cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Keskmise sõrme näitamine
pisi|Keskmise sõrme näitamine Keskmise sõrme näitamine on Läänemaailmas halvustava tähendusega žest, mil näidatakse ülestõstetud keskmise sõrme pealmist poolt, kusjuures ülejäänud sõrmed surutakse rusikasse. Sellega kaasnevad tihti halvustavad ingliskeelsed väljendid fuck off või fuck you – ka väljaspool emakeelena inglise keelt kõnelejate hulgas ning mitteingliskeelsetes maades, sh Eestis.
Spartak (spordiühing)
Spordiühing on saanud nime Spartacuse (vene keeles Спартак; Spartak) järgi.
Keskmise sõrme näitamine
Keskmine sõrm on vana fallose sümbol. See oli kasutusel juba Vanas Kreekas. Kreeka keeles oli selle žesti kohta sõna κατάπυγον (katapugon), mis oli moodustatud sõnadest κατά (kata, 'allapoole') ja πυγή (pugē, 'kannikad'). Aristophanes kasutas seda oma komöödias "Pilved". Vana-Rooma kirjutistes kasutati selle žesti kohta väljendit digitus impudicus ('häbematu sõrm').
Prantsuse kroonik Jean Froissart mainis oma kaasajal toimunud Saja-aastast sõda kirjeldades, et inglased näitasid prantslastele keskmist sõrme.
Briti antropoloogi Desmond Morrise andmetel saabus keskmise sõrme näitamise komme Ameerika Ühendriikidesse koos itaalia immigrantidega. 1886. aastal pildistati Bostoni meeskonna pesapallurit, kes mängu ajal näitas keskmist sõrme New Yorgist pärit vastasmeeskonna mängijale.
1976. aastal näitas Ameerika Ühendriikide asepresident Nelson Rockefeller keskmist sõrme rahvale, kes ta välja vilistas.
1994. aasta jalgpalli MM-il Ameerika Ühendriikides näitas Saksamaa jalgpallikoondise poolkaitsja Stefan Effenberg keskmist sõrme publikule, kes teda solvas ja tema peale vilistas. Sellepärast visati Effenberg koondisest välja, kuigi ta oma tasemelt võinuks veel vähemalt 2001. aastani koondises mängida, üksnes 1998. aastal mängis ta veel kahes sõprusmängus Saksamaa eest.
Keskmise sõrme näitamise õiguslik reguleeritus erineb riigiti. Saksamaal on õigusaktiga selle eest ette nähtud trahv, aga näiteks Venemaal ei sätesta ükski õigusakt, et see kuidagi solvav oleks.
Viited
Dedo médio
Tšiga keel
Tšiga keel on bantu keelte J-rühma kuuluv keel, mida räägivad tšigad Ugandas.
Kõnelejaid oli 2002. aastal 1,58 miljonit.
Tšiga keel sarnaneb väga nkore keelega ja sageli käsitletakse neid ühe, nkore-tšiga keelena.
Tšiga keel on õppekeel põhikoolis ja seda õpetatakse ainena gümnaasiumis.
Spartak (spordiühing)
Ühing asutati 1935. aastal Moskvas. See ühendas töönduskooperatsiooni artellide sportlasi. Kui 1960. aastal kaotati NSV Liidus töönduskooperatsiooni artellid, liideti Spartaki sportlased ametiühingute sporditegevuse alla, kuid spordiühing säilis.
Ühing lõpetas tegevuse 1987. aastal.
Spartak Eesti NSV-s
Eesti NSV-s tegutses Spartak alates 1940. aastast või märtsist 1941.
Sarnaselt terve NSV Liiduga kaotati 1959. aastal iseseisev Spartaki Eesti NSV organisatsioon ja sportlased liideti ametiühingute spordisüsteemiga. Erinevalt NSV Liidust kaotati terve spordiühing Spartak ning see liideti ametiühingute VSÜ Kaleviga.
Upper Montclair
pisi| Valley Roadi ja Bellevue Avenue ristmik Upper Montclairis
Upper Montclair on asula USAs New Jerseys Essexi maakonnas Montclairis.
Aastal 2000 oli Upper Montclairis 11 915 elanikku.
Upper Montclairis paikneb Montclair State University üks ülikoolilinnakutest.
Spartakiaad
Spartakiaad (Spartacuse järgi) oli Nõukogude Liidus toimunud paljude spordialadega suurvõistlus.
Aastast 1956 toimusid NSV Liidu rahvaste spartakiaadid.
Mellunmäki
Mellunmäki (rootsi Mellungsbacka) on asum Helsingi Mellunkylä linnaosas. Piirneb põhjas Vantaaga.
Mellunmäkis asub ka metroojaam.
Mellunmäki elanikke oli 7987 aastal 2005.
Asumis on mitmekorruselised kortermajad.
Anton Hudobin
Anton Valerievitš Hudobin (vene keeles Антон Валерьевич Худобин; sündinud 7. mail 1986 Ust-Kamenogorskis) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib väravavahina NHL-i klubis Dallas Stars.
2004. aastal valiti ta NHL-i draft'is Minnesota Wildi poolt 204. valikuna. Wildi meeskonnas debüteeris ta NHL-is hooajal 2009–10. NHL-is on ta mänginud veel Boston Bruinsi, Carolina Hurricanesi, Anaheim Ducksi ja alates 2018. aastast Starsi ridades.
Alfons Mucha
Alfons Maria Mucha (ka Alphonse Mucha; 24. juuli 1860 – 14. juuli 1939) oli Tšehhi päritolu kunstnik. Tema kunsti iseloomustavad juugendstiil ja dekoratiivsus. Lisaks maalile huvitasid Muchat ka skulptuur, ehtekunst, sisekujundus ja tarbekunst.
Anton Hudobin
NHL-i kõrval on ta mänginud veel American Hockey League'i klubides Houston Aeros, Providence Bruins, Charlotte Checkers ja San Diego Gulls. Hooaja 2012–13	alguses toimunud NHL-i tööseisaku ajal mängis ta KHL-i klubis Moskva oblasti Atlant.
Alfons Mucha
Lapse- ja noorukipõlv
vasakul|pisi|Üks esimesi teadaolevaid Mucha joonistusi, 1868 Alfons Mucha sündis 24. juulil 1860 Ivančices (linn tänapäeva Tšehhis Morava maakonnas) Ondrej Mucha ja Amalie Mucha peres. Mucha huvi kunsti vastu väljendus varases eas, juba enne kõndimaõppimist – tema ema olevat pannud talle pliiatsi paelaga kaela, et laps saaks roomates joonistada.
11-aastaselt sai Alfonsist kooripoiss Brno Püha Peetruse ja Pauluse katedraalis, poiss käis samas linnas ka koolis. Häälemurde tõttu lõppes tema koorilauljakarjäär 1875. aastal ja noormees naasis kodulinna. 1877. aastal püüdis Mucha astuda Praha Kunstiakadeemiasse, ent ei saanud sisse ja töötas selle asemel mõnda aega sekretärina. Juba kahe aasta pärast sai Mucha oma esimese kunstiga seotud töökoha. Nimelt võeti ta tööle Viini firmasse, kus maaliti teatritele dekoratsioone. Õhtuti võttis Mucha joonistustunde.
