cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
IBM PC
IBM PC (mudel 5150)
Emaplaadil oli viis laienduspesa ja laienduskomplektil kaheksa, kuid ühe pesa emaplaadil hõivas laienduskaart ja ühe pesa laienduskomplektil vastuvõtukaart, seega kokku oli kasutada 11 laienduspesa. Normaalseks tööks aga hõivasid osad laienduspesad graafikaadapter, disketiseade ja I/O adapter, kuna ainukesed emaplaadi küljes olevad pesad olid klaviatuuri- ja kassetiport; ka PC speaker oli emaplaadil olemas.
Maksimaalne muutmälu hulk oli IBM-i juppe kasutades 256 kiB – 64 kiB emaplaadil ja kolm 64 kiB laienduskaarti.
Protsessoriks valiti Intel 8088, mis töötas taktsagedusega 4,77 MHz. Väikese arvutusvõimsuse kasvu jaoks sai 8088 hiljem vahetada NEC V20 vastu; samuti sai lisada Intel 8087 matemaatikaprotsessori riistvaralise ujukoma aritmeetikatehete toetamiseks.
CGA (Color Graphics Adapter) videokaart võimaldas kasutada tavalist televiisorit või RGBI (Red-Green-Blue-Intensity) kuvarit 5153. Teine võimalus oli kasutada MDA (Monochrome Display Adapter) graafikakaarti koos must-valge kuvari 5151-ga. Samuti sai installida mõlemad graafikakaardid, ning kasutada mõlemat kuvarit korraga, seda muidugi ainult juhul, kui see programmi poolt toetatud oli.
Kuigi televiisoriga ühilduv graafikaadapter ja kassetiport olid mõeldud selleks, et teha sellest koduarvuti, osutus IBM PC siiski kodukasutajale liiga kalliks. Arvuti, millel oli 64 kiB mälu, üks 5,25" disketiseade ja kuvar, maksis 3005 USA dollarit, samal ajal kui kõige odavam konfiguratsioon (1565 dollarit), millel polnud disketiseadmeid ega kuvarit ja ainult 16 kiB mälu, osutus liiga mitteahvatlevaks ega äratanud ostjais huvi. Kuigi IBM PC-st ei saanud enimmüüdud koduarvutit, sai disketiseadmega varustatud mudel üle ootuste edukaks ärivaldkonnas.
IBM PC XT (mudel 5160)
pisi|Viis 16-bitist ja üks 8-bitine [[Industry Standard Architecture|ISA pesa emaplaadil]] IBM Personal Computer XT ehk IBM-i mudel 5160, mida tutvustati kaks aastat pärast IBM PC väljatulekut, oli täiustatud disketiseadme ja kõvaketta jaoks, kassetiporti enam polnud. Sellel oli kaheksa laienduspesa ja 10 MB kõvaketas (hiljem 20 MB). XT suutis kasutada 256 kiB mälu; hilisemaid mudeleid sai laiendada kuni 640 kiB (ülejäänud 384 kiB ühest megabaidist 8088 aadressiruumist võtsid enda alla BIOS-i ROM, videokaardi RAM, ning erinevate adapterite ROM ja RAM). Mudelit 5160 müüdi tavaliselt MDA videokaardiga. Protsessoriks oli ikka seesama 4,77 MHz Intel 8088 ja laiendussiiniks 8-bitine Industry Standard Architecture siin (ISA). Kuna laienduspesad paigutati üksteisele lähemale kui eelmisel mudelil, ei saanud kasutada PC korpust XT emaplaadiga ja vastupidi. Laienduspesad ja -kaardid ise jäid aga omavahel ühilduvateks, välja arvatud juhul, kui kaart oli mõeldud kasutama P5150 laienduspesade suuremat vahekaugust. IBM PC XT laienduspesade paigutus on jäänud aga siiamaani samaks, kui kasutusel on hoopis teised siinid ja pesad.
Elektroonika
Peamist elektroonikaplaati nimetati emaplaadiks. Põhiliselt oli see mõeldud CPU ja muutmälu jaoks, aga ka laiendussiini ja selle pesade jaoks. Emaplaadil asusid ka ROM-süsteem, DMA ja IRQ kontrollerid, abiprotsessori sokkel, elektroonika heli jaoks (PC speaker, toonigeneraator) ja klaviatuuriliides.
Siin, mida 5150-s kasutati, sai väga populaarseks ja nimetati hiljem ümber ISA siiniks. Algul kasutati lihtsalt väljendeid 'PC siin' või 'XT siin'; termin ISA tõusis esile, kui juhtivtootjad otsustasid jätkata IBM PC AT arhitektuuri põhjal arvutite valmistamist, selle asemel et litsentseerida IBM-lt PS/2 arhitektuur ja selle MCA siin. Tagantjärele nimetati XT-siin 8-bitiseks ISA või XT ISA siiniks, kui lihtsalt ISA tähendas 16-bitist AT siini.AT siin on PC/XT siini laiendus ja on tänasel päevalgi veel kasutuses tööstusarvutites.
pisi|Quadram Quadboard Kuvar ja disketiseadmed või kõvakettad ühendatakse juhtmetega videokaardi ja kettakontrollerite külge, mis istuvad laienduspesades emaplaadil. Kuna ekstra mälu ja I/O seadmed (nt paralleel-, jada- või internetipordid) tuli lisada laienduskaartidega, oli võimalik kõik viis PC, või isegi XT kaheksa, laienduspesa ära täita ilma eririistvara installimata. Firmad nagu Quadram ja AST lahendasid selle probleemi integreerides mitmed lisaseadmed ühele laienduskaardile, hõivates ainult ühe pesa; Quadram pakkus toodet nimega QuadBoard ja AST SixPak.
Intel 8086 ja 8088 protsessoritel põhinevad PC-d vajasid laiendatud mälukaarti, et töötada rohkem kui 640 kiB mäluga (kuigi 8088 suutis adresseerida kuni megabaidi mälu). IBM PC AT kasutas Intel 80286 protsessorit, mis suutis adresseerida juba kuni 16 MiB mälu (siiski tavalised DOS-i programmid ei suutnud kasutada rohkem kui ühte megabaiti mälu ilma lisa API-liideseid kasutamata). Intel 80286-l baseeruvad OS/2 jooksutavad arvutid suutsid kasutada kogu võimalikku mälu.
Klaviatuur
pisi|IBM 5150 Klaviatuur Originaalne IBM PC klaviatuur oli väga töökindel ja kõrge koostekvaliteediga, algselt välja töötatud Põhja-Carolinas Datamaster süsteemi jaoks. Iga klahvi tööeaks hinnati kuni 100 miljonit vajutust. IBM 5150 jaoks muudeti algse klaviatuuri korpust nii, et kasutajal oleks võimalik klaviatuurinurka mugavamaks muuta. Võrreldes teiste sel ajal saada olnud väikearvutite klaviatuuridega oli IBM-i oma palju parem ja mängis märkimisväärset rolli kvaliteetse mulje jätmises. Klaviatuuri, koos arvuti endaga, tunnustati disainiauhinnaga. Sügisel 1981 läks ajakiri Byte isegi nii kaugele, et kuulutas 50% 5150 müüginumbritest olevat klaviatuuri "süü". Klaviatuuri tähtsus tuli ilmsiks, kui IBM tõi turule (ebaõnnestunud) mudeli PCjr, mille klaviatuur oli hoopis teistsugune ja keskpärasem ega avaldanud klientidele muljet.
