cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rutikvere
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Koigi valda.
Külas on asunud Rutikvere mõis ja meierei.
Rutikveres asub Pärnassaare kalmistu.
Ohhotski allprefektuur
Haldusjaotus
Ohhotski allprefektuur jaguneb 3 suurlinnaks ja 4 maakonnaks:
Maakonnad jagunevad 14 linnaks ja 1 külaks.
Hadrianus
Hadrianus (Imperator Caesar Divi Traiani Parthici Divi Nervae Traianus Hadrianus Augustus; sünninimi Publius Aelius Hadrianus; 24. jaanuar 76 Italica – 10. juuli 138) oli Vana-Rooma keiser 11. augustist 117 kuni surmani.
Lisanimed, mida ta kandis (kasutas neid ainult Kreekas): Olympios (128), Panhellenios (132), Panionios (132). Tiitlid, millest ta keeldus: Optimus, Germanicus, Dacicus, Parthicus.
12. oktoober
12. oktoober on Gregoriuse kalendri 285. (liigaastal 286.) päev. Juliuse kalendri järgi 29. september (1901–2099).
Hadrianus
Hadrianuse eestkostja oli tema sugulane Traianus, kelle õe Marciana tütre Matidia tütre Sabinaga ta 100 abiellus. Hadrianus osales Traianuse juhtimisel sõjas daaklaste ja partlaste vastu, oli 108. konsul, siis asehaldur Pannoonias ja Süürias. Oma naise Plotina mõjul adopteeris Traianus surivoodil Hadrianuse ja määras ta enda järglaseks.
Hadrianus ei jätkanud Traianuse vallutuspoliitikat. Ta lõpetas sõja Partiaga, loobus Armeeniast ja Mesopotaamiast ning asus kindlustama riigipiiri. 122 alustati Britannias Solway lahest Tyne'i suudmeni kulgeva 17 kindluse ja 80 väravaga Hadrianuse valli ehitamist. Tugevdati Ülem-Germaania ja Reetia vahelist piirivööndit ning kindlustati Doonau piiri.
Hadrianus tegi pikki reise, mistõttu teda nimetati reisivaks keisriks. 121–125 külastas ta ida- ja lääneprovintse ning Aafrikat, 128–132 taas idaprovintse. 132–135 surus ta maha viimase suure juutide ülestõusu, mida juhtis Bar-Kohba.
Muud
Kurioosumiks oli Hadrianuse lemmiku, kreeka nooruki Antinouse sisuliselt jumala staatusesse viimine pärast ta surma.
Hadrianus ehitas oma tarbeks villa (Villa Adriana itaalia keeles) Tivoli (Tibur) linna lähedale, mis on seniajani üks suurimaid villakomplekse (laiub ca 200 hektari peal). Oma elu lõpuaastatel valitses sealt ka impeeriumi. Hiljem kasutati kujusid ja marmorit Villa d'Este ehitamise jaoks, praegu on Hadrianuse villast järel ainult varemed.
Hadrianus oli Rooma keisritest esimene, kes kandis habet (ilmselt oma armi peitmiseks).
Liberec
Liberec (saksa Reichenberg) on linn Tšehhis, Libereci maakonna keskus. See asub Neisse (tšehhi keeles Lužická Nisa) jõe kaldal, Jizera mägede (tšehhi keeles Jizerské hory) jalamil. See on suuruselt viies linn Tšehhis.
Liberecis asus ajalooliselt suur tekstiilitööstus, mistõttu seda kutsuti Böömimaa Manchesteriks. Tšehhis seostatakse linna peamiselt Ještědi torniga. Alates 19. sajandi lõpust on linn kokku kasvanud lähedalasuva Vratislavice ja Jablonec nad Nisouga. Seega on äärelinnu arvestades linna rahvaarv üle 150 tuhande, mis asetab linna suuruselt Böömimaal kolmandale kohale.
Ajalugu
12. sajandi lõpu poole asustati Böömimaa ja Lusaatia vaheline kaubanduskoridor. Libereci on esimest korda mainitud 1348. aastal. 1579. aastal alustas Liberecis tööd esimene riidetehas, millest kasvas linnale suurt tulu toov tekstiilitööstus. Kohaliku tööstuse arengut pidurdasid Kolmekümneaastane sõda ja katk 1680. aastatel. 1757. aastal toimus linna lähedal Reichenbergi lahing osana Seitsmeaastasest sõjast.
thumb|Libereci vanalinn raekoja torni tipust
1918. aastani oli linn Tšehhi kuningriigis osana Habsburgide monarhiast ning oli Reichenbergi ringkonna halduskeskus.
Linn arenes jõudsalt 19. sajandi lõpu poole ning oli mõnda aega ka Böömimaa teine suurim linn. Tänu sellele arenguperioodile on linnas palju kauneid 19. sajandi arhitektuuriga hooneid, näiteks raekoda, ooperimaja ja Severočeské muuseum (Põhja-Böömimaa muuseum).
Pärast esimest maailmasõda lagunes Austria-Ungari. Böömimaa tšehhid liitusid vastiseseisvunud Tšehhoslovakkiaga 29. oktoobril 1918, samas kui piirkonnas elavad sakslased soovisid luua iseseisva Saksa-Austria riigi. Reichenberg kuulutati Saksa-Böömimaa pealinnaks. Kuna maid oli kaua aega loetud aga Böömimaa kuningriigi osaks, sisenes 16. detsembril linna Tšehhoslovakkia armee ning linn ja piirkond jäid Tšehhoslovakkia osaks.
1920. ja 1930. aastatel sai Liberecist sudeedisakslaste mitteametlik pealinn. Seal asutati Buecherei der Deutschen ning ebaõnnestunult üritati sinna üle tuua Prahast Saksa Ülikool.
1920. lõpus alanud ülemaailmne majanduskriis laastas linna tekstiili-, vaiba- ja klaasitööstust. Töötus, nälg, hirm ja rahutus Prahas asuva valitsusega tõid võimule SdP (Sudetendeutsche Partei), mille juht oli Konrad Henlein. Kuigi ta tunnistas lojaalsust Tšehhoslovakkiale, tegi ta salaja koostööd Adolf Hitleriga. 1937. aastal sai tema eesmärgiks teha Sudeedimaa Saksamaa osaks ning destabiliseerida Tšehhoslovakkia, kes oli Prantsusmaa liitlane ja üks Euroopa suuremaid relvatootjaid.
Linnast sai saksameelsete liikumiste ja hiljem ka natsimeelsete liikumiste keskuseks, eriti pärast 1935. aasta valimisi. 1938. aasta suvel SdP radikaliseerus ning survestas Libereci linnapead Karl Kostkat põgenema Prahasse.
1938. aastal anti linn Müncheni kokkuleppe tagajärjel Saksamaale ja sellest sai Sudetengau piirkonna pealinn. Enamus linna juudi ja tšehhi päritolu rahvastikust põgenes Tšehhoslovakkiasse või küüditati. Linna sünagoog põletati maha.
Pärast Teist maailmasõda sai linnast taas Tšehhoslovakkia osa ning enamik linna saksa elanikkonnast küüditati. Piirkonna taasasustasid tšehhid. Sellest hoolimata on linnas endiselt saksa vähemus, kes on enamjaolt natsivastaste elanike järglased. Liberecis on samuti juudi vähemus, tänu millele ehitati uus sünagoog. Linnas on ka kreeklaste vähemus, peamiselt Kreeka kodusõja tagajärjel sinna põgenenud kommunistlike vaadete pooldajad.