Töö Viinis lõppes juba aasta pärast, kui üks firma suuremaid kliente Viini Ringteater maha põles. Pere juurde naasmise asemel otsustas noormees seiklema minna. Ta naasis küll kodumaakonda, ent jäi Mikulovi linna. Seal maalis Mucha mõnda aega portreid, et elatist teenida. Tema teosed jäid silma krahv Khuen-Belasile. Krahvile avaldas Mucha anne muljet ning ta esitas Muchale tolle esimese tellimuse. Samuti soovitas krahv Muchat oma vennale Egonile ning neist kahest said kunstniku esimesed metseenid. Nende toetusel sai Mucha õppida kunsti nii Münchenis kui ka Pariisis ning reisida Itaaliasse.
Müncheni Kunstiakadeemia (1885–1887)
Müncheni Kunstiakadeemias õppis Mucha vaid kaks aastat (1885–1887). Lühikesest ajast hoolimata kujundas München Mucha kunsti arengut. Samas on ka öeldud, et Mucha ei pruukinud õpingutest väga huvitatud olla, kuna jättis õppemaksu maksmata. Õpingutest olulisemaks kujunesidki uued sõbrad. Mucha sai peagi pärast õppima asumist tuttavaks kaasmaalaste, teiste tšehhidega – näiteks Joža Uprka, Luděk Marold ja Karel Mašek – ning sai nende kunstiühingu Škreta (tšehhi kunstnik Karel Škreta järgi) liikmeks. Siit algas ka Mucha tutvus vene kunstnike Leonid Pasternaki ja David Widhopfiga. Ühingu liikmed olid sõbrad ja mõttekaaslased, samuti elasid nad üsna lähestikku. Just ühingut ja suhtlust selle liikmetega on Mucha Müncheni-aastate juures kujundavaimaks peetud.
Pariisi algusaastad (1887–1894)
1887. aastal sõitis Mucha Pariisi, kus ta endiselt krahv Khuen-Belasi toetusel õppima hakkas. Esmalt õppis Mucha Académie Julianis ja puutus seal põgusalt kokku ka nabiide (Les Nabis) rühmitusega. Juba 1888. aastal aga lahkus Mucha Académie Julianist ning astus Académie Colarossisse.
Sellega aga Mucha haridustee lõppes. Juba aasta hiljem oli Mucha sunnitud koolist lahkuma, kuna krahv lõpetas ta rahalise toetamise. Mucha pidi õppima iseseisvalt hakkama saama ning asus peagi tööle illustraatorina. Teda saatis edu.
1890. aastal kolis Mucha Madame Charlotte’i kohviku kohale korterisse rue de la Grande Chaumière’il. Kohvik asus Académie Colarossist üle tee ning seal käisid peamiselt koos kooli õpilased. Ka Mucha väisas kohvikut ning vestles seal oma kunstnikest sõpradega. Lisaks aitas Mucha kujundada kohviku fassaadi. 1891. aastal tutvus Mucha kohvikus Paul Gauguini (kellega ta 1893. aastal ka ateljeed jagas ) ja kirjastaja Armand Coliniga. Kirjastaja võttis ta tööle ning samal aastal ilmus esimene Mucha illustreeritud raamat. Koostöö kirjastajaga jätkus veel aastaid. 1892. aastal andis Mucha oma ateljees ka joonistamistunde, mis said tuntuks Cours Mucha (Mucha kursus) nime all. 1893. aastal ostis Mucha fotoaparaadi, millest sai üks tema olulisemaid abivahendeid maalimisel.
Sarah Bernhardt ja edu Pariisis (1894–1900)
paremal|pisi|"Gismonda" plakat, mis kujutab näitleja Sarah Bernhardti. 1894 1894. aastal saabus Mucha läbimurre. Aasta lõpus esitati talle viimase minuti tellimus – kujundada plakat Victorien Sardou lavastusele "Gismonda", mis pidi etenduma nädala pärast. Mucha võttis tellimuse vastu ja 1895. aasta jaanuari esimesel nädalal võis juba tema kujundatud plakatit Pariisi tänavail näha. Kitsal ja piklikul plakatil on isikupärases stiilis kujutatud näitleja Sarah Bernhardt. Plakat sai kohe palju tähelepanu ning samal aastal sõlmis Sarah Bernhardt kunstnikuga lepingu. Lepingu järgi pidi kunstnik looma järgneva kuue aasta jooksul selle näitleja lavastuste lavakujunduse, kostüümid ja plakatid.
Järgnevad kümme aastat olid Mucha karjääris väga edukad. Ta oli üks tuntumaid Pariisi kunstnikke ning sai palju tellimusi. Seda on peetud tema loomingu kõrgajaks, Muchal olid selleks ajaks välja kujunenud iseloomulik kunstiline stiil ja motiivid. 1896. aastal sõlmis Mucha lepingu Champenois’ trükikojaga ning lõi nende tellimusel oma esimese neljaosalise pannoosarja "Aastaajad". Samal aastal kolis Mucha ka uude ateljeesse, millel olid suur aken ja klaaskatus. Ateljee asus rue du Val-de-Grâce’i tänaval. Valgusküllane ateljee soosis lisaks maalimisele ka Mucha fotograafiat.
1900. aasta Pariisi maailmanäitus
1899. aastal telliti Muchalt 1900. aasta Pariisi maailmanäituse jaoks Bosnia ja Hertsegoviina paviljoni kujundus. Ka selle jaoks sai Mucha inspiratsiooni oma reisist Balkani maadesse. Oli mitu põhjust, miks see ülesanne just Muchale usaldati: esiteks mängis arvatavasti rolli see, et ta elas ja töötas ise sel ajal Pariisis, teiseks oli Muchal teatritööst juba kogemus suurte pindadega töötamisest ja nende kujundamisest. Mucha maalid paviljonis kujutasid 12 stseeni Bosnia ja Hertsegoviina ajaloost. Lisaks juba mainitule tegi Mucha ka 25 joonistust Austria paviljonile. Tema panust maailmanäitusel tunnustati, 1900. aastal sai ta Bosnia ja Hertsegoviina paviljoni kujundamise eest hõbemedali ning Franz Josef I ordeni. Samal aastal lõppes ka tema leping Sarah Bernhardtiga.
Reisimine, abielu ja kohtumine Charles R. Crane'iga
1902. aasta kevadel sõitis Mucha oma sõbra Auguste Rodiniga Tšehhimaale. Prantsusmaal avaldati Mucha ornamentikat kujutav raamat "Documents décoratifs".
1903. aastal tutvus Mucha noore naisega, kellest sai hiljem tema abikaasa. Marie (Maruška) Chytilová, Muchast 22 aastat noorem naine oli sugulastega Pariisis reisil ning palus, et ta kunstiajaloolasest onu korraldaks talle joonistustunnid Muchaga. Mucha nõustus ning nad veetsid ülejäänud osa Maruška reisist koos.
1904. aastal kutsuti Mucha USAsse. Ta nõustus minema, kuna lootis seal portreid maalides teenida raha, millega asuda oma rahva kannatusi kujutava teose – "Slaavi eepose" – kallale. Ta veetis Ameerikas aastaid, naasis vahepeal jälle Euroopasse, ent ei leidnud pikka aega kedagi, kes nõustuks tema suurteost rahastama.
1906. aasta 10. juunil abiellus Alfons Mucha Prahas Maruška Chytilovága. Pärast mesinädalaid naasis Mucha abikaasaga Ameerikasse. Ta asus tööle Chicago Kunstiinstituudis. 1908. aastal tellis Charles Richard Crane Muchalt oma tütarde portreed. Koostöö käigus hakkas Mucha "Slaavi eepose" mõte Crane’ile huvi pakkuma ning 1909. aastal nõustus ta projekti finantseerima.