Sellegipoolest sai 5150 84-klahviline klaviatuur kriitikat ebastandardselt paigutatud Enter- ja vasaku Shift-klahvi pärast, aga ka seetõttu, et tal ei olnud eraldi kursoriklahve. Aastal 1982 tõi firma Key Tronic turule tänapäevaks standardiks saanud 101 klahviga klaviatuuri. IBM parandas AT klaviatuuril Enter- ja Shift-klahvid, kuid lühendas tagasivõtuklahvi, mis muutis selle raskemini juurdepääsetavaks. 1986 muutis IBM 101 klahviga tõhustatud klaviatuuri kardinaalselt, lisades kursoriklahvid, paigutades ümber funktsiooni- ja Ctrl-klahvid ning viies Esc-klahvi teise klaviatuuri otsa.
Kritiseeriti ka suhtelist häälekaid klõpse, mida iga klahv vajutamisel tegi. Kuna masinakirjutajad olid harjunud hoidma silmi tekstil, kust nad maha kirjutasid, pidid nad toetama mehaanilisele häälele, mille tekitas tähe trükkimine paberile, et olla kindlad vajutuse piisavas tugevuses (ja et sai vajutatud ainult üks kord). Klaviatuuri "klõps" oli mõeldud seda jäljendama, aga osutus hoopis väga tüütuks ja segavaks, eriti kui ühes ruumis oli mitu arvutit. Hilisemad klaviatuurid olid palju vaiksemad.
Elektroonilise poole pealt on iga klahv põhivõimelt võrdne: iga klahv saadab ühe signaali, kui ta alla vajutatakse, ja teise, kui vabastatakse. Integreeritud mikrokontroller töötleb klahvidelt saadud signaalid eraldi ja seega on võimalik mitme klahvi üheaegne allavajutamine ja eraldi tuvastamine. IBM PC kloonide klaviatuurid ei pruugi aga kõiki originaal PC klahvikombinatsioone ära tunda.
Kuigi PC/XT ja AT kasutasid sama klaviatuuripistikut, oli neil madala taseme protokoll klaviatuurist arusaamiseks erinev. AT kasutas kahesuunalist liidest, mis võimaldas arvutil saata klaviatuurile käske. Seega polnud võimalik kasutada AT klaviatuuri XT-l, ega vastupidi. Kolmanda osapoole tootjad kasutasid mõnikord lülitit, mis võimaldas vahetada klaviatuuril kasutatavat protokolli.
Kassett
Nagu ennist juba mainitud, varustas IBM mudeli 5150 kassetipordiga, et oleks võimalik arvuti külge ühendada juba olemasolev kassetiseade; algselt oligi mõeldud, et kassettidest saavad 5150 kõige tavalisemad salvestuskandjad. Aga inimesed ei võtnud disketiseadme ja kuvarita konfiguratsioone omaks; vaid mõni üksik arvuti väljus tehasest disketiseadmeta. Samuti polnud DOS saadaval kassettidel, vaid ainult diskettidel (nimest Disk Operating System). Ainult väliste kassetiseadmetega 5150-d said kasutada ainult ROM-is olevad BASIC operatsioonisüsteemi. Kuna DOS muutus järjest populaarsemaks, muutis DOS-i programmide ühildamatus ainult kassetiseadmetega arvutitega need veel vähem ahvatlevaks.
Disketid
pisi|IBM-i Disketiseade Enamikul 5150 mudelitel oli üks või kaks 5,25"-disketiseadet. Need seadmed olid kas ühepoolsed topelttihedusega (SS/DD ehk SSDD) või kahepoolsed topelttihedusega (DS/DD- ehk DSDD-seadmed); ühekordse tihedusega seadmeid ei kasutatud. Diskettidele ja seadmetele viidata tavaliselt mahutavusega, nt 160 kB diskett või 360 kB disketiseade. DSDD-seadmed olid tagasiühilduvad, st nad suutsid lugeda ja kirjutada SSDD-kettaid. Sama tüüpi diskette võis kasutada mõlema seadme jaoks, aga et teha SSDD-kettast DSDD-ketas, oli vaja see ümber vormindada, misjärel SSDD-seade seda enam lugeda ei suutnud.
Kui SSDD-seadmed olid algul ainukesed, millega oli võimalik IBM PC-d tellida, siis hiljem läks IBM üle DSDD-seadmetele, ja ühe või kahe DSDD-seadmega müüdi ka enamik 5150 arvutid. IBM 5150 PC järeltulijal, IBM 5160 XT-l, ei olnud SSDD-variantigi; tavaliselt müüdi see ühe DSDD-seadmega (koos sisemise kõvakettaga). Kuigi tehniliselt oli võimalik hiljem 5150 järele aidata, lisades sellele uuema tehnoloogia disketiseadmeid, ei pakkunud IBM sellist valikut kunagi.
Kõvaketas
pisi|20 MB Seagate ST 225 kõvaketas ja Western Digitali kõvakettakontroller IBM 5150 ise ei suutnud kõvakettaid ära toita (kuni hiljem võimsama toiteploki lisamiseni), aga IBM pakkus laienduskomplekti 5161, mis andis juurde laienduspesi ja sisaldas ka 10 MB (hiljem 20 MB) kõvaketast, mida toitis 5161 enda 130-vatine toiteplokk.
Esimene IBM-i arvuti, millel oli sisemine, fikseeritud kõvaketas oli mudel 5160 ehk XT. IBM PC kloonide ilmumisega hakkasid turule tulema ka suurema mahutavusega kõvakettad. Neid võis lisada nii laiendusüksusse 5161 kui ka võimsama toiteplokiga PC/XT-arvutitesse. Kolmanda tootja kõvaketta lisamine aga tähendas mõnikord ka uue kõvakettakontrollerkaardi paigaldamist, kuna mõned kõvakettad ei olnud täielikult ühilduvad olemasoleva kontrolleriga. Kõvakettaid müüdi ka komplektidena, milles sisaldus ka kõvakettakontroller ja võimsam toiteplokk, et lisada 5150-le kõvaketas.
Nowy Targ
Nowy Targ on linn Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas, Nowy Targi maakonna keskus. Nowy Targ asub Slovakkia piirist 19 km kaugusel, Krakówist ligikaudu 65 km lõunas.
Linna pindala on 51,07 km². Elanike arv on 33 634 (2014).
Jakob Benjamin Fischer
Jakob Benjamin Fischer (24. oktoober (13. okt. vkj.) 1731 Riia – 1793) oli baltisaksa loodusteadlane ja apteeker.
Oli üks tuntumaid Carl Linné õpilasi.
Max Arvisto
Max Arvisto (kuni 1924 Max Erich Einer, ka Maks, Erik, Max-Erik; 3. märts 1896 Mäksa vald, Tartumaa – 15. juuni 1936 Männiku, Harjumaa) oli eesti keemik.
Ta õppis aastatel 1915–1918 ja 1920–1925 Tartu Ülikoolis keemiat, ''cand. chem.'' 1925 ("Õlikivi alglagunemine soojuse mõjul").
Osales Vabadussõjas. Oli Järva Maakonna Avalikus Paide Ühisgümnaasiumis õpetaja, seejärel Grafi ja Jürgensi värvivabriku tehniline juhataja.
Ta oli esperantist, koostas õpiku "Esperanto õpiraamat iseõppimiseks" (Eestimaa Esperanto Liidu poolt läbi vaadatud ja heaks kiidetud, Haapsalu: M. Tamverk, 1926).
Hukkus Männiku plahvatuses.
Rørosi vald
Rørosi vald asub Norras Trøndelagi maakonnas. Valla halduskeskus on Røros.
Ajalugu
Läbi aegade on lõunasaamid seda maa-ala kasutanud põhjapõtrade karjatamiseks. Seda teevad nad tänapäevani.
Rørosi linn on nimetatud kunagise Rørosi (1530. aasta paiku nimetatud Røraasiks) talu järgi, mille maadele on linn asutatud. Linna nimi tuleb Røa jõe nimest, millele liitub sõna "os", mis tähendab norra keeles jõesuud. Linnas suubub Røa jõgi Norra kõige suuremasse ja pikemasse Glåma jõkke. Kuid see, mida tähendab Røa jõe nimi, on teadmata. Samuti pole seletust asula saamikeelsele nimele Plassje.
Rørosi vald asutati 1. jaanuaril 1838. 1. jaanuaril 1875 liideti temaga Åleni valla asustamata osa (seda valda enam ei eksisteeri). 1. jaanuaril 1926 jagati Rørosi vald neljaks vallaks, mille nimed olid Rørosi vald, Røros landsogn, Brekken ja Glåmos. Pärast seda oli Rørosi vallas kõigest 2284 elanikku. 1. jaanuaril 1964 liideti need neli valda taas üheks. Enne liitumist oli Rørosi vallas 3063 elanikku. 21. aprillil 1989 anti asustamata osa Rørosi vallast üle Holtåleni vallale, mis on Åleni valla õigusjärglane.
Rørosi valla vapp võeti vastu alles 29. oktoobril 1992. Kuna Røros on vana kaevanduslinn, siis on vapil kujutatud punasel taustal kollasega vase sümbol, mille all on ristatud kaks kaevandustööriista.
2017. aastani kuulus vald Sør-Trøndelagi maakonda.
Loodus
Rørosi vald asub põhiliselt platool, mis ida suunast lääne poole laskub. Kõige madalam koht vallas on pisut üle 600 m kõrgusel merepinnast, aga kõrgeim tipp Storvigelen küündib üle 1200 meetri.
Vald on põhiliselt kaetud kaasikute ja männikutega, aga metsapiir ei jää kaugele.
Valla suurim järv on 46 km² suurune Aursund, millest algab Glåma jõgi. Rørosi vallas on ka Norra suuruselt 3. järve Femundi (203 km²) põhjatipp. Lisaks neile on vallas hulgaliselt väiksemaid järvi. Rørosi valla jõed ja järved sobivad kanuuga sõitmiseks ja kalastamiseks.
Vallas asuvad Femundsmarka rahvuspark ja Forollhogna rahvuspark.
Valda läbib Rørosbanen.
Harmooniline võnkumine
pisi|Lihtharmooniline võnkumine Harmoonilises võnkumises või harmoonilises liikumises on klassikalise mehaanika järgi iga süsteem, millele siirdel tasakaalu asendist mõjub taastav jõud F mis on võrdeline antud siirdega x (ja võrdvastupidise suunaga):
kus k on positiivne konstant. Süsteeme, kus siire tasakaaluasendist ja samaaegne kiirendus on võrdelised ja võrdvastupidise suunaga nimetatakse harmooniliseks ostsillaatoriks (ingl k harmonic oscillator), mõnede autorite poolt ka lineaarseks ostsillaatoriks.
Ellen Kaarma
pisi|Ellen Kaarma Ellen Kaarma (kuni 11. juunini 1935 Ellen Kaarmann; 1950. aastast Ellen Kilgas; 2. jaanuar 1928 Tartu – 4. juuli 1973 Tartu) oli eesti näitleja.
Harmooniline võnkumine
Lihtharmooniline võnkumine
Kui siirdega võrdeline taastav jõud F on ainuke süsteemile mõjuv jõud, nimetatakse harmoonilist võnkumist lihtharmooniliseks võnkumiseks. Lihtharmoonilise võnkumise näiteks on massi võnkumine vedru otsas, kui sumbuvust ei arvestata ja taastav jõud allub Hooke'i seadusele. Antud juhul kirjeldab võnkuva massi liikumist harilik diferentsiaalvõrrand:
kus m on võnkuva keha mass, x on siire tasakaaluasendist ja k on vedru jäikus. Antud diferentsiaalvõrrandi lahendiks on sinusoidne funktsioon kujul
Ellen Kaarma
Kaarma lõpetas 1944. aastal Tallinna 8. Keskkooli 9. klassi. 1945–1946 õppis ta Tallinna Draamateatri draamastuudios, 1946–1949 Eesti NSV Riiklikus Teatriinstituudis, mille ka lõpetas. Tema tuntuimad kursusekaaslased olid Jüri Järvet ja Gunnar Kilgas.
Pärast lõpetamist suunati kursus Võrru Lõuna-Eesti Teatrisse, mis oli rahalistes raskustes ning kus näitlejatel olid ebainimlikult halvad elamis- ja loometingimused. Lõuna-Eesti teater suleti mõne aasta pärast, Ellen Kaarmast ja Gunnar Kilgasest said Vanemuise näitlejad. Ellen Kaarma mängis kandvaid osi (üle 50 rolli) ja oli Vanemuise publiku lemmik.
Keeruline isiklik elu, ideoloogiline surve ja konfliktid vastuolulise teatrijuhi Kaarel Irdiga viisid emotsionaalse näitlejanna kriisini, mille tagajärjel ta 1967. aastal teatrist vallandati. Kuigi Tallinna Draamateatri tolleaegne peanäitejuht Ilmar Tammur oli kutsunud Ellen Kaarmat juba 1950. aastate lõpus Tallinna, oli selleks vaja Vanemuise luba, mida aga ei antud. Hiljem ei jätkunud tal enam jõudu ja tahet Tallinna minna. Ellen Kaarma suri 45-aastaselt Tartus.
Isiklikku
Ellen Kaarma oli 1950–1952 abielus Gunnar Kilgasega. Hiljem elas ta koos Lembit Mägediga, kellega tal oli ühine poeg Tõnu Kilgas. 2012. aasta sügisel ilmus kirjastuselt Tänapäev raamat "Jutustamata lugu. Ellen Kaarma", mille kirjutas Ellen Kaarma muusikust pojatütar Hedvig Hanson. Tema poolvend Jaak Kaarma (sündinud aastal 1943) oli Indrek Toome valitsuses (aastatel 1988–1990) kultuuriminister.
Harmooniline võnkumine
Lihtharmooniline võnkumine
kus on võnkumise ringsagedus ja A on võnkumise amplituud (maksimaalne siire tasakaaluasendist) ja \varphi võnkumise algfaas.
Sumbuv harmooniline vabavõnkumine
Lihtharmoonilise mudeli alusel modelleeritud süsteem, kus mõjub ainult siirdega võrdeline taastav jõud, võngub ilma sumbuvuseta. Tihti on tarvilik modelleerida võnkumisi, mis ilma väliste jõududa mõjuta sumbuvad. Seejuures võivad summutavad jõud olla erinevad. Peamiselt käsitletakse võnkumisi takistavaid jõude, mis on:
Kiirusega võrdelise sumbuvusega harmooniline vabavõnkumine
Kõige laialdasemalt esineb sumbuvuse näidetes liikumise kiirusest v sõltuvaid summutavaid jõude,. Viimase jõu alaindeks tuleneb ühest sellist sumbuvust tekitavast protsessist ehk viskoossustakistusest ja R_m on võrdetegur (ühik kg/s) mida nimetatakse ka mehaaniliseks takistuseks. Seega lisades lihtharmoonilisele võnkumisele lisaks sumbuvust tekitava jõu F_{vis} saab diferentsiaalvõrrand kuju:
jagades viimase läbi massiga m ja tähistades, saab võrrand kuju:
suurust \omega_0 nimetatakse sumbuvuseta võnkumiste ringsageduseks ja suuruse R_m/m asemel kasutatakse mõnikord, kus suurust \zeta nimetatakse sumbuvusastmeks (sumbeaste, sumbedekrement). Sumbuvusaste ja mehaaniline takistus on omavahel seotud valemiga. Eeldades, et diferentsiaalvõrrandi lahend on kujul saame asendades lahendi diferentiaalvõrrandisse
kuna Ce^{\eta t}ei võrdu igal ajahetkel nulliga, peab sulgudes olev avaldis võrduma nulliga. Tundmatu \eta leidmiseks peab lahendama ruutvõrrandi, mille lahendiks on
Viimases võrduses on kasutatud suurust. Lahendi saab, seega kirjutada kujul
millest on näha, et kasutusele võetud suurus \tau on eksponentsiaalne sumbuvusaeg. Suurus \omega_d on sumbuvusega võnkumise ringsagedus, mida saab leida valemiga
Tihti kasutatakse sumbuvate võnkumiste kirjeldamiseks ka dimensioonitut suurust Q, mida nimetatakse hüveteguriks. Hüvetegur on eelnevate suurustega seotud vastavalt
Sumbuvatel harmoonilistel võnkumistel eristatakse kolme režiimi:
Sumbuvusega harmooniline sundvõnkumine
Juhul, kui lisaks sumbuvusele mõjub süsteemile ka sundiv väline ajas muutuv jõud F(t) kirjeldab vastavat harmoonilist võnkumist diferentsiaalvõrrand kujul
Samaväärsed süsteemid
Harmooniliste ostsillaatoritega samaväärselt käituvaid süsteeme leidub lisaks mehaanikale ka teistes füüsika valdkondades. Samaväärsus tähendab süsteeme kirjeldava difierentsiaalvõrrandi samaväärsus. Allolevas tabelis on toodud nelja harmooniliselt võnkuva süsteemi samaväärsed suurused.
Lewin Brzeski
Lewin Brzeski (saksa Löwen) on linn Poolas Opole vojevoodkonnas Brzegi maakonnas, Lewin Brzeski valla halduskeskus. Lewin Brzeski asub Opolest ligi 24 km loodes.
Asula sai linnaõigused 1284. aastal. Kuni 1945. aastani oli Saksamaa koosseisus.
Eenok
pisi|Jumal Eenokit ära võtmas Eenok (heebrea keeles חֲנוֹךְ; tänapäeva hääldus H̱a nokh, Tibeeria heebrea keeles Ḥănōḵ; araabia keeles إدريس, Idrīs) on Piibli tegelane.
Temast räägib Aadama sünniraamat: Kui Jered oli elanud sada kuuskümmend kaks aastat, siis sündis temale Eenok. Ja Jered elas pärast Eenoki sündimist kaheksasada aastat, ja temale sündis poegi ja tütreid. (...) Kui Eenok oli elanud kuuskümmend viis aastat, siis sündis temale Metuusala. Ja Eenok kõndis pärast Metuusala sündimist koos Jumalaga kolmsada aastat, ja temale sündis poegi ja tütreid. Nõnda oli kõiki Eenoki elupäevi kolmsada kuuskümmend viis aastat. Eenok kõndis koos Jumalaga, ja siis ei olnud teda enam, sest Jumal võttis tema ära. (Esimene Moosese raamat 5:18–24)
Eenok oli Aadama pojapojapojapojapojapoeg, Jeredi vanim poeg, Metuusala isa ja Noa vanavanaisa.
Alempois
Alempois oli muinasaja lõpul praegusel Eestil alal eksisteerinud ühest muinaskihelkonnast koosnenud väikemaakond, üks nn Kesk-Eesti väikemaakondadest.
Ajalooallikates esinevad nimekujud Alumbus (1224), Alenboys (1232), Alempos (1241), Alembeys (1251), Alempois (1282). Matthias Johann Eiseni arvates tulenes maakonna nimi sõnadest alembus, alemmus 'alamal olev maa'. August Osvald Westrèn-Doll on nimekuju Alenboys põhjal järeldanud, et nimi on olnud kahesõnaline ja b-le eelnev n on muutunud m-iks. Alates Westrèn-Dollist on oletatud, et nime algusosa pärineb sõnast alo (soome keeles alho) 'soo'. Nime tagumist osa on Villem Reiman tõlgendanud kui -poolse. Wolfgang Heinrich Julius Schlüter ja Westrèn-Doll on selle algupäraks pidanud -põhise (sõnast põhi:põhja 'maapind').
Pulli järv
Pulli järv (ka Pullijärv, Pullipõdra järv) on järv Võrumaal Rõuge vallas Misso aleviku loodeküljel.
Alempois
Alempois paiknes peamiselt hilisema Türi kirikukihelkonna maadel, hõlmates ida pool ka hilisema Paide kirikukihelkonna lääneosa. Samuti on oletatud edelas asunud hilisema Vändra kirikukihelkonna ala kuulumist Alempoisi juurde, ehkki selle staatus on ebaselgem. Kultuuriliselt ja keeleliselt on Vändra ümbrus pigem olnud lähemal Lääne-Eesti rahvastikule. Vändra piirkond, mis oli kuni 16. sajandi keskpaigani hõredalt asustatud ja mida lahutasid naaberaladest suured sood, rabad ja metsad, ei pruukinud olla seotud ühegi kihelkonnaga ega moodustada ka ise selget territoriaalset piirkonda. Alempoisi ja Järvamaa vaheline piir kulges arvatavasti Paide juurest, kuhu põhja poolt ulatub soine vöönd. On oletatud, et seal Pärnu jõkke suubuv Järvajõgi oli piirijõeks ja et kahe maakonna piiril, Paide Vallimäel, asus linnus, mis võiks näidata maakondadevahelise liidu olemasolu.
Pulli järv
Järv on ovaalse kujuga ja 63,1 ha suurune, suurim sügavus on 7,1 m ja keskmine 3,9 m. Asub 184,6 m kõrgusel merepinnast.
Lemnia
Lemnia võib tähendada:
Alempois
Alempoisi asustus oli koondunud eelkõige Türi väikevoorestiku alale, Türi-Alliku-Kirna-Poaka-Väätsa piirkonda. Maakonna põhjaosas oli asustuskeskus Lõõla-Vissuvere ümbruses. Alempoisi põllumajandusliku maa suurus oli Taani hindamisraamatu kohaselt 400 adramaad. Arvatakse, et adramaade arv vastas üldjoontes ka majapidamiste arvule ja et igas majapidamises elas keskmiselt 6–9 inimest.
Pulli järv
Läbivool on nõrk.
Alempois
Keskmisel rauaajal ja noorema rauaaja algupoole oli Alempoisi alal kasutusel Vändra lähistel paiknenud Mädara linnus (juhul kui see piirkond kuulus Alempoisi). Maakonna põhjaosas, Kuimetsale ja Keavale suunduvate teede ristis Vahastul asus oletatavalt Vahastu muinaslinnus, mis on aga täpsemalt dateerimata. Mingi keskus võis olla ka Türil hilisema kihelkonnakiriku asupaigas.
Pärast Liivimaa ristisõda kuulus Türi kihelkonna ala aastani 1560 Viljandi komtuurkonda, pärast seda liideti Järva foogtkonnaga.
Pulli järv
Järve kalastik on liigirikas, esineb särge, ahvenat, kiiska, haugi, viidikat, linaskit, latikat, lutsu, vingerjat ja angerjat.
pisi|tühi|Vaade Põdramõtsa külast üle Pulli järve Misso aleviku poole
Asulate loendid riigiti
Artikkel sisaldab linnade ja muude asulate loendeid riikide kaupa.
A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S Š Z Ž T U V W Ä Ö Ü X Y
Revala
Revala pindala oli 13. sajandi algul 1600 adramaad; keskus linnusena Härjänpää, Lyndanise, hiljem Toompea; linnana Lidnanasõn, Reuelæ, Revel, Reval, Tanin Lydna, Taanilinna, Talyna, alates 1925. aastast rööbiti Tallinn ja Tallinna, alates 1933. aastast Tallinn.
Revala-Revele-Revälä tekkis arvatavasti I aastatuhande lõpul pKr praeguse Harjumaa (välja arvatud Kose ümbrus) ja Nõva maadel.
13. sajandi algul koosnes Revala-Revele-Revälä Rebala (Reppel), Ocrielæ ja Vomentakæ kihelkonnast. 1220–1221 moodustati Jõelähtme, Keila, Kuusalu ja Vaskjala ehk Jüri kirikukihelkond. 13. sajandi keskpaiku ühendati Revala Harjumaaga.
Rävala (Revala, Rebala...) on muinasaegne kohanimi, mis on levinud väga laialt ja mitmes tähenduses. Esiteks Rebala küla tähenduses. Teiseks Rebala muinaskihelkonna (praeguse Jõelähtme kirikukihelkonna eelkäija) tähenduses. Kolmandaks muinasmaakonna tähenduses, mis lisaks Revala muinaskihelkonnale hõlmas ka läänepoolsed Ocrielae (Lennart Meri on selle kohta kirjutanud) ja Vomentagana muinaskihelkonna. Neljandaks muinas-Virumaa läänepoolseima muinaskihelkonna tähenduses, mis paiknes "Päris-Revala" alade vastas. Viiendaks - Tallinna linna tähenduses.
Jo (film)
"Jo" on Alec ja Myra Coppeli näidendi "The Gazebo" ("Lehtla") teine adaptatsioon kinolinal.
Lähiajalugu
Ajalistest piiridest
Ida-Euroopas, ka Eestis, on suhteliselt tavaline eristada lähiajalugu, mis algab 1918. või 1944/1945. aastaga ja lõpeb 1991. aastal, ning sellele järgnevat tänapäeva (ajalugu). Enamasti samastatakse tänapäeval vähemalt Euroopas lähiajalugu kas esimese või teise maailmasõjaga algava ajastuga. Et uusaja lõpuks on üldtunnustatult võetud esimene sündmus (1914), siis sõltub lähiajaloo algdaatum sellest, kas periodiseeringus kasutatakse eraldi uusima aja mõistet või mitte. Esimesel juhul võib lähiajaloo algus liikuda isegi 1991. aastasse. Levinuim näib siiski olevat lähiajaloo alguse paigutamine 1914. aastasse.
Histoire contemporaine
Julide Joosti
Julide Joosti (kuni 1907 Julide Kramm; 8. (vkj)/ 20. märts 1889 Vao vald, Koeru kihelkond, Järvamaa – 20. märts 1954 Pärnu) oli eesti ettevõtja, ajakirjanik, naisliikumise tegelane ja Pärnu linnavolinik.
Pakalniškiai vald
Pakalniškiai vald (leedu keeles Pakalniškių seniūnija) on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Radviliškise rajooni territooriumil.
Julide Joosti
Õppis Tallinnas tütarlastekoolis, pärast seda töötas kontoriametnikuna Heinastes.
Pakalniškiai vald
Valla pindala on 166 km². 2011. aasta seisuga elas seal 2496 inimest. Valla keskuseks on Raudondvarise küla, vallamaja aadress on Jaunimo g. 4. Vallavanem on Kęstutis Ulinskas.
Julide Joosti
Vabadussõja järel asus elama Pärnusse, kus avas 1924. aastal kaupluse, oli Pärnu kaupmeeste seltsi liige. Andis Pärnus välja ja toimetas 1930. aastal ajalehte Kodumaa Tütred ja 1930. aastal ajalehte Vaba Naine.
Pakalniškiai vald
püsti|pisi|Radviloniai tamm püsti|pisi|Pakalniškiai tuulik
Julide Joosti
Oli Pärnu linnavalitsuse hoolekandekomisjoni liige, aastatel 1934–1940 Pärnu linnavolinik (oli seal ainus naine).
Pakalniškiai vald
Lisaks küladele on vallas ka arvukalt huutoreid.
Julide Joosti
Oli naisliikumise tegelane, sh ka naisselts Linda abiesinaine. Ta oli ka Allveelaevastiku Sihtkapitali Pärnu toimkonna juhatuse liige ja aastatel 1936–1940 Kodumajanduskoja liige.
Flåm
right|thumb|Flåmi sadam ja raudteejaam Flåm on küla Norras Sogn og Fjordane maakonnas Aurlandi vallas. Asula asetseb Flåmsdaleni oru põhjas Aurlandsfjordeni sopis.
Koha nimi on algselt mitmuse daativ vanapõhja sõnast flá ('järskude mägede vaheline väike tasandik'). Seda nime on esimest korda mainitud aastal 1340 kujul Flaam.
Külas elab umbes 500 inimest.
Hea ligipääsu ja kauni looduse tõttu käib Flåmi piirkonnas alates 19. sajandi lõpust palju turiste, viimasel ajal ligi 450 000 turisti aastas. Flåmi raudteejaam on Flåmsbaneni lõppjaam. Paljud turistid tulevad Flåmi raudteega, sest Flåmi viiv 20 km pikkune raudteeharu on maailma kõige järsem raudtee (kaldega 1:18), kui hammasratasraudteid mitte arvestada. Raudteel on ka mõned spiraalid. Flåmi vanas raudteejaamas on tänapäeval Flåmi raudtee muuseum.
Jaama kõrval on süvaveekai, mille äärde võivad randuda suured kruiisilaevad. Keskmiselt saabub sinna 131 kruiisilaeva aastas.
Asulat läbib ka Oslot ja Bergenit ühendav maantee E16.
Flåm on kirjanik Per Sivle sünnikoht.
Lisand (keeleteadus)
Lisand ehk apositsioon on nimisõna täiend, mis tähistab sedasama olendit, eset või nähtust mida nimisõnafraasi põhisõna, kuid täpsustab ja seletab seda: president Ilves, onu Juhan.
=Eesti keel=
Eeslisand
Nii jagunevadki eeslisandid markeerimatuteks, genitiivseteks ehk omastavalisteks ning elatiivseteks ehk seestütlevakäändelisteks.
Piiritlus- ja täpsustuslisand
Lisandid saab jagada ka täpsustuslisanditeks ja piiritluslisanditeks.
Lisandi ühildumine
Muudel juhtudel võib eeslisand põhisõnaga ka mitte ühilduda.
Johan Ludwig Mowinckel
Johan Ludwig Mowinckel (22. oktoober 1870 Bergen – 30. september 1943) oli Norra poliitik. Ta kuulus Venstresse, Norra sotsiaalliberaalsesse parteisse.
Aribert Heim
Teda süüdistatakse kolmes koonduslaagris julmade inimkatsete tegemises. Näiteks süstis ta otse südamesse bensiini ning tegi operatsioone ilma tuimastuseta.
Johan Ludwig Mowinckel
1902–1906 ning 1911–1913 oli ta Bergeni linnapea. 1922–1923, 1924–1926, 1928–1931 ning 1933–1935 oli ta Norra välisminister. 1924–1926, 1928–1931 ja 1933–1935 oli Mowinckel Norra peaminister.
Aribert Heim
Nooruspõlv
Heim sündis Austria-Ungari keisririigis Radkersburgis Ta oli politseiniku ja koduperenaise poeg. Ta õppis meditsiini. Ta õppis Viini ülikoolis, enne kui astus 1940. aasta kevadel vabatahtlikuna Relva-SS-i ning suunati Sachsenhauseni laagriarstiks. Juunist juulini 1941 oli ta Buchenwaldi koonduslaagri arst. Alates aprillist 1941 kuni 1. oktoobrini 1941 oli Heim ka koonduslaagrite inspektor.
Johan Ludwig Mowinckel
Ta asutas laevakompanii A/S J. Ludwig Mowinckels Rederi.
Aribert Heim
Mauthauseni koonduslaager
1941. aasta oktoobris suunati Heim Austrias Linzi lähedal asunud Mauthauseni koonduslaagrisse, kus ta oli 1941. aasta oktoobris ja novembris laagriarst ning tegi vangidega meditsiinieksperimente. Hiljem saadeti ta Viini laatsaretti.
Euroopa Kohus
Euroopa Kohus ehk Euroopa Ühenduste Kohus on Euroopa Liidu kõrgeim kohus, mis tagab seaduste järgimise lepingute kohaldamisel ja tõlgendamisel.
Łazy
Łazy (saksa Lazy) on linn Poolas Sileesia vojevoodkonnas Zawiercie maakonnas, Łazy valla halduskeskus. Łazy asub Zawierciest ligi 7 km lõunas ja Katowice kesklinnast umbes 32 km loodes.
Euroopa Kohus
Euroopa Kohus koosneb 28 kohtunikust ja 11 kohtujuristist. Kohtunikud ja kohtujuristid nimetatakse ametisse liikmesriikide valitsuste ühisel kokkuleppel pärast konsulteerimist komiteega, mille ülesanne on anda arvamus nende ülesannete täitmiseks esitatud kandidaatide sobivuse kohta. Nende ametiaeg on kuus aastat, võimalusega seda pikendada. Nad valitakse isikute hulgast, kelle sõltumatus on väljaspool kahtlust ning kellel on oma riigi kõrgeimatesse kohtunikuametitesse nimetamiseks nõutav kvalifikatsioon või kes on tunnustatud ja pädevad juristid.
Łazy
Łazy sai linnaõigused 1967. aastal.
Euroopa Kohus
Euroopa Kohut ei tohi segi ajada Haagi Rahvusvahelise Kohtuga, mis on Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni institutsioon, ega Euroopa Inimõiguste Kohtuga Strasbourgis, mis kuulub Euroopa Nõukogu juurde.
Euroopa Kohus ja Üldkohus kokku moodustavad Euroopa Liidu Kohtu, mis omakorda on üks seitsmest Euroopa Liidu institutsioonist. 2004–2016 tegutses Euroopa Liidu Kohtu koosseisus nende kõrval ka Avaliku Teenistuse Kohus.
Bilbao Guggenheimi muuseum
Bilbao Guggenheimi muuseum on Hispaanias Bilbaos asuv Solomon R. Guggenheimi fondi moodsa ja kaasaegse kunsti muuseum. Hoone arhitekt on Frank Gehry. Muuseumihoone valmis nelja aastaga, see avati 19. oktoobril 1997.
Palju tähelepanu on pälvinud ka muuseumi hoone. Elustiiliajakirja Vanity Fair 2010. aastal korraldatud uuringu "World Architecture Survey" andmetel nimetavad arhitektuuriasjatundjad seda üheks silmapaistvamaks hooneks, mis on 1980. aastatel ehitatud. On öeldud, et see kinnitas usku, et arhitektuur saab olla ühtaegu ambitsioonikas, kaunis ja paljudele meeldiv, kuid hoone arhitekt Gehry on siiski märkinud, et selline menu oli tema jaoks üllatav.
Ajalugu
1991. aastal otsustati Bilbaosse Nervióni jõe kaldale La Salve silla lähedale sadamapiirkonda kavandada kunstimuuseum. Ettevõtmise juures olnud nüüdse muuseumi direktori Juan Ignacio Vidarte sõnul pidi sellest saama piirkonda käima tõmbav ettevõtmine, mis ergutab majanduslikke muutusi ja peibutab rahvusvahelist vaatajaskonda, et piirkond omandaks positiivse kuvandi.
Muuseumi sisuga täitmiseks võeti ühendust Solomon R. Guggenheimi fondiga, kes otsis parajasti Euroopas laienemise võimalusi. Jõuti kokkuleppele, et linna ja piirkonna kanda jäävad ehitus- ja ülalpidamiskulud ning Guggenheimi fond annab vaatajate köitmiseks muuseumile oma nime ja teoseid oma püsikogust ning hoolitseb näituste sisulise korraldamise eest. Pakkumine tekitas küll teravaid arutelusid, kuid samas aduti, et tippkunstita selline ambitsioonikas plaan teoks ei saaks. Kuulutati välja kutsutud osalejatega (Jaapani arhitekt Arata Isozaki, Austria arhitektuuribüroo Coop Himmelb(l)au ja Ameerika Ühendriikide arhitekt Frank Gehry) arhitektuurikonkurss, kus osalejatele anti vabad käed loomaks ikoonilist hoonet. Võitjaks valiti Gehry. pisi|581x581px|Panoraamvaade koos La Salve sillaga (2021) Kuna piirkond oli ääremaa, ei saanud teade tuntud arhitekti osalusel muuseumi ehitamisest meedias suuremat kõlapinda. Alles esimeste, peaaegu valminud hoonet kajastavate piltide ilmumise järel olukord muutus.
Muuseumi avas 18. oktoobril 1997 kuningas Juan Carlos I. Ava-aastal külastas muuseumi ligi 4 miljonit välisturisti, majandusse lisandus umbes 500 miljonit eurot ning ehituskulud teeniti tasa kolme aastaga.
Kogud
pisi|Jeff Koonsi "Kutsikas" (1992) Bilbao Guggenheimi muuseumi põhikogu on pärit Guggenheimi fondi kogust, kuid muuseum on hankinud Willem de Kooningi, Mark Rothko ja Clyfford Stilli maale ning tellinud kunsti Francesco Clementelt, Anselm Kieferilt, Jenny Holzerilt ja Richard Serralt. Lisaks eksponeeritakse Hispaania kunstnike loomingut. Kogus leidub installatsioonide ja elektroonilise kunsti kõrval vähe maale ja skulptuure. Näitused vahelduvad tihti ja on sageli temaatilised.
Bilbao efekt
Bilbaos asuva Guggenheimi muuseumi tekitatud fenomeni on nimetatud ka nn Bilbao efektiks – sellega kirjeldatakse olukorda, kus piirkonda tehtud (kultuuri)investeeringute ja loodud maamärgi ühtäkki populaarseks osutumise tulemusena piirkond taaselustub.
Seda mõistet kasutatakse ka negatiivses tähenduses, et juhtida tähelepanu muutuse käivitavale kultuurilisele imperialismile ning selle tagajärjel tekkida võivale gentrifikatsioonile. Kanada arhitekt Witold Rybczynzki on leidnud, et täpsem oleks kasutada hoopis Bilbao anomaalia mõistet, sest selline asjaolude kokkusattumise mõjul tekkinud piirkonna õitsele löömine on pigem harv.
Sarnasest efektist on räägitud ka seoses Helsingisse Guggenheimi muuseumi ehitamise kavaga, kuid 2016. aastal otsustas Helsingi linnavolikogu plaaniga siiski mitte jätkata.
Mir
Mir (vene keeles Мир 'maailm' või 'rahu') ehk Mir-1 oli moodulitest koosnev Nõukogude Liidu (hiljem Venemaa) orbitaaljaam, mis oli kasutusel aastatel 1986–2001.
Miri tuum saadeti kosmosesse 20. veebruaril 1986. Jaam lendas 350–410 km kõrgusel inklinatsiooniga 51,6 kraadi.
Mir oli esimene moodulitest ehitatud kosmosejaam. See ehitati aastatel 1986–1996.
Miri meeskonnaliikmed olid enamasti venelased, aga mitmete koostööprogrammide raames külastasid jaama ka ameeriklased, jaapanlased ja mitme Euroopa riigi kosmonaudid.
23. märtsil 2001 kukutati vananenud Mir tahtlikult Vaiksesse ookeani.
Mürgisus
Mürgisus ehk toksilisus on aine või nähtuse omadus, mis muudab selle mürgiseks. Mürgised ained on mürgid. Mürgid, organismi sattununa, põhjustavad mürgistuse.
Aine tähtsaimaks mürgisuse kriteeriumiks on annuse suurus. On väidetud, et kõik ained on mürgised sõltuvalt annuse suurusest.
Laagrikael
Laagrikaelaks nimetatakse võlli pinda, mis jääb laagri alla.
Anton Starkopf
Elukäik
Anton Starkopf on Põhjasõjas osalenud Rootsi ohvitseri järeltulija. Ta sündis Lohu-Kärneri talus talunikust ehitusmeistri paljulapselises peres. Talu asus Tallinna–Rapla–Türi maantee ja raudtee vahel väikesel kõrgendikul. Koduküla nimest tuletas ta nimekuju Starkopf-Rea.
Föderaalne pealinnaala
pisi|Föderaalne pealinnaala koos pealinna kahe ehitusfaasiga
Anton Starkopf
Elukäik
Sai alghariduse Järvakandi ministeeriumikoolis. Pärast selle lõpetamist töötas vallakirjutaja abina Kohilas ja Aleksandri vallas. Oli vahepeal ka lühemat aega Moskva lähistel mõisas raamatupidaja. Haridusteed jätkas Tallinna kaubanduskoolis, jätkuvalt raamatupidamise erialal, ja Peterburi kõrgematel kaubandus-tööstuskursustel. Suhtlemine Peterburis õppivate kunstnike August Janseni, Peet Areni, Paul ja Karl Burmani ning teistega äratas temas huvi kunsti vastu. Peterburis olles tulevane kunstnik haigestus ning saadeti Hyvinkääle sanatooriumisse, kus ta hakkas igavuse peletamiseks voolima. Juhuslikult sattusid tema tööd professor Wennerbergi ja skulptor Johannes Haapasalo kätte, kes soovitasid noormehel valida skulptori elukutse.
Föderaalne pealinnaala
Föderaalne pealinnaala (Federal Capital Territory) on Nigeeria 1. järgu haldusüksus, kus asub Nigeeria pealinn Abuja. See asub peaaegu riigi keskel, Nigeri ja Benue jõe ühinemiskohast vahetult põhja pool. Geograafilised koordinaadid on 8,25...9,20° N, 6,45...7,39° E.
Anton Starkopf
Elukäik
Kunstiõpinguid alustas ta Münchenis, kus õppis aastatel 1911–1912 Anton Ažbe kunstikoolis koos Ado Vabbega ning modelleerimist professor Hans Schwegerle juures. Aleksander Tassa õhutusel siirdus Anton Starkopf õppima Pariisi, tolleaegsesse Euroopa kunstipealinna. Seal viibis ta aastatel 1912–1913 ning õppis Académie Russe'is skulptuuri ja Académie de la Grande Chaumière'is joonistamist. Esines Académie Russe näitusel skulptuuri ja joonistustega, suhtles selle asutuse juurde koondunud vene kunsti ja kirjanduse avangardistidega. 1913. aastal suvitas koos Aleksander Tassa ja Friedebert Tuglasega Ahvenamaal, kus tegeles joonistamisega.
Föderaalne pealinnaala
Föderaalne pealinnaala piirneb läänes ja kirdes Nigeri osariigiga, kirdes Kaduna osariigiga, idas ja lõunas Kaduna osariigiga ning edelas Kogi osariigiga.
Anton Starkopf
Elukäik
Esimene kunstinäitus, kus Starkopf Eestis osales, oli Noor-Eesti näitus 1914. aastal, kus ta esineb koos Vabbega. Näitusel eksponeeris ta neidsamu Ahvenamaal valminud joonistusi. Sama aasta kevadel siirdus Soome, Viiburi lähedale ning hilissuvel Saksamaale, kavatsusega minna sealt tagasi Pariisi.
1914. aasta sügisel viibis Anton Starkopf Dresdenis, kus ta arreteeriti kahtlustatavana spionaažis ning interneeriti esmalt Vehleni ja hiljem Ratheni külla. Esmalt elas ta Hispaania konsulaadist saadud rahalisest toetusest, selle lõppedes hakkas Dresdenis tööd otsima. Soome tulevase konsuli abiga sai ta kiviraiuja õpilase koha Leo Buce töökojas. Sel ajajärgul tutvus kunstnik tulevaste maailmanimede Otto Dixi ja Georg Kindiga. 1917. aastal siirdus Starkopf romantiliste tunnete ajel Berliini, kus sai tööd professor Manzeli töökojas. Seal töötades osales Starkopf Gaueseni toomkiriku reljeefide valmistamises. Poolteist aastat töötas skulptor F. Metzneri ateljees ateljeejuhataja ja assistendina. Aasta enne I maailmasõja lõppu kunstnik haigestus. Tal õnnestus saada tõlgi ametikoht Sprottau tuberkuloosihaiglas, kuhu olid koondatud tuberkuloosi haigestunud sõjavangid üle Saksamaa. Starkopfi ülesandeks oli surmateadete väljakirjutamine ning haiglas töötatud 10 kuu jooksul kirjutas ta ka 20 teadet Eestisse. Eestisse õnnestus tal naasta 1918. aastal.
Föderaalne pealinnaala
Pindala on 7315 km² (29. koht Nigeeria 1. järgu haldusüksuste seas), millest Abuja linn moodustab umbes 250 km².
Aastal 2006 elas pealinnaalal hinnanguliselt 5 miljonit inimest. 2006. aasta rahvaloenduse järgi oli elanike arv 1 405 201 (rahvastiku tihedus 192 in/km²). 1991. aasta rahvaloenduse järgi oli elanikke 378 671.
Jaan Kalviste
pisi|Jaan Kalviste Jaan Kalviste (kuni 24. aprillini 1935 Jaan Kranig, ka Jaan Kranich; 3. aprill 1898 Lehtse vald, Järvamaa – 15. juuni 1936 Nõmme) oli eesti keemik.
Föderaalne pealinnaala
Pealinnaala sarnaneb halduslikult osariigiga, kuid tal pole kuberneri ega pealinna. Teda haldab Föderaalse pealinnaala minister, kes on valitsuse liige ning kelle nimetab ametisse Nigeeria president. Föderaalse pealinnaala minister on 27. juulist 2007 Aliyu Modibbo Umar Demokraatlikust Rahvaparteist. Pealinnaala saadab Rahvuskogusse (Senatisse) ühe senaatori.
Jaan Kalviste
Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas.
Föderaalne pealinnaala
Pealinnaala asub savannialal. Kõrgus merepinnast on 70–760 m. Kliima on troopiline. Novembrist märtsini on kuiv aastaaeg, aprillist oktoobrini niiske aastaaeg. Kuival aastaajal on temperatuur kirdes 30°, edelas kuni 37°. Aasta keskmine sademete hulk on 1100–1600 mm.
Jaan Kalviste
Õppis 1920–1925 (lõpetas) Tartu Ülikoolis keemiat, mag. chem. 1925 (Alküülkarbonaatide konstantide uurimine), Dr. ès Sc. 1929 (Pariis) (Contribution à l'étude des complexes oxaliques et carboniques du cobalt trivalent). Oli ÜS Raimla asutajaliige.
Föderaalne pealinnaala
Standardi ISO 3166-2 järgi on Föderaalse pealinnaala tähis NG-FC.
Jaan Kalviste
Hukkus Männiku plahvatuses.
Föderaalne pealinnaala
Ajalugu
Aastal 1975 oli riigi tollase pealinna Lagosega mitmeid probleeme: selle elanikkond ei esindanud Nigeeria rahvuslikku mitmekesisust, selle asend ei võimaldanud laienemist, linn oli saastunud ja ülerahvastatud ega asunud riigi keskel. 9. augustil 1975 kutsus tollane riigipea kindral Murtala Ramat Mohammed kokku komisjoni pealinna üleviimiseks soodsamasse kohta. Vähem kui kahe kuu pärast otsustas valitsus rajada uue linna Abuja ning eraldas sellele territooriumi, mis on Lagose osariigi omast poole suurem. Hoolimata president Alhaji Shehu Shagari (võimul 1979–1983) valimislubadustest viidi pealinn ametlikult Abujasse üle alles 12. detsembril 1991 president Ibrahim Babangida ajal.
Anton Starkopf
Elukäik
Anton Starkopf suri 30. detsembril 1966 ning maeti koduaeda õunapuude alla. pisi|paremal|Hans Suklesi hauakujundus. Rahumäe kalmistu
Föderaalne pealinnaala
Ajalugu
Föderaalne pealinnaala loodi 3. veebruaril 1976 Nasarawa, Nigeri ja Kogi osariigi (kunagise Benue-Plateau, Põhjakesk- ja Põhjalääneosariigi) osadest. Nigeri osariigilt saadud ala arvel on 77% territooriumist ja 71% elanike arvust; Nasarawa osariigi ala arvel 16% territooriumist ja 21% elanike arvust; Kogi osariigi ala arvel 5% territooriumist ja 8% elanike arvust.
Anton Starkopf
Looming
Looming on žanriliselt väga mitmekesine: ümarplastika, reljeef, hauasambad, pisiplastika ning materjalide valik lausa aukartustäratav: puu, pronks, graniit, liivakivi, betoon, puumass, keraamika, tina, galvanoplastika.
Föderaalne pealinnaala
Haldusjaotus
Föderaalne pealinnaala jaguneb 6 omavalitsuseks (area council):
Anton Starkopf
Looming
1920ndatel olid eelismaterjalideks pronks ja puu. Tasapisi liikus kunstnik ekspressionistlikelt joonistustelt ja skulptuuridelt realistlikuma vormitunnetusega portreede loomisele. Temaatikalt eelistas kunstnik antiikmütoloogiat ja piiblistseene. Aastakümne algul tegi ta mitu Vabadussõja monumenti (Ambla, Laiuse, Türi, Kilingi-Nõmme). Starkopf eelistas lihtsa joonega vertikaalseid mälestussambaid, millest enamiku lahendas püramiidjate obeliskidena. Tähelepanuväärsed ongi pigem sammaste reljeefid. Eriti ilmekas pronksreljeef asub Puhja mälestussambal (1925), mis taasavati 1988. aastal. Vabadussõja monumentidest tõuseb veel esile Laiuse langenud sõdurite mälestusmärk (1925).
1930ndatest algas nn "graniidiperiood" ning kujunes välja kunstniku isikupärane kunstikeel. Tema loomingut iseloomustab suletud kompositsioon ja üldistav vormikäsitlus, arhitektooniline liigendus ja materjali eripära arvestav pinnatöötlus. Meistri kunstnikukreedoks oli: ''Heas skulptuuris peab olema 33% modelli, 33% materjali ja 33% kunstnikku ennast. Kunstniku enda osas peab avalduma kunstniku süda, aju ja pöial.''
1960ndatel pühendus kunstnik enam dekoratiivskulptuurile. Sel ajal valmisid mitmed Eesti kultuuritegelaste portreed. Anