cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Naftariik
Naftat Eksportivate Riikide Organisatsioon
OPEC avaldab suurt mõju nafta hinna kujundamisele. Nafta on ka oluline abivahend oma tahtmise saamisel, kuna suurema osa riikide toimimine sõltub naftast. Nii näiteks tõusis nafta hind 1973. aastal lakke ning tekkis energiakriis, kuna OPEC-i liikmed keeldusid naftat lääneriikidesse müümast, sest lääneriigid olid Yom Kippuri sõjas aidanud Iisraeli, mitte Egiptust ja Süüriat.
Kui võrrelda aastaid 1973 ja 2010 energia saamise allikate alusel, on nafta osakaal küll kukkunud 46,1%-lt 32,4%-le, kuid moodustab siiski peaaegu 1/3 maailma energiatootmise allikatest. Sõltuvus naftast ja naftariikidest on vähenenud, kuna energiat on rohkem hakatud tootma gaasist, tuumaenergiast ja taastuvatest energiaallikatest (nt geotermaal-, päikese- ja tuuleenergiast). Lisaks tahavad teised riigid saavutada sõltumatuse naftariikidest.
Naftariikide probleemid Saudi Araabia näitel
Maailma suurima naftaekspordi, -tootmise ja -varudega riigi, Saudi Araabia eelarve tuludest moodustab naftaga seotu 92,5%, SKP-st 55% ning ekspordist saadavast tulust 90%. Nii suur nafta osakaal ekspordis, SKP-s ja eelarve tuludes muudab majanduskasvu sõltuvaks nafta hinnast: kui hind kukub, siis majanduskasv aeglustub. Selline majandus pole jätkusuutlik. 2012. aasta seisuga moodustab Saudi Araabia SKP-st erasektor 40%. Valitsus proovib erasektori osakaalu suurendada, et saavutada nafta- ja gaasitööstusest vähem sõltuv majandus.
Eesti tulevik
2011. aastal võttis Eesti Energia eesmärgiks hakata tootma umbes miljon tonni sünteetilist naftat aastas. Tootmiseks vajalik elektrijaam on valmis ja hakkab tootma hea hinnaga elektrit, kuna ühest kilogrammist põlevkivist saab 20 minutiga 120 grammi õli. Jaam aitab tagada Eesti energeetilise sõltumatuse.
Werner Jarowinsky
pisi|200px|Werner Jarowinsky (1983) Werner Jarowinsky (25. aprill 1927 Leningrad – 22. oktoober 1990 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.
Jarownskyte perekond kolis 1930. aastatel Leningradist Saksamaale. Werner Jarowinsky õppis põhikooli lõpetamise järel aastatel 1941–1943 kaubandust, seejärel teenis ta kuni 1945. aastani Wehrmachtis.
1945. aastal astus ta Saksamaa Kommunistlikku Parteisse ja oli Saksa Rahvapolitsei teenistuja. Gümnaasiumi lõpetas ta 1947. aastal. 1948–1951 õppis ta Halle-Wittenbergi Martin Lutheri Ülikoolis ja Berliini Humboldti Ülikoolis majandust ning õigusteadust. 1951–1956 töötas ta Berliini Humboldti Ülikooli dotsendina. Väitekirja kaitses ta samas 1956. aastal.
1956. aastal sai ta Sisekaubanduse Uurimisinstituudi juhatajaks. 1957. aastal läks ta tööle Saksa DV Kaubanduse ja Varustamise Ministeeriumi, kus ta esialgu oli peavalitsuse juht ja 1959–1963 aastast riigisekretär. 1963. aastal sai Werner Jarowinsky Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmeks ja Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaadiks (liikmeks sai ta 1984. aastal). Keskkomitee Sekretariaadis oli ta vastutav kaubanduse ja varustamise küsimuste eest, hiljem kuulusid tema vastutusalasse ka kirikuküsimused.
Werner Jarowinsky oli alates 1963. aastast Rahvakoja (parlamendi) liige. Alates 1971. aastast oli ta Rahvakoja kaubanduse ja varustamise komisjoni esimees. 1989. aasta novembris sai ta Rahvakoja asepresidendiks ja Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei fraktsiooni esimeheks. 11. jaanuaril 1990 lahkus ta Rahvakojast ja 20. jaanuaril 1990 heideti ta Saksamaa Sotsialistlikust Ühtsusparteist välja.
Geovisualiseerimine
pisi|Kliima visualiseerimine Geovisualiseerimine ehk geograafiline visualiseerimine viitab visualiseerimisele, kus kasutatakse ruumiandmete analüüsimiseks mitmesuguseid tööriistu ja tehnikaid, näiteks kaardid, 3D-vaated, kokkuvõtvad kaardid ja tabelid, ajalised vaated ja võrgustiku suhete skeemid.
Nende andmete hulgas, millega tänapäeval ühiskond kokku puutub, on oluline koht ruumiandmetel. Nende visualiseerimine ongi geovisualiseerimine. Väga tihti on need keerulise struktuuriga, mis võib visualiseerimise keerukaks muuta. Mõnikord nõuab see kaartide või 3D-vaadete kasutamist, kus vähemalt kaht mõõdet kasutatakse ruumi näitamiseks. See on erinev informatsiooni visualiseerimisest, kus tegeletakse abstraktsete andmetega. See piirab andmete ajaliste ja temaatiliste komponentide kujutamise võimalusi. Tänapäevases geovisualiseerimise tarkvaras võivad andmed olla esitatud niihästi traditsiooniliste kartograafia tehnikate (värvuste, tekstuuri, sümbolite ja diagrammide) kui selliste moodsate tehnikate abil nagu animatsioon ja interaktiivsed 3D-vaated. Kaartide tegemisel kasutatakse kombineeritud mittegeograafilise visualiseerimise tehnikaid, näiteks hajutatud punkte või paralleelseid koordinaate. Geovisualiseerimise standardiks on saanud mitme interaktiivse vaate kasutamine, mis on andmete saamiseks omavahel seotud. Sellegipoolest on veel lahendamist vajavaid probleeme, näiteks geovisualiseerimise tööriistade hulga suurenemine ja nende kasutatavus.
Nii geovisualiseerimine kui ka sellega seotud suunad, teaduslik visualiseerimine ja informatsiooni visualiseerimine, rõhutavad pigem teadmiste tõlgendamisele kui teadmiste talletamisele ja informatsiooni vahetusele. Sellest tulenevalt annab geovisualiseerimine ruumilist informatsiooni inimesele edasi arusaadavalt, samas võimaldab andmete uurimist ja aitab otsustada.
Traditsioonilisi staatilisi kaarte saab uurida üksnes piiratud ulatuses. Geoinfosüsteem ja geovisualiseerimine võimaldavad luua interaktiivseid kaarte, sealhulgas uurida kaardikihte, vähendada, suurendada ja muuta kaardi välimust, seda kõike tavaliselt juba arvuti ekraanil. Geovisualiseerimine kasutab ära moodsate mikroprotsessorite võimalusi muuta kaarti ühe hetkega. Nii saavad kasutajad muuta kaardistatud andmeid käigu pealt.
