooliruumid Veeriku tänaval on jäänud kitsaks. Alates 2003. aastast õpivad koolis ka õppida soovivad Tartu Vangla kinnipeetavad.
Direktorid
Kaugõppekeskkooli direktoritena töötasid Arvo Lehis (1959–1965), Aare Laanemets (1965–1966), Fred Oper (1966–1970), Margus Leemets (1970–1976), Koidula Toode (1976–1982), Helju Kerstna (1982–1988) ja Juta Nugin (1988–2016).
Aastast 2016 on kooli direktor Marika Kaasik.
Deutschneudorfi vald
Deutschneudorf on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Maagimäestiku kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Kesk-Maagimäestiku kreisi.
Galina Beloglazova
Abielust korvpallur Heino Endeniga on tal poeg Anthony Enden.
Al-Hufūf
Al-Hufūf on linn Saudi Araabia Ash-Sharqīyah' provintsis.
See on lähim linn Ghawari naftaväljale.
Meistriliiga 1995/96
Meistriliiga 1995/96 võitis ja tuli seega 1996. aasta Eesti jalgpallimeistriks Tallinna FC Lantana.
Hooaeg
Tallinna FC Lantana-Marlekorist sai kaks klubi, Tallinna FC Lantana (uus klubi) ja Tallinna FC Tevalte-Marlekor (hilisem FC TVMK ja Lantana-Marlekor õigusjärglane). AS Marlekor ostis korruptsiooniskandaali sattunud Tallinna FC Tevaltelt meistriliiga osalusõiguse: vana klubi jätkas madalamates liigades tegevust Tallinna KSK Vigrina, uus meeskond võttis nime Tallinna FC Lantana.
Meistriliiga eelvooru kuus esimest meeskonda pääses finaalturniirile, kus neile arvestati lisaks pooled eelvoorus võidetud punktid. Kaks viimast pidasid väljalangemisturniiri esiliiga nelja parima meeskonnaga.
Aste madalamale langes Pärnu JK, esiliigast kerkis astme võrra kõrgemale Tallinna JK Vall.
Lõplik liigatabel
Eelvoor ja finaalturniir kokku. (M) = Meister, (ÜV) = Üleminekumängude võitjad, (LV) = langes esiliigasse.
Finaalturniiri mängutulemused
''Kõik mängud toimusid 1996. aasta kevadel.'' 1Kodu meeskond on vasakus tulbas. Värvid: Roheline = Kodu meeskonna võit; Kollane= viik; Punane = võõrsil meeskonna võit.
Eelvooru mängutulemused
''Kõik mängud toimusid 1995. aasta sügisel.'' 1Kodu meeskond on vasakus tulbas. Värvid: Roheline = Kodu meeskonna võit; Kollane= viik; Punane = võõrsil meeskonna võit.
Edukamad väravakütid
ML eelvoorus ja finaalturniiril löödud väravad
Inuitid
Nimetus
Inuit (mitmus tüvest inu-) tähendab grööni keeles 'inimesed'.
Selle nimetuse otsustas 1977 kasutusele võtta inuittide rahvusvaheline organisatsioon Inuit Circumpolar Conference kõigi eskimote kohta, kuid eesti keeles soovitatakse inuittideks nimetada ainult lääneeskimoid.
Arv
1991. aasta hinnangul oli inuitte Kanadas 31 000 ja Gröönimaal 47 000.
Jääkaru
pisi|Video maadlevatest jääkarudest Kanadas Jääkaru (Ursus maritimus) on loomaliik karulaste (Ursidae) sugukonna karu (Ursus) perekonnast, kes elab peamiselt Arktikas ning on suurim maismaa kiskja.
Inuitid
Arv
2000. aasta hinnangul oli inuitte Kanadas 45 000 ja Gröönimaal 50 000.
2016. aasta hinnangul oli inuitte Kanadas 65 000.
Keel
Inuitid kõnelevad inuiti keeli.
Jääkaru
Kuna jääkaru veedab suurema osa oma elust merejääl, siis kutsutakse teda ka merekaruks, mis on tema ladinakeelse nime tõlge. Jääkaru on kohastunud ka eluks vees. Lisaks tema unikaalselt paksule kasukale ning rasvakihile on tal ka esikäppade varvaste vahel ujunahad. Tugevad esikäpad on tal aerudeks ja saagi uimastamiseks ning tagakäpad annavad ujudes hoogu ning töötavad tüürina. Loom on võimeline sukelduma kuni kolmeks minutiks, mil ta ninasõõrmed sulguvad ning korraga on ta võimeline ujuma mitu päeva.
Inuitid
Päritolu
Inuittide esivanemad on tulnud Ameerikasse Beringi väina saarte kaudu Aasiast. .
Eluviis
Inuitid on elanud Põhja-Ameerika rannikul, püüdes mereimetajaid ning küttides maismaal.
Nad elavad laialipillatult suhteliselt väikeste kogukondadena, mis on muu hulgas erinevate looduslike tingimuste tõttu kultuuriliselt erinevad, kuid paljude ühisjoontega.
Jääkaru
Suurus
Kõrgus kummargilasendis: 1,5 m
Kõrgus püstiasendis: 2,4–3,3 m
Jalatalla suurus: 30 cm pikk ja 25 cm lai
Paljunemine
Suguküpsus: 3–5-aastaselt
Paaritumisperiood: märtsi lõpust mai alguseni
Tiinuse kestus: 195–265 päeva
Poegade arv: tavaliselt 2
Eluviis
Harjumuspärane eluviis: elavad eraldi
Toitumine: hülged, loomakorjused, taimestik
Eluea pikkus: 25–30 aastat, vangistuses kuni 45
Toitumine ja jahipidamine
Jääkarud toituvad põhiliselt hüljestest. Peamiseks toiduallikaks on viigerhüljes (Pusa hispida), mis on oma suuruselt paras igas vanuses jääkarudele. Teine oluline saakloom jääkarudele on habehüljes (Erignathus barbatus), keda õnnestub enamasti tabada vaid suurematel isakarudel. Grööni hüljes (Pagophilus groenlandicus) on Arktikas arvukaim hülgeliik. Kuna nad moodustavad pesitsusajal suuri kolooniaid, on nende pojad jääkarudele kerge saak. Teised hülgeliigid satuvad jääkaru toidulauale harvem. Arktilistel aladel levinud hiiglaslikud morsad (Odobenus rosmarus) oleksid küll toiduna head, kuid nende küttimine on jääkarudele äärmiselt ohtlik, sest neil on kuni ühemeetrised hiiglaslikud kihvad.Vaalad satuvad jääkaru toidulauale harva ja enamasti vaid siis, kui nad on jäänud jääpankade vahele lõksu.
Hüljestele peavad nad jahti jääaukude juures, kus hülged käivad õhku hingamas või hiilivad jääl lebavate isendite juurde. Jääkarud tapavad hülge ainsa käpalöögiga. Hilissuvel ja varasügisel patrullivad jääkarud kaldal, otsides surnud vaalalisi ja morski. Ühe loomakorjuse juurde võib koguneda 10 kuni 20 karu. Suvel, kui ligipääsetavad on suuremad piirkonnad, muutub jääkarude toidulaud palju mitmekesisemaks. Pisinärilised, polaarrebased, täiskasvanud pardid ja hahad ning nende munad on siis karude toiduahela oluliseks täienduseks. Jääkarud söövad – nagu ka nende sugulased – taimetoitu, näiteks marju, seeni, samblikke, rohtu, oblikaid jms.
Paljunemine
pisi|Emane jääkaru poegadega
Jääkarude paaritumisaeg langeb varasuvesse, peamiselt aprillikuusse. Sel ajal läbivad isased emaste otsingul pikki vahemaid. Kuna jääkarud on üksikelulised, siis püsib sigimisperioodil paar koos vaid umbes nädala, mille järel isakaru lahkub ning läheb uutele jahimaadele või uue paarilise otsingule.
Oktoobris-novembris hakkab emakaru pesa ehitama, milleks on lumealune suur koobas, pika suudme ja kahe kambriga. Suudme ta sulgeb ning jääb talveunne. Tiinus kestab emasloomal 195–265 päeva.
Järglased sünnivad tavaliselt detsembris ning koopas püsitakse kuni kevadeni. Poegasid sünnib korraga tavaliselt 1–3 ning pesakondi on emasloomal kuni viis, mis teeb temast ühe madalaima sündivusega imetaja.
Esimestel kuudel sõltuvad järglased täielikult emast. Nad on sündides pimedad, hammasteta ning kaetud vaid õhukese karvkattega ning nende kaal jääb 0,5 kg juurde. Poegade sünnist kuni esimese koopast väljumiseni emakaru ei söö ning elab kogutud rasvavarudest.
Vaenlased
Kuna jääkaru on tippkiskja ehk ta asub toiduahela tipus, siis looduslikud vaenlased tal puuduvad. Küll aga ohustavad teda salakütid, kes jahivad liha ja nahka. Samuti võivad nad hukkuda võideldes teiste jääkarudega. Pojad langevad saagiks teistele karnivooridele nagu näiteks hundid või polaarrebased ning vahel harva ka emaskarule, kui ta on alatoidetud ega ole võimeline hülgeid küttima.
Jääkarud on eriti vastuvõtlikud haigusele nimega trihhinelloos, mis on liha- ja kõigetoiduliste imetajate nakkushaigus ning mille nad saavad toitumise teel haigelt hülgelt.
Levila
Arktika, Gröönimaa, Põhja-Ameerika ja Aasia põhjaalad. 2019. aasta oktoobris avaldas Rahvusvaheline Looduskaitseliit (IUCN) jääkarude spetsialistide rühm uue jääkaru populatsioonide hinnangu, mis näitab, et jääkarude alampopulatsioonidest neli alampopulatsiooni on tugevas languses, kusjuures kaheksa populatsiooni andmed on endiselt puudulikud. Hea uudis on see, et viis populatsiooni on püsinud stabiilsena ning kahel on näha isegi tõusutrendi.
Jääkaru ökoloogiline roll
Kliimasoojenemise tagajärjel on merejää ulatus ja kestvus vähenemas ning jääkarud on sunnitud aina pikemat aega veetma maismaal. Kuna nad ei ole kohanenud maismaal hülgeid jahtima, siis peavad nad pikemat aega läbi ajama enda peamise söögita. Sellest tingituna on jääkarud sunnitud kohanema uute oludega ning maismaal langevad aina enam saagiks pesitsevate lindude munad. Jääkarud mõjutavad tugevalt lindude arvukust, jõudes pesadeni varakult võivad nad rohkem kui 90% pesadest rüüstata enne tibude koorumist.
Kuigi jääkarud on tippkiskjad, siis aeg-ajalt langevad ka nemad teiste loomade saagiks. Haruldane, kuid dokumenteeritud on jääkarupoja murdmine polaarhuntide poolt ning ohuks võivad olla ka mõõkvaalad (Orcinus orca). Jääkarudest maha jäänud korjused on oluliseks toiduallikaks teisele loomadele, näiteks jääkajakale ja polaarrebasele.
Kliimamuutus
pisi|Nälginud jääkaru, kel on merejää sulamise tagajärjel olnud raskusi toidu kättesaamisega Oma evolutsiooni ajaloo jooksul on jääkarud kogenud mitut soojenemis- ja jahenemisperioodi. Maa kliima on planeedi ajaloo vältel pidevalt muutunud ning see jätkub ka tulevikus. Kuigi viimase mõnesaja tuhande aasta jooksul on olnud praegusest ka soojemaid perioode, siis teist nii kiiret temperatuuritõusu lähiajaloost ei leia. Kõige enam on soojenenud Arktika, kus temperatuur on tõusnud planeedi keskmisest enam kui kaks korda kiiremini. Viimase 40 aastaga on kadunud pea pool Põhja-Jäämere jääkattest. Merejää on aga Arktika ökosüsteemis üks olulisem komponent. Kõige tundlikum jää vähenemise suhtes on toiduahela tipus olev jääkaru. Enim avaldab kliimamuutus mõju liigi ökoloogiale, levikule ja arvukusele.
Kliimamuutustest tingitult on jääkarude peamine elupaik, merejää, meeletu kiirusega vähenenud. 2021 aasta seisuga on karude asetsemise tihedus merejää pinna kohta Barentsi meres, kus on merejää pindala hulk veel kriitiliselt madalal tasemel, 0,001 karu kohta. See-eest Lõuna-Hudsoni lahes ulatub karude tiheduse hulk pindala kohta 0,02 karuni ning sõltuvalt aastaajast on merejää täielikult sulanud ja karud on sunnitud kolima maismaale.
Väljasuremise ohud
Jääkarule on kliimamuutustega seoses kõige kriitilisemaks ohuallikaks elupaikade ja jahimaade kadumisest tingitud toitainete puudus ja nälgimine. Jääkarud jahivad hülgeid avamere jääkihil, kuid kliimasoojenemisest tulenevalt sulab jää enne, kui karud jõuavad kasvatada piisava rasvakihi. Samuti peavad karud jääpankade vahel rohkem ujuma ja sellega rohkem energiat kulutama. Kliimasoojenemine põhjustab jääkarudele muidki ebameeldivusi: suureneb ülekuumenemise oht ja kaovad poegimisalad. Toitainete puudus raskendab paljunemist ja järglaste täiskasvanuikka jõudmist. Jää sulamine raskendab ka tiinetel jääkarudel talvitumiseks ja poegimiseks koobaste tegemist, sest liigses soojas on oht, et koopa lagi kukub kokku ning isolatsioon on kehvem.
Jääkarud on küllaltki paindliku iseloomuga loomad, kes võivad hakkama saada muutustega ning leppida alternatiivse saagiga, kuid sellegipoolest on keeruline ette näha kui hästi nad saavad liigina hakkama tulevikus. Ilmne on see, et elupaikade kaotus avaldab suurt mõju nii levikule kui arvukusele. Teadlased on arvamusel, et senise soojenemise jätkudes võib käesoleva sajandi keskpaigaks kaduda 2/3 jääkarude populatsioonist. Alates 2008. aastast kuuluvad jääkarud USA ohustatud liikide hulka.
2019. aasta oktoobris avaldas Rahvusvaheline Looduskaitseliit (IUCN) jääkarude spetsialistide rühm uue jääkaru populatsioonide hinnangu, mis näitab, et jääkarude alampopulatsioonide arv on viimasel ajal vähenenud neli korda, kusjuures kaheksa populatsiooni andmed on endiselt puudulikud. Viis populatsiooni on siiski püsinud stabiilsena ning kahel on näha isegi tõusutrendi.
Kaitse
Kõikides riikides, kus jääkaru elab, on ta kaitse all ning tema küttimist piiratakse. Pärast Teist maailmasõda oli jääkarusid alles vaid 5000 isendit. Tänapäeval hinnatakse jääkaru arvukust kogu maailmas kuni 40 000 isendile. Jääkaru tulevik sõltub arktilise keskkonna tõhusast kaitsest.
Loomapargid
Esimeseks võimaluseks jääkarusid säilitada on loomapargid. Suurte kiskjate pidamine loomaparkides annab avalikkusele võimaluse nende loomade kohta rohkem teada saada ning mõista, kuidas inimtegevus on nende ellujäämist mõjutab. Lisaks võimaldab loomapark kaitstud keskkonnas teadlastel uurida jääkarude bioloogilisi aspekte, mida on looduses raske uurida.
Energiatarbimise vähendamine
Peamiseks jääkarusid päästvaks teguriks oleks vähendada oma energiatarbimist. Ameerika zooloog Steven Amstrupi sõnul on jääkarude säilitamine suuresti temperatuuri tõusu minimeerimise küsimus. Optimeerides liikide majandamist, minimeerides küttimist ning nafta- ja gaasitootmise häireid, suureneks jääkarude populatsioon tõenäoliselt Põhja-Kanadas ja Gröönimaal. Kui põletame fossiilkütuseid söe, nafta või gaasi saamiseks, eraldub Maa atmosfääri tavapärasest rohkem süsinikdioksiidi (CO2). Selle asemel, et soojus atmosfäärist välja pääseks, püüab CO2 kogunemine soojust kinni. See toob kaasa õhutemperatuuri üldise soojenemise, mille tulemuseks on muud muutused, sealhulgas ookeanide soojenemine ja merejää kadu. Ilma juurdepääsuta merejääle on jääkarudel raskusi piisava toidu leidmisega, eriti tiinetel emastel, kes peavad poegade sünnitamise ja imetamise ajal oma rasvavarusid koguma. Sellise kiire kliimasoojenemise tulemusel paljud loomad hukkuvad.
Loomaaed
Tallinna Loomaaias oli 2007. aasta septembrini isane jääkaru Franz. Tema paariline oli Vaida (surnud 27. jaanuaril 2014), kellega Franzil sündis mitu järglast, neist viimane Frida. 10. aprillil 2009 saabus loomaaeda Venemaalt Volokolamskist isane jääkaru Nord (suri 2019). 2016. aasta novembris sündis Fridal isane jääkaru Aron. 2020. aasta lõpust on Frida paariliseks isane jääkaru Rasputin.
Eriotstarbelised saadused
Jääkarude maksa võidakse pidada inimorganismile toksiliseks – loetakse, et 500 grammi jääkaru maksa söömine võib inimesele isegi eluohtlikuks saada. Eskimod ei söö jääkarude ja teatud hüljeste maksa.
Orkestriteos
Orkestriteos on muusikas heliteos sümfooniaorkestrile, keelpilliorkestrile, puhkpilliorkestrile, estraadiorkestrile, rahvapilliorkestrile või muule orkestrile. Orkestriteos on kirja pandud kas partituuri, partitselli või klaviirina.
Sümfooniaorkestri teose koosseisu lühendatud märkimisel kasutatakse järgmist skeemi:
Politeia
"Politeia" ehk "Riik" on Platoni dialoog, mille peateema on arutelu selle üle, mis on õiglus ja milline on parim poliitiline kord.
Sisu: Õigluse seos õnneliku eluga ja riigi ideaalne kord (politeia). Õnn pole õigluseta võimalik.
"Politeia" esitab teesi, et filosoofia ja poliitiline võim tuleb omavahel ühendada. Õnnestunud ühiskond on võimalik, kui kuningateks saavad filosoofid või kuningad filosoofideks.
Dialoogi "Politeia" keskme moodustab koopavõrdpilt. Vestlust juhib Sokrates nagu enamasti Platoni dialoogides. Aga "Politeia" Sokrates ei ole kindlasti ajalooline Sokrates, nagu Platoni esimestes teostes oletada võib. Sokrates on siin nagu Platoni dublant.
Teose jaotus
pisi|Politeia fragment III sajandist
Esimene raamat
Teos koosneb kümnest raamatust. Esimeses raamatus suundub Sokrates Kephalose ja Polemarchose poole, kus esitab küsimuse, mis on õiglus. Kephalos määratleb õiglust nii, et "antakse, mis ollakse võlgu". Sokrates märgib seepeale, et hullumeelsele tema võla tagastamine ei pruugi olla just kõige õiglasem teguviis. Tema poeg Polemarchos täpsustab seda määratlust, väites, et õiglus on see, kui antakse, mis ollakse võlgu siis, kui see on andja kohus. Vaenlastele ollakse võlgu kurja, sõpradele aga head. Sokrates märgib seepeale, et kui heal isikul on halvad sõbrad, läheb asi segaseks. Lisaks tekib küsimus, mis kasu on õiglusest rahuajal. Polemarchos väidab, et õiglusest on kasu lepingute puhul. Sokrates küsib siis, kas too peab lepingute all silmas partnerlust ja Polemarchus vastab jaatavalt. Sokrates küsib siis, milliste lepingute puhul on parem, kui su partneriks on õiglane isik. Polemarchus nendib, et tegelikult vaid asjade hoiuleandmise puhul. Sokrates märgib irooniliselt, et siis on õiglus üks üpris kasutu asi, kuna seda kasutatakse seoses asjadega, mida sul vaja pole, muid asju ju hoiule ei anta.
Seejärel sekkub väitlusesse Thrasymachos, kes väidab, et õiglus on tugevamate huvide kaitsmine. Ta toob näiteks riigi, kus seadused koostatakse tugevamate huvidest lähtuvalt. Ta esitab pika monoloogi, kus väidab, et õnnelikumad on türannid ja ebaausad, sest nemad saavad ausate arvelt kasumit. Seega on õiglus sääraste inimeste väljamõeldis, mis võimaldab neil teiste arvelt elamist jätkata. Väitlus liigub loomade karjatamisele; Sokratese väitel on selle kunsti eesmärgiks loomade heaolu, Thrasymachose väitel aga karjase täis kõht. Viimaks ajab Sokrates oma vastase siiski nurka ja too on sunnitud tunnistama, et õiglus on siiski omaette hüve.
Teine raamat
Teises raamatus jätkavad väitlust Glaukon ja Adeimantos. Esimene neist väidab, et õiglus on sotsiaalne leping, mida Thrasymachose mõttekaaslased võivad tõlgendada nii, et teistele tehtavast ebaõiglusest saadav hüve on üldjuhul väiksem, kui teiste tehtavast ebaõiglusest sündinud kahju. Nõnda on õiglane eluviis sündinud hirmust karistuse ees, sellal kui piirangute puudumisel poleks keegi õiglane. Ta toob näiteks Gygese, kes leidis nähtamatuks tegeva sõrmuse, ja küsib, kas me ei käituks kõik Gygese kombel, kui meil oleks selline võimalus. Viimaks võrdleb ta ülimalt ebaõiglast inimest, kes just oma ülima ebaõigluse tõttu näib õiglane, ja ülimalt õiglast inimest, kes just oma õigluse tõttu näib isekamatele ebaõiglane. Ta leiab, et õiglane isik hukataks kiiresti ja piinarikkalt, sellal kui õiglasena näiv ebaõiglane naudib kõiki hüvesid. Nüüd küsib ta, mis on siis õigluse ja ebaõigluse tegelikud boonused ja miinused.
Talle apelleerib Adeimantos, kes rõhutab näivuse rolli. Ta väidab, et õiglasena näimine toob kaasa palju hüvesid, see võimaldab tuua aga jumalatele ohtralt ohvreid ja end nendega lepitada. Ta leiab, et on kolm võimalust: jumalaid pole olemas, jumalad ei hooli inimeste asjadest, või siis on meie allikateks jumalate kohta vanade autorite teosed, mis aga võimaldavadki ebaõiglastel endid vabaks osta. Ka tema küsib, mis oleks siis õigluse ja ebaõigluse eelised ja puudused, kui õiglane on jumalatega lepitatud, ent kannatab inimeste läbi, ebaõiglane on aga ka jumalatega lepitatud, ent ei kannata teiste läbi.
Sokrates vastab sellele, väites, et õiglusest saab parema ülevaate, kui vaadata seda suures plaanis. Nii on parem vaadata õiglust inimeste asemel riigis. Seejärel asuvad nad kirjeldama minimalistlikku riiki, kus igaüks spetsialiseerub oma toimingutele, et ühised vajadused oleksid paremini rahuldatud. Glaukon leiab viimaks, et see, mida nad kirjeldavad, on sigade, aga mitte inimeste riik. Sokrates sellega päriselt ei nõustu, aga hakkab lisama riigile luksuskaupasid, et asi realistlikum oleks. Sealjuures toob ta välja ka vajaduse sõjaväe järele, mis varasemal riigil puudus. Riigi valvurid peavad olema samamoodi spetsialistid nagu kõik teisedki, nad peavad olema raevukad, et vastast võita, ja samas peavad nad olema leplikud, et nad oma riiki ei hävitaks. Selline vastuolu viib arutelu edasi kasvatuseni ja aruteluni teemal, millisteks tuleks tsenseerida selliste valvurite kasvatamiseks mõeldud lood. pisi|Vanima säilinud käsikirja avaleht, Pariis, Bibliothèque Nationale
Kolmas raamat
Kolmandas osas jätkub Sokratese juhitud vestlus teemal, millised peaksid olema riigi valvurite kasvatamiseks sobilikud tingimused. Ta toob välja, et valvureid peaks vastavalt kasvatama juba varajasest lapsepõlvest ja seega peaks sobimatud asjad olema keelatud kogu riigis, et need levides juhtumisi valvurite arusaamu ei mürgitaks. Valed peaksid olema rangelt taunitavad, ent samas peaks riik olema juhitud valedest, mis aitaks eri isikutel oma rolle veendunumalt täita.
Neljas raamat
Adeimantos esitab neljanda osa alguses küsimuse, kas pole mitte valvurid, kelle elu on nii limiteeritud, õnnetud? Sokrates vastab, et oluline on see, et igaüks täidaks oma kohust, tagamaks, et linn üleüldiselt õnnelik on. Kui linn on õnnelik, siis on ka selle liikmed õnnelikud. Edasi nimetab ta kaks suurt ideaalse elu vaenlast, milleks on rikkus ja vaesus. Rikastel puudub vajadus enda osa täiuslikuks täitmiseks, vaestel puuduvad selleks vahendiks. Tähtis on mõõdukus ja seda ei saavutata ilma kasvatuseta.
Edasi jätkub dialoog linna vooruste päritolu uurimisega. Tarkust esindab linna valitsejateklass, vaprust valvurite klass, mõõdukus peab aga olema igal linna elanike rühmal. Viimaks määratleb Sokrates õiglust kui igaühe pühendumust oma osale.
Sealt lähtudes kirjeldab ta ka õiglust üksikinimeses: inimeste kollektiivi voorused saavad ju tulla ilmsiks üksnes siis, kui need pärinevad indiviididelt. Õiglus ongi igaühe pühendumus oma osale; eriti aga kolme klassi: valitsejate, valvurite ja muu rahva puhul. Sellest, kui kingsepp ja puussepp oma rollid ära vahetavad, ei sünni riigile suurt halba. Taoline kolmikjaotus lähtub aga hinge kolmest osast, kus ratsionaalne vastab valitsejateklassile, teine osa on alluv ja irratsionaalne, kolmas aga esindab vaprust ehk vaimutugevust ning on linnamudelis valvurite rühma vaste. Õiglus tuleneb eelnevatest voorustest ja ei saa eksisteerida, kui neid pole. Edasi suundub Sokrates ebaõigluse juurde, lõpetades paigasoleva ühiskonna kirjeldamise, mida ta nimetab monarhiaks, kui valitseb üks, ja aristokraatiaks, kui valitsejaid on mitu.
Viies raamat
Teiseks peab järglaste saamine olema riigi poolt reguleeritud. Riik peab tagama, et paremad vanemad saaks ohtramalt järglasi. Et aga vältida vaenu, siis peab puuduma pere - mehed ja naised peavad olema ühised. Nõnda on ka lastega, neid tuleb kasvatada nii, et nad ei tea, kes on nende vanemad. Nõnda on kõik valvurid omavahel õed ja vennad, isad ja emad. See kehtib aga üksnes valvurite klassi puhul, tavainimestel võib olla ka tavaline pere. Ebasobivad järglased tuleb kasvatatavate laste seast eemaldada. Ühise kasvatuse alla peab kuuluma ka varajane lahingukogemus.
Kolmas väide on vastuseks küsimusele, kas selline kord on üldse võimalik. Sellele vastuseks ütleb Sokrates, et tegemist on niikuinii ideaaliga. Kui kunstnik loob ideaalse taiese, siis ei küsita talt, kas nii ideaalset isikut, nagu ta kujutas, tegelikult ka olemas on. Kui aga seda saavutada tahta, siis peavad riigi valitsejad olema filosoofid. Neid peab otsima juba lapsepõlvest saati ja neid eristab teistest see, et neil on huvi uute teadmiste ja kogemuste järele. Samuti on oluline see, kas peatutakse poolel teel ja arvamuse juures, või minnakse teadmistega lõpuni.
Kuues raamat
Kuuendas osas küsib Adeimantos, kas filosoofidest saaks tõesti head valitsejad, ehk siis kas pole nad mitte valitsemiseks liialt veidrikud. Sokrates möönab selle väite tõesust, ent jutustab vastuseks valmi laevast, mille kapten on tsipake pimedavõitu, tema kuulmine pole ka enam päris korras ja tema navigatsioonioskused on vastavuses tema meeltega. Meremehed selles laevas pole aga iial laevajuhtimiskunsti õppinud. Nähes üksnes kapteni vigu üritavad nad juhtimist üle võtta ja väidavad, et navigeerimisoskus polegi õpitav. Ta küsib siis vastuseks, kas madrustel on selleks õigus, millele Adeimantos vastab eitavalt. Sokrates nendib, et kui tarkus on seotud tõega ja tõde on vale vastand, siis need, kes armastavad tarkust, juhivad ka riiki kõige ausamalt.
Nüüd tunnistab Sokrates, et kui hea filosoofi eelduseks on hea mälu, paindlik meel, vaprus ja mõõdukus, siis sellised oskused tõotavad poliitilist edu. See toob aga reaalses maailmas kaasa selle, et rahvas tahab selliseid isikuid ära kasutada. Nad mürgitavad noorte filosoofide meeled kiituste ja jõukusega, mis aga on ohtlik, sest kui sedalaadi isikud suudavad teha head teistest paremini, siis suudavad nad ka teha kurja teistest paremini.
Edasi liigub vestlus valvurite hariduse järgmise etapi juurde. Õiglasest ülem on hea. Head lahti seletada pole aga lihtne. Sokrates võrdleb siin päikest ja head. Nii nagu nägemismeel ei tööta ilma päikeseta, hämaras näeme me halvasti ja pimedas ei näe me üldse, nii on ka hea paistel võimalik tunnetada tõde, headuseta valitsev teadmatus on pimeduse analoog ja hämarik vastab olukorrale, kus valitseb arvamus.
Seitsmes raamat
Seitsmendas osas räägib Sokrates mõistuloo koopast, kuhu aheldatud vangid näevad üksnes tegelikkuse varjusid. Sealt vabastatud vang ei suuda algul päikest taluda, ent hiljem hakkab ta mõistma tõelisust. Nii on ka inimestega, kes vabanevad teadmatuse vanglast ja hakkavad tunnetama Head. Sellised isikud on võimelised teisi nende vangistusest vabastama, kuigi see pole lihtne ülesanne, sest teised ei mõista neid ja võivad arvata nende kahanenud võime varjusid tajuda puuduseks, kuigi tegelikult on hoopis nende endi nägemine vigane. Sellised isikud peaks siiski teistesse suhtuma kaastundega. Ka toob ta ära võrdluse jaotatud joonega, lisades teadmise ja teadmatuse vahele veel teaduse, mis püüdleb abstraktse Tõe poole, kuid on mitmes valdkonnas taandunud puhtpraktiliseks kunstiks. Teadus ja teadmine on kõrgemad, arvamus ja teadmatus madalamad vormid.
Sellega seoses märgib ta ära, et varasem idee valitsejatest, kes on vanad ja kogemustega mehed, on teatava puudusega. Inimestel läheb tõe tunnetamisega aega ja noored õpivad kiiremini kui vanad. Kuna valitsejate klass tuleneb valvurite klassist, siis peab filosoofiks saamiseks õppima kunste, mis on seotud sõjandusega, alles seejärel, kui ta on näidanud praktikas, et neid kunste valdab, võib filosoof valitsema asuda. Nii määratleb ta kvadriiviumi, kuid olulisimaks kunstiks peab ta samuti seitsme vaba kunsti hulka kuuluvat dialektikat. Ka need peaks koos muusika ja kehalise treeninguga valvurite õppekavasse kuuluma.
Kaheksas raamat
Raamatu alguses naaseb Sokrates taas riigikordade võrdluse juurde. Paralleelselt riigikordadega kirjeldab ta igale riigikorrale vastavaid isikuid (erandiks on viimne, türannia). Ta nimetab neid languseks täiuslikust riigikorrast, mis peab ka ideaalses riigis juhtuma, kui valitsuse juurde pääsevad isikud ei ole sellesse ametisse sobilikuimad.
Teine ebatäiuslik riigikord on oligarhia. Selles on varanduslik kihistumine kasvanud ja võim on läinud väheste kätte, kellel varandus suurem. Taolises riigis kiputakse tegema piiranguid nendele, kel vara vähe, hoidmaks neid riigijuhtimisest eemal, mis aga toob kaasa selle, et inimeste oskusi ei kasutata ära. Selline riik on ka sõjaliselt nõrk: oligarhid ei julge rahvast relvastada, nad ei taha maksta makse ja kui nad ka ise lahingusse lähevad, on neid vähe. Vaesunute mass aina kasvab ja nende seas tekib kuritegelik element, kes hangib rikkusi ebaseaduslikul moel. Oligarhid mõistavadki õiglust tugevamate huvide kaitsmisena. Selliste isikute arv üha kasvab, kuni viimaks paisub rahulolematute mass nii suureks, et oligarhid kukutatakse.