cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Euroopa sektsioon (FCI)
Näitused
2007 – Zagreb, Horvaatia (10 371), 2006 – Helsingi, Soome (9 755), 2005 – Tulln, Austria (10 506), 2004 – Barcelona, Hispaania (7 773), 2003 – Bratislava, Slovakkia (10 245), 2002 – Pariis, Prantsusmaa (11 114), 2001 – Tel Aviv, Israel (1224), 2000 – Poznaň, Poola (8793), 1999 – Tulln, Austria (6704), 1998 – Genova, Itaalia (6328), 1997 – Kopenhaagen, Taani (6847), 1996 – Luxembourg, Luksemburgi (6741), 1995 – Maastricht, Holland (5696), 1994 – Lissabon, Portugal (2347), 1993 – Budapest, Ungari (6609), 1992 – Dortmund, Saksamaa (4662), 1991 – Helsingi, Soome (6167), 1990 – Verona, Itaalia (4740), 1989 (?), 1988 – Luxembourg, Luksemburg (4290), 1987 (?), 1986 (?), 1985 – Lyon, Prantsusmaa (3919), 1984 – Itaalia (?), 1983 – Zürich, Saksa FV (2600), 1982 – Brüssel, Belgia (2712)
Teratogenees
Teratogenees ehk soerdareng on looteliste väärarengute teke.
Teratogeneesi põhjustavad teratogeenid. Kõik nad on lävimõjuga: ohtlik toime avaldub teatud kogusest.
August Peet
August Peet VR III/1 (25. aprill 1881 Pati vald, Pärnumaa – ?) oli Eesti advokaat ja poliitik.
1918–1919 oli ta Ajutise Valitsuse III koosseisu siseminister, 1920–1921 Moskva saatkonna nõunik ja alates 1922. aastast vandeadvokaat Tallinnas. Tegev ettevõtetes ja organisatsioonides, sealhulgas Harju Panga juhatuse esimees.
Heljo Pikhof
pisi|Heljo Pikhof 2001. aastal Heljo Pikhof (sündinud 20. oktoobril 1958 Tartus) on Eesti poliitik ja jurist, XI, XII, XIII, XIV ja XV Riigikogu liige ning Sotsiaaldemokraatliku Erakonna juhatuse liige.
August Peet
Juulis 1927 müüdi tema mööbel, portselan, pildid, vaibad, kujud, kirjutusmasinad jne oksjonil maha.
Heljo Pikhof
Haridus
Heljo Pikhof on lõpetanud Miina Härma nim. Tartu 2. Keskkooli 1977. aastal ja Tartu Riikliku Ülikooli juristina 1985. aastal.
August Peet
August Peet oli Eesti jahtklubide liidu esimees.
Heljo Pikhof
Töökäik
Pikhof on töötanud Lõuna Kõrgepingevõrkudes insenerina aastatel 1985–1990, Tartu Tervishoiutöötajate Ametiühingute Liidu esimehena aastatel 1990–1993, Eesti Keskastme Tervishoiutöötajate Kutseliidus juristina aastatel 1993–1999, Põhjamaade Ministrite Nõukogu Infobüroos projektijuhina 2002. aastal ning Tartu Lennukolledžis juristina 2004. aastal.
Poliitiline tegevus
Heljo Pikhof on Sotsiaaldemokraatliku Erakonna (varem Rahvaerakond Mõõdukad) liige alates 1996. aastast. Ta oli sotsiaalminister Eiki Nestori nõunik aastatel 1999–2002, Riigikogu Mõõdukate fraktsiooni nõunik aastatel 2002–2003 ning Euroopa Parlamendi liikme Marianne Mikko nõunik aastatel 2004–2007. Ta oli Tartu Linnavolikogu liige aastatel 1996–1999 ja 2002–2007. 2007. aastal kandideeris ta Riigikogu valimistel Tartu linnas ja osutus 2205 häälega valituks. Pikhof valiti Tartu saadikuna Riigikokku ka 2011. aasta ja 2015. aasta parlamendivalimistel, kus ta kogus vastavalt 3270 ja 2007 häält. Aastatel 2007–2009 ja 2014–2015 oli ta Riigikogu sotsiaalkomisjoni esimees ja aastatel 2015–2016 Riigikogu õiguskomisjoni esimees. Ta on seadusandlikul tasandil osalenud mitme sotsiaalprobleemi ja õigusküsimuse lahendamisel. Nii menetles Riigikogu tema juhtimisel 2015. aasta parlamendivalimiste eel töövõimereformi õigusakte. Samuti tegutses Pikhof selle nimel, et 2017. aasta alguses saaks jõustuda lastele mõeldud elatisabisüsteem. 2016. aasta novembrist on ta Riigikogu Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni aseesimees. 2017. aasta juunis valis Sotsiaaldemokraatliku Erakonna üldkogu Pikhofi erakonna aseesimeheks. Veel on Pikhof Sotsiaaldemokraatliku Erakonna naiskogu Kadri asepresident ja ühenduse Vanemad Sotsiaaldemokraadid peasekretär.
August Peet
Ta arreteeriti NKVD poolt 19. juulil 1940 Tallinnas ja 8. märtsil 1941 määrati talle 8-aastane vangistus. Edasine saatus teadmata.
Heljo Pikhof
Poliitiline tegevus
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 10 (Tartu linn) 1242 häält ning osutus valituks.
Ta on avaldanud arvukalt arvamusartikleid Eesti ajakirjanduses.
Isiklikku
Tal on tütar Kadri ja poeg Andry. Tema hobideks on film, teater, ujumine ja reisimine.
Avaldatud artiklid
Ta on avaldanud arvukalt arvamusartikleid Eesti ajakirjanduses
Omakirjastuslik tegevus Eestis
pisi|Sellist kirjandust paljundati läbi kopeerpaberi kirjutusmasinal ja maksimaalse arvu koopiate saamiseks kasutati võimalikult õhukest paberit pisi|Nõukogude inimõiguslased USA presidendi vastuvõtul Omakirjastuslik tegevus (vene keeles самиздат samizdat) oli Eestis eeskätt 1960. aastatest kuni 1980. aastate lõpuni toimunud võimudest sõltumatu kirjalik eneseväljendamine ja kirjastustegevus; üks osa intellektuaalsest vastupanust.
Poliitiline taust
Nii nagu mujal Nõukogude Liidus, oli ka Eesti NSV-s trükisõnale kehtestatud range tsensuur ning kirjastustegevusega tohtisid tegeleda vaid kommunistliku partei kontrolli all olevad kirjastused.
Seetõttu paljundati vajalikku ja huvipakkuvat kirjandust ise, seda enamasti kirjutusmasinal ümber trükkides, kasutades paljunduseks kopeerpaberit. Suurema hulga koopiate saamiseks kasutati võimalikult õhukest paberit. Rakendati ka teksti pildistamist, st fotograafilist paljundamist. Paljundusmasinad olid tol ajal vähe levinud, need kuulusid tavaliselt asutustele ja nende kasutamine toimus KGB järelevalve all. Trükikojad ja trükimasinad olid eriti rangelt valvatud.
Jaan Kokk
Jaan Kokk (20. detsember 1903 Mõniste vald, Võrumaa – 10. aprill 1942 Sosva laager, Sverdlovski oblast) oli Eesti advokaat ja poliitik.