Ajalugu
Mõistet "visualiseerimine" mainiti esimest korda kartograafia kirjanduses 1953. aastal Chicago Ülikooli geograafi Allen Philbrick artiklis. Uuendused arvutiteaduses sundisid USA Riikliku Teaduse Sihtasutust ümber defineerime mõistet 1987. aasta aruandes, kus visualiseerimist nimetati kui arvutigraafika, pilditöötlemise, arvutivisiooni, arvutidisaini erialade ja kasutajaliidese sulamit ning tähtsustati teadusliku visualiseerimise nii teadmiste kui ka hüpoteeside loomise aspekte.
Geovisualiseerimine arenes uurimissuunaks 1980. aastate alguses suuresti tänu prantsuse teoreetikule Jacques Bertinile. Bertini töö kartograafilise disaini ja informatsiooni visualiseerimisel jagas USA Riikliku Teaduse Sihtasutuse aruande fookust potentsiaalsel suunal nagu "dünaamiline-visuaalne kuvamine kui pilguheit teaduslikku maailma ja dünaamiline-visuaalne kuvamine võib kangutada tunnetuslikke protsesse, et kaasa aidata teaduslikule mõtlemisele".
Geovisualiseerimine on jätkanud kasvamist praktikas ja uurimissuunana. Rahvusvaheline Kartograafiaassotsiatsioon (ICA) rajas 1995. aastal Visualiseerimise ja virtuaalse keskkonna komisjoni.
Seotud alad
Geovisualiseerimine on tihedalt seotud teiste visualiseerimise suundadega, näiteks teadusliku visualiseerimise ja informatsiooni visualiseerimisega. Omades juuri kartograafias, panustab geovisualiseerimine nendesse suundadesse kaardi kujul, kus "laialdaselt kasutatakse mittegeograafilise info visualiseerimist informatsiooni visualiseerimise ja teadmiste visualiseerimise vallas".
Praktilised rakendused
Geovisualiseerimine on loonud tee mitmesse päriselu situatsiooni, kus see aitab kaasa otsuste tegemisele ja teadmiste tekkele. Järgneb nimekiri, mis võtab kokku erinevad geovisualiseerimise rakendused vastavas kirjanduses.
Maastikutulekahju
Tuletõrjes kasutatakse geovisualiseerimist, et kiiresti ja füüsiliselt modelleerida topograafiat ja metsa tulekahjude korral juhtida strateegilist kustutamist. SimTable on interaktiivne 3D-põlengustimulaator, mis äratab kustutava ala ellu. SimTable kasutab arenenud arvutisimulatsiooni, et modelleerida tule liikumist erinevates oludes, sh kohalikus ümbruskonnas, kasutades tegelikku nõlvakallet, pinnareljeefi, tuule kiirust ja suunda, taimkatet ja ´muid tegureid. Sim Table'i mudeleid kasutati Arizona suurimas tulekahjus, Wallow' tulekahjus.
Metsandus
Geovisualiseerijad kasutavad Euroopa metsades CommonGis ja Visualization tööriistakomplekti (Visualization Toolkit (VTK)), et visualiseerida mahukaid ajalis-ruumilisi andmeid, mis on seotud Euroopa metsadega. Võimaldades andmeid uurida internetis ka mitte-ekspertidel. Aruanne, mis võtab selle jõupingutuse kokku, "tekitab suure hulga fundamentaalseid küsimusi, mis on seotud geovisualiseerimise ja informatsiooni visualiseerimise uurimise laia alaga".
Uurimismeekond on viidanud kahele suurele probleemile, geovisualiseerijate suutmatusele veenda metsandusetöötajaid geovisualiseerimise efektiivsuses ja metsandusetöötajaid usaldamatus, et võimaldada mitte-ekspertidele andmetele ligipääs "kontrollimatuks uurimiseks". Samal ajal kui geovisualiseerijad keskenduvad geovisualiseerimise võimalusele abistada teadmiste tõlgendamisel, siis metsnikud eelistavad info edastamisel rohkem traditsioonilisi kartograafilise esitamise vorme.
Arheoloogia
Geovisualiseerimine võimaldab arheoloogidel potentsiaalsete tehnikatega kaardistada väljakaevamiste keskkondi, samuti ka läheneda andmetele ja uurida arheoloogilisi andmeid kolmes mõõtmes.
Geovisualiseerimise arheoloogia rakendused võimaldavad arendada arheoloogia teooriat ja uurimist. Lisaks toovad uut arengut suhetesse ja koostööd arheoloogide ja arvutiteadlaste vahel. pisi|Rakendus keskkonnatehnoloogias
Keskkonnateadused
Geovisualiseerimise tööriistad annavad paljudele gruppidele võimalusi tasakaalustada keskkonnaalaseid otsuseid, võttes arvesse keerukaid vastanduvaid tegureid, millest keskkonnamuutused sõltuvad. Geovisualiseerimise kasutajad kasutavad georeferenseeritud mudelit, et uurida keerukaid keskkonna andmeid, võrrelda stsenaariume ja poliitika valikuid, et selgitada välja parim.
Linnaplaneerimine
Planeerijad kasutavad geovisualiseerimist kui tööriista, et modelleerida avalikkusele muret tekitavaid huvipakkuvaid piirkondi ja poliitikaid. Jiang et al. mainis kaks näidet, kus "linna edasiarendamisel kasutatakse fotorealistlikke 3D-vaateid ja dünaamilisi arvutisimulatsioone, et näidata võimalikku reostuse levimist aastate jooksul." Avalikkuse interneti kasutamise laialdane levik on nõudnud selliseid koostööl põhinevaid pingutusi, mis on suurendanud avalikku kaasamist, samal ajal kui on lühenenud aeg, mis kulub planeeringute vastuoluliste otsuste üle vaidlemisele.
Harilik peet
Harilik peet (Beta vulgaris) on rebasheinaliste sugukonda arvatud taimeliik.
Tuntud on hariliku peedi teisendid:
Harilik peet on Eestis tavaline kultuurtaim. Harva võib taim metsistuda.
Eva Nilson
Eva Nilson (7. mai 1941 Sürgavere vald, Viljandimaa – 27. juuli 2017 Tallinn) oli eesti botaanik ja ökoloog.
Elulugu
Eva Nilson oli talupidaja tütar, Artur Nilsoni õde.
Nilson lõpetas 1959 Suure-Jaani Keskkooli, 1965 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogiaosakonna ning õppis 1965–1968 NSVL TA Botaanika Instituudi aspirantuuris. 1989. aastal kaitses ta NSVL TA Taime- ja Loomaökoloogia Instituudis Sverdlovskis bioloogiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Биогеохимическая экология эпифитных лишайников в условиях загрязнения". Ta oli 1968–1971 Tartu Riiklik Ülikooli taimesüstemaatika ja geobotaanika kateedri vanemlaborant, 1971–1973 Loodusuurijate Seltsi vanembibliograaf, 1973–1978 Eesti Metsamajanduse ja Looduskaitse Teadusliku Uurimise Instituudi nooremteadur, 1978–1993 Tallinna Botaanikaaia vaneminsener, noorem- ja vanemteadur ning 1993–2001 TPÜ Ökoloogia Instituudi vanemteadur. 2001. aastast oli ta Tervisekaitseinspektsiooni Mikrobioloogia Kesklabori kvaliteedispetsialist.