Ajaloolised nimed
Linna nime päritolu üle on palju vaieldud, kuna tegu oli ajalooliselt kakskeelse asulaga.
Linna varaseimad tuntud nimed on saksakeelsed: Reychinberch (1352) ja Raichmberg (1369), mille tähendus oli "rikas/ressursirikas mägi" (reicher Berg modernses saksa keeles). Tuntud on ka nimekujud Reichenberg (1385) ja Rychmberg (1410).
Tšehhikeelne nimi on moonutus saksakeelsest nimest: Rychberk (1545), Lychberk (1592), Libercum (1634), Liberk (1790) ja Liberec (1845). Tšehhi keeles muutuvad sõna alguses olev R-täht tihti L-iks. Sellest ajast saati on linna tuntud Liberecina tšehhi keeles ja Reichenbergina saksa keeles.
Sport
Linnas toimusid 2009. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused.
Raul Pint
Raul Pint (avalikkusele tuntud nime Likvidaator järgi; sündinud 22. septembril 1968 Pärnus) on eesti ettevõtete likvideerija.
Alates 1995. aastast on ta spetsialiseerunud ettevõtete likvideerimisele. On osalenud otseselt või konsultandina üle 2500 ettevõtte tegevuse lõpetamisel ja likvideerimisel.
Suunatud tekstuur
Suunatud tekstuur on mitmetele moonde- ja tardkivimeile omane tekstuur, mis väljendub kivimi koostiselises kihistumises, plaatjate või tulpjate mineraalide eelistatud orientatsioonis, vesiikulite väljavenitatuses jne.
Eriti omane on suunatud tekstuur paljudele moondekivimitele. Näiteks gneiss ja kilt on tüüpilised suunatud tekstuuriga moondekivimid. Gneisi puhul moodustab suunatud ilme koostiseline kihistumine, kus plaatjatest mineraalidest kihid, enamasti vilgud, vahelduvad võrdteralisematest mineraalidest koosnevate kihtidega, näiteks kvarts. Kilda puhul on tegemist plaatjate mineraalide eelistatud orientatsiooniga (mineraalid paiknevad risti valitseva rõhu suunaga). Suunatud tekstuuri võivad omandada ka laavavoolud, näiteks juhul, kui nende koostisse kuuluvad fenokristallid orienteeruvad voolu suunas või kui vesiikulid voolu suunas välja venituvad.
1924. aasta 1. detsembri riigipöördekatse käigus hukkunud kadettide monument
thumb|Mälestusmärgi taasavamine 15. mail 2009 '''1924. aasta 1. detsembri riigipöördekatse käigus hukkunud kadettide monument' (ka Tondipoiste ausammas'') on püstitatud neljale Sõjaväe Ühendatud Õppeasutuste sõjakooli kadetile Aleksander Tedrele, August Udrasele, Arnold Allebrasele ja Aleksander Tombergile, kes hukkusid 1924. aasta 1. detsembri riigipöördekatse käigus. Mälestussammas asub Tallinnas Kristiine linnaosas Tondi asumis aadressil Tondi tänav 55/57.
Mälestusmärgi kavandas kujur Amandus Adamson. See avati 1928. aastal. Nõukogude okupatsiooni ajal 1941. aastal see hävitati. Mälestusmärk taastati ja avati uuesti 2009. aastal. Skulptuuri taastas Jaak Soans.
Kirjeldus
thumb|Mälestusmärgi skulptuur. Autor [[Amandus Adamson, taastas Jaak Soans.]] pisi|Mälestusmärgi portreereljeef ja mälestustahvlid
Kuna ajalooline monumentaalkompleks asus sõjakooli kõrge piirde taga, rajati mälestusmärgile koonusekujuline kivitrepiga küngas, mida 2009. aastal ei taastatud. Monumendi kõik muud osad taastati vanade fotode alusel täies mahus. Lisati kaks mälestustahvlit.
Samba vundamendi läbimõõt on 20 meetrit ja graniidist postamendi kõrgus üle kaheksa meetri. Monumenti ilmestavad neli bareljeefi (portreereljeefid, 1,5 elusuurust), pärg ja skulptuur. Figuraalse grupi kõrgus on 2,5 m ja kujutab kadetti, kes seisab oma haavatud sõbra kõrval.
Ajalugu
Ausamba esmase püstitamise mõtte algatajaks oli kolonelleitnant Eduard Rüütel, tollane sõjakooli ülem. Raha koguti annetustena langenud kadettide teenistuskaaslaste poolt.
Ausamba kavandi ja mudeli valmistas professor Amandus Adamson. Skulptuur valati Itaalias. Alus valmistati Aleksander-Eduard Jürgensi kivitööstuses Tallinnas. Nurgakivi paigaldas tolleaegne sõjaminister kindral Nikolai Reek 17. mail 1928. Mälestusmärk avati sama aasta 16.septembril. Samba avas riigivanem Jaan Tõnisson. Ausamba aluse nurgakivi alla asetatud metallsilindri sisu – originaaldokumendid (kokku 114 lehekülge) on säilitamisel Riigiarhiivis.
Mälestusmärgi taastamise mõtte algatas 2002. aastal erukolonelleitnant Jaak Haud (Kaitsekolledži ülema kohusetäitja aastatel 1993–1997) kodanikualgatuse korras. Algatus viis Tallinna Linnavalitsuse otsuseni ausammas taastada.
Taasavamine
Mälestusmärk taasavati pidulikult Tallinna päeval, 15. mail 2009. Avasõnad ütles Tallinna linnapea Edgar Savisaar, sõnavõtuga esinesid ka Riigikogu liige Mart Laar ja Eesti Kaitseväe juhataja kindralleitnant Ants Laaneots. Mälestussamba õnnistas sisse Tallinna praost Jaan Tammsalu, esines Kaitseväe orkester. Tseremooniat juhatas Kristiine linnaosa vanem Mihhail Korb. Tseremoonial osales külalisena Rootsist Tondi Sõjakooli viimase lennu (1940) lõpetanu, 92-aastane Jaan Sepp.
Dokumentaalfilm
Mälestusmärgi taassünnist valmis 2009. aastal dokumentaalfilm "Tondipoisid". Filmi režissöör on Asko Kase ja produtsent Artur Talvik.
Lehm
thumb|Lehm thumb|Väiketaluniku lehmakari Lõuna-Soomes pisi|Lehm Eesti Maaülikooli laudas. Lehm on vähemalt korra poeginud emane koduveis.
Suguküpset isast veist nimetatakse pulliks.
1066
1066. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1010. aastad 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad - 1060. aastad - 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad
Aastad: 1061 1062 1063 1064 1065 - 1066 - 1067 1068 1069 1070 1071
Helsingi
Helsingi (soome keeles Helsinki, rootsi keeles , soome kõnekeeles Stadi või Hesa) on Soome pealinn ja Uusimaa ajalooline keskus. Helsingi paikneb Soome lõunarannikul Soome lahe kaldal.
pisi|Helsingi kliimadiagramm
Tolla küla
Tolla on küla Rapla maakonnas Rapla vallas.
Helsingi
Pindala on 715,48 km², millest 214,61 km² on maismaad ja ülejäänud 500 km² veealad. Helsingis on üle 300 saare.