Omakirjastuslik tegevus Eestis
Õppe- ja teaduskirjandus
Mitmetes õppeasutustes kasutati kirjutusmasinatel paljundatud õppematerjale, konspekte, käsiraamatuid, allikmaterjale jm kirjandust juba alates 1950. aastatest. Põhjuseks oli nende kasutajate suhteliselt väike arv, samuti riikliku toetuse puudumine.
Jaan Kokk
Mõisteti surma.
Nils-Aslak Valkeapää
pisi|Áillohaš 1960. aastate algupoolel
Omakirjastuslik tegevus Eestis
Õppe- ja teaduskirjandus
Kõige iseloomulikum oli see Usuteaduse Instituudis ja teistel kirikuga seotud aladel. Nii näiteks ilmus 1978-1980 usu- ja kirikuelule pühendatud omakirjastuslik ajakiri "ECE", oli veel "Teoloogiline kogumik" jpm.
Nils-Aslak Valkeapää
Nils-Aslak Valkeapää (põhjasaami keeles Áillohaš (23. märts 1943 Enontekiö – 27. november 2001 Espoo) oli saami kirjanik, muusik ja saami kultuuri edendaja.
Omakirjastuslik tegevus Eestis
Õppe- ja teaduskirjandus
1960. aastatel hakkasid üha rohkem levima mitmesugused alternatiivsed mõttevoolud ja -suunad: alternatiivmeditsiin, orientalistika, New Age 'i liikumised jmt. Sellega kaasnes ka vastava kirjanduse väljaandmine samasugusel viisil, näiteks "I Ching", "Tao Te Ching", "Tooma evangeelium", "Siioni tarkade protokollid", mitmesugused horoskoobid, ennustusraamatud, seksuaalelu käsiraamatud jpm.
Sel viisil ilmusid uuesti ka paljud varem iseseisvas Eestis ilmunud raamatud või nende kokkuvõtted: R. N. Coudenhove-Kalergi "Totaalne riik. Totaalne inimene", Gustave Le Boni "Hulkade psühholoogia", Nietzsche, Schopenhaueri jpt teosed.
Nils-Aslak Valkeapää
Ta sündis põhjapõdrakasvatajate peres ning õppis õpetajaks, kuid ei asunud kunagi sel erialal tööle. Sarnaselt paljude teiste saamidega, kes pidid hariduse omandamiseks kodust kaugele sõitma, valis Nils-Aslak Valkeapää eriala, mis annaks võimalikult mitmekülgse hariduse, sealhulgas teadmised eri kunstivormide ja muusika alal.
Omakirjastuslik tegevus Eestis
Õppe- ja teaduskirjandus
Väga suur osa lugemisväärsest kirjandusest oli tõlgitud eesti keelde ja liikus käest kätte üksnes kirjutusmasinal ümber trükitud eksemplarides: Carlos Castaneda "Don Juani õpetused", "Eraldiolev reaalsus", "Teekond Ixtlani" jt; Alan Wattsi "Zeni tee"; Erich Frommi "Omada või olla?", "Psühhoanalüüs ja zen-budism" jmt vaimsemat huvi pakkuvad raamatud, aga samuti näiteks Henry Bieleri "Toit on teie parim ravim", Raymond Moody "Elu pärast elu" ja paljud teised tol ajal maailmas mõju avaldanud raamatud. Neid tõlgiti, paljundati ja levitati täiesti isevoolu teel, vabast tahtest, tasuta. See oli hindamatu panus tolle aja lugemisvaramusse.
Nils-Aslak Valkeapää
Nils-Aslak Valkeapää oli mitmekülgne kunstnik, kes sai tuntuks nii oma proosa, luule kui ka joigudega; ta esines filmides ja televisioonis ning tegeles maalimisega. Oma joigudega käis ta esinemas paljudes maades ning temast sai üks tuntumaid saame maailmas.
Nils-Aslak Valkeapää tegi kaasa Lennart Meri 1977. aastal valminud soome-ugri rahvaid käsitlevas dokumentaalfilmis "Linnutee tuuled".
Omakirjastuslik tegevus Eestis
Õppe- ja teaduskirjandus
Läbi kogu selle aja trükiti mitmekordselt ümber, paljundati ja levitati paguluses ilmunud eesti autorite teoseid, Nõukogude okupatsioonile eelnenud iseseisvuse ja Saksa okupatsiooni ajal ilmunud raamatuid ja artikleid ning palju muud.
Nils-Aslak Valkeapää
Tunnustus
1991. aastal sai Nils-Aslak Valkeapää Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhinna luuleraamatuga "Beaivi, áhčážan" ("Päev, minu isa"), mida on kutsutud ka saami rahvuseeposeks.
Omakirjastuslik tegevus Eestis
Ilukirjandus ja esseistika
Tihtipeale pandi kirja artikleid, esseid, ettekandeid mõnel konverentsil, mõtteid ja arvamusi, mitmesuguseid ülevaateid jmt ilma lootuseta neid kunagi avaldada. Sellised tekstid võisid samuti huviliste ringis paljuneda ja levida.
Nils-Aslak Valkeapää
Tunnustus
Lisaks on Áillohaš pälvinud hulga teisi auhindu oma kirjatööde ja saami kultuuri edendamise eest. Ta oli nii Oulu kui ka Lapi Ülikooli audoktor. 1995. aasta 15. mail andis Eesti president Lennart Meri talle Valgetähe V klassi teenetemärgi.
Prangli vald
Prangli vald oli vald Harjumaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus tänapäeva Idaotsa küla aladel.
Nils-Aslak Valkeapää
Tunnustus
2004. aastal toimunud kõigi aegade suuremate soomlaste valimisel hääletas rahvas Nils-Aslak Valkeapää 65. kohale.
Omakirjastuslik tegevus Eestis
Ilukirjandus ja esseistika
Käest kätte liikudes ja paljunedes levisid näiteks Uku Masingu "Budismist", "Eesti usund", "Esseed", "1343. Vaskuks ja vikaaria Lohult", "Keelest ja meelest. Taevapõdra rahvaste meelest ehk juttu boreaalsest hoiakust" jt. Niisamuti levisid ka Paul-Eerik Rummo "Igavik ja argipäev. Vastus "Tuhkatriinumängu" kriitikale", Jaan Kaplinski "Rahvalaulu juurde jõudmine", "Mõned Tammsaare juubeliga seotud mõtted" jt, Hando Runneli "Kõne Tapa keelepäeval", Kalle Elleri "Maarahvast" (mis ilmus esmalt ajalehes "Põllumajanduse Akadeemia", kuid levis hiljem omakirjastuslikul teel), Valdur Raudvassari "Kuhu lähed, eesti rahvas?", Ants Juske ja Linnar Priimäe "Tartu sügis", "40 kiri", Hubert Jakobsi "Asja käik" jpt.
Prangli vald
Vald loodi senise Pranglisaarte valla piires.
Omakirjastuslik tegevus Eestis
Ilukirjandus ja esseistika
1960. aastate teisel poolel kujunesid välja uued suunad ja huvid luules. Paljud autorid ei pääsenud või ei tahtnudki pääseda ametlikesse väljaannetesse. Koostati ja trükiti ümber nende teoseid ja lasti need tuttavate hulgas ringlema, kus neid edasi paljundati ja levitati.
Prangli vald
1939. aastal oli vallas 438 elanikku, territooriumi suurus oli 670,78 ha (väikseim Harjumaa valla territoorium).