Teadustöö
Eva Nilson on uurinud taimede (eriti samblike) ökoloogiat ja selle rakenduslikke aspekte (ökoloogiline monitooring, bioindikatsioon). Ta on Rahvusvahelise Lihhenoloogia Assotsiatsiooni liige ning on avaldanud üle 50 teadustrükise.
Kobenz
Kobenz on vald (Marktgemeinde) Austrias Steiermargi liidumaal Murtali ringkonnas.
pisi|Vaade Kobenzile
Christopher G. Cavoli
Christopher G. Cavoli on Ameerika Ühendriikide sõjaväelane, maaväe kindral, NATO Euroopa vägede kõrgem ülemjuhataja alates 2022. aasta 1. juulist.
Isabelle Nicoloso
Isabelle Nicoloso-Verger (sündinud 13. veebruaril 1961 Domont'is) on endine Prantsuse trekirattur, 1985. aasta sprindi maailmameister. 1987. aastal jäi ta vahele dopingu tarvitamisega, mille eest teda karistati üksnes 6-kuulise võistluskeelu ja 1000-frangise (umbes 150 eurot) rahatrahviga.
Värska Vesi
pisi|Värska Vesi AS tootmishoonedVärska vesi on pudelisse villitud vesi. Selle nimelist vett turustab kolm ettevõtet: Värska Vesi AS, Verska Mineraalvee OÜ ja A. Le Coq AS
Värska Vesi AS on Värskas asuv Eesti aktsiaselts, kus villitakse ja turustatakse mineraal- ja joogivett.
Mineraalvett hakati Värskas villima 1973. aastal. Värska Vesi AS loodi 1. juunil 1993.
2015. aastal teenis ettevõte 7,1-miljonise müügitulu juures 423 224 eurot kasumit.
Ettevõttes töötab 65 inimest.
A. Le Coq AS turustab puurkaevuvett Värska nime all millele on lisatud mineraalaineid ja ei pärine Värskast. Värska on soolaka maitsega karboniseeritud mineraliseeritud vesi ja esimene Eesti lauavesi aastast 1968. A. Le Coq registreeris Värska kaubamärgina 1977. aastal.
Arvutipõhine tõlkimine
Arvutipõhine tõlkimine on tõlkimise vorm, mille puhul tõlkija kasutab tõlkimise abivahendina arvutitarkvara.
Teemantkvaader
pisi|Lamedapinnalised teemantkvaadrid [[Tallinna Mustpeade Maja portaali kujunduses]] Teemantkvaader on teemanditaoliselt mitmetahuliseks ning siledaks lihvitud ja kitsa täkkerandiga raamistatud esiküljega kantkivi. Teemantkvaadrit kasutati peamiselt renessanss- ja barokkarhitektuuris fassaadidel, aga eriti hoone nurkade ja soklite kaunistamiseks. Eesti arhitektuuris leiab teemantkvaadri motiivi renessanssportaalidel Tallinna Mustpeade Majas ja Kiltsi mõisas Ridala kihelkonnas. Hilisemad näited on historitsistlikelt hoonetelt.
Arvutipõhine tõlkimine
Kuigi arvutipõhises tõlkes kasutatakse masinate abi, ei tohiks seda segi ajada masintõlkega.
Teemantkvaader
Sõnavara
Teemantkvaadrit käsitletakse rustika erijuhtumina. Eesti keeles on kasutatud teemantkvaadrimotiivi jaoks ka sõna teemantrustika
Arvutipõhine tõlkimine
Ülevaade
Tänapäevased automaatse masintõlke süsteemid ei ole võimelised iseseisvalt kõrge kvaliteediga tõlkeid tootma: enamasti vajab nende väljund inimeste poolset toimetamist, et kõrvaldada vead ning parandada tõlke kvaliteeti. Arvutipõhine tõlkimine ühendab tarkvara kasutamise käsitsi toimetamisega, muutes tõlkimise nii interaktiivseks protsessiks, kuhu on kaasatud nii inimene kui ka arvuti.
Mõned kaasaegsemad arvutipõhise tõlke lahendused sisaldavad ka masintõlke (MT) võimalust. Reeglina võimaldavad kõrgema hinnaga MT moodulid tõlkijal kasutada mitmekülgsemat tõlketööriistade komplekti, mis võib muuhulgas sisaldada terminihalduse funktsioone ning erinevaid lingvistilisi vahendeid. Hoolikalt kohandatud sõnastikud, mis põhinevad korrektsel terminoloogial, parandavad masintõlke täpsust ning muudavad seega tõhusamaks kogu tõlkeprotsessi.
Tööriistad
Arvutipõhine tõlkimine on laiapõhjaline ja täpselt piiritlemata mõiste, mis hõlmab väga erinevaid vahendeid, alustades suhteliselt lihtsa ehitusega tööriistadest ning lõpetades keerukate vahenditega. Nende hulgast võib välja tuua järgmised:
Tõlkemälu tarkvara
Tõlkemälu programmid säilitavad andmebaasina varem tõlgitud algtekstid ja nende sihttekstid ning võimaldavad uute tekstide tõlkimisel ligipääsu sarnastele (potentsiaalselt kasulikele) varasemate tekstide segmentidele.
Sellised programmid jaotavad algteksti käepärasteks ühikuteks – segmentideks. Segmentidesse jaotamine käib kindlate reeglite alusel. Segment võib olla algteksti lause või lausesarnane kogum (pealkiri, nimekirja element). Samuti võivad segmentideks olla mahukamad tekstiosad (lõigud) või väiksemad osad (osalaused). Võimalusel (olenevalt andmebaasi sisust) pakub programm iga segmendi juures varasemast tõlkest pärit sarnase segmendi taaskasutamiseks. Kui sobivat vastet mälus ei ole, saab tõlkija segmendile uue tõlke sisestada. Pärast segmendi tõlke kinnitamist lisab programm uue tõlkevaste andmebaasi ja liigub järgmise segmendi juurde. Olemas on ka selline tõlkemälu lähenemine, mis ei vaja andmebaasi, vaid põhineb hoopis joondatud viitedokumentidel.
Mõned tõlkemälu programmid toimivad kui eraldiseisvad keskkonnad, samas kui teised funktsioneerivad lisandprogrammidena, mis lubavad lisada erinevates vormingutes dokumente, nt tabeleid, või HTML-koodi, mida kasutatakse tõlkemäluprogrammi abil.
Keelepõhine otsingumootori tarkvara
Keelepõhised otsingumootorid on loodud selleks, et teostada kaasaegse otsingutehnoloogia abil otsinguid, mis põhinevad algteksti sõnadel neile sobivas kontekstis. Nii tagatakse, et otsingu tulemused kannavad algteksti segmentidega sama tähendust. Sarnaselt traditsiooniliste tõlkemälu tööriistadega sõltub keelepõhise otsingumootori väärtus tugevalt otsinguks kasutatavast tõlkemälude kogumikust.