Tolla küla
Aastatel 1993–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Kaiu vallas.
Vassili Pruul
Vassili Pruul (31. märts 1890 Muhu – 28. juuni 1939 Tallinn) oli eesti relvasepp.
Helsingi
Helsingis elab 655 281 inimest (31.1.2020). Koos Espoo, Kauniaise ja Vantaaga moodustab ta Suur-Helsingi, kus elab 1 491 845 inimest (2019).
Vassili Pruul
Ta töötas peaaegu 20 aastat Arsenalis ja valmistas Eesti laskuritele täpsusrelvi. Oma teenete eest sai ta Valgetähe teenetemärgi II klassi medali ja mälestuskingituse Vabariigi Presidendilt.
Helsingi
Helsingi on Soome suurim linn ja riigi haldus-, äri- ning kultuurikeskus. See on paljude suurte ettevõtete kodulinnaks ja riigi suurim tööandja. Umbes 180 kilomeetrit Helsingist põhja pool asub Tampere, Soome suuruselt teine ​​linn.
Linna pikim tänav on Mannerheimintie (5420 m).
Haldusjaotus
thumb|[[Majakka ja Loisto (üks valmis ja teine ​​ehitamisel) Kalasatamas]] Helsingi jaguneb halduslikult 59 linnaosaks (nummerdatud 01–59) ja 137 asumiks (nummerdatud kolmekohaliste numbritega vastavalt kuuluvusele linnaosadesse).
Rahvastik
pisi|vasakul|200px|Helsingi rahvaarvu kasv 1810–2004 Helsingi elanike arv oli 30. aprill 2018 seisuga 645 482. 31. juulil 2011 oli elanike arv 591 892, millest soomekeelseid elanikke oli 83,7%, rootsikeelseid 6,0% ja muukeelseid 10,2%. Helsingi elanikkonnast moodustavad naised 53,4%. Rahvastiku tihedus on 2935 inimest/km². Meeste keskmine eluiga on 75,1 aastat (Soome keskmine 75,7 aastat), naiste keskmine eluiga on 81,7 aastat (Soome keskmine 82,5 aastat).
Helsingi rahvaarv hakkas kasvama 1810. aastatel pärast pealinnaks saamist. Kasv oli pidev kuni 1960. aastateni. 1960ndatel hakkas rahvastiku kasv peatuma, sest pealinnast lõppesid korterid ja inimesed hakkasid asustama äärelinnu Espood ja Vantaad. 1980ndatel pöördus kasvukõver isegi ajutiselt langusesse. 1990. aastatel oli kasv taas positiivne, kuid 2000ndate alguses hakkas rahvastik jälle tasapisi vähenema. Kõige tõenäolisem põhjus on ilmselt kõrge eluasemehind, mille tõttu paljud inimesed asuvad elama pigem Helsingi lähiümbrusesse.
Helsingi elanikest on välisriikide kodanikke 21,1% (135 412). Välismaal sündinud on 30,1% (193 255). 33% välismaalastest on teiste Euroopa Liidu riikide kodanikud. Teisi keeli kui soome, rootsi või saami rääkis aastal 2017 209 785 inimest. Kõige rohkem välismaalasi on Eestist (5 900), Venemaalt (5 633), Somaaliast (2 400), Hiinast (1150) ja Taist (680). Kolmandik Soome kõigist immigrantidest elab Helsingis. Ülejäänud Soomega võrreldes on Helsingis palju Aafrika riikide kodanikke, 44% Soomes elavatest aafriklastest elab Helsingis. Sisserändajate töötuse määr on 2,5-kordne võrreldes soomlastest elanikega. Neli viiest uuest kinnipeetavast Helsingis on välismaalased..
Välismaalasi 2017:
Haridus
pisi|Helsingi Ülikooli peahoone Senati väljakul Helsingis asub neli ülikooli: Aalto Ülikool, Helsingi Ülikool, Helsingi Kunstiülikool ja Rootsi majanduskõrgkool Hanken. Õpilasi on nendes ligi 50 000, mis on üle 28% kogu Soome üliõpilastest. Kaitseministeeriumi allüksusena töötab ka Kaitsejõudude Kõrgkool. Lisaks tegutseb kuus kutsekõrgkooli, kus kokku õpib üle 19 000 üliõpilase.
Linnas on 215 põhikooli, keskkooli ja täiskasvanute gümnaasiumi ja neis õpib 71 000 õpilast. Neist 30 kooli on rootsikeelsed. Lisaks on inglise-, saksa-, prantsuse- ja venekeelseid koole. Oma emakeele õpetust antakse kokku 40 keeles. Helsingi põhikoolid ja gümnaasiumid on olnud statistika kohaselt aastast aastasse Soomes kõige kõrgemal tasemel.
Transport
pisi|Helsingi metroo oranži värvi rong Helsingis on 1000 elaniku kohta 390 autot. See arv on väiksem kui ülejäänud Soomes, mille põhjuseks on Helsingi hästitoimiv ühistransport. Lisaks elab linnas palju üliõpilasi ja noori.
Helsingis töötavad tramm (10 liini) ja metroo (2 liini). Helsingi metroo, mis avati 1982. aastal, on maailma põhjapoolseim. Samuti on Helsingis bussitransport ning linnalähiliinidel sõidavad rongid.
Aastas tehakse ühistranspordiga umbes 210 miljonit sõitu. Nendest ligi pool tehakse bussidega, ligi kolmandik trammidega ja umbes veerand metrooga.
Linna teenindab Vantaa lennujaam, mis on reisijate arvu poolest Soome suurim. See asub Helsingi kesklinnast 17 km põhja pool, Vantaa linnas.
Helsingist väljuvad laevaliinid Tallinna, Stockholmi, Gdyniasse, Travemündesse, Rostocki ja Peterburi.
Ajalugu
pisi|Helsingi kaart 1645. aastal Linna rajas 1550 Rootsi kuningas Gustav I Vasa vastukaaluks Tallinnale Vantaanjoe suudmesse. 1551. aastal ehitati jõesaarele kuningahäärber. 1553. aastal ehitati kirik. Plaanist rajada Tallinnale võistleja ei tulnud suuremat välja, sest Helsingi võitles vaesuse, sõdade ja haigustega ja jäi kauaks väikeseks rannikulinnaks. Selle üks põhjus oli ka Tallinna ja Põhja-Eesti vallutamine Rootsi poolt 1561. aastal, mis vähendas kuninga huvi Helsingi vastu. 1710. aastal tappis katk kaks kolmandikku linlastest.
Mõnevõrra parandas Helsingi positsiooni Suomenlinna merekindluse rajamine 18. sajandil, kuid ta ei hakanud kasvama suureks linnaks enne, kui Rootsi-Vene sõja tulemusena läks Helsingi 1808 Rootsi võimu alt Venemaa võimu alla. Samal aastal rüüstas linna suur tulekahju. pisi|Helsingi litograaf [[Karl von Kügelgen (1823–24) kogumikust "Vues pittoresques de la Finlande"]] 1811. aastal käskis Venemaa keiser Aleksander I ehitada kogu linna uuesti. Et tsaarile ei meeldinud senise pealinna Turu asukoht liiga lähedal Rootsile ja eriti Stockholmile, siis nimetati 5000 elanikuga Helsingi 1812 Soome Suurvürstiriigi uueks pealinnaks. Linna südameks ehitati ampiirstiilis kesklinn, mis pidi sümboliseerima Soome suurvürsti, kelleks oli Venemaa keiser, võimu. Linna arhitekt oli Carl Ludvig Engel.