Omakirjastuslik tegevus Eestis
Ilukirjandus ja esseistika
Sellisel viisil levisid näiteks Uku Masingu poeemid "Hannolaul" ja "Piiridele pyydes", luulekogud "Neemed vihmade lahte", "Udu Toonela jõelt", "Aerutades hurtsikumeistriga", "Itkud isale", "Džungli linnud", "Tarbetud õpetussalmid", "Saadik Magellani pilvest" jt. Niisamuti paljundati ja anti käest kätte ka Artur Alliksaare, Kalju Lepiku, Karl Ristikivi, Ilmar Laabani, Harri Asi, Ivar Grünthali, Heiti Talviku ja paljude teiste juba varem kirjutatud või välismaal ilmunud luuletusi, poeeme ja luulekogusid.
Arvatavasti kõige suurema leviku osaliseks selles valdkonnas sai Paul-Eerik Rummo luulekogu "Saatja aadress ja teisi luuletusi". 1972. aastal keelduti seda ametlikult avaldamast. Kogu levis aga laialdaselt omakirjastuslikul teel ning isegi selle esimene retsensioon pidi ilmuma omakirjastuslikus väljaandes "Vigilia".
Prangli vald
Esimene vallavanem oli Evald-Valentin Pendis. Johannes Sumberg oli vallavanem nii enne kui pärast 21. juunit 1940, seejärel täitevkomitee esimees. 12. septembril 1941 nimetati ta tagasi vallavanemaks.
Omakirjastuslik tegevus Eestis
Ilukirjandus ja esseistika
Sellisel viisil levis ka noorte autorite looming. Esialgu küll Kirjanike Liidu juurde kuuluvate Noorte Autorite Koondiste väljaannetena ("Hees" ja "Marm"), hiljem aga juba täiesti sõltumatutena ilmusid peamiselt originaalluulet sisaldavad almanahhid "Hees" (I – IV), "Marm", "Kolme mehe laulud", "Kurekell", "Kamikadze" (I – III), "Meie", "Karjamaa", "Sõna", Salong", "Kuller" (I – II), Uuel teel, Vankuvad sillad, "Tõlet" (I – III), "Magasin", "Avangardi lõpp", "Konformismi sünd", "Urikiri", "Existentia" (I – III) jpt.
Omaette nähtused olid omakirjastuslik ajaleht "Poolpäevaleht", mida ilmus 7 numbrit, esseistikat sisaldav "Vigilia" (I – V) ning "Tartu II Keskkooli almanahhi juhtum", mida ilmus 3 numbrit.
Omakirjastuslike väljaannete autorite hulgas esinesid korduvalt Jüri Üdi, Leonhard Lapin, Toomas Vint, Johnny B. Isotamm, Kalle I. Eller, Peeter Ilus, Olev Remsujev, Leelo Tungal, Juhan Tomingas, Svetlan Semenenko, Kajar Pruul, Ain Kaalep jpt.
Paljud omakirjastuslikud väljaanded olid graafiliselt kujundatud (kujundajaid: Kaljo Põllu, Tõnis Vint, Leonhard Lapin, Enn Tegova jt).
Poliitiline kirjandus
Poliitilise kirjanduse hulk ja maht kasvas 1960. aastate teisel poolel, eriti pärast Nõukogude Liidu invasiooni Tšehhoslovakkiasse 1968. aastal. Laialt levisid vene või ka tšehhi keelest tõlgitud materjalid ja dokumendid ("Kaks tuhat sõna", Jossif Smrkowski raadiokõne jm).
Koos vene samizdati arenguga jõudsid Eestisse ka paljud Venemaal välja antud tekstid. Mitmeid neist tõlgiti eesti keelde ning paljundati ja levitati edasi. Aastatel 1972–1974 levisid laialdaselt näiteks Nõukogude Liidu Demokraatliku Liikumise programm ja taktikalised alused, mis koostati Eestis. Levisid Aleksandr Solženitsõni, Andrei Sahharovi, Andrei Amalriki, Vladimir Bukovski jpt vene dissidentide kirjutised, mis pälvisid suurt huvi ja arutelu. Vene dissidentide materjalide põhjal oli koostatud eestikeelne juhend "Kuidas käituda ülekuulamisel" jpm.
Omakirjastuslikul teel levis alates 1972. aastast Eesti Demokraatliku Liikumise ja Eesti Rahvusrinde märgukiri ÜRO Peaassambleele ja ÜRO peasekretärile, milles paluti abi Eesti omariikluse taastamiseks. Eesti Demokraatliku Liikumise ja Eesti Rahvusrinde programmiliste dokumentide arutelu käigus kujunes välja suund taasiseseisvumisele.
Eesti keeles levisid Molotovi-Ribbentropi pakti salajased lisaprotokollid ja nendega seotud diplomaatiline kirjavahetus NSV Liidu ja Saksamaa vahel.
Kõige järjepidevam poliitiline väljaanne oli aastatel 1978–1987 ilmunud kogumik "Lisandusi mõtete ja uudiste vabale levikule Eestis", mida ilmus kokku 25 numbrit ja mis avalikustas KGB tegevust, mitmesuguseid sündmusi, pöördumisi jpm. Selle (konspiratiivsed) toimetajad olid järgemööda Jüri Adams, Viktor Niitsoo, Arvo Pesti ja Mati Kiirend. Lisaks käest kätte liikuvatele masinkirjalistele eksemplaridele toimetati neid peagi ka välismaale, kus seejärel raadiojaama Vaba Euroopa eestikeelsetes saadetes neid ette loeti.
"Lisanduste..." sisuliseks jätkuks oli aastatel 1987–1988 ilmunud MRP-AEG Infobülletään, mis oli eeskujuks Vaba-Sõltumatu Kolonni Nr. 1 häälekandja Avalik Arvamus (1988) loomisel.
Ühiskondlik-poliitilistest väljaannetest ilmusid 1980. aastate Eestis omakirjastuslikuna ka ajakirjad Isekiri ja Heinakuu.
Tähtsaks pöördepunktiks sai 1979. aasta augustis avalikustatud "Balti apell", kus esimest korda nõuti avalikult Eesti, Läti ja Leedu iseseisvuse taastamist. Nendest 45 Eesti, Läti ja Leedu kodanikust, kes sellele olid alla kirjutanud, algas avalike dissidentide ajajärk ka Eestis. See oli esmakordne juhtum okupeeritud Eestis, kus inimesed olid oma nime poliitilisele nõudmisele teadlikult alla kirjutanud. Varem olid kõik taolised tekstid olnud anonüümsed ja täielikult konspireeritud.
1980. aastal ilmus omakirjastuslikul teel "40 kiri", milles Eesti haritlased tundsid muret venestamise ilmingute pärast Eestis.
1987. aastal ilmus usulis-poliitilise liikumise "Elu Sõna" deklaratsioon "Harta 87", millele allakirjutanud ütlesid lahti Nõukogude Liidu kodakondsusest ning nõudsid Eestile vaimset, poliitilist ja majanduslikku iseseisvust.
Musträstas
Levik
Musträstas on levinud Euroopas ja Loode-Aafrikas, Väike- ja Kesk-Aasias, Põhja-Indias ja Lõuna-Hiinas. Võõrliigina on ta sisse toodud Kagu-Austraaliasse ja Uus-Meremaale. Eestis on musträstas tavaline, kuid väikesearvuline haudelind, kes elab pigem Lääne-Eestis ja linnades. Levila suuremas osas on ta paigalind, põhjas esineb rännet. Eestis on musträstas pigem rändlind, kuid osa jääb talveks paigale. Eestis hinnatakse musträsta pesitsusaegset arvukust 300 000 - 400 000 paarile, talvist arvukust 5000 – 10 000 isendile.