1909. aastal New Yorgis sündis paaril tütar Jaroslava ja 1915. aastal poeg Jiří.
Naasmine Euroopasse ja elu lõpp
paremal|pisi|Mucha kujundatud Tšehhoslovakkia 50-kroonine 1910. aastal kolis Muchade perekond taas Euroopasse. Mucha võttis vastu tellimuse kujundada Praha linnapea saal raekojas. Perekond kolis Böömimaale, kus nad üürisid üht osa Zbirohi lossist. Mucha töötas oma "Slaavi eepose" kallal. 1912. aastaks olid Muchal valmis esimesed kolm "Slaavi eepose" pilti. 1919. aastaks oli valmis juba 11 maali, millest Mucha tegi Prahas näituse. 1921. aastal käis Mucha oma "Slaavi eepose" näitusega ka ringreisil Ameerikas ja võttis seal olles vastu ka paar teosetellimust.
1932. aastal kolis perekond Mucha kaheks aastaks tagasi Prantsusmaale Nice’i. 1936. aastal kirjutas Mucha memuaarid "Kolm mõtisklust elust ja tööst". Need avaldati Brnos. Samuti kavandas Mucha järjekordset monumentaalteost "Kolm ajastut", ent ei jõudnud selle maalimiseni. 1938. aastal haigestus Mucha kopsupõletikku. Samal aastal vallutas Saksamaa Tšehhoslovakkia. 1939. aastal arreteeris Gestapo kunstniku ning kuigi Mucha vabastati juba paari päeva pärast, halvendas arreteerimine Mucha niigi nõrka tervist. 1939. aastal suri Alfons Mucha 78-aastaselt kopsupõletikku. Ta on maetud Praha Vyšehradi surnuaeda.
Looming
vasakul|pisi|"Documents décoratifs" Mucha looming oli nii isikupärane, et mõjutas tervet põlvkonda teisi kunstnikke. Tema stiili hakati nimetama Mucha stiiliks (Le Style Mucha ). Mucha stiilile on iseloomulikud looduslik ornamentika, arabesksed jooned, idealiseeritud ja stiliseeritud naise kujutis (Ulmer: 6). Mucha stiilist annab põhjalikema ülevaate tema enda teos "Documents décoratifs" (1902). Samas ei olnud Mucha eesmärk, et tema loomingust saaks "stiil", pigem julgustas ta õpilasi iseseisvusele ja loomingulisusele. Ta ei tahtnud, et teda otseselt imiteeritaks. Nagu ajalugu näitab, ei läinud Mucha soov täide.
Mucha loomingus ja stiilis võib märgata mitmesuguseid mõjutajaid. Üks varasemaid tegureid, mis Mucha kunstile mõju avaldas, oli kunstniku katoliiklik taust. Kristlik taust peegeldub nii Mucha kompositsioonides kui ka ornamentides. Näiteks kordub Mucha plakatite kompositsioonis nimbusena kaarduv raamistik kujutatava isiku taustal, samuti võib mitmel pool täheldada mosaiigi imitatsioone ja risti kujutist. Mucha kujutatavad naised on taevalikud, pooleldi lendutõusvad, kui nende pead ei raami halo, ümbritseb nende ülakeha mandorla. Just see ikoonilik rõhuasetus muudab nad pühalikuks.
Teiseks tugevaks mõjutajaks oli teater – Mucha töötas mitmel perioodil teatrikunstnikuna. Tema kunstis peegeldavad seda dramaatilised žestid ja kujutatavatel üll olevad rüüd ning ehted. Mucha oli juba noorest peast harjunud teatris dekoratsioonide puhul suurt pinda täitma ja see paistab välja "Slaavi eeposes", mille pildid on suuremõõtmelised – suurim neist 6 × 8 m suurune.
Kolmanda mõjutajana võib nimetada sümbolismi. On teada, et Mucha suhtles Pariisis elades sümbolistidega ning tundis nende põhimõtteid ja ideid. Mucha kunstis peegeldub sümbolism näiteks nn müstilise või saatusliku naise ja sümboolse ornamentika kujutamises. Kuigi Mucha sai inspiratsiooni sümbolismi allegooriatest, on need motiivid suures osas tema teostes allutatud dekoratiivsusele. Muchat seob sümbolistidega ka hüpnoosi katsetamine. Kunstnik kasutas oma Pariisi-perioodil hüpnotiseeritud modelle, et jõuda maalidel arhetüüpsete poosideni, mida kutsuvad esile teatud muusika või sõnad. Ta kuulus nende sekka, kes uskusid, et hüpnoosi abil lahtub inimesest kõik, mis on seotud isiksusega ning alles jääb teatav arhetüüp või inimese algkuju. Mucha lasi oma ateljees läbi viia katseid ning illustreeris oma tuttava-mõttekaaslase hüpnoositeemalise raamatu "Les Sentiments, la Musique et le Geste" ("Tunded, muusika ja žestid"). Raamatu kaanepilt kujutab hüpnotiseeritud modelli, kes kuuleb marseljeesi. alt=|pisi|Jobi reklaamplakat
Graafika – plakatid ja pannood
Plakatikunst oli esimene osa Mucha loomingust, mis kunstnikule laiemat tuntust tõi. Graafika kõrgperiood Mucha elus kestis tinglikult 1895. aastast, mil Mucha sõlmis lepingu Sarah Bernhardtiga, kuni 1902. aastani, mil Mucha avaldas raamatu "Documents décoratifs". Suur osa Mucha graafikast on reklaamplakatid. Reklaamitavad tooted varieeruvad, Mucha joonistas plakateid jalgrattafirmale, pesupulbrile, alkoholile, küpsistele, lisaks ka teatritele. Ühed tuntumad Mucha reklaamplakatid tutvustavad Jobi sigaretipaberit. Plakatil kujutatud naine mõjus tavatult ja ootamatult, kuna suitsetamine oli tollal pigem meestele iseloomulik tegevus.
Mucha kujutab plakatitel enamjaolt naisi, kel on pikad voogavad juuksed, mis keerduvate joontena raamistavad kujutatava. Ornamentselt mõjuvad ka naistel seljas olevad voltidena langevad riided ja kangad, mis on ühtaegu lihtsad ja luksuslikud. Mucha kaunid naised tõmbavad tähelepanu ja kuigi reklaamitavat toodet kujutatakse muuseas ja möödaminnes, on toode märgatav ja fookuses.
Oluline osa Mucha graafikast on neljaosalised pannood. Need sündisid koostöös Champenois' trükikojaga ning neid trükiti nii postkaartidele kui ka kodus ülesriputamiseks. Motiivid ja kontseptsioon sarnanevad Mucha reklaamplakatite omadega, ent teemad on teistsugused. Pannood kujutavad allegoorilisi naisekujusid, kes sümboliseerivad kas aastaaegu, lilli, kalliskive, tähti või kuid.
Ö
Ö on arenenud ligatuurist Oͤ, milles on o-tähe kohal väike e-täht.
Ö-d kasutatakse enamasti ümardatud eesvokaalide [ø] ja [œ] märkimiseks. Seda kasutatakse eesti, soome, karjala, vepsa, ungari, saksa, rootsi, islandi, põhjafriisi, koltasaami, Inari saami, aserbaidžaani, türgi ja türkmeeni keele kirjutamisel.
Alfons Mucha
Fotograafia
Mucha Pariisi-aja fotograafia võib jagada kaheks: enne ja parast rue de Val-de-Grâce’ile kolimist. Esimesest perioodist pärinevad mitmed fotod kunstniku ateljeest, modellidest, külalistest ja sõpradest (mh ka Paul Gauguin). Pildistatavad isikud näivad end vabalt tundvat ning fotode meeleolu on lõbus ja muretu. Sel perioodil hakkas Mucha ka autoportreid tegema ning leiutas seadeldise, millega kaugemalt fotoaparaadi katikut avada. Teise perioodi alguseks sai valgusküllasesse ateljeesse kolimine. Mucha hakkas intensiivsemalt fotograafiaga tegelema. Ta pildistas peaaegu iga päev, pidades omamoodi fotopäevikut. Kunstniku fotograafia muutus eksperimentaalsemaks. Mitmes fotosarjas on katsetatud liikumise jäädvustamist, näiteks pildistas Mucha tantsivat modelli või püüdis kujutada taimede liikumist.
Ö
Kirillitsas on mõne keele tähestikus sarnane täht Ӧ.
Eesti keel
Eesti keeles märgib see täht labiaalset keskkõrget eesvokaali.
Alfons Mucha
Fotograafia
Ka "Slaavi eepose" tarbeks tegi Mucha palju fotosid. Hoolimata sellest, et ta pildistas peamiselt selleks, et fotode järgi maalida, on see fotosari vaadeldav eraldi kunstiteosena. Ta kasutas madalaid vaatenurki ja diagonaalset kompositsiooni ning fotodest kumab läbi Mucha empaatia ja kaastunne slaavlaste vastu. vasakul|pisi|"Slaavi apoteoos"
Ö
Eesti keel
Eesti tähestikus on see täht Ä- ja Ü-tähe vahel. See on tähestiku 26. täht, võõrtähtedega 29. täht.
Alfons Mucha
"Slaavi eepos"
paremal|pisi|Üks "Slaavi apoteoosi" aluseks olnud fotosid. Tüdruk fotolt on näha maali allservas "Slaavi eepos" (tšehhi keeles Slovanská epopej) on arvatavasti Mucha kõige suurejoonelisem maalisari. See koosneb 20 maalist, millel Mucha kujutab nii mütoloogilist kui ka ajaloolist ainest, kasutades slaavlaste lugu ja kannatust. Erinevalt traditsioonilisest ajaloolisest maalist pole Mucha "Slaavi eepos" realistlik ja kirjeldav, vaid fantastiline, võimas ja mütoloogiliste kompositsioonidega.
Mucha enda sõnul sai "Slaavi eepose" inspiratsiooniks tunne, mida temas tekitas Bedřich Smetana sümfooniline poeem "Minu kodumaa". Mucha kuulis teost ühel Ameerika-reisil ning sellest sündiski "Slaavi eepose" idee. Viimase tõuke projekti lõpuleviimiseks andis Tšehhoslovakkia Vabariigi sünd 1918. aastal.
Lõunakoonus
Lõunakoonus (hispaania keeles Cono Sur, portugali keeles Cone Sul) on piirkond Lõuna-Ameerika lõunaosas, mille moodustavad riigid Kaljukitse pöörijoonest lõunas ja selle ümbruses. Tavaliselt arvatakse Lõunakoonuse alla Argentina, Tšiili ja Uruguay. Mõnikord loetakse sotsiaalsest ja poliitilisest vaatepunktist lähtuvalt Lõunakoonuse alla ka Brasiilia Lõunapiirkond ning harva Paraguay.
Alfons Mucha
"Slaavi eepos"
Mucha visiooni järgi peaks "Slaavi eepost" eksponeerima mõnes sakraalses, ajast puutumata jäävas hoones. Lisaks reisimisele luges Mucha eeltööna maalimisele ka slaavlaste ajaloost rääkivat esseistikat.
Lõunakoonus
Lõunakoonuse ala on Ladina- ja Lõuna-Ameerika jõukaim piirkond - sealne kõrge Inimarengu Indeks, elustandard ja oodatav eluiga on Ladina-Ameerika kõrgeimad.
Alfons Mucha
"Slaavi eepos"
"Slaavi eepose" maalimisel ei saa jätta mainimata fotode tähtsust. Maalimisperioodi reisidel jäädvustas Mucha fotodele hiljem kujutatavat. Näiteks 1913. aasta reisil Moskvasse tegi Mucha fotosid tänavaist ja linnaelanikest. Need ei mõju tagantjärele vaadates reisimälestustena, vaid pigem näivad visanditena tulevasele suurejoonelisele maalisarjale. Nende ja teiste "Slaavi eeposele" aluseks saavate fotode juures olid eriti olulised modellide emotsioonid ja kehakeel.
Mucha muuseum
Tänapäeval on Mucha teosed eksponeeritud Mucha muuseumis, mis asub Prahas. Muuseumi väljapanek koosneb kuulsamatest plakatitest, vähem tuntud õlimaalidest ja visanditest. Lisaks kunstile loovad atmosfääri ka mõned esemed Mucha ateljeedest.
Ene Roosma
Elulugu
Ene Roosma oli teenistujate tütar.
Lõpetas 1964 C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli ja 1969 TÜ bioloogiateaduskonna; bioloogiakandidaat (1987, ), väitekiri "Влияние функционального состояния пастения/хозяина на развитие клеверной цистообразующей немотоды (Heterodera trifolii Goffart, 1932) развитию". Aastast 1969 Zooloogia ja Botaanika Instituudis: 1969–1977 vanemlaborant, 1977–1988 nooremteadur, 1988–1990 teadur, 1990–1995 teadussekretär, 1994 teadusdirektor kohusetäitja.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: taimede nematoloogia, nematoodide arengu sõltuvus taimede juurte füsioloogilis-biokeemilistest omadustest, parasiitsete nematoodide ja taimede suhete teoreetilised ja praktilised küsimused. 13 teadustrükist.
Kroonstad
Kroonstad on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Fezile Dabi ringkonnas, Moqhaka valla halduskeskus.
Kroonstad on asutatud 1855. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kroonstadi elanikest mustanahalisi aafriklasi 85,2%, valgeid 10,1%, värvilisi 4,0%, India või Aasia päritolu inimesi 0,4% ja teisi 0,3%. Sotho keelt pidas emakeeleks 73,3% inimesi, afrikaani keelt 15,8%, inglise keelt 3,1%, koosa keelt 2,5% ja teisi keeli 5,3%.
Sartai kihistik
Sartai kihistik (inglise Sartai Member) on ordoviitsiumi ladestu Haljala lademe Balga kihistu kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Jevlampijus Laškovas aastal 1976. Kihistik on nime saanud Leedus asuva Sartai järve järgi. Eesti alal kihistiku kivimeid ei esine. Kihistikku eristatakse peaaegu kogu Leedu aladel, välja arvatud maa loodeosas. Kihistik on Nemunase madalikul 5 meetri paksune, mujal on suurim paksus 9 meetrit.
Ö
Eesti keel
Eestikeelses tekstis esineb Ö omatähtedest kõige harvemini, selle tähesagedus on 0,3–0,4%.
Sartai kihistik
Kihistiku kivimid on tekkinud kivistunud mudast. Valdav on hall suure detriidisisaldusega lubjakivi, milles on mergli vahekihid.
Afari keel
Afari keel (varasem eestikeelne nimetus danakili keel) on Afroaasia keelkonda kuuluv keel. Afari keel on liigitatud kuši keelte ida-alarühma. Afari keele lähim sugulaskeel on saho keel; nad moodustavad koos saho-afari keeled.
Pesapuu
pisi|[[Linnupesaga pesapuu]] Pesapuu on puu, mille otsas on mõne looma (näiteks linnu) pesa.
Afari keel
Afari keelt kõneldakse põhiliselt Etioopias Afari osariigis, kus see on üks ametlik keel, ning ka Somaalias, Djiboutis ja Eritreas.
Afari keelel on vähemalt kaks murret (põhjamurre ja lõunamurre).
Afari keele kõnelejaid on kokku umbes 1,4 miljonit, neist veidi alla miljoni räägib seda emakeelena. Kirjaoskajaid emakeeles on afari keele kõnelejatest alla 1%, kirjaoskajaid teises keeles 3%. Keel on liigitatud ohustatud keelte hulka.
Fonoloogia
Afari keeles on kasutusel foneetiline kirjaviis.
Vokaalid
Kasutusel on kahte tüüpi vokaale: lühikesed ja pikad.
Lühikesed vokaalid:
Konsonandid
Konsonantidest on kasutusel labiaalsed (b, f, m, w), alveolaarsed (t, d, s, n, l, r), retroflekssed (x), palataalsed (y), velaarsed (k, g), larüngaalsed (c, q) ning glotaalsed (h) konsonandid.
Afari keele algsed konsonanthäälikud:
21. sajandi alguses peeti vajalikuks tuua keelde mõned muudatused. Leiti, et vokaali ja konsonandi kombinatsioon polnud piisav kõigi sõnade hääldamiseks (näiteks võõrsõnade/nimede kasutamisel afari keeles).
Vokaalide puhul võeti seejärel kasutusele täpid ja hääldamata jäetav konsonant nende sõnade lõpus, millele järgneb vokaaliga algav sõna.
Kui varem kasutati vaid osakest klassikalisest ladina tähestikust, siis nüüdseks on võetud kasutusele kogu tähestik (A–Z).
Morfoloogia
Keeles on kaks grammatilist sugu: mees- ja naissugu.
Sarnaselt eesti keelega eelneb omadussõna nimisõnale, näiteks Xer numu (tõlkes „pikk mees“).
Afari keeles puudub infinitiiv ehk tegevusnimi, see-eest on aga kesksõnad lõpuga -iyya. Need tegusõna käändelised vormid on keeles jaotatud kahte rühma, mille alusel esimese rühma verbide pööramisel kasutatakse järelliidet, teise grupi verbide puhul aga eesliidet.
Nimisõna ainsusest mitmuseliseks muutmine ei käi afari keeles ühe kindla reegli järgi. Võrreldes eri sõnade muutmise viise, võib leida väga palju erinevaid seaduspärasusi.
Näiteks:
Afari keelele on omane ka rohkem postpositsioonide ehk tagasõnade kui prepositsioonide ehk eessõnade kasutamine. Kasutatavad postpositsioonid pole aga mitte terviksõnad, vaid tähed (l, k, h, t).
Süntaks
Afari keeles on SOV sõnajärg (alus-sihitis-tegusõna).
Kirjaviis
Afari keeles on kasutusel kirjaviis Qafar Feera, mille 1970ndatel avaldasid kaks Afari haritlasest rahvuslast, Dimis ja Redo. Lisaks sellele on Etioopias aga kasutusel nii oma Etioopia kirjaviis kui ka ladina kirjaviis alates 1840. aastast.
Tähestik
A, B, T, S, E, C, K, X, I, D, Q, R, F, G, O, L, M, N, U, W, H, Y
a, ba, ta, sa, e, ca, ka, xa, i, da, qa, ra, fa, ga, o, la, ma, na, u, wa, ha, ya
Põhiarvsõnad
üks – iník-i
kaks – nammáy-a
kolm – sidóx-u
neli – firéy-i
viis – konóy-u
kuus – lixéy-i
kaheksa – ba-xáar-a
üheksa – sa-gáal-a
kümme – tában-a
Keelenäide
''Addunya takkeemi k dumal elle, Qangara deqsittam ten. A Qangara Yalla lih ten, a Qangara kee Yalla inkiimiiy inki Yalla.'' –
Yi nangaluk salaamâ xica. –
Aleksandr Toluš
pisi|260px| Aleksandr Toluši haud [[Bogoslavskoje kalmistul Peterburis]]
Aleksandr Kazimirovitš Toluš (vene keeles Александр Казимирович Толуш; 1. mai 1910 Peterburi – 3. märts 1969 Leningrad) oli Nõukogude Liidu maletaja ja maletreener, rahvusvaheline suurmeister (1953).
Toluš pääses 1939. aastal mängima NSV Liidu meistrivõistluste  finaalturniirile, kus jagas 15.–16. kohta. Teises maailmasõjas sõdis rindel Leningradi kaitsel. 1943. aastal kutsuti ta rindelt ära tagalasse. Sõjaaegsetel meistrivõistlustel (mais-juunis 1944 Moskvas) tuli seitsmendaks. Sõjajärgsetel meistrivõistlustel jäid tal parimateks tulemusteks viies koht (1947, 1948), 2.–4. koht (1950) ja 4.–5. koht (1952, 1957).
Ta mängis mitmel korral Eestis: 1945. aastal tuli ta Tallinnas Eesti NSV lahtistel meistrivõistlustel kolmandaks, 1947. aasta Pärnu maleturniiril jäi ta kümnendaks. 1953. aastal võistles ta Tartus Eesti NSV 10. meistrivõistlustel (väljaspool arvestust), kus tuli Paul Kerese järel teiseks (sai 2,5 punkti Keresest vähem). 1955. aastal jäi ta Pärnu maleturniiril viimaseks.
Kui Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) 1950. aastal võttis kasutusele rahvusvahelise meistri nimetuse, oli Toluš üks neist, kes sai selle nimetuse kohe samal aastal.
Toluš võitis veebruaris 1953 tugevakoosseisulise rahvusvahelise turniiri Bukarestis, kus edestas teiste seas Tigran Petrosjani, Vassili Smõslovi ja Issaak Boleslavskit. Sai selle saavutuse eest FIDE-lt suurmeistri nimetuse.
Võistkondlik esinemine
Toluš võitis Nõukogude Liidu meeskonna koosseisus kaks kuldmedalit Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel (1957, 1961). Seejuures 1957. aastal mängis ta meeskonna üheksandal laual, 1961. aastal osales aga varumängijana.
Kirimale
Kirimales jagas Toluš 4. maailmameistrivõistlustel (1962–1965) 6.–7. kohta. Rahvusvaheliselt Kirimaleföderatsioonilt sai ta 1965. aastal kirimale rahvusvahelise meistri nimetuse.
Maletreener
Ta tegutses maletreenerina. Oli Paul Kerese (1947–1955), Ljudmõla Rudenko (1949–1953) ja Boriss Spasski (1952–1960) treener.
1951. aasta NSV Liidu meistrivõistlused jalgrattasõidus
1951. aasta NSV Liidu meistrivõistlused jalgrattasõidus,
Maantee- ja krossisõidud
Peeti 19.–22. augustil Minskis.
Tulemused
Teisena lõpetanud Moskva meeskond (2:31.05,9) diskvalifitseeriti.
Võistkondlik järjestus: 1. Vene NFSV 9,5 2. Valgevene NSV 29 3. Vene NFSV II 30 4. Leningrad 32 5. Moskva 7. Eesti NSV
Trekisõit
Võistlused peeti Moskvas.
Riniit
Riniit ehk ninapõletik ehk nohu 2 on koondnimetus osal loomadel (sh nt inimestel ja madudel) esineda võiv ninalimaskesta põletik, mis liigitatakse hingamisteede põletike hulka.
Šventupys
Šventupys on küla Leedus Anykščiai rajoonis Debeikiai vallas. Aastal 2001 oli külas 49 elanikku.
Riniit
Riniit inimesel
Inimese riniidi all peetakse silmas riniidi mitmeid vorme, mille täpsetes diagnoosikoodides ja liigitustes puudub üksmeel.
Šventupys
Küla asub Debeikiaist 8 kilomeetrit kirdes Šventoji jõe kaldal.
Riniit
Riniit inimesel
Hingamiselundite haiguste patoloogia mõistes võidakse hingamisteede põletik riniit liigitada järgmiselt :
Šventupys
Küla järgi on nimetatud Haljala lademe Šventupysi kihistik.
Riniit
Infektsioosne riniit
Riniiti põhjustab kõige rohkem viiruslik või bakteriaalne infektsioon, põhjustades tavalist nohu (ehk nasofarüngiiti). Kõige sagedamini esinevad rinoviirused, respiratoone süntsütiaalviirus, paragripiviirused ja adenoviirused. Bakteriaalset riniiti põhjustavad bakterid Streptococcus pneumoniae, Haemophilus influenzae ja Moraxella catarrhalis.
Eristatakse ägeda (lad k Rhinitis acuta infectiosa) ja kroonilise infektsioosse riniidi (lad k Rhinitis chronica infectiosa) vormi.
Atroofiline krooniline riniit
Atroofilise kroonilise riniidi puhul esineb limaskesta atroofia ja sageli katteepiteeli lamerakuline metaplaasia.
Allergiline riniit
Allergeenide mõjul vabaneb nuumrakkudest ja basofiilidest histamiini ja vallandub seroosne eksudatsioon ehk vesine-limane eritis ninast, mis on tingitud ninalimaskesta ärritusest. Sagedamini esinevad allergeenid on õietolm (põhiliselt lehtpuud, heinad ja lilled), hallitusseente eosed, kodutolm, koduloomade karvad ja ka olmekeemia.
Vasomotoorne riniit
Vasomotoorne riniit sarnaneb allergilise nohuga, kuid nohu vallandavat allergeeni ei ole. Täpne tekkepõhjus on teadmata. Arvatakse, et põhjuseks on ninalimaskesta närvide ja veresoonte regulatsiooni häire, mille tõttu nina reageerib liiga aktiivselt välistingimustele (näiteks toast õue minnes), põhjustades sellega kroonilise nohu tekke. Nohu ägestab põhiliselt külm ja kuiv õhk.
Medikamentoosne riniit
Ravimite liigtarvitamine võib põhjustada nohu kroonilise vormi. Käsimüügiravimite mittetoimimisel nädala jooksul tuleks pöörduda eriarsti poole.
Orleansi vald
Orleansi vald (Orleans Parish) on 2. järgu haldusüksus (maakond) Ameerika Ühendriikides Louisiana osariigis.
Riniit
Anatoomiline riniit
Anatoomilised tegurid võivad põhjustada nohu. Sellised tegurid on näiteks adenoid, nina vaheseina kõverus (kaasasündinud või näotrauma), alumise ninakarbikute suurenemine, koaani arteesia ehk nina tagasõõrme läbimatus, ninapolüüp, tuumorid.
Orleansi vald
Valla halduskeskus on New Orleans.
Ajalugu
Vald moodustati 1807. aastal.
Rahvastik
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 343 829.
Arvestuslik rahvaarvu muutus (1. juuli seisuga) :
Öömaja Granadas
"Öömaja Granadas" (saksa keeles "Das Nachtlager in Granada") on kahevaatuseline Conradin Kreutzeri romantiline ooper. Ooperi libreto kirjutas Karl Johann Braun von Braunthal.
Teaduse ja religiooni kolleegium
Teaduse ja religiooni kolleegium on Tartu Ülikooli usuteaduskonna juurde asutatud teadlaste ühendus, mis tegeleb teaduse ja religiooni kokkupuutepunktide uurimisega.
Öömaja Granadas
Eestis kanti ooper esimest korda ette novembris 1908 Estonia teatris. Seejuures on see esimene eesti teatris ette kantud ooper.
Teaduse ja religiooni kolleegium
Kolleegium on asutatud 27. veebruaril 2002, selle asutaja ja juhataja on professor Anne Kull.
Eesmärgid
Teaduse ja religiooni kolleegiumi eesmärgid on:
Liikmed
Kolleegiumi asutajaliikmed on Jaak Järv, Toomas Jürgenstein, Ken Kalling, Anne Kull, Kalevi Kull, Tõnu Lehtsaar, Jaanus Noormägi, Karl Pajusalu, Jaan Ross, Andres Soosaar, Kalev Tarkpea ja Heiki Valk.
Hiljem on kolleegiumiga nimekatest teadlastest liitunud Meelis Friedenthal, Roland Karo, Enn Kasak, Ain Riistan, Erki Tammiksaar, jpt.
Tegevus
Alates 2003. aastast korraldab teaduse ja religiooni kolleegium igal aastal Põltsamaa kiriklas teaduse ja religiooni kevadkooli.
Aastatel 2004–2007 korraldati gümnasistidele mõeldud esseevõistlusi teaduse ja religiooni teemadel.
Kohtuameti kandidaat
Kohtuameti kandidaat (ka: kohtuameti-kandidaat) oli ajalooliselt Eestis kohtuniku- ja prokuröriametiks valmistuja.
Kandidaadiks saamiseks pidi olema lõpetatud ülikooli õigusteaduse osakond. Kandidaate võttis vastu Kohtupalati esimees.
Iluuisutamine 1952. aasta taliolümpiamängudel
Iluuisutamine 1952. aasta taliolümpiamängudel toimus 17.–22. veebruarini Norras Oslo Bisletti staadionil.
Vokaalpolüfoonia
Vokaalpolüfoonia on polüfooniline vokaalmuusika. Vokaalpolüfoonia kõrgaeg oli renessanss, mida nimetatakse ka Madalmaade vokaalpolüfoonia ajastuks. Vokaalpolüfoonia tähtsamad žanrid on missa, motett, madrigal, organum.
Sonora kartell
Sonora kartell, tuntud ka kui Caro Quintero organisatsioon, oli Mehhiko kuritegelik kartell. Kartelli lagunemisel liideti see Tijuana ja Sinaloa kartellidega.
2007. aastal said Sonora kartellist, Colima kartellist ja Milenio kartellist Sinaloa kartelli harud. 2010. aastaks oli Sonora kartell laiali läinud.
Taust
Ameerika Ühendriikide Narkootikumidevastase Võitluse Amet (DEA) pidas Sonora kartelli üheks vanimaks ja paremini väljakujunenud kartelliks. Sonora kartelli juhtis Guadalajara kartelli asutaja Rafael Caro Quintero vend Miguel Caro Quintero ning see tegutses Hermosillos, Agua Prietas, Guadalajaras ja Culiacánis, samuti Mehhiko osariikides Nayaritis, Sinaloas ja Sonoras. Sonora kartelli juured on Guadalajara kartellis, mis lagunes pärast selle kaasasutaja Miguel Ángel Félix Gallardo arreteerimist 1989. aastal. Sonora kartellil oli otsene seos Colombia narkokartellidega, kartell hoidis enda kontrolli all narkoteid USA California, Arizona, Texase ja Nevada osariiki.