Terminihalduse tarkvara
Terminihalduse tarkvara abil saab tõlkija algdokumendis esinevaid termineid terminibaasist automaatselt otsida. Paljudel tõlkeabiprogrammidel ilmuvad asjakohased vasted automaatselt tõlkemälu liidese aknasse, või on vastavad terminid kättesaadavad terminibaasi sissekandena, mis avaneb kindla klahvikombinatsiooni kasutamisel.
Interaktiivne masintõlge
Interaktiivse masintõlke puhul üritab automaatne süsteem ennustada, millise tõlke teeks inimtõlkija, pakkudes välja hüpoteetilisi tõlkevariante. Need variandid võivad olla terviklikud laused või lauseosad.
Ryzen
Ryzen on x86 ja x64 protsessorite bränd, mida AMD (Advanced Micro Devices) turustab lauaarvutitele, mobiilsetele seadmetele ja manusseadmetele. Ryzeni protsessorid põhinevad mikroarhitektuuridel Zen ja Zen+.
Ryzen kuulutati esialgu välja 2016. aasta 13. detsembril "New Horizoni" konverentsil. Ryzeni esimesed protsessorid avalikustati 2017. aasta veebruaris ning esimesed Zen-mikroarhitektuuriga Ryzeni protsessorid jõudsid turule 2017. aasta märtsis. 2. põlvkonna Ryzeni protsessorid Zen+ mikroarhitektuuriga jõudsid turule 2018. aasta aprillis.
Ajalugu
2006. aastal vähenes järsult AMD turuosa. 2011. aastal tõi AMD turule uued Bulldozeri protsessorid, mis ei olnud võimelised saavutama AMD tahetud taktsagedust 4,4 GHz, saavutades vaid 3,6 GHz.
Kuigi Bulldozeri järeltulija Piledriver oli ligi 40% kiirem, tõusis Piledriver protsessori energiatarve võrreldes eelkäijaga ligi 2 korda. Ka pärast Piledriveri turule jõudmist jäid AMD protsessorid aeglasemateks ja ebaefektiivsemateks võrreldes Inteli toodetavate protsessoritega nii ühe kui ka mitmetuumalistes tööprotsessides.
Raadiotehnika
Raadiotehnika on teaduse ja tehnika haru, mis käsitleb elektromagnetlainete ja -väljade kasutamist, eelkõige informatsiooni saamiseks, edastamiseks ja vastuvõtmiseks. Raadiotehnika rakendusvaldkonnad on näiteks raadioside, ringhääling (raadio, televisioon), raadiolokatsioon, raadionavigatsioon.
Ryzen
Ajalugu
Ryzeni väljatulek viis AMD protsessorid tagasi Inteli tasemele, olles mitmetuumalistes protsessides võrreldav ka hilisemate Intel i7 seeria protsessoritega. Ryzen pakkus paremat hargtöötluse võimekuse ja protsessori hinna suhet kui Intel. Võrreldes AMD Excavator protsessoritega suudab Ryzen täita 52% rohkem käske ühe tsükli jooksul. Pärast Ryzen protsessorite väljatulekut on AMD turuosa tõusnud.
Raadiotehnika
Raadiotehniline võib olla seade (raadiosaatja, raadiovastuvõtja jm) või süsteem (radarisüsteem, raadionavigatsioonisüsteem).
Ryzen
Summit Ridge
Kõikidel Ryzeni protsessoritel on "lukustamata" taktsagedused ehk nende protsessorite taktsagedused on kasutaja poolt muudetavad.
Raadiotehnika
Raadiotehniline elektroonika on elektroonika haru, kus luuakse raadiotehniliste rakenduste jaoks mõeldud elektronseadiseid.
Ryzen
Summit Ridge
Ryzeni protsessoritel on Precision Boost, mis suurendab protsessori taktsagedust automaatselt olenevalt protsessori temperatuurist, kasutusest ning voolutarbest.
Lisaks Precision Boost'ile on Ryzeni protsessoritel ka XFR (Extended Frequency Range), mis lubab protsessoril automaatselt taktsagedust tõsta veel 50 MHz ja "X" tähisega protsessori variantidel 100 MHz võrra (kuni 200 MHz 1900X, 1920X ja 1950X protsessoritel), olenevalt protsessorist ning protsessori temperatuurist.
Whitehaven
Ryzen Threadripper protsessorid koodnimega "Whitehaven" jõudsid turule 2018. aasta augustis.
Raven Ridge
"Raven Ridge" on koodnimi AMD Ryzen APU (Accelerated Processing Unit) jaoks, mis on protsessorid, millele on paigutatud Radeon Vega graafikakiip.
2018. aasta jaanuaris teatas AMD kahest Vega graafikakiibiga lauaarvuti protsessori välja tulekust sama aasta veebruaris.
V1000 seeria protsessorid
2018. aasta veebruaris kuulutas AMD välja Ryzen V1000 seeria protsessorid, mis kasutavad Zen mikroarhitektuuri ja Vega graafikakiipe.
2019. aasta aprillis kuulutas AMD välja Ryzen R1000 seeria protsessorid, mis kasutavad Zen mikroarhitektuuri ja Vega 3 graafikakiipi.
Picasso
"Picasso" on AMD 3. põlvkonna Ryzeni APU koodnimi. See APU kasutab Zen+ mikroarhitektuuri ning Vega graafikakiipe.
Matisse
CES 2019 tehnoloogiamessil ehk Consumer Electronics Show 2019 esitles AMD uut Ryzen protsessorit koodnimega "Matisse". "Matisse" on 3. generatsiooni Ryzen protsessor, milles on kasutusel Zen 2 mikroarhitektuur. Protsessorid koosnevad eraldi 14 nm tootmisprotsessil valmistatud I/O kivist ja 7 nm tootmisprotsessil valmistatud tuumadega chiplet'ist. Tehnoloogiamessil demonstreeriti ka uue generatsiooni 8-tuumalise protsessori jõudlust, mille kohaselt on uus protsessor ligi 15% kiirem võrreldes 2. generatsiooni Ryzen 2700X Ryzen protsessoriga. Lisaks on protsessor jõudluselt peaaegu võrdne Intel'i poolt pakutava i9-9900k protsessoriga, olles ligi 35% väiksema energiatarbega.
Opearatsioonisüsteemide tugi
Kuigi Ryzeni protsessorid töötavad nii Windows 7, 8 ja 10 operatsioonisüsteemidega, ei saa Windows 7 ja Windows 8 operatsioonisüsteemidele uuemate protsessorite olemasolul, nagu Ryzen ja Intel'i 7. põlvkonna protsessorid, Windowsi uuendusi installeerida.
Selle piirangu eemaldamise jaoks on loodud mitteametlik tarkvara.
Ryzeni protsessorid töötavad ka Linuxi operatsioonisüsteemidel. Alates Linuxi tuuma versioonist 4.10 on Ryzeni protsessoritel parandatud hargtöötluse võimekus.
Baer
Baer (Baehr, Bähr, Baer või Bär) on mitme saksa kultuuriruumis oleva aadlisuguvõsa nimi:
Henrik Ingebrigtsen
Henrik Ingebrigtsen (sündinud 24. veebruaril 1991) on norra jooksja. Tema nooremad vennad Filip ja Jakob on samuti jooksjad.
Isiklikud rekordid
Allikas: IAAF
Hammaslõige
Hammaslõige on miniatuurset talaotste rida meenutav ehisliist. Algselt oli hammaslõige joonia ja korintose templite friisil arhitraavi ja karniisi vahel paiknev ehisliist. Hammaslõige tekkis arhailise puitehitiste palgiotste abstraheerunud vormist.
Hiljem esineb hammaslõige kõikides antiikkultuuri jäljendavates stiilides. Hammaslõikeks on nimetatud ka mitmeid klassikalise hammaslõikega vaid kaudselt sarnaseid ehisliiste nagu teemantliist ja sakkliist, mida kasutati seinte horisontaalliigenduse ning portaalide, konsoolide ja kapiteelide kujunduses.
Haagi Kuninglik Konservatoorium
Haagi Kuninglik Konservatoorium (hollandi keeles Koninklijk Conservatorium, KC) on tantsu- ja muusikakõrgharidust andev konservatoorium Haagis.
Konservatooriumi asutas 1826. aastal kuningas Willem I ja see on Hollandi vanim konservatoorium. Alates 2021. aasta septembrist tegutseb see Haagi kesklinnas Amare etenduskunstide majas.
Välislingid
Koduleht (inglise keeles)
Geórgios Stefanópoulos
Geórgios Stefanópoulos (kreeka Γεώργιος Στεφανόπουλος; sündinud 31. märtsil 1962 Peristeris Atika piirkonnas) on Kreeka endine kikkpoksija ja poksija.
Kikkpoksijana
Ta võitis 1986. aastal WAKO 8. Euroopa meistrivõistlustel meeste täiskontaktses kikkpoksis kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks.
Poksijana
Ta osales raskekaalus (kuni 91 kg) 1984. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Arnold Vanderlydele (Holland) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 1992. aasta Barcelona olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Ta sai raskekaalus (kuni 91 kg) hõbemedali 29. Euroopa meistrivõistlustel (Göteborg, 1991), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Arnold Vanderlydele (Holland) ning pronksmedali 30. Euroopa meistrivõistlustel (Bursa, 1993), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Georgi Kandelakile (Gruusia) ning jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales raskekaalus (kuni 91 kg) 27. Euroopa meistrivõistlustel (Torino, 1987), kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 31. Euroopa meistrivõistlustel (Vejle, 1996), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Raplamaa JK Märjamaa
RJK Märjamaa on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Märjamaal.
Edward Pasquale
pisi|Edward Pasquale (2012) Edward Robert Nito Pasquale (tuntud ka kui Eddie Pasquale; sündinud 20. novembril 1990 Torontos) on Kanada jäähokimängija, kes mängib väravavahina KHL-i klubis Jaroslavli Lokomotiv.
Aastatel 2006–2010 mängis ta Ontario Hockey League'i klubides Belleville Bulls ja Saginaw Spirit.
2009. aastal valiti ta NHL-i draft'is Atlanta Thrashersi poolt 117. valikuna.
Aastatel 2010–2019 mängis Pasquale põhiliselt American Hockey League'is (AHL), kuuludes sellistesse klubidesse nagu Chicago Wolves, St. John's IceCaps, Grand Rapids Griffins, Bakersfield Condors ja Syracuse Crunch. Hooajal 2011–12 valiti AHL-i hooaja uustulnukate sümboolsesse koosseisu. 2017. aastal võitis ta Griffinsiga Calder Cup'i. Hooajal 2018–19 pälvis ta Crunchis mängides Harry "Hap" Holmes Memorial Award'i (auhind väravavahile, kes on hooaja jooksul lasknud endale lüüa keskmiselt kõige vähem väravaid mängu kohta).
2019. aasta juunis sõlmis ta üheaastase lepingu KHL-i klubiga Nur-Sultani Barõs. 2020. aasta mais sõlmis ta üheaastase lepingu Lokomotiviga.
Downing Street 10
Downing Street 10 (inglispäraselt 10 Downing Street, inglise kõnekeeles Number 10) on hoone Londonis Westminsteri linnaosas Downing Streetil, mis on Suurbritannia valitsuse peakorter ning First Lord of the Treasury (seda ametikohta täidab Suurbritannia peaminister) ametlik residents ja ametihoone. Downing Street 10 on üks maailma tuntumaid aadresse.
Krunt on St. Jamesi pargi kõrval. Läheduses on parlamendihoone Westminsteri palee ja Briti monarhide ametlik Londoni residents Buckinghami palee.
Ligi kolmesaja aasta vanuses hoones on ligikaudu 100 ruumi. Neljandal korrusel paiknevad eraruumid ja keldrikorrusel köök. Teistel korrustel asuvad ametiruumid ning arvukad konverentsi- ja vastuvõturuumid, salongid ja söögisaalid. Seal töötab peaminister, toimuvad valitsuskabineti istungid, võetakse vastu välisriikide valitsusjuhte ja teisi tähtsaid isikuid ning leiavad aset pidulikud koosviibimised. Hoones on siseaed ning maja tagaküljel paikneb terrass, kust avaneb vaade 0,5 aakri (2000 m²) suurusele aiale.
Algselt oli praeguse hoone asemel kolm maja. Aastal 1732 pakkus kuningas George II neid Sir Robert Walpole'ile, kes võttis kingituse vastu tingimusel, et see antakse First Lord of the Teasury kantseleile, mitte talle kui eraisikule. Walpole tegi arhitekt William Kentile ülesandeks need kolm maja ühendada. See kokkuehitatud hoone ongi tänapäevane Downing Street 10.
Kuigi maja oli suuruse ja asukoha poolest peaministrile sobiv, elasid seal algusaegadel ainult vähesed peaministrid, sest seda oli kulukas ülal pidada. Hoone lagunes ning oli mitu korda lammutamise äärel. Kõigest hoolimata on jäänud Downing Street 10 püsima ja olnud seotud paljude riigimeeste ja sündmustega Briti ajaloos. Margaret Thatcheri sõnul on see "üks hinnalisemaid juveele rahvuslikus pärandis".
Esimesed teated maja kohta
Praeguse maja asemel oli algselt kolm hoonet: St. Jamesi pargile avaneva vaatega aadlielamu (kõnekeelse nimetusega "tagumine maja" (the House at the Back)), selle taga asetsenud elamu aadressiga Downing Street 10 ja väike majake viimase kõrval. Downingi Street 10 oli üks majadest, mille laskis ehitada Sir Georg Downing, esimene baronet, aastatel 1682–1684. pisi|vasakul|Sir George Downing – riigimees, diplomaat ja ärimees. See portree ripub vestibüüli seinal. George Downing – kurikuulus Oliver Cromwelli ja hiljem Charles II spioon  – investeeris kinnisvarasse ja teenis sellega suure varanduse. Aastal 1654 ostis ta St. Jamesi pargist lõuna pool asuva maatüki, mis külgnes "tagumise majaga" ja asus parlamendihoone lähedal. Downingil oli plaan ehitada ridamisi elamuid, mis olid mõeldud "elamiseks õilsast soost inimestele". Tänav, kuhu ta need majad ehitas, kannab tänaseni tema nime ning suurim neist majadest on tänapäeval osa hoonest Downing Street 10.
Esialgu lihtsana tundunud investeering tõi kaasa probleeme. Maad, mille Downing omandas, olid renditud Hampdenite perekonnale, kes ei tahtnud rendilepingu katkestamisest kuuldagi. Downing püüdis küll saavutada rendilepingu tühistamist, kuid see ei õnnestunud ning tal tuli oodata kolmkümmend aastat, enne kui sai hakata oma maju ehitama.
Kui Hampdenite rendileping lõppes, sai Downing loa rajada lääne poole uusi maju. Aastal 1682 välja antud dokumendis on kirjas: "Sir George Downingil ... [on lubatud] ehitada uusi ja rohkem maju ... tingimusel, et ei ehitata lähemale kui 14 jalga nimetatud pargi müürist selle lääneotsas."
Aastatel 1682–1684 ehitas Downing välja umbtänava kolmekorruseliste, St. Jamesi pargile avaneva vaatega majadega ning nende juurde kuuluvad tõllakuurid ja tallid. Pole kindlalt teada, mitu maja ta ehitas: ühtede ajaloolaste järgi oli neid 15, teiste järgi 20. Aadressid muutusid mitu korda. Maja nr 10 oli mõnda aega nr 5; alles 1787. aastast sai maja numbriks 10. Downing palkas maju projekteerima Sir Christopher Wreni. Kuigi pehmele pinnasele ehitatud madala vundamendiga hooned olid suured, püstitati need kiiresti ja odavalt. Näiteks oli fassaadidel telliskivivuuk. Peaminister Winston Churchill on kirjutanud, et maja nr 10 oli "logisev ja kergelt ehitatud kasuahne tarnija poolt, kelle nime need kannavad".
Downing Streeti ülemises otsas oli tupik ning sealtkaudu ei pääsenud St. Jamesi parki, mistõttu tänav oli rahulik ja privaatne. Üks kuulutus aastast 1720 kirjeldab tänavat nii: "... kena avatud koht, eriti ülemise otsa juures, kus on neli või viis suurt ja hästi ehitatud maja, mis sobivad au ja kvaliteediga inimestele; igal majal on meeldiv väljavaade St. Jamesi parki koos kõnniteega." Seal oli mitmeid nimekaid elanikke. Elizabet Paston, Yarmouthi krahvinna elas majas nr 10 aastatel 1688–1689, George Granville, esimene parun Lansdowne 1692–1696 ja Henry de Nassau d'Auverquerque, esimene Granthami krahv 1699–1703.
Downing ise ei elanud tõenäoliselt üheski neist majadest. 1675. aastal tõmbus ta tagasi Cambridge'isse, kus suri 1684. aastal mõned kuud pärast seda, kui majade ehitamisega oli ühele poole saadud.
"Tagumine maja" enne 1733. aastat
pisi| [[Hendrick Danckers. Whitehalli palee. Umbes 1660–1679. Vaade St. Jamesi pargi lääne küljelt: "tagumine maja" on paremal ääres; kaheksanurkne ehitis selle kõrval on Cockpit-in-Court]] "Tagumine maja", suurim kolmest hoonest, mis kõik hiljem omavahel üheks majaks nr 10 ühendati, oli umbes 1530. aastal Whitehalli palee kõrvale ehitatud aadlielamu. Algselt oli see üks kaheksanurkse kukevõitluseareeni Cockpit-in-Court juurde kuuluvatest hoonetest (Cockpit Lodgings). Hiljem ehitati see mitu korda ümber. 17. sajandi alguses muudeti see kontserdisaaliks ja teatriks. Pärast Kuulsat revolutsiooni peeti seal salaja mõned valitsuskabineti esimestest istungitest.
Aastaid elas seal Whitehalli palee järelevaataja Thomas Knevett (Knyvet), kes 1605. aastal võttis kinni Guy Fawkesi, kes oli kavatsenud mõrvata James VI/I. Aastal 1604 asus Knevett elama kõrvalmajja, ligikaudu praeguse maja nr 10 kohale.
Aastast 1604 elasid "tagumises majas" tavaliselt kuningliku perekonna liikmed ja valitsusliikmed. Aastatel 1604–1613 elas majas printsess Elizabeth; pärast abiellumist Pfalzi kuurvürsti Friedrich V-ga asus ta elama Heidelbergi. Elizabeth oli George I vanaema ning George II vaarema.
Lichfieldide perekond läks pärast Kuulsat revolutsiooni James II järel eksiili. Aastal 1690 andsid William III ja Mary II "tagumise maja" Hendrik van Nassau-Ouwerkerkile, Hollandi kindralile, kes oli aidanud tollasel Oranje printsil troonile tulla. Nassau, kes muutis oma perekonnanime Overkirkiks, elas seal kuni surmani (1708).
Kui leedi Overkirk 1720 suri, läks "tagumine maja" kroonile tagasi. Varakamber andis välja korralduse "remontida ja korrastada see parimal ja põhjalikemal moel" 2522 naela eest. Töö hulgas oli: "remontida Downing Streetile viiv tagumine läbipääs, ning uus uks; teha uus käimla; lammutada kasutu läbipääs, mis varem oli tehtud kammerneitsite pääsuks Downing Streetile, kui kuninganna elas Cockpitis; valada uus suur tinatsistern ja torud ning panna vesi majja sisse, ja tsisterni uus kere."
Robert Walpole'i valduses: 1733–1735
pisi|Sir Robert Walpole (1740) Kui krahv Bothmar suri, läks "tagumine maja" tagasi krooni omandisse. George II pakkus seda nüüd Sir Robert Walpole'ile, keda sageli nimetatakse esimeseks Suurbritannia peaministriks, kingitusena teenete eest riigi ees – riigi rahanduse stabiliseerimise, rahu hoidmise ning Hannoveri dünastia püsimise tagamise eest. Kuningas oli juhuslikult omandanud ka kahe Downing Streeti kinnistu, sealhulgas nr 10, rendilepingud ning lisas need kinnistud oma annetusele.
Ent Walpole polnud nõus seda annetust vastu võtma eraisikuna. Ta tegi kuningale ettepaneku, et too annaks majad First Lord of the Treasury kantselei käsutusse. Ta elaks seal seni, kui ta seda ametikohta täidab, ning ametist lahkudes annaks ruumid üle oma ametijärglasele. Kuningas oli ettepanekuga nõus.