Omakirjastuslik tegevus Eestis
Poliitiline kirjandus
Kogu selle aja jooksul ilmus pidevalt ka mitmesuguseid muid poliitilisi tekste, sõnavõtte, analüüse, dokumente jpm.
Musträstas
Välimus
Musträstas on umbes hallrästa suurune. Isaslind on süsimusta sulestiku, kollase silmarõnga, kollase noka ja tumepruunide jalgadega (esimesel talvel on isased tumeda nokaga). Emaslinnud on valdavalt pruunisulelised, valkja kurgualuse ja ookrivärvi tumedatähnilise rinnaga. Noorlinnud sarnanevad emastega, kuid on heledamad ja kirjumad.
Eluviisid
Musträstad toituvad selgrootutest, marjadest ja seemnetest; sealjuures suudavad musträstad rästastest ainsana jalgadega maad siblida, et hankida toitu pinnasest. Maapinnal liigub musträstas hüpeldes.
Musträstas rajab pesa maapinnale või madalale kännutüükale. Ta elab varjatumalt ja puutub vähem silma. Rohkem on kuulda tema laulu, mis meenutab laulurästa oma, aga on sellest aeglasem ja melanhoolsem.
Musträstas ei pelga inimtegevust. Ta elutseb parkides, kalmistutel ja isegi tänavatel. Linnades on ta paigalind ja vahel isegi pesitseb talvel. Näiteks leiti kord jaanuaris musträsta poegadega pesa suure kaupluse neoonsildil Berliinis.
Talve lõppedes laulavad isased keerukalt ja kaunikõlaliselt. Iga isendi laul on erinev ja tõendab, et vanemate lindude repertuaar on virtuoossem kui nooremate suguvendade oma. Külm ilm tõkestab laulmist, vähemasti varajasel kevadajal, mahe ja niiske ilm hoogustab seda. Haudumise ajal jõuab laul haripunkti ja seda võib siis kuulda varajasest õhtuhämarikust kuni hilise koidikuni.
Musträsta keskmine eluiga on 2,4 aastat. Rõngastamise andmetel elas kõige vanem musträstas 21 aastat ja 10 kuud.
Pesitsemine
pisi|Musträsta kahepäevased pojad Isane musträstas püüab emase tähelepanu võita pulmatantsuga, milleks on pead noogutades edasi-tagasi jooksmine, nokk lahti, ja madalahäälse lauluga. Emane jääb liikumatuks seniks, kuni ta tõstab pea ja saba, mis näitab, et ta on valmis paarituma.
Musträstas on monogaamne lind. Harilikult püsivad paarid koos kuni ühe poole surmani. Siiski, kui pesitsemine ebaõnnestub, läheb 20% paaridest lahku. Ehkki musträstas on sotsiaalselt monogaamne, näitab üks uuring, et 17% musträstatibudest on sündinud väljaspool "abielu".
Emane ehitab rohust ja teistest taimedest kena kausja pesa, mille ta kindlustab muda ja mudaste lehtedega. Ta muneb 3–5, tavaliselt 4 sinakasrohelist punakaspruunide tähnidega muna, mis on 2,9×2,1 cm suured ja kaaluvad 7,2 g, millest 6% on munakoor. Lõuna-Indias on munad kahvatumad kui Euroopas.
pisi|Musträstas pesal Emane haub 12–14 päeva. Pojad sünnivad pimedate ja täiesti paljastena. Poegi toidavad ja pesast eemaldavad räppetompe mõlemad vanemad. Pojad lennuvõimestuvad 10–19, keskmiselt 13,6 päeva vanuselt. Pärast pesast lahkumist toidavad vanemad neid veel kuni 3 nädalat. Kui emane hakkab looma teist kurna, jätkab isane üksinda esimese kurna poegade toitmist. Teine kurn on üsna tavaline ja kui esimene läks korda, siis muneb emane teise kurna samasse pessa kuhu esimesegi. Levila lõunaosas võib esineda kolmaski kurn.
Mägedes elaval alamliigil T. maximus on lühem pesitsushooaeg ja seetõttu vähem kurnasid. Pesas on ka vähem mune (2–4, keskmiselt 2,86), aga munad on suuremad. Haudeperiood on pisut lühem, 12–13 päeva, kuid poegade pesast lahkumiseni kulub rohkem aega, 16–18 päeva.
Looduslikud vaenlased
pisi|Poolalbiino musträstas Musträsta peamine looduslik vaenlane on kass. Neid kütivad võimaluse korral ka rebased ja röövlinnud, näiteks haukad. Mune varastavad vareslased, näiteks harakas ja pasknäär. Siiski pole märgata, et looduslikud vaenlased musträsta arvukust oluliselt mõjutaksid.
Mõnikord muneb musträsta pessa kägu. Kägude mõju musträstaste arvukusele on tühine, sest musträstad tunnevad üldiselt võõra muna ära ja viskavad selle pesast välja. Uus-Meremaale, kus elab maoori koelkägu (Urodynamis taitensis), toodi musträstad 1870. aastate alguses, kuid sealsetel musträstastel on ikka säilinud võime võõraid mune ära tunda ja kalduvus need pesast välja visata.
Nagu teistel värvulistel, on ka musträstastel sageli siseparasiite, kõige sagedamini perekondadest Isospora ja Capillaria. Üle 80% musträstastest on nakatunud siseparasiitidega.
Musträstad veedavad palju aega maapinnal toitu otsides ja seal võivad nad saada välisparasiite, nimelt puuke. Puugid kinnituvad kõige sagedamini musträsta pea külge. Prantsusmaal leiti, et maal elavatest musträstastest 74%-l on perekonda Ixodes kuuluv puuk, aga linnas elavatest kõigest 2%-l. See tuleb osalt sellest, et maapiirkondades on puukide vaheperemehed, näiteks rebased, hirved ja karud, märksa arvukamad kui linnades. On täheldatud, et puugid levitavad musträstastele borrelioosi, aga musträstad peavad sellele üsna hästi vastu, välja arvatud varakevadel, kui nad on pikast rändest kurnatud.
Musträstas kultuuris
Musträstas on kahel korral valitud Rootsi rahvuslinnuks (1962 ja 2015). Uus hääletus korraldati, sest kahtlustati, et varasem hääletus oli kallutatud ja sellel osales liiga vähe inimesi, kes elasid peamiselt ühes Rootsi piirkonnas.
Priit Tender
Priit Tender (sündinud 7. veebruaril 1971 Tallinnas) on eesti animafilmirežissöör.
Priit Tenderi autorifilmid on kantud sürrealismist, mustast huumorist ja eksistentsialismist. Ta on teinud filme mitmes tehnikas ning nii joonisfilmi, nukufilmi kui ka muudes animatsiooni valdkondades.
Elulugu
Priit Tender lõpetas 1989. aastal Tallinna 44. Keskkooli ja 1994. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli kunstiõpetajana ning tema esimeseks tööks oli taustade kunstnik Priit Pärna ja Janno Põldma filmi “1895” (1995) juures. Järgnenud autorifilmid kannavad endas Eesti traditsioone: tugev graafiline stiil, absurdne tegevus ja sümbolism.
Priit Tender on õpetanud animatsiooni Viljandi Kultuuriakadeemias 2006.–2012. aastal, Balti Filmi- ja Meediakoolis (loengusari animatsiooni montaažist) aastal 2008, EKA Animatsiooniosakonnas (loengusari animatsiooni tehnikatest) ja pidanud 2005.–2008. aastal külalislektorina loenguid erinevates maailma animatsioonikoolides: Rhode Island School of Design (USA), Ljubljana Art Academy (Sloveenia), Royal College of Art (Inglismaa).
Aastast 2019 on ta Eesti Kunstiakadeemia animatsiooniosakonna juhataja.
Vahur Valgmaa
Vahur Valgmaa (ka Peter Ross, esinejaminega Wh1teland; sündinud 8. juunil 1981 ) on eesti helilooja ja muusikaprodutsent.
Vahur Valgmaa loodud kollektiividest on üks tuntumaid trio Nexus, mille lauldud "Nii kuum" ja "Hingetuna" valiti kahel aastal järjest esikohale Raadio 2 küsitlusel "Aastahitt". Vahur Valgmaa loodud oli ka bänd Quattro.
Valgmaa on teinud koostööd ka Koit Toomega, kellega valmis 2011. aastal plaat "Kaugele siit" ja Rolf Roosaluga (viimasele kirjutanud näiteks hiti "Liiga noor", mida Roosalu esitas koos Anne Veskiga).
Ta kirjutas ka laulu "Superlove", mis tuli Eesti Laulul 2015 Elisa Kolgi esituses kolmandale kohale. Koostöös Elisa Kolgiga valmisid ka järgnevad singlid.
Nõva vald (1939)
Nõva vald oli vald Harjumaal aastail 1939–1950. pisi|300px|Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad Nõva vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Vihterpalu valla, Nõva valla aladest.
Nõva vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Vihterpalu valla maa-alast; b) senise Nõva valla maa-alast, välja arvatud Kiritse ja Valipe külade ning osa Vihterpalu metskonna Riguldi metsandiku maa-alad.
1939. aastal oli vallas 1910 elanikku, territooriumi suurus oli 23 884,71 ha.
Esimene vallavanem oli Aleksander Söödermann.
Joomla
Joomla! on sisuhaldussüsteem sisu avaldamiseks veebis ja intranetis ning ühtlasi ka Model–view–controller (MVC) veebirakenduste raamistik.
Nõva vald (1939)
Vald kuulus Riigivolikogu 13. valimisringkonda, kust valiti Julius Voolaid.
Joomla
Süsteem sisaldab muuhulgas puhverdamist süsteemi kiiruse parandamiseks, RSS-i uudisevooguside loomist, lehekülgede prinditavaid versioone, blogivaadet, küsitlusi, veebilehelt otsimist. Süsteem on mitmekeelsuse toega.
Süsteem on kirjutatud PHP skriptikeeles ja kasutab andmete salvestamiseks MySQL-i andmebaasisüsteemi. Joomla lõi lahku sisuhaldussüsteemist Mambo (CMS). Joomla on välja antud GNU litsentsi alusel. Joomla on vaba tarkvara.
Nõva vald (1939)
Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine
8. augustil 1945 moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega vallas Nõva külanõukogu ja Vihterpalu külanõukogu.
26. septembril 1950 arvati vald Haapsalu rajooni koosseisu.
Joomla
Ajalugu
"Joomla!" projekt loodi Mambo projektist lahkulöömise tulemusena 17. augustil 2005. Arendajate meeskond lõi veebilehe OpenSourceMatters, et jagada infot kasutajatele, arendajatele, veebiehitajatele ja kogukonnale tervikuna. Projekti meeskonna juht Andrew Eddie, alias "MasterChief" kirjutas kogukonnale avaliku kirja, mis avaldati ka mamboserver.com avaliku foorumi teadaannete sektsioonis.
Sait opensourcematters.org kogus populaarsust ja esimese päevaga liitus sellega tuhandeid inimesi, kes avaldasid toetust uuele projektile. Miro tegevjuht Peter Lamont andis avaliku vastuse artiklis "The Mambo Open Source Controversy - 20 Questions With Miro". Kogu see asjade käik tekitas tasuta tarkvara kasutajate hulgas palju poleemikat sõna "avatud algkood" tähenduse ümber. Paljud erinevad foorumid võtsid sõna nii selle projekti poolt kui vastu. Kaks nädalat pärast Eddie teadaannet olid meeskonnad ümber organiseeritud ning kogukond jätkas kasvamist.
18. augustil 2005 kutsus Andrew Eddie kogukonda üles pakkuma välja projektile nime. Kuigi arvestati ka kogukonna arvamusega, tegi lõpliku otsuse nimevaliku osas arendusmeeskond.
1. septembril 2005 kuulutati välja uus nimi "Joomla!", mis on ingliskeelne kirjaviis suahiilikeelsele sõnale jumla (جملة), mille tähendus on "kõik koos" või "kõik tervikuna".
7. septembril 2005 kutsus arendusmeeskond kogukonda üles pakkuma välja erinevaid logokavandeid. Lõpliku otsuse tegi kogukonna hääletus, mille tulemusel valiti 2. septembril 2005 välja projekti praegune logo.
Joomla! esimene versioon (Joomla 1.0.0) avaldati 16. septembril 2005. Tegu oli Mambo (CMS) 4.5.2.3 vahetatud kaubamärgiga, milles olid ka mõned veaparandused ja keskmise riskitasemega turvaparandused. Joomla! võitis Packt Publishingi avatud koodiga sisuhalduslahenduste auhinna nii 2006. kui ka 2007. aastal.
Oktoobris 2009 avaldatud sisuhalduste turuosa uuring näitas, et Joomla! on kõige populaarsem avatud koodiga sisuhaldussüsteem maailmas.
Joomla! versioon 1.5 avaldati 22. jaanuaril 2008. Kõige viimane (15. veebruar 2022) väljalase on 4.1.0.
Joomla! Eestis
Alates versioonist 1.5.9 on Joomla! saadaval ka eesti keeles. Tõlgitud on nii adminiosa kui ka kodulehe osa. Joomla! paigaldusprotsess on eesti keele tõlge kaasas ka Joomla! kodulehelt allalaaditava paketiga.
Padise vald (1939)
1939. aastal oli vallas 4736 elanikku. Valla territooriumi suurus oli 328,74 km² (32 874,66 ha), see oli Harjumaa suurim vald.
Esimene vallavanem oli Jakob Hiietamm.
1939. aastal kuulusid Padise valla koosseisu: Aru, Kasepere, Laane, Rummu ja Vasalemma külad ja Kloostri asundus, Määra, Audevälja, Metslõugu, Kobru, Hatu-Metslõugu, Sootsa, Hatu külad, Hatu asundus, Pae, Kiriku, Valgma, Kõmmaste ja Kurkse külad, Risti asundus ja Kurkse asundus, Ranna, Langa, Vanaveski, Ilmasoo, Väämla, Karilepa ja Ämari külad, Põllküla asundus ja Ämari asundus, Lao, Ohtre, Pakri ja Leetse külad, Pallaste asundus ja Leetse asundused. .
Vald kuulus Riigivolikogu 13. valimisringkonda, kust valiti Julius Voolaid.
Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine
8. augustil 1945 moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega vallas Kloostri külanõukogu, Põllküla külanõukogu ja Risti külanõukogu.
26. septembril 1950 arvati vald Harju rajooni koosseisu.
Eesti Kirjastus Orto
Eesti Kirjastus Orto (1948. aastast Ülemaailmne Eesti Kirjastus Orto, 1955. aastast Eesti Kirjastus Orto O/Ü) oli esimene eesti kirjastus, mis asutati II maailmasõja sündmuste survel pagulastena välismaale sattunud eestlaste hulgas.
Kirjastus Orto asutati 1944. aastal Helsingis ja koliti peagi Kesk-Rootsi väikelinna Vadstenasse, kuhu kirjastus jäi 1948. aastani. 1948–1951 tegutseti Göteborg'is Rootsis. 1951. aastal viidi kirjastus üle Torontosse Kanadas, kus kirjastus 1973. aastal oma tegevuse lõpetas. Kirjastuse omanik oli Andres Laur. Kirjastuse esimeseks ülesandeks oli varustada tol ajal põgenikelaagreis viibivaid eestlasi hädavajalike sõnaraamatute ja keeleõpikutega. Peamiselt äriliste sihtidega Orto üllitas eesti kirjanduse klassikat ja uudisteoseid, hiljem suurenes tõlgete osatähtsus, kokku ilmus 405 teost.
Raio Piiroja
Raio Piiroja (sündinud 11. juulil 1979 Pärnus) on endine Eesti jalgpallikoondise jalgpallur ning praegune ettevõtja ja kalur.
Intel 4040
right|thumb|Intel 4040 Intel 4040 ehk 4040 oli Inteli mikroprotsessor, mis tuli müügile 1974. aastal. See oli Intel 4004 järeltulija, mida oli eelkäijaga võrreldes mõnevõrra täiustatud.
Raio Piiroja
26. novembril 2017 teatati, et Piirojast saab Pärnu JK president.
Intel 4040
Intel 4040 töötas välja Federico Faggin.
Raio Piiroja
Koondisekarjäär
Eesti koondises on Piiroja alates 1998. aastast mänginud 113 mängu ja löönud kaheksa väravat. Koondisedebüüdi tegi Piiroja 21. novembril 1998 sõpruskohtumises Armeenia vastu. 85. minutil vahetas ta välja Viktor Aloneni. Mäng kaotati 1:2. Mängu päeval oli Piiroja 19-aastane.
Piiroja koondise 100. mäng oli neli korda eri põhjustel edasi lükkunud, viiendal korral toimus see Uruguay vastu. Eesti koondise kapteni 100. mäng lõppes Eesti 2:0 võiduga.
Tema Eesti koondise lahkumismäng toimus 31. märtsil 2015.
Koondiseväravad
Piiroja maksujuhtum Norras
Maksukontroll teatas Piirojast 2011. Politsei esitas Piirojale süüdistuse, kuna kahtlustab, et ta sai salajasi palgamakseid Eesti agendifirma kaudu, mis sai klubilt raha ajal, kui Eesti mängija oli FFK-s. 2014 märtsi lõpus teati, et Piiroja nõustus ilmuma ringkonnakohtusse nn ülestunnistusasjas ehk teisisõnu, et ta oleks siis tunnistanud Norra maksudest kõrvalehoidumist, mille osas on teda aastaid uuritud.
Isiklikku
Raio Piiroja õde Birjo on tuntud telesarjast "Buss" ja pärast seda tehtud fotode poolest.
2005. aasta suvel abiellus Raio Pärnus oma ammuse elukaaslase Marjega. Nad olid tutvunud kümmekond aastat varem spordilaagris, kus Raio oli jalgpalluri ja Marje suusatajana. Piirojad lahutasid ametlikult abielu 2015. aasta suvel.
Kursi ordulinnus
Kursi ordulinnus (saksa keeles Talkhof) arvatakse olevat ehitatud juba 14. sajandi esimesel poolel.
Oletatav asukoht on Puurmani mõisas Pedja jõe kaldal. Täpsemad andmed asukoha kohta puuduvad. Ei ole ka mingisuguseid andmeid linnuse tekke ja hävitamise kohta.
Kursi ordulinnus oli komtuurkonna keskus. Kursi komtuuri on mainitud ürikutes 1343. aastal.
Välismaa kokkade loend
''Siin on loetletud maailma tuntumaid kokkasid. Eesti kokkasid on eraldi loetletud Eesti kokkade loendis.''
Jaama park
Pargile anti nimi 19. märtsil 2008 Narva linnavalitsuse korraldusega nr 359-k.
1795
1795. aasta (MDCCXCV) oli 18. sajandi 95. aasta.
Clemens VIII
Clemens VIII (kodanikunimega Ippolito Aldobrandini, 24. veebruar 1536 – 3. märts 1605) oli paavst 1592–1605. Ta oli 231. paavst.
Ippolito Aldobrandini sündis Fanos advokaat Silvestro Aldobrandini ja Lisa Donati 8-lapselises peres noorimana ning ristiti 4. märtsil Fano katedraalis. Tema isa elas varem Firenzes, kuid pidi Medicite eest põgenema Fanosse, kus ta määrati kuberneriks.
Ippolito Aldobrandini õppis Padova, Perugia ja Bologna ülikoolis õigusteadust. Tema õpetajaks oli Gabriele Paleotti ja tema õpinguid toetas kardinal Alessandro Farnese. Tema perekonna protektor oli Pius V, kes pühitses 1570 kardinaliks tema venna Giovanni Aldobrandini. Ippolito Aldobrandini töötas pärast ülikooli lõpetamist advokaadina, 1569 määrati ta Rota Romana audiitoriks ja 1571–1572 lähetati ta kardinal Michele Bonelli juhitava delegatsiooni koosseisus Prantsusmaale.
1580 ordineeriti Aldobrandini preestriks, 15. mail 1585 määrati ta datarius ' eks ja 18. detsembril 1585 pühitseti San Pancrazio kardinalpreestriks. 1588–1589 viibis ta legaadina Poolas, kus lahendas Poola kuninga Zygmunt III ja Habsburgide vahel puhkenud tüli Poola kuningatrooni pärast. Ta oli 30 aasta jooksul Filippo Neri parim sõber. Ta osales 4 konklaavil 1590–1592.
1592. aasta konklaav
pisi|Clemens VIII vapp Clemens VIII valiti paavstiks 30. jaanuari pärastlõunal 1592 Vatikani paavstipalees ja krooniti 9. veebruaril kardinal Francesco Sforza poolt, kuid pühitseti enne seda 2. veebruaril kardinal Alfonso Gesualdo poolt piiskopiks. Ta võttis paavstiks saades nime Filippo Neri soovitusel.
10.–30. jaanuarini 1592 toimunud konklaavil osales 54 kardinali. Sellel konklaavil lõhenesid kardinalid Hispaania pooldajateks ja kardinal Montalto juhitavaks fraktsiooniks, kes soovis kardinal Giulio Antonio Santorio valimist. Santorio olekski 11. jaanuaril valituks osutunud, sest tema poolt nõustuti andma vähemalt 35 häält, kuid kardinalide Mark Sittich von Hohenemsi, Ascanio Colonna ja Alfonso Gesualdo mõjul sai Santorio 5 häält vähem. Pärast seda siirdus Montalto fraktsioon Vatikani Cappella Paolina kabelisse. Olukorra muutis keerulisemaks eakamate kardinalide keeldumine hääletamast. Kardinalid päästis tekkinud olukorrast Marco Antonio Colonna, kes saatis kirja kardinal Colonnale. Too teatas pärast kirja läbilugemist, et ei toeta Santorio valimist paavstiks, kuna Santorio pole Jumala poolt valituks osutunud. Mitme kandidaadi vaagimisel osutus lõpuks valituks kardinal Aldobrandini.
Suhted Prantsusmaaga
pisi|Paavst vabastas [[ekskommunikatsioonist Prantsusmaa kuninga Henri IV]] 15. aprillil 1592 saatis paavst Prantsusmaale legaadiks kardinal Filippo Sega, kes teatas, et Prantsusmaa kuningale langetatud ekskommunikatsioon on endiselt jõus ja kuningat saab sellest vabastada vaid paavst. 25. juulil 1593 sai Prantsusmaa kuningas Henri IV katoliku kiriku liikmeks. Clemens VIII tunnustas kuninga otsust ja vabastas ta 17. septembril 1595 kirikuvandest.
Kui 1598 avaldati Nantes'i edikt, saatis paavst kõikidele piiskoppidele apostelliku konstitutsiooni "Dives in misericordia", milles ta kutsus neid üles jääma kindlaks kiriku tunnustatud usule. Paavsti vahendusel sõlmiti 1598 Vervins' rahu Prantsusmaa ja Hispaania vahel. Nende otsuste langetamisel sai väga oluliseks kardinal Medici tegevus, kes saadeti Prantsusmaale legaadiks pärast Sega surma.
1597 pöördus Lortringi hertsog paavsti poole Nancy pärast tekkinud probleemi lahendamiseks, kavatsedes Nancy's moodustada piiskopkonna. Sellele plaanile oli vastu Henri IV saadik Roomas Arnaud d'Ossat. Paavst otsustas, et Nancy jääb primaatkirikuks ja selle prelaati tuleks nimetada Lorraine'i priimaseks, kuid tal puuduvad piiskopi volitused.
Ferrara pärilussõda
27. oktoobril 1597 suri Ferrara hertsog Alfonso II d'Este pärijateta. Clemens VIII soovis Este suguvõsa valdused liita Kirikuriigiga, kuid Saksa-Rooma keiser ja Hispaania soovisid uue hertsogina näha Cesare d'Estet. Vältimaks sõda Prantsusmaaga, ei toetanud nad Cesaret sõjaliselt, mistõttu paavsti armee sisenes 24. jaanuaril 1598 Pietro Aldobrandini juhtimisel vastupanu kohtamata Ferrarasse. Clemens VIII kuulutas Ferrara bullas "Sanctissimus" Kirikuriigi osaks, kusjuures Ferrara omandas privileegina oma esindaja lähetamise Rooma saadikuks.
Suhted teiste riikidega
1598 määras Clemens VIII pärast kardinal William Alleni surma Inglismaa ülempreestriks George Blackwelli. See otsus tekitas rahulolematust Inglismaa vaimulikkonnas, kes saatis Rooma kaebuse. 1602 kinnitas paavst oma otsust, kuid vabastas kirikuvandest kõik need, keda Blackwell oli sellega ähvardanud.
Pärast Johan III surma sai Rootsi kuningaks tema poeg Sigismund. Paavst lootis, et Sigismund muudab Rootsi katoliiklikuks riigiks, kuid Sigismund sai Karl IX käest lüüa ja pidi Rootsi troonist loobuma.
Katoliiklike valitsejate liidu loomine ristisõjaks türklaste vastu kukkus Clemens VIII ajal läbi.
Sisepoliitika
1598 korraldas Beatrice Cenci koos vendade ja võõrasemaga vandenõu oma isa vastu, kes kohtles oma lapsi väga jõhkralt. Pärast vana Cenci tapmist ei andnud paavst vandenõulastele armu ja nad hukati.
Kuuria
8. juunil 1592 sätestas Clemens VIII kardinalvikaari õigused.
Jesuiidid
Clemens VIII andis 1596 San Vitale kiriku jesuiitidele. Kuna see oli ühtlasi titulaarkirik, otsustas ta arusaamatuste vältimiseks kaotada San Vitale kardinali tiitli ja rajas San Cesareo in Palatio kardinaldiakoni tiitli.
Karmeliidid
Ta tunnustas 20. detsembril 1593 avaldatud bullas "Pastoralis officii" paljasjalgseid karmeliite kerjusorduna.
Üldkiriklikud otsused
25. juunil 1599 avaldas ta dekreedi "Nullus omnino", milles määratleti ordude meesorduliikmete klausuuri tingimused Itaalias.
19. märtsil 1603 avaldas ta apostelliku konstitutsiooni "Cum ad regularem", mille järgi ei tohi kloostrisse vastu võtta nooremaid kui 19-aastaseid liikmeid.
Liturgilised reformid
pisi|Clemens VIII ja [[Franciscus Salesist|Salesi Franciscus]] Clemens VIII rõhutas Trento kirikukogu otsuste tunnustamist katoliiklikes riikides. 1592 avaldati tema üleskutsel redigeeritud "Vulgata", mis asendas 1590 avaldatud Sixtus V oma ja jäi katoliku kirikus kasutatavaks ametlikuks piiblitõlkeks 20. sajandini.
1596 avaldati teenistusraamat "Pontificale Romanum", mille kasutamise kuulutas Clemens VIII apostellikus konstitutsioonis "Ex quo" kohustuslikuks, keelates missal kasutamast teisi teenistusraamatuid ja keelates sellesse igasuguste muudatuste tegemise ilma paavsti loata.
Samal aastal avaldati ka uus keelatud raamatute nimekiri. 1602 avaldati redigeeritud breviaarium ja 1604 redigeeritud missaal.
Ta sätestas "Quarantore" palve 25. novembril 1592 avaldatud apostellikus konstitutsioonis "Graves et diuturnae".
1598 avaldati "Liber septimus".
1600. aastat tähistati juubeliaastana.
1600 saadeti paavstile Maarja Magdaleena reliikvia.
1601 saatis ta Hispaania printsidele ja printsessidele pühitsetud riiet.
Bresti unioon ja misjon
12. juunil 1595 saatsid Vladimiri, Lutski ja Pinski piiskopid paavstile ja Poola kuningale Zygmunt III palvekirja, milles nõustuti uue kalendri tunnustamisega, kuid sooviti säilitada oma riitused. Novembris saabusid piiskopid Adam Pociej ja Kirill Terletski Rooma. Roomas peetud läbirääkimistel lepiti kokku mitmes punktis, näiteks selles, et uniaadid ei lisa "Filioquet" usutunnistusse. 23. detsembril 1595 toetas Clemens VIII läbirääkimiste pidamist ukrainlastega. 1596 peeti Brest-Litovski sinod ja Vatikanis kuulutati bullaga "Magnus dominus" välja Bresti unioon.
Clemens VIII ajal saabusid Rooma Aleksandria patriarhi saadikud, kes tunnustasid usutunnistust ja paavsti primaati.
Ta võimaldas misjoneerida igal kerjusordu liikmel. Tema ajal läksid misjonärid Pärsiasse ja Abessiiniasse.
1596 konfiskeeris Toyomi Hideyoshi Hispaania laeva "San Felipe", millega algas misjonäride tagakiusamine Jaapanis.
Vahendajaroll teoloogilises vaidluses
1588 ilmus jesuiidi Luis de Molina teos "Concordia", mis käsitles armu ja vaba tahet. See oli esimene süstemaatiline katse nende teoloogiliste probleemide selgitamiseks pärast Trento kirikukogu. Molina kinnitas oma teoses, et pärispatt pole hävitanud tahtevabadust ja jääb kahjustamatuks jumaliku armu läbi.
Hispaania inkvisitsioon asus saadud süüdistuste järel uurima teose vastavust katoliikliku teoloogiaga. Uurimise käigus puhkes jesuiitide ja dominiiklaste vahel vaidlus, mis keskendus pigem arusaamatustele teose raskepärase stiili, sisu keerukuse ja mõistetavuse üle. 1596 nõudis Clemens VIII Hispaania inkvisitsioonilt Molinat puudutavate dokumentide saatmist Vatikani ja määras 1598 juhtumit uurima vastava kongregatsiooni (Congregatio de auxiliis). 12. oktoobril 1600 esitas kongregatsioon ettekande paavstile samal päeval surnud Molina vaadetest. 1602 määras Clemens VIII Molina vaateid uurima 8 teoloogi, kes kuulutasid Molina 60 väidet ekslikeks. Jesuiitide mõjul vähendati ekslike väidete arvu järgnevatel aastatel 20-ni.
Paulus V otsustas 1607 "Congregatio de auxiliise" laiali saata.
Kristlik eetika ja moraal
Clemens VIII mõistis 17. augustil 1592 karmilt hukka duellide pidamise ja ähvardas interdiktiga piirkondi, kus lubatakse duelle pidada.
12. jaanuaril 1597 avaldatud bullas "Suspecti muneris" leevendas ta Pius V otsust härjavõitluste pidamise kohta. Bulla järgi ei tohi härjavõitlust pidada kiriklikel suurpühadel ja sellel ei tohi osaleda vaimulikud.
Kanoniseerimised
Clemens VIII kanoniseeris 17. aprillil 1594 Jacynthe ja 29. aprillil 1601 Peñaforti Raymondi.
Ta kuulutas oma valitsemisajal õndsaks kolm isikut:
Ta sätestas 1592 Bologna Katariina, 1602 Rudolfi ja 1603 Cardena märtrite austamise ning tituleeris Gregorio de Valencia doctor doctorum ' iks.
Onupojapoliitika
Clemens VIII õde Giulia abiellus Aurelio Passeriga, nende poeg Cinzio Passeri Aldobrandini sai kardinaliks.
Kardinalide pühitsemised
Clemens VIII pühitses oma valitsemisajal 53 kardinali 6 konsistooriumil. Tema ajal sai kardinaliks hilisem paavst Paulus V. Lisaks itaallastele sai kardinalideks 5 hispaanlast, 4 prantslast, 2 sakslast ja 1 poolakas.
Kolleegiumite rajamine
1600 rajas ta Šoti kolleegiumi ja Clemensi kolleegiumi.
Naispaavsti kuju kõrvaldamine
Clemens VIII nõudel kõrvaldati naispaavst Johanna kuju Siena katedraalist.
Residentsid
Tema ajal valmis Vatikani palee praegusel kujul. Ta omandas Castel Gandolfo, millest sai paavsti suveresidents.
Tubaka taunimine
1600 ähvardas Clemens VIII ekskommunitseerida kõik, kes suitsetavad pühapaikades tubakat. Seevastu lubas ta kohvi tarbida ja legendi järgi kuulutas selle koguni kristlaste joogiks.
Clemens VIII kujutavas kunstis
Paavsti hauamonumendi rajas 1611 skulptor Silla di Viggiù.
Surm
Clemens VIII suri 3. märtsil 1605 Roomas kella 5 paiku hommikul, olles põdenud aastaid podagrat ja maeti Santa Maria Maggiore kirikusse. Ta ei surnud 5. märtsil, nagu väidavad mõned mõjukad allikad, sest Salvador Miranda andmetel algas järgmine konklaav 14. märtsil ja konklaav ei tohtinud tollal alata enne 10 päeva möödumist paavsti surmast.
Hinnang
"Catholic Encyclopedia" andmeil võrreldi teda apostel Filippusega. Clemens VIII visiteeris usinasti kirikuid.
Ateena
Ateena (uuskreeka keeles Αθήνα, Athína, vanakreeka keeles Ἀθῆναι, Athênai) on Kreeka pealinn ja suurim linn. See on lisaks Atika piirkonna halduskeskus. Ateena asub riigi keskosas Vahemere ääres. Linn on rajatud Akropolise mäele, mis on ühe maailma kuulsaima mälestise Parthenoni asukoht.
Nimi
Müüdi järgi pärineb Ateena nime kreeka jumalate Athena ja Poseidoni vahelisest võistlusest. Poseidon ja Athena võistlesid omavahel selle nimel, kumb neist saab linna kaitsejumalaks. Nad otsustasid, et võitjaks tuleb see, kes teeb linnale parema kingituse. Poseidon juhtis akropolile allika ja Athena lõi õlipuu, mille õli sai kasutada mitmel eri otstarbel. Õli oli linna elanikele hinnaliseks kingituseks, mis tähendas seda, et Athena oli võitnud ja ning linn nimetati tema auks Ateenaks.
Anssi Kela
pisi|Anssi Kela (2008) Anssi Matias Kela (29. juuli 1972 Helsingi) on soome muusik, laulja ja helilooja.
Ateena
Nimi
Linna vanakreekakeelne nimi Ἀθῆναι on nagu paljude teiste Vana-Kreeka linnade nimed mitmuses ("Ateenad"). See iseärasus kajastub siiani endiselt paljudes keeltes Ateena linna nimes, näiteks hispaania keeles on "Ateena" Atenas ja inglise keeles Athens. Mitmuslikkus võib tuleneda sellest, et Ateena linn kasvas kokku mitmest külast.
Anssi Kela
Kela debüütalbum "Nummela" ilmus 2001 ja on müügiedult Soome muusikaajaloo 13. koha plaat. See sai viiekordseks plaatinaplaadiks ehk seda müüdi üle 150 000 eksemplari.
Ateena
Asend, suurus ja maastik
pisi|350px|[[Ateena akropol]] Ateena asub Mandri-Kreekas Atika poolsaare keskosas. Ateena linna pindala on 38,964 km².
Anssi Kela
Kokku ta on andnud välja 6 sooloalbumit ning kirjutanud kolm raamatut.
Ateena
Asend, suurus ja maastik
Ateena ja selle eeslinnad laiuvad Atika tasandikul, mida piirab kagus Ymittóse mäeahelik, kirdes Pentéli mägi, põhjas Párnitha mäeahelik ning läänes Aigáleo ja Poíkilo mägi. Edelas ulatub Ateena linnastu Saroni laheni. Atika tasandikul on mitu küngast, millest tuntum on Akropolis, Antiik-Kreeka linnamägi. Muud tähelepanuväärsemad künkad on Akropolise kõrval asuvad Areiopágos (Areopagus), Filopáppou (Filopappos) ja Pnýka (Pnyks) ning Akropolisest kirdes asuv Lykavittós. Kifisóse ja Ilisóse jõe orud asuvad Ateena lääneosas.
Anssi Kela
Lapsepõlve veetis Kela Kauniaises ja 12-aastaselt kolis Vihti kirikukülla. Sealt suundus ta Nummelasse, praegu elab Helsingis Käpyläs.
Ateena
Ajalugu
Ateena oli Kreeka tähtsaim linn juba 1. aastatuhandel eKr. Linnas arenes kõrgetasemeline kultuur ja kaubandus ning ühe esimese linnriigina valitseti seda demokraatlikult. Ateenas keskenduti suuresti filosoofiale, poliitikale ja kunstile. Sealt on pärit paljud tuntud filosoofid nagu näiteks Aristoteles, Platon, Sokrates.
Rahvastik
Ateena on Kreeka suurim linn. Ateena linn jagatakse halduslikult mitmeks osaks ning seda ümbritseb suur linnastu, mis moodustab suure osa linnarahvastikust ja see arvatakse sageli rahvaarvu hulka. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas Ateena omavalitsuses 655 780 inimest, ent kogu linnas elas 3 074 160 inimest.