Rafael Caro Quintero arreteeriti 1985. aastal Costa Ricas seoses DEA eriagendi Enrique "Kiki" Camarena piinamise ja mõrvaga. Miguel Caro Quintero arreteeriti 1989. aastal, kuid arvati, et ta jätkas trellide taga kartelli juhtimist. 2007. aastaks oli Sinaloa kartell Sonora kartelli üle võtnud.
Tegevus
Sonora kartell on arvatavasti üks esimesi kartelle, mis hakkas kokaiini tarnima Colombiast, eriti Cali kartelli käest. Kartell oli seotud peamiselt marihuaana kasvatamise ja levitamisega, kuid kõrvalfunktsioonide hulka kuulus ka metamfetamiini transport ja levitamine.
Mehhiko põhjaosas baseeruv kartell vedas narkootikume USA Arizona, Texase ja California osariiki põhjapiiri piirkonnas asuvate rantšode võrgustiku abil, kus narkootikume enne saatmist hoiti. Sonora kartell oli konkreetselt seotud tegutsemisega Mehhiko Sonora osariigis Hermosillos ja Agua Prietas, vähem ka Jalisco osariigis Guadalajaras, Sinaloa osariigis Culiacánis ning Nayariti ja Durango osariigis.
Krooniline inflatsioon
Krooniline inflatsioon on majanduslik fenomen, mis leiab aset siis, kui riigis on rahapakkumise liigse laienemise või suurenemise tõttu kõrge inflatsioonitase pikema ajavahemiku kestel (mitu aastat või aastakümmet). Kroonilise inflatsiooniga riikides kujunevad inflatsiooni eeldused süsteemi osaks ja inflatsioonimäära vähendamine muutub ülimalt keeruliseks. Krooniline inflatsioon ei ole sama mis hüperinflatsioon.
Esinemine ja põhjused
Kroonilist inflatsiooni, mida esimesena täheldas Felipe Pazos aastal 1972, nähakse veelgi enam 20. sajandi fenomenina kui hüperinflatsiooni. Suurt inflatsiooni saab säilitada vaid tagatiseta pabervaluutaga pikkade ajavahemike jooksul ning enne II maailmasõda olid sellised pabervaluutad haruldased, välja arvatud sõjast mõjutatud riikides – neis esines küll ülimalt kõrge inflatsioonimäär, kuid mitte kunagi kauem kui mõni aasta. Enamik majandusteadlasi usub, et krooniline inflatsioon kerkis esimest korda esile pärast II maailmasõda Ladina-Ameerikas ja seda kutsuti esialgu terminiga "Ladina inflatsioon". Ent mõned majandusteadlased väidavad, et Prantsusmaa kogemus 1920. aastatest oli esimene kroonilise inflatsiooni juhtum. Veel üks näide olukorrast, kus esines kroonilise inflatsiooni hästi uuritud juhtumitega väga sarnaseid tunnusjooni, on II maailmasõjast mõjutatud Jaapan.
1960. ja 1970. aastate varaste vaatlejate järgi olid kroonilise inflatsiooni põhilised poliitilised põhjused radikaalselt erinevate poliitiliste nõudmistega võimsad rühmahuvid. Nad väitsid, et ametiühingute võim nõuda kõrgeid palkasid sageli iganenud majandussektorite töötajatele oli vastuolus sellest mõjutatud riikide põhimõtteliselt feodaalsete poliitiliste struktuuridega. Neil tingimustel oleks inflatsiooni kiiresti ohjeldava tarbevaluuta juurde naasmine olnud poliitiliselt enesetapjalik ja selle tagajärjel on kroonilisest inflatsioonist mõjutatud valitsused pidanud alati kasutama inflatsiooni ohjeldamise hillitsetumaid viise, näiteks keskpanga reformid või hinna- ja palgatasemete indekseerimine raha tulevase väärtusega. Ent see toob kaasa inflatsiooni inertsuse ja lõpuks ka inflatsiooni vähendamise katsete suhtes skeptiliseks muutuva avalikkuse: ajalugu on näidanud, et erinevalt hüperinflatsioonist on ühiskonnal võimalik kroonilise inflatsiooni olukorras suhteliselt lihtsasti edasi toimida.
Samas esineb muudes allikates ka teistsuguseid teooriaid.
Saima Roosma
Saima Roosma (aastani 1966 Saima Talvik, 3. august 1936, Vigala vald, Läänemaa – 6. november 2004) oli Eesti spordipedagoog.
Krooniline inflatsioon
Esinemine ja põhjused
Samamoodi on väidetud, et kroonilisel inflatsioonil võivad olla ka demograafilised põhjused: 1950. kuni 1980. aastateni kasvas arengumaades rahvastik kiiremas tempos kui tootmine ja sama toimub tänapäeval Sahara-taguses Aafrikas. Järjest enam arvatakse sedagi, et keskkonnaga seotud või ökoloogiliselt pingelised olukorrad ja katastroofid võivad käivitada süsteemse inflatsiooni perioodi, kuid seda ainult juhul, kui valitsused ei suuda olukorda efektiivselt lahendada.
Saima Roosma
Elulugu
Lõpetas 1954 Haapsalu Pedagoogika Kooli ja 1960 Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehalise kasvatuse ja muusikaõpetaja erialal. Ta oli 1961–1991 TPÜ kehalise kasvatuse kateedri õppejõud (aastast 1986 dotsent) ja 1982–1984 kateedri juhataja, samuti spordiühingu Kalev naisvõimlemiskomisjoni esimees ja kõrgkoolide kehalise kasvatuse ainekomisjoni liige. Avaldanud naisvõimlemisalaseid kirjutisi, sh õppevahendeid.
Krooniline inflatsioon
Näiteid
Valdavalt on krooniline inflatsioon puudutanud Lõuna-Ameerika (nt Tšiili, Venezuela), Aasia (nt Jaapan, Põhja-Korea) ja Aafrika (nt Madagaskar, Sambia) riike.
Aastal 1996 kukkus aeglaste ja halvasti juhitud majandusreformide, nisupuuduse ning ebastabiilse ja detsentraliseeritud pangandussüsteemi tõttu kokku Bulgaaria majandus. Selle tagajärg oli 311% suurune inflatsioonimäär ja Bulgaaria leevi kokkukukkumine (kurss dollari suhtes ulatus 3000-ni). Bulgaaria majandus hakkas taas stabiliseeruma pärast seda, kui järgmise aasta kevadel said võimule reformimeelsed jõud, kes tegid edasipüüdlikud majandusreformid, sealhulgas leevi sidumise Saksa margaga (hiljem euroga).
Dresdeni Tehnikaülikool
pisi|TUDi majandusteaduskonna Georg Schumanni hoone pisi|TUDi informaatikateaduskonna uus hoone pisi|1996. aastal ühinesid TUDi tehniline raamatukogu ja [[Saksimaa riiklik raamatukogu|Saksimaa Riiklik Raamatukogu SLUB Dresdeni nime alla]] Dresdeni Tehnikaülikool (saksa keeles Technische Universität Dresden, lühendatult TUD) on tehnikaülikool Saksamaal Saksimaal Dresdenis.
Dresdeni Tehnikaülikool on üliõpilaste arvult suurim tehnikaülikool Saksamaal. Ülikoolis õpib üle 32 000 üliõpilase ja töötab 5700 õppejõudu.
Ajalugu
Dresdeni Tehnikaülikool on üks vanimaid tehnikakõrgkoole Saksamaal. Kool asutati 1828. aastal Saksimaa Tehnikakooli nime all. Aastal 1871 nimetati tehnikakool ümber Kuninglikuks Saksimaa Polütehnikumiks (Königlich-Sächsisches Polytechnikum). Uus nimevahetus toimus 1890 – koolist sai Kuninglik Saksimaa Tehnikakõrgkool (Königlich Sächsische Technische Hochschule). Ajaperioodil 1918–1961 oli kõrgkooli nimetus Dresdeni Tehnikakõrgkool (Technische Hochschule Dresden). Aastal 1961 sai kõrgkool ülikooliks.
1996. aastal ühinesid Dresdeni Tehnikaülikooli tehniline raamatukogu ja Saksimaa Riiklik Raamatukogu üheks raamatukoguks SLUB Dresdeni nime alla.
Dresdeni Tehnikakõrgkoolis on õppejõuna töötanud Paul Tillich (1925–1929).
Teaduskonnad
Suurim teaduskond on matemaatika- ja loodusteaduskond 4300 üliõpilasega. Väikseim ja ühtlasi vanim teaduskond on ehitusteaduskond (alla 800 üliõpilase).
Filosoofiateaduskonnas õpib ligi 3500 üliõpilast, osakondi on selles seitse, sealhulgas ajaloo-, kunstiajaloo- musikoloogia-, sotsioloogia- ja teoloogiaosakond.
Indrica vasallilinnus
Indrica vasallilinnus (saksa keeles Nederitz, poola Indryca) oli Liivi ordu vasallilinnus Ida-Lätis Latgale kultuuriajaloolises piirkonnas Krāslava piirkonnas (Krāslavas novads) Kalnieši vallas (Kalniešu pagasts) Sloboda külas, Stirna jõe (Stirnupe) suubumiskohas Väina (Daugava) jõkke. Linnusekünka juures käänab Sloboda küla läbiv maantee V627 Väinast eemale põhja, Lielindrica küla poole. Käänukohal läheb vana Polotski–Krāslava maantee otse mööda Väina jõeäärt edasi. Linnusekünkast Väinani jääb umbes 300 meetrit. Kagu suunas, mööda jõge 3 km ülesvoolu suubub Väinasse Indrica jõgi, kuhu keskajal jooksid kokku Polotski vürstiriigi, Leedu suurvürstiriigi ja Vana-Liivimaa piirid.
Ajalugu
1471. aastal on Indricat kirjalikult esmamainitud, kui mingi kaubandust puudutava küsimuse lahendamiseks kohtusid seal Vana-Väina (Dünaburgi) komtuur, Rezekne (Räisaku) foogt ja Polotski vojevood.
1499 omas Friedrich v. d. Bröle, juba 1463 Kuramaal läänimees olnud rüütel Riia peapiiskopkonnas Weissensee ja Maditteni mõisat. Teda kutsuti tiitliga "Weissensee, Maditteni ja Nederitzi (Indrica) härra".
Muuseuminõukogu
Muuseuminõukogu on Eesti Kultuuriministeeriumi juures tegutsev nõukogu, mis annab nõu muuseumiseadusega seotud asjades.
Indrica vasallilinnus
Ajalugu
1542 koostati linnuses dokument, mille järgi kolmel ordu teenistuses oleval mehel lubati linnuse lähedale ehitada endale elumajad.
Muuseuminõukogu
2018-2021 on muuseuminõukogu esimees Anton Pärn.
Indrica vasallilinnus
Ajalugu
1561. aasta 28. novembril pidi Liivi ordu katoliiklikule Poolale üle andma Latgale koos linnustega. Liivi sõja ajal oli Krāslava piirkond Vene tsaari Ivan Julma vägede valduses.
Ben Bishop
Benjamin Manning Bishop III (sündinud 21. novembril 1986 Denveris Colorados) on Ameerika Ühendriikide endine jäähokimängija (väravavaht).
Ram Music
OÜ Ram Music oli Eesti plaadifirma, mis tegutses aastatel 2005–2015.
Muuseuminõukogu
Muuseuminõukogu annab välja Eesti muuseumide aastaauhindu.
Ram Music
Ettevõte plaadistas ansamblite House of Games ja N-Euro muusikat.
Puotila
Puotila (rootsi Botby gård) on asum Helsingi Vartiokylä linnaosas.
Indrica vasallilinnus
Ajalugu
1582. aasta Jam Zapolski vaherahus Indricat pole mainitud, kuid koos teiste linnuseläänidega moodustati neist Üleväina (Pardaugava) hertsogkonna Liivimaa (Inflanty) vojevoodkond. Vahepeal reformatsiooni ajal luterlasteks muutunud Platerid pidid varanduse säilitamiseks jälle katoliiklasteks hakkama.
Puotila
Asumis on umbes 4800 elanikku ja ligi 700 töökohta.
Indrica vasallilinnus
Ajalugu
XVII ja XVIII sajandil olid Indrica Platerid (Herr auf Nederitz) Rzeczpospolita teenistuses järjest Daugavpilsi (Dünaburgi) staarostid ja Poola Liivimaa vojevoodid. Ilmselt olid need ametikohad päritavad.
Ben Bishop
Aastatel 2005–2008 mängis ta Maine'i Ülikooli jäähokimeeskonnas.
2005. aastal valis St. Louis Blues ta NHL-i draft'is poolt 85. valikuna. Bluesi meeskonnas debüteeris ta NHL-is hooajal 2008–09. NHL-is mängis ta veel Ottawa Senatorsi, Tampa Bay Lightningi, Los Angeles Kingsi ja Dallas Starsi ridades.
Põlvevigastuse tõttu lõpetas ta sportlaskarjääri 2021. aasta detsembris.
2016. aastal valiti Bishop NHL-i tähtede mängule. Hooaegadel 2015–16 ja 2018–19 valiti Bishop valitud NHL Second All-Star Team'i. Hooajal 2018–19 oli ta liigas parima tõrjeprotsendiga väravavaht (93,4%).
Bishop on 201 cm pikk, millega on tema ja Mikko Koskinen kõige pikemad NHL-is mänginud väravavahid.
2013. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Bishop Ameerika Ühendriikide jäähokikoondise koosseisus pronksmedali.
Indrica vasallilinnus
Ajalugu
1725 või 1729 ostis Johann Ludwig Plater Krāslava mõisa ja vana linnusekoha ning kolis juba samal aastal sinna elama. Indrica jäi tühjaks, hakkas lagunema ja muutus elamiskõlbmatuks. Müürid kukkusid kokku. Johann ehitas Krāslavasse uue suurejoonelise mõisa.
1803 abiellus Indrica mõisast pärinev krahv Michael von dem Broel-Plater Isabella Helena von Sybergiga. Neile kuulus Väina-äärsel Poola Liivimaal ja vastaskaldale jääval Kuramaal ning Leedus 1935 km2 15 000 talupojaga. Kuid vana kuulus Indrica jäi unarusse.
XX sajandi alguses ei olnud linnusemüürid enam künkal märgatavad. Platerite kätte jäi Indrica kuni Läti Vabariigi maareformini 1920. aastatel.
1926 külastas Indricat läti ajaloouurija Ernst Brastinš, kes pidas seda vanade latgalite linnamäeks ja kirjutas sellest ka oma uurimistulemustes.
1969 kahjustasid linnuseküngast kohalikud elanikud, kes seal buldooseri abiga "varandusi jahtisid".