Turu kuninglik akadeemia, mis oli seni Soome ainus ülikool, toodi 1827 Helsingisse üle. See kinnistas veelgi linna uut rolli.
1900. aastal jagunes Helsingi elanikkond keele järgi rühmadeks nii: soome 50,7%, rootsi 42,5%, vene 4,7%, saksa 0,8%, teised ja teadmata 1,3%. Rootsi keele kõnelejad olid Helsingis 1880. aastate lõpul enamuses, kuid ulatuslik soomlaste sisseränne muutis kiiresti rahvuste proportsioone. 1905. aastaks oli soome keele kõnelejate osatähtsus kasvanud 55 protsendini.
1917. aastal sai Helsingi pärast Soome iseseisvumist Soome Vabariigi pealinnaks. 1918. aastal pidi senat põgenema Soome kodusõja tõttu Vaasa linna.
Jätkusõja ajal, 1941–1944 põhjustas pommitamine (sealhulgas Helsingi suurpommitamised) linnale suuri kahjustusi, kuid linna ei vallutatud. 1946. aastal toimus suur haldusüksuste liitmine ning Helsingi piirkond kasvas ligi kaheksa korda.
Aleksander Pürgvee
Aleksander Pürgvee (kuni 21. aprillini 1938 Aleksander Bürger, 13. oktoober 1908 Tapa – 29. juuni 1942 Norilsk) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant).
Helsingi
Ajalugu
1952. aastal toimusid Helsingis suveolümpiamängud. Nendest linnadest, kus suveolümpiamängud on peetud, on tänapäeval Helsingi kõige väiksem (ehkki mõni linn on pidanud suveolümpiamänge ajal, mil ta oli väiksem kui Helsingi 1952. aastal). Helsingis on toimunud ka 1983. ja 2005. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlused ning 1971. ja 1994. aasta Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus.
Aleksander Pürgvee
Lõpetas Sõjakooli ohvitserideklasside jalaväeklassi 15. augustil 1937.
Helsingi
Ajalugu
2000. aastal oli Helsingi üks Euroopa kultuuripealinnadest.
Aleksander Pürgvee
Hukati.
Matti Haapoja
Matti Haapoja (16. september 1845 Isokyrö – 8. jaanuar 1895 Turu) oli soome sarimõrvar.
Nieves Lepp
Nieves Lepp (aastani 1966 Redi, 1966–1968 Klas; sündinud 26. juunil 1945 Karagandõs Kasahstanis) on eesti laulja (sopran) ja näitleja.
Aastatel 1964–1966 õppis Tartu Muusikakoolis, hiljem Vanemuise stuudios. Aastail 1964–1972 oli samas koorilaulja ja tantsija, 1972–1986 ooperi- ja operetilaulja.
Isiklikku
Aastatel 1966–1968 oli ta abielus Eri Klasiga. Abielust on tütar Diana Klas (sünd. 19. juuli 1967).
Aastast 1968 on ta abielus eesti näitleja ja balletitantsija Tõnis Lepaga. Abielust on sündinud tütar Iris Laak, neiuna Iris Lepp.
Krimpleen
Krimpleen on erimenetluste abil kähardatud ehk kohevaks ja venivaks tehtud terüleenkiudlõng ning -riie.
Krimpleen ei kortsu.
Krimpleeni hakati valmistama 1950. aastatel.
Süntesaatorite loend
Siin on alfabeetiliselt loetletud süntesaatoreid.
Johann Hermann Gressel
Johann Hermann Gressel (22. detsember 1769 Altona, Saksamaa – 24. mai 1845 Tallinn) oli Eestis tegutsenud sakslasest trükkal ja kirjastaja.
Gressel kolis Tallinna enne 1797. aastat ning avas 1802. aastal seal oma trükikoja, mis oli tol ajal Eestis kolmas. Tallinna kodanikuks sai ta 1804. aastal.
Ta oli üks tähtsamaid eestikeelsete raamatute trükkijaid 19. sajandi algul ja andis 1805. aastast välja rahvakalendrit.
Johann Hermann Gressel suri Tallinnas 1845. aastal ja on maetud Tallinna Oleviste kirikusse.
Tema tegevust jätkas poeg Julius Hermann Gressel (1820–1889).
1054
1054. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1000. aastad 1010. aastad 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad - 1050. aastad - 1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad
Aastad: 1049 1050 1051 1052 1053 - 1054 - 1055 1056 1057 1058 1059
Kümnik
Kümnik ehk külakümnik ehk kümnesmees ehk külakubjas oli algselt vahendaja mõisa ja taluperede vahel, hiljem vallale alluv madalaim politsei- ja haldusametnik.
Blekinge
Blekinge (taani keeles ka Bleking, Blegind) on ajalooline maakond Rootsi kaguosas Götalandil. Halduslikult vastab sellele Blekinge lään.
Kümnik
Liivimaa kubermangus (välja arvatud Saaremaal) seati kümnikud ametisse 1850. Nad määrati mõisavalitsuse ja vallakohtu kokkuleppel. Igast kümnest taluperemehest määrati üks kümnik.
Blekinge
Maakond piirneb põhjas Smålandi ja läänes Skånega. Idas ja lõunas on Läänemeri (lõunas Hanö laht).
Kümnik
Eestimaa kubermangus ja Saaremaal seati kümnikud ametisse 1866. Need määras vallavalitsus. Igast 8–15 taluperemehest määrati üks kümnik.
Blekinge
Maakonna pindala on 2941 km² ja elanike arv 151 013 (seisuga 31. märts 2006). Rahvastiku tihedus on 51 inimest ruutkilomeetri kohta. Aastal 1999 oli elanike arv 150 600. Kui mitte arvestada neid maakondi, kus leidub suurlinnapiirkondi, on tegu Rootsi kõige tihedamalt asustatud ajaloolise maakonnaga.
Blekinget nimetatakse sageli "Rootsi aiaks". Rannikul on ilus Blekinge skääristik, Rootsi lõunapoolseim skääristik.
Blekinge kuulub Lundi piiskopkonda.
Nimi
Arvatakse, et nimi on tuletatud rootsi sõnast bleke ('tüüne (mere kohta)' või 'tüüne vesi').
Rannajoon
Lõunarand on väga liigestatud, paljude lahtedega. Seda ümbritseb lai skääristik, eriti idaosas, kus leidub ka suuremaid saari, millest suurim on Sturkö (umbes 16 km²) ning teised on Hasslö, Aspö, Tjurkö ja Senoren.
Pinnamood
Smålandi kõrgustikult langeb maapind kõrgustelt 130–170 m üle merepinna lõuna ja ida suunas Läänemereni.
Kõige kõrgemad tipud jäävad Blekinge ja Skåne vahelise piiri keskosast lõuna poole ja ulatuvad umbes 180 meetrini. Aastatel 1837–2006 peeti Blekinge kõrgeimaks punktiks ametlikult Boafalli küngast (Boafalls backe) Olofströmi vallas (177,56 m). Kontrollmõõtmine näitas, et maakonna kõrgeim punkt on tegelikult Rävabacken Olofströmi vallas Faraboli külas (189,65 m). 12. augustil 2006 toimus ametlik tseremoonia, millega sellele kohale anti Blekinge kõrgeima punkti staatus.
Maastikuline liigendus
Põhjaosa, mida nimetatakse "metsaalaks", on väheviljaka mullaga ning kaljuste küngaste ja sooderikas. Metsad on peamiselt okaspuumetsad.
"Metsaalast" lõuna pool asuval "vahealal" on palju väikesi järvi ja vooluveekogusid.
Veestik
Vooluveekogud voolavad peamiselt lõuna suunas. Läänest itta on tähtsamad Mörrumi jõgi, Bräkne jõgi, Ronneby jõgi Mättraby jõgi ja Lyckeby jõgi.
Suurim järv on Halen.
Sümbolid
Maakonnalill on üheksavägine.
Maakonnaloom on põderpõrnikas.
Maakonnakala on tursk.
Maakonnalind on puukoristaja.
Maakonnakivi on Blekinge kaldagneiss (kustgnejs).
Maakonnaseen on Meripilus giganteus.
Maakonnaputukas on põderpõrnikas.
Maakonnasammal on harilik valvik.
Maakonnaõun on melonõun (melonäpple).
Maakonnaelement on magneesium.
Maakonnatähtkuju on Sõnn.
Maakonnatäht on Aldebaran.
Tähtsamad asulad
Blekinge suurim linn on Karlskrona (linnaõigused 1680). Teised linnad on Karlshamn 1664, Ronneby (algselt 1337) ja Sölvesborg (algselt 1447). Valla keskus on veel Olofström. Kallinges asub sõjaväe- ja tsiviillennuväli. Teiste tähtsamate asulate seas on Eringsboda, Holmsjö ja Kristianopel.
Põllumajandus
Kasvatatakse kartulit, suhkrupeeti, vilja ja muud.
Tööstus
Tööstus on mitmekesine. Peamised harud on terase-, tekstiili- ja aparaaditööstus.
Ajalugu
Blekinge oli sajandeid Taani ja Rootsi vaheline piiriala. Seal on sageli aset leidnud sõjalisi kokkupõrkeid. Linnu ja maapiirkondi on põletanud ja laastanud nii Rootsi kui ka Taani väed.
Listeris on kõige vanemad taani ruunikivid.
Kuigi Blekinge oli iidsest ajast Rootsiga seotud, võis teda siiski juba 1060. aastatel, mil Lundi piiskop Egino tõi Skånest ida poole ristiusu, pidada Taani osaks. Keskajal oli Blekinge pisut väiksem kui praegu, sest Listeri sadakond oli Blekingest eraldi. Maakonnal oli oma landsting, mis käis arvatavasti koos Hjortsberga lähedal Medelstadi sadakonnas, ja oma maakohtunik, kuid seal kehtis Skåne õigus. Nagu hiljemgi, kuulus Blekinge Lundi piiskopkonda.
Aastal 1242 sai Blekingest Blekinge hertsogkond, kuid pärast esimese Blekinge hertsogi Knud Valdemarseni surma 1260 läks ta kroonile tagasi. Aastal 1329 anti see pandiläänina Holsteini krahvile Johanile. Et aga tema ja tema foogtid olid suured rõhujad, läks Blekinge koos Skåne ning Hveni saarega 19. juunil 1332 Kalmaris sõlmitud leppega Rootsi kuningale Magnus Erikssonile, kes hiljem samal aastal ostis ära krahv Johanile antud pandikirja. Aastal 1360 vallutas Taani kuningas Valdemar Atterdag Skåne peamise kindluse Helsingborgi ning sai varsti enda valdusse ka kogu Blekinge. Järgnevates sõdades laastasid ja põletasid rootslased sageli Blekinget. Aastal 1436 tungis sinna Engelbrekt. Karl Knutssoni väed hõivasid 1452 muuhulgas Lyckeby. Aastal 1502 tungis Blekingesse Svante Sture. Gustav Vasa ajal hõivas Blekinge Berent von Mehlen, kes hoidis seda Rootsi valduses mitu aastat. Põhjamaade Seitsmeaastase sõja ajal laastasid rootslased Blekinget. Erik XIV silma all vallutati 4. septembril 1564 tormijooksuga Ronneby ja hävitati. Blekinget laastati ka Kalmari sõja ajal. Aastal 1611 tegi Gustav Adolf üllatusrünnaku taanlaste uuele linnale Kristianopolile; linn süüdati.
Blekinge vanim linn on Ronneby (taani Rønneby), mida on mainitud 13. sajandil ja mis sai linnaõigused 1387. Teine vana linn on Sölvesborg (taani Sølvesborg; linnaõigused 1445).
Blekinge kõige läänepoolsem osa (Listeri ümbrus (Listerlandet)) oli algselt Skåne osa. Aastal 1648 nihutati maakonnapiiri.
Roskilde rahuga (1658) läks Blekinge koos kogu Skånelandiga (Skåne, Halland, Blekinge, Bornholm) Rootsile.
Taani ajal oli maakond jaotatud kaheks pealääniks: Sölverborgi lään ja Lyckå lään (1601. aastast Kristianopeli lään). Nüüd läks see Skåne kindralkubermangu koosseisu. Aastal 1680 läks Blekinge Kalmari lääni koosseisu ning 1683 asutati Blekinge lään (keskus Karlskrona).
Koos Skåne kirdeosaga moodustas Blekinge Rootsi-vastase vastupanuliikumise (vabakütid ja Snaphaner) taanimeelse tuumala. 1676. aasta rahvaülestõus algas Blekinge idaservast.
thumb|left|Tüüpiline Blekinge talu Karl XI ajal aastal 1680 rajati uue Rootsi mereväebaasina Trossö saarele Karlskrona, mis aastaks 1710 oli oma üle 10 000 elanikuga riigi kolmas linn. Mereväebaasi asukoha valikul arvestati kaitstud asendit Blekinge saarestikus ning juurdepääsu tammepuudele mandril. Karlskronast sai suur sõjasadam ning ta on seniajani Rootsi sõjalaevastiku baas. Samal ajal rajati ka Karlshamn. Varasemad linnad Ronneby ja Sölvesborg kaotasid tähtsuse. Karlskrona ja Karlshamn asetsesid keskaegsete turuasulate (vastavalt Lyckeby ja Elleholm) läheduses, mistõttu ka nood kaotasid tähtsuse. Christian IV kindluslinn Kristianopel (taani Christianopel) hävitati.
Rootsi aja algul oli Blekinge arengus seisak. Blekinge sai kannatada Karl XI ja Karl XII sõdades. Aastatel 1710– 1711 oli maakonnas laastav katk.
18. sajandil oli Blekinge üks Rootsi linnastunumaid maakondi: veerand elanikest elas linnas. Hiljem on Blekinge arenenud teistest Rootsi osadest aeglasemalt ning teda on hakatud nimetama "Rootsi tagaküljeks".
R2 Eesti müügitabel
R2 Eesti müügitabel on iganädalane Eesti plaadimüügi edetabel, mida koostatakse Raadio 2 saates "Leviosuti".
Blekinge
Kultuur
Blekinges kõneldakse Blekinge murret, mis kuulub Skåne murderühma. Blekinge on murde poolest alati olnud taani ja rootsi keele piiriala. Blekinge keelepruugis on säilinud vanad idataani sõnad, näiteks bøge ('pöögimets'; rootsi bokskog), låmme (rootsi ficka), meet ('palju'; rootsi mycket), pude (rootsi huvudkudde), neg (rootsi kärve), trua (rootsi hota).
R2 Eesti müügitabel
Edetabel kajastab albumite läbimüügi andmeid Laseringis, Stockmannis , Selveris, Tallinna Kaubamajas , Apollos ja Filmipoes.
Blekinge
Kultuur
Blekingelasi kutsuti vanasti Blekingsfarare. Neil oli trotslike, ägedate ja vägivaldsete inimeste kuulsus.
R2 Eesti müügitabel
R2 Eesti müügitabeli avaldab ka Eesti Ekspressi lisa Areen (R2 Eesti plaadiedetabel).
Blekinge
Kultuur
Blekinge rahvarõivad on meestel hirvenahast põlvpüksid, tikitud vest ja säravate nööpidega jakk, naistel volditud seelik ja kahekordne särk. Sisemine särk on kaunistatud kuld- ja hõbenööridega ring rinna kohal hõbesõlega kinnitatud. Väline särk on pikkade ja laiade linaste varrukatega. Naisterõivaste juurde käib ka lai põll ja seotud peakate.
1055
1055. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastad: 1050 1051 1052 1053 1054 - 1055 - 1056 1057 1058 1059 1060
Tamsi (Järva)
Tamsi on küla Järva maakonnas Järva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Koigi valda.
Pätsavere sood on vahel Tamsi sooks nimetatud.
Krister Klasson Horn af Åminne
thumb|right|Krister Horn
Vabahärra Krister Klasson Horn af Åminne (ka Christer Claesson Horn) (13. november 1622 Vikhus, Uppland – 26. mai 1692 Vikhus) oli Rootsi riigitegelane ja sõjaväelane.
Ta oli Riia kuberner 1654–1657, Ingerimaa ja Käkisalmi lääni kindralkuberner 1657–1659, riiginõunik (1660), Svea õuekohtu assessor (1661), Karjala laaman (1669), feldmarssal (1672), Värmlandi laaman 1674 ja Liivimaa kindralkuberner 1674–1686.
1678 ostis ta 3000 taalri eest Liivimaa Mazsalaca kihelkonnas (Kirchspiel Salisburg) asunud Mazsalaca ehk Väike-Salatsi (Salisburg) mõisa.
Alexander Dubček
Alexander Dubček (27. november 1921 Uhrovec, Lääne-Slovakkia – 7. november 1992) oli slovaki päritolu Tšehhoslovakkia poliitik (Tšehhoslovakkia Kommunistliku Partei peasekretär) aastatel 1968–1969. Aastatel 1989–1992 oli Dubček Tšehhoslovakkia parlamendi eesistuja, hiljem Slovakkia sotsiaaldemokraatide juht ning Föderaalassamblee liige.
Krister Klasson Horn af Åminne
Perekond
Krister Horni vanemad olid riiginõunik ja Åminne vabahärra Klas Kristersson Horn (1587–1651) ja Sigrid Oxenstierna (1590–1644), kelle vend Bengt Oxenstierna (1591–1643) ja poolvend Gabriel Oxenstierna (1586–1656) olid kõrgetel ametikohtadel Eesti, Liivi- ja Ingerimaal. Tema vend Bengt Horn oli Eestimaa kuberner 1656–1674, vanaisa Krister Klasson Horn (1554–1612) Rootsi saadik Täyssinä rahu sõlmimisel ja vanavanaisa Klas Kristersson Horn (1518–1566) Viiburi asehaldur ja admiral, kes sai 1561 aastal Åminne ehk Joensuu mõisa vabahärra tiitli.
Alexander Dubček
Alexander Dubčeki isa oli emigreerunud Ameerikasse, kuid naasis 1918. aastal Slovakkiasse ning liitus Slovakkia kommunistliku liikumisega. Aastal 1925 emigreerus ta NSV Liitu Kirgiisiasse, kus töötas Interhelpo kooperatiivis ja hiljem Gorki autotehases.
Krister Klasson Horn af Åminne
Perekond
Krister Horn abiellus 1654. aastal vabapreili Görvel Sparrega (1632 Tartu – 1659 Tallinna linnus), kes oli Tartu õuekohtu presidendi ja Aru mõisniku Per Sparre (1592–1647) ja Elsa Arvidsdotter Posse (1599–1633) tütar, Rootsi maamarssali ja diplomaadi Per Persson Sparre (1633–1669) õde.
Alexander Dubček
Aastal 1938 naasis Alexander Dubček 18-aastaselt koos perega elama Slovakkiasse Trenčíni. Omandanud NSV Liidus lukksepa ameti, asus ta tööle Slovakkias Dubnicas asuvas Škoda tehases ja liitus Slovakkias keelatud kommunistliku noorsooliikumisega.
Krister Klasson Horn af Åminne
Perekond
Seejärel abiellus ta 1662. aastal Wrangel af Lindebergi vabapreili Anna Elisabetiga (1640–1687), kes oli kindralmajori ja riiginõuniku Johan Mauritz Wrangeli (1616–1665) ja Anna Bååti (surn.1646) tütar, Liivimaa kindralkuberneri Herman Wrangeli (1587–1643) pojatütar.
Alexander Dubček
Teise maailmasõja lõpus, kui augustis 1944. aastal toimus Slovakkia ülestõus, liitus ta koos vend Júliusega saksavastase partisaniliikumisega Jan Žižka partisanibrigaadi, mis tegutses Lääne-Slovakkias. Vastupanuliikumise käigus Július hukkus ja Alexander sai kaks korda haavata.
Krister Klasson Horn af Åminne
Perekond
Tal olid pojad:
Lossi tänav (Tallinn)
Lossi tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Vana-Mustamäe asumis ja Mustamäe linnaosas Kadaka asumis
Alexander Dubček
Pärast Slovakkia vabastamist töötas Alexander Dubček neli aastat töölisena Trencinis ja samas tegi selles piirkonnas ka kommunistlikku parteitööd, kuni 1949. aastal määrati ta parteitööle ja seejärel Trencini piirkonna KP sekretäriks.
Lossi tänav (Tallinn)
Tänav algab Trepi tänavalt ja lõppeb Mäepealse tänavaga ristudes.
Alexander Dubček
1951–1953 osales Alexander Dubček õpingutes Slovaki KP parteikoolis ja 1953. aasta juunist kuni 1955. aasta aprillini oli Alexander Dubček Slovaki Kommunistliku Partei Banská Bystrica piirkonna juhtivsekretär; parteitegevuse kõrvalt õppis ta Bratislava ülikoolis ja Slovaki KP 10. kongressil valiti ta Slovaki KP KK liikmekandidaadiks.
Lossi tänav (Tallinn)
Juba 16. sajandil nimetati tänavat saksa keeles Schloss Strasse ('Lossi tänav'). Eestikeelset nime "Lossi tänav" kasutati vähemalt alates 1915. aastast. 1. oktoobril 1948 nimetati tänav ümber Aleksander Lätte tänavaks (helilooja Aleksander Lätte (1860–1948) auks). Lossi tänava nimi taastati 28. oktoobril 1987.
Alexander Dubček
Aastatel 1955–1958 õppis Alexander Dubček Slovaki KK lähetusega NSV LIidus Moskvas NLKP KK juures asuvas Kõrgemas Parteikoolis, mille ta lõpetas kiitusega.
1958. aasta mais valiti Alexander Dubček SKP kongressil SKP Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaadiks.
1958. aasta juunis Tšehhoslovakkia KP 11. kongressil valiti Alexander Dubček TSKP Keskkomiteesse ja Slovaki KP Bratislava piirkonnakomitee juhtivsekretäriks.
1960. aastal valiti Alexander Dubček TSKP Keskkomitee sekretäriks, 1962. aastal TSKP KK Presiidiumi liikmeks ja 1963. aastal sai ta Karol Bacileki asemel Slovaki KP esimeseks sekretäriks, mis oli Slovakkia kõrgeim parteiline ametikoht.
1968. aasta jaanuaris valiti Alexander Dubček TSKP 12. kongressil Antonín Novotny asemel Tšehhoslovakkia Kommunistliku Partei esimeseks sekretäriks, olles esimene slovakk Tšehhi ja Slovaki ühendatud KP juhi kohal.
Praha kevad
Dubček püüdis liberaliseerida kommunistlikku süsteemi, luua "inimnäolist sotsialismi". Liberaliseerimisperioodi, mis algas Dubčeki tõusmisega kommunistliku partei etteotsa (5. jaanuaril 1968), tuntakse Praha kevadena.
Reformid ei olnud Nõukogude Liidu juhtidele meeltmööda ja 20. augusti hilisõhtul 1968 sisenesid Tšehhoslovakkiasse Varssavi pakti riikide sõjajõud. Praha kevad suruti maha. Dubčekil võimaldati parteid juhtida 1969. aasta aprillini ja siis asendati Gustáv Husákiga.
Pärast parteist väljaheitmist töötas Dubček Slovakkias metsatööstuses. Ta jäi nii tšehhide kui slovakkide hulgas populaarseks ning ta kasutas oma laialdasi sidemeid selleks, et hankida oma ettevõttele haruldasi või defitsiitseid materjale. Tal lubati koos oma naise Annaga endistviisi elada Bratislava lähedal luksuseramus.
1988 lubati Dubčekil sõita Itaaliasse võtma vastu Bologna ülikooli audoktori tiitlit. Tema intervjuu ajalehele L'Unita oli tema esimene avalik esinemine ajakirjanduses pärast 1970. aastat. See intervjuu, millele järgnesid teised avalikud esinemised, aitasid taastada tema rahvusvahelist tuntust.
1990. aastatel Tšehhoslovakkia jagunemise päevakorrale kerkides pooldas Dubček ühise riigi säilitamist.
Alexander Dubček suri autoõnnetuses saadud vigastustesse.
Kaevu tänav (Tallinn)
thumb|Kaevu tänav
Kaevu tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Rahumäe asumis.
Tänav algab Pärnu maanteelt ja lõppeb Haava tänavaga ristudes.
Tänav sai nime 8. novembril 1927.
Susitna North
Susitna North (endise nimega Y lähedalasuva teede ristumiskoha järgi) on rahvaloenduste tarbeks määratletav asula (census-designated place) USA-s Alaska osariigis Matanuska-Susitna maakonnas (Matanuska-Susitna Borough). See asub Susitna jõe ääres.
2000. aasta rahvaloenduse andmetel elas Susitna Northis 956 inimest.
Susitna Northi pindala on 871,6 km², sellest veekogusid on 8,1 km².
2000. aasta rahvaloenduse andmed
Susitna Northis oli 956 inimest, 412 leibkonda ja 252 perekonda.
Rahvastiku tihedus oli 1,1 in/km².
Elamuühikuid (housing units) oli 818 (keskmine tihedus 0,9 in/km²).
Rassiline koosseis oli järgmine:
Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 2,30%.
Elanikud jagunesid ealiselt nii:
Keskmise vanuse mediaan oli 41 aastat.
Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 117,3 meessoost inimest. Iga 100 vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 118,5 meest.
Leibkonna aastasissetuleku mediaan oli 31 848 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 38 304 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 54 500 dollarit, naistel 35 625 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 15 437 dollarit.
17,4% elanikkonnast ja 9,5% perekondadest elas allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 12,4% alla 18-aastasi ja 13,2% üle 65-aastasi.
1058
1058. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1000. aastad 1010. aastad 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad - 1050. aastad - 1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad
Aastad: 1053 1054 1055 1056 1057 - 1058 - 1059 1060 1061 1062 1063
Võrdteraline struktuur
Võrdteraline struktuur (inglise equigranular texture) on kivimi struktuur, mis tähendab kivimi koosnemist enam-vähem ühesuurustest mineraaliteradest.
Kasvandu
Kasvandu on küla Rapla maakonnas Rapla vallas.
Aastatel 1993–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Kaiu vallas.
Kuresoo (Viljandimaa)
pisi|300px|Kuresoo raba Ingatsi õpperaja vaatetornist pisi|[[Laugas Kuresoos]]
Kuresoo (ka: Kuresoo raba, Leemeti raba) on raba Viljandi maakonna loodeosas Soomaa rahvuspargis, suurem osa sellest asub Põhja-Sakala valla piirides, Navesti, Raudna, Halliste ja Lemmjõe vahel.
Kuresoo on Eesti suurim terviklik rabamassiiv, selle kogupindala on 90 km², lääne- ja keskosa pindala on 50 km².
Kuresoo lõunapoolne rabarinnak Lemmjõe ja Raudna jõe ääres ulatub kõrgeimates kohtades 6–8 meetrini, olles sellega üks kõrgemaid Euroopas.
Kuresoos asuvad Kuresoo laugas ja Toonoja rabasaar, viimasel on asunud Toonoja küla. Kuresoosse on rajatud Hüpassaare õpperada ja Ingatsi õpperada.
1970. aastatel tehtud lennukiseire tulemusena oletati, et Kuresoo saarte all leidub naftat. Seda oletust toetas ka Toonoja oja tume ja õline värvus. Lisauuringud näitasid, et see oletus osutus valeks.
Pavel Londak
Pavel Londak (kuni 2003. aastani Kisseljov; sündinud 14. mail 1980 Tallinnas) on Eesti jalgpallur, kes mängib väravavahina Eesti Meistriliiga klubis Tallinna JK Legion.
Reinhold Gutglück
Reinhold Gutglück (24. mai (vkj 13. mai) 1796 Varbuse, Põlva kihelkond – 20. juuni (vkj 8. juuni) 1867 Urvaste) oli eesti vaimulik.
Gutglück sündis käsitöölise pojana. Õppis 1816–1820 Tartu ülikooli usuteaduskonnas, misjärel töötas koduõpetajana. Ordineeriti 11. jaanuaril 1835 (vkj 30. detsembril 1834) õpetajaks.
1835–1867 oli ta Urvaste Püha Urbanuse koguduse õpetaja ning 1851–1865 ka Võru praostkonna vaimulik koolirevident.
Kadõrovlased
Kadõrovlased (vene keeles кадыровцы) on Tšetšeeni Vabariigi peaministrile Ramzan Kadõrovile isiklikult ustavad mehed, kes kuuluvad tema julgeolekuteenistusse.
Neid on tuhandeid. Enamasti on nad endised Venemaa keskvõimu vastased. Tavaliselt on nad riietatud musta.