Et uut maja mahukamaks muuta, veenis Walpole hr Chickenit, kes rentis kõrval asuvat majakest, kolima teise majja Downing Streetil See väike maja ning "tagumine maja" läksid said nüüd maja nr 10 osaks. Walpole'i korraldusel ja arhitekt William Kenti juhtimisel ehitati kõik kolm maja kokku. Kent ühendas suuremad majad, ehitades nende vahele kahekorruselise juurdeehituse, milles oli üks suur ruum esimesel korrusel ja mitu teisel korrusel. Ülejäänud hoonestamata ruum muudeti siseõueks. Downing Streeti majad ühendati omavahel koridoriga.
Pärast majade ühendamist ehitas Kent interjööri ümber. Seejärel ehitas ta tagumise maja neljanda korruse juurde laskuva kaldpinna. Et Walpole pääseks kiiremini parlamendihoonesse, laskis W. Kent kinni müürida "tagumise maja" pargipoolse ukse ja tegi Downingi tänavale avanevast uksest peasissepääsu. Tolleaegne uks oli lihtne ja tagasihoidlik, maja praegune kuulus uks valmistati 40 aastat hiljem.
Ümberehitustöödele kulus kolm aastat. 23. septembril 1735 anti ajalehes London Daily Post teada: "Eile kolis the Right Honourable Sir Robert Walpole koos leedi ja perekonnaga oma senisest majast St James's Square'il uude majja, mis asub Varaameti kõrval St. Jamesi pargis." Ehituskulude suurus ei ole teada. Esialgse hinnangu kohaselt oli see 8000 naela, lõplik kulu ületas arvatavasti 20 000 naela.
Peaministri uues ajutises kodus oli kuuskümmend ruumi, kus olid tammelaudadest ja marmorplaatidega kaetud põrandad, stukkdekooriga kaunistatud laed ja seinad, kaunid sambad ja marmorkaminad. Üks suurimaid ruume, 20×40 jalga suur, oli hiigelsuurte akendega töötuba, kust avanes vaade St. Jamesi pargile. "Minu isanda töötuba" (nii märkis Kent seda oma kavandijoonisel) oli ruum, millest hiljem sai Valitsuskabineti saal – peaministri ja tema ministrite nõupidamissaal.
Peagi pärast majja sissekolimist andis Walpole korralduse rajada maja juurde tema töötoa akende alla aed ja terrass. Aprillis 1736 välja antud patendis on öeldud: "... tükk aiamaad, mis paikneb Tema Majesteedi St. Jamesi pargis ning kuulub maja juurde, milles praegu elab the Right Honourable Tema Majesteedi Riigikassa kantsler, ning külgneb sellega, on hiljuti ... krooni kulul valmistatud ja kõige vajalikuga varustatud".
Sama dokument kinnitas, et hoone Downing Street 10 on "mõeldud olema liidetud ja ühendatud Tema Majesteedi Varaameti kantseleiga ning olema ja jääma Tema Majesteedi Varaameti esimesele volinikule ajutiseks kasutamiseks ja elamiseks."
"Suur ja rohmakas maja": 1735–1902
Walpole elas majas number 10 kuni 1742. aastani. Kuigi hoone oli krooni kingitus tulevastele Varaameti esimestele isandatele, ei elanud seal järgneva 21 vältel keegi, sest viis Walpole'i ametijärglast eelistas oma kodu. 31 esimesest isandast elas seal aastatel 1735–1902 ainult 16 (sealhulgas Walpole). Vähesed nautisid elamist majas nr 10. Aastatel 1834–1867 seisis hoone kas tühjana või seda kasutati ainult ametiruumidena või koosolekute paigana.
Frederick North, Lord North, kes pidas sõda Ameerika revolutsiooniga, elas seal oma suure perekonnaga 1767–1782.
pisi|vasakul|[[William Pitt noorem. Ta elas majas Downing Street 10, mida nimetas "oma suureks ja rohmakaks majaks", kokku 20 aastat, kauem kui ükski peaminister enne teda. Tema peaministriks oleku ajal ühendati Iirimaa Suurbritanniaga]] Aastatel 1783–1801 ja 1804–1806 elas majas William Pitt noorem, tehes sellest 20 aastaks oma kodu. Ta elas selles hoones, mida nimetas "oma suureks ja rohmakaks majaks" pikemalt kui ükski peaminister enne ja pärast teda. Pitt noorema ametiajal vähendati riigivõlga, sõlmiti Preisimaa ja Hollandi vabariigiga (ametlik nimetus Ühendatud Provintside Vabariik) Prantsusmaa-vastane kolmikliit ning kuulutati välja Suurbritannia ja Iirimaa unioon, misjärel sai riigi nimeks Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriik.
F. J. Robinson, esimene vikont Goderich armastas seda maja 1820ndate lõpus. Ta kulutas pillavalt riigi raha interjööri ümberkujundamiseks.
Üks põhjusi, miks paljud Varaameti esimesed isandad ei tahtnud seal elada, oli asjaolu, et enamik neist olid kõrgaadlikud, kelle oma maja oli tunduvalt suurem ja mugavam. Nende silmis polnud see maja esinduslik. Enamik peaministreid rentis maja Riigikassa kantslerile, teised madalama astme ametnikele ja kolmandad oma sõpradele või sugulastele.
Teine põhjus oli see, et elamine siinses majas polnud just ohutu. Madala vundamendiga hoone vajus, sest oli ehitatud soisele pinnasele, ja seetõttu väändusid põrandalauad ning seintesse ja kaminatesse tekkisid praod. Maja oli elanike jaoks ebaturvaline ja seal oli vaja sageli teha remonditöid. Näiteks 1766 märkis Riigikassa kantsler lord Charles Townshend, et maja on räämas. Tema arhitekt kirjutas kirjas Varaametile: "... me lasksime Varaametile kuuluva maja Downing Streetil üle vaadata ning leidsime, et selle maja vana osa seinad on väga pehkinud, põrandad ja kaminad väga alla vajunud ..." Townsend tellis ulatusliku remondi, kuid kaheksa aastat hiljem oli see ikka veel pooleli. Septembris 1774 saatis lord North Tööde Kantseleile teatekirja, milles ta palub, et maja fassaaditööd, "mida alustati Varaameti tagatisega 9. augustist 1766," viidaks lõpule.
Varaameti ametnikud kaebasid, et ehitustööd lähevad liiga kalliks; mõned panid ette maja lammutada ning ehitada uus kas sinnasamasse või mujale. Aastal 1782 kandis Tööde Komisjon (Board of Works) ette "maja vana osa ohtlikust seisukorrast" ning kinnitas, et "see hoone tuleb viivitamatult lammutada...". Üks komisjon leidis, et seni oli raha kulutatud ebatõhusalt. Seekord kuulutas Tööde Komisjon, "et remont, muudatused ja lisandused riigikassa kantsleri majas lähevad maksma 5580 naela lisaks summale, millele juba on Tema Majesteedi luba. Ja palume luba nimetatud summale 5580 naela, ning ühtlasi palume selle summa ettemaksu, et selle saaks töömeestele välja maksta." See osutus jämedalt alahinnatuks: lõplik arve oli 11 000 naela. Morning Herald vihastas nende kulude peale: "500 naela aastas enne suurt remonti, ja 11 000 naela suur remont ise! Nii palju läks see erakordne hoone riigile maksma: poole summa eest oleks saanud osta palju parema elamu!"
Maja tähtsuse tõus: 1902–1960
Kui lord Salisbury 1902. aastal ametist lahkus, sai tema õepojast, alamkoja spiikrist Arthur James Balfourist peaminister. Balfour oli juba Varaameti esimene isand ja ta juba elas majas nr 10.
Salisbury oli viimane peaminister, kelle ametlik elukoht ei olnud Downing Street 10. Alates 1877. aastast, mil Benjamin Disraeli asus sinna elama ja töötama, olid selles majas järjepidevalt – välja arvatud Salisbury kolm ametiaega – elanud peaministrid. Salisbury oli peaministrite seas erandlik ka selle poolest, et ta polnud ühtlasi Varakambri esimene isand, välja arvatud lühikest aega teise ametiaja alguses 1886–1887, mil ta mõnda aega elas ka Downing Street 10 ning kolis siis jälle välja. Peaministrina elas ta 1887–1892 ja 1895–1902 oma kodus Arlington Streetil ja oma mõisas Hatfield House'is. Balfour taaselustas seniajani kestnud tava, et Downing Street 10 on Varaameti esimese isanda ja peaministri ametlik residents.
Harold Wilson elas oma teisel ametiajal 1974–1976 oma kodus Lord North Streetil, sest tema abikaasa soovis elada "päris kodus". Arvestades Downing Street 10 sümboolset tähtsust, jättis ta avalikkusele mulje, et ta elab seal: ta töötas seal ja pidas seal koosolekuid ning võttis State Dining Roomis külalisi vastu.
Tony Blair elas suurema osa oma ametiajast suuremas korteris majas nr 11, sest tal oli suur perekond. Mais 2010 teatati, et ka David Cameron asub tegelikult elama majja nr 11 ning majja nr 10 kolis tema kantsler George Osborne.
Hoolimata nendest eranditest on maja Downing Street 10 üle saja aasta tuntud peaministri ametliku koduna. 20. sajandi algusest alates seostasid ajalehefotograafid ja kollane ajakirjandus seda Downing Streeti maja üldsuse silmis peaministri ametiga. Kinoringvaated ja televisioon süvendasid sellist arusaamist veelgi. Pildid peaministritest koos tähtsate külalistega maja peaukse juures said tavapäraseks. Külalised poseerisid maja ukse ees ka siis, kui peaministrit polnud kohal.
Seal poseerisid ka naisõiguslased, kui nad andsid 1913. aastal Herbert Asquitile üle naiste õigusi käsitleva petitsiooni; see foto sai maailmakuulsaks. 1931. aastal, pärast kõnelusi Ramsay MacDonaldiga India iseseisvuse üle üle, pildistati majast lahkuvat Mahatma Gandhit tema traditsioonilises kodukootud dhoti-riietuses. Seegi foto sai kuulsaks, eriti Indias.
Kentin Couse'i kavandatud täiesti must kreemjasvalge raamiga uks, millel oli selge valge kirjaga number 10, oli mälestusfotodele sobivaks taustaks.
pisi|Winston Churchill maja Downing Street 10 ees 5. juunil 1943 Peaministrid tegid ukse juures seistes ajaloolisi avaldusi. 1938. aastal, pärast kohtumist Adolf Hitleriga Münchenis, lehvitas Neville Chamberlain käes äsja sõlmitud Saksa–Briti sõpruslepingut ja kuulutas "ausat rahusõnumit". Teise maailmasõja ajal pildistati Winston Churchilli sageli maja ees kahe sõrmega võidumärki tegemas.
Briti valitsuse sümbol – Downing Street 10 – muutus ka protestijate kogunemispaigaks. Aastal 1908 kogunesid selle juurde Emmeline Pankhurst ja teised naisõiguslased. Seal avaldasid 1960. aastatel meelt Vietnami sõja vastu protestijad, 1982. aastal Falklandi sõja ning 2000. aastatel Iraagi ja Afganistani sõja vastu protesteerijad.
Downing Street 10 juures peatumist pidasid endastmõistetavaks kõik turistid, kes tulid Londoni vaatamisväärsustega tutvuma. Mitte ainult britid, vaid ka välisturistid poseerisid naeratades ja naerdes kuulsa ukse ees.
Ehitustööd: 1960–1990
pisi|Downing street 10 2015. aastal
20. sajandi keskpaigaks oli maja nr 10 jälle lagunemas. Hoone seisukord oli juba mõnda aega nähtavalt halb. Ülakorrustele lubatud inimeste arv oli piiratud, sest kardeti, et kandvad seinad ei pea suurele raskusele vastu. Trepp oli vajunud mitu tolli; mõned trepiastmed olid väändunud ja trepi käsipuu paigast nihkunud. Peaminister Harold Macmillani nõudel läbi viidud uurimine 1958. aastal tuvastas maja puitkonstruktsioonides ulatusliku vammi. Valitsuse istungiteruumi sammaste puit oli seest nagu saepuru. Põrandaliistud, uksed, aknalauad ja muud puitdetailid olid vammist auklikud. Rekonstrueerimistööde käigus kaevasid ehitustöölised kuni vundamendini välja ja nägid, et suured puittalad, mis maja toetasid, olid kõdunenud.
Kaaluti ka maja lammutamist ja täiesti uue hoone ehitamist. Ent peaministri majast oli saanud märgiliseks, nagu ka Windsori loss, Buckinghami palee ja parlamendihoone. Lõpuks jõuti otsusele, et majad nr 10 (ning nr 11 ja 12) ehitatakse ümber, kasutades nii palju originaalmaterjali kui vähegi võimalik.
Interjöör otsustati pildistada, siis hoone konstruktsioonid detailselt mõõta, lahti monteerida ja restaureerida. Otsustati rajada uus, sügavate vaiadega vundament ning algsed hooned üle 200 ruumiga sellele laiendatud ja uuendatud kujul taas püstitada. Kõigist originaaldetailidest, mida polnud enam võimalik parandada, otsustati teha täpsed koopiad. Töö võttis enda peale arhitekt Raymond Erith.
Tööde maksumuseks hinnati algul 400 000 naela. Põhjalikuma uurimusega jõuti järeldusele, et tõenäoline kogumaksumus on 1 250 000 naela ning tööd võtavad aega kaks aastat. Tegelikult läksid tööd maksma ligi 3 000 000 naela ning kestsid peaaegu kolm aastat. Viivituse põhjuseks olid peamiselt 14 streiki ning osalt ka arheoloogilised väljakaevamised, mille käigus avastati olulisi Rooma ja anglosaksi ajastust ning keskajast pärinevaid esemeid. Macmillan elas tööde ajal Admiralty House'is.
Uus vundament valmistati terassarrusega tugevdatud betoonvaiadest – need pandi 6–8 jala (1,8–5,5 m) sügavusele maapinda. "Uus" maja number 10 koosneb üle 60% ulatuses uuest materjalist; 40% materjalist on kas restaureeritud või originaali koopiad.