Neid peetakse Ramzan Kadõrovi eraarmeeks.
Õiguskaitsjad on neid süüdistanud inimõiguste rikkumistes. Nad on Kadõrovi võimu kindlustamiseks väidetavalt toime pannud inimrööve, piinamisi ja mõrvu. Tšetšeenia elanikud kartvat neid rohkem kui FSB mehi. Isegi Venemaa regulaarvägede sõdurid kaebavad kadõrovlaste poolse ahistamise ning vägivaldsete rünnakute üle. Saksa väikerahvaste ja inimõiguste kaitse organisatsioon Ohustatud Rahvaste Selts (Gesellschaft für bedrohte Völker) on Kadõrovit nimetanud sõjakurjategijaks ja väitnud, et kuni 70% Tšetšeenias toimuvatest mõrvadest, inimröövidest, vägistamistest ja piinamistest on toime pannud kadõrovlased.
Ajalugu ja organisatsioon
Julgeolekuteenistus loodi algselt Moskva poolt ametisse pandud Tšetšeenia administratsiooni juhi Ahmat Kadõrovi turvateenistusena (ihukaitseväena), millel puudus igasugune õiguslik staatus. Vähehaaval sai sellest võimas sõjaväeline organisatsioon. Seda juhtis algusest peale Ramzan Kadõrov. Mõned selle allüksustest legaliseeriti 2004 ja 2005 ning nad viidi Tšetšeeni Vabariigi Siseministeeriumi alluvusse.
2006. aasta seisuga ei ole kadõrovlaste koguarvu avalikustatud. Nende seas on nüüd ka 2. miilitsa teepatrullimise polk (PPSM-2), "naftapolk" ja terrorismivastased keskused. Hinnangud ulatuvad 4 tuhandest 12 tuhandeni, kuigi viimane arv on tõenäoliselt liialdatud. Osa võitlejatest on täielikult legaliseeritud Tšetšeeni Vabariigi Siseministeeriumi koosseisu. Hinnanguliselt vähemalt 1800 kadõrovlast on ikka veel poolsõjaväelistes formeeringutes.
Andijoni veresaun
Kadõrovlasi olevat saadetud Usbekistani osalema Andijoni veresaunas.
Osavõtt Ramzan Kadõrovi õe vabastamisest
10. jaanuaril 2005 peeti Hassavjurti viival föderaalmaanteel Dagestani OMONi poolt kinni Ramzan Kadõrovi õde Zulai Kadõrova koos kahe kadõrovlasega. Nad viidi Hassavjurti siseasjade osakonda. Ramzan Kadõrov olevat koos 150 kadõrovlasega sõitnud teda vabastama. Kadõrovlased olevat hoone ümber piiranud ning kohalikud militsionäärid seina äärde seisma pannud ning kahte neist löönud või peksnud. Tšetšeenia võimud eitavad seda.
2006. aasta Groznõi intsident
28. aprillil 2006 pidasid Ramzan Kadõrovile ustavad julgeolekujõud presidendi administratsiooni hoones lahingu Tšetšeeni Vabariigi presidendi Alu Alhanovi ihukaitsjatega. Kaks meest olevat hukkunud ja neli saanud haavata. See tekitas kartusi, et puhkeb suurem võimuvõitlus Tšetšeenias võimul olevate relvajõudude rühmade vahel. Tulevahetus leidis aset Alu Alhanovi kohtumise ajal venemaa ametniku Sergei Stepašiniga. Ajalehe Moskovski Komsomolets väitel oli Alhanov keelanud kohtumistele endaga kaasa tuua rohkem kui kaks meest oma eraarmeest. Kadõrov olevat Alhanovile helistanud ning andnud talle 30 minutit aega hoonest põgeneda, sest tema mehed tahtvat seda tormijoksuga vallutada.
On teatatud ka vahejuhtumist, kus Groznõi raudteejaamas baseeruva OMON-i üksuse liikmed olid kadõrovlastega tulevahetuses ning seejärel võtsid rühma kadõrovlasi vangi. See intsident vihastas Kadõrovit, kes käskis oma meestel lasta maha igaüks, kes neil ees seisab, ning olevat Alhanovile helistanud ning hoiatanud teda, et kui tema mehi veel provotseeritakse, siis tuleb "sõda". Mõlemad pooled kutsusid abiväge ning enne olukorra rahunemist kestis tulevahetus veel edasi.
Venemaa uudisteagentuuride teatel saatis Ramzan Kadõrov järgmisel päeval, 29. aprillil, oma julgeolekuteenistuse ametlikult laiali. "Neid struktuure pole enam olemas ning need, kes nimetavad end kadõrovlasteks, on petised ning neid tuleb vastabvalt seadustele karistada", ütles Kadõrov ühele Tšetšeenia telejaamale. "Nendest võitlejatest on formeeritud kaks siseministeeriumi vägede pataljoni koodnimedega Põhi ja Lõuna; neil on oma komandörid ja kindralid ning nüüdsest peale pole neil Kadõroviga mingit pistmist."
Kraavi tänav
Kraavi tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Männiku asumis.
Kadõrovlased
2006. aasta Groznõi intsident
4. juunil 2006 ütles president Alu Alhanov, et ta näeks heameelega, et Tšetšeenias kehtiksid šariaadi seadused, mille kehtestamist propageerib Kadõrov. Samuti lükkas ta ümber teated konfliktidest Kadõroviga.
Sadulajevi tapmine
17. juunil 2006 tappis rühm kadõrovlasi ja FSB ohvitsere tunnustamata Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi presidendi Abdul-Halim Sadulajevi. Tema surnukeha viidi Tsentoroisse ja näidati Ramzan Kadõrovile ette.
Kraavi tänav
Tänav algab Paul Kerese tänavalt, ristub muu hulgas Valdeku tänavaga ja lõppeb umbtänavana.
Tänav sai nime 8. novembril 1927.
Kraavi tänaval on Männiku lasteaed ja lasteaed Kraavikrõll.
Inimfaktor
Inimfaktor on inimese anatoomiliste, füsioloogiliste ja psühholoogiliste omaduste kogum, mis avaldab mõju tema tegevusele inim-masin-süsteemis.
Tamsi
Tamsi on Eestis mitme koha nimi:
Hakodate
Hakodate (jaapani 網走) on linn Jaapanis Hokkaidō saare lõunaosas, Hokkaidō prefektuuris, Oshima allprefektuuri keskus.
Hakodates ja selle ümbruses toimus 1869. aastal Hakodate lahing Tokugawa šogunaadi ja keisri vägede vahel.
Kraavi tänav (täpsustus)
Kraavi tänav on mitme Eesti asula tänava nimi:
Matanuska-Susitna maakond
Matanuska-Susitna maakond on maakond (borough) USA Alaska osariigis.
Maakonna pindala on 65 423 km², sellest sisevete all 1498 km² (2,29%).
2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli maakonna elanike arv 59 322.
Maakonna halduskeskus on Palmer.
Matanuska-Susitna maakonna naabermaakonnad ja rahvaloenduspiirkonnad (census areas) on:
2000. aasta rahvaloenduse andmed
Matanuska-Susitna maakonnas oli 59 322 inimest, 20 556 majapidamist ja 15 046 perekonda.
Rahvastiku tihedus oli 1 in/km².
Elamuühikuid (housing units) oli 27 329.
Rassiline koosseis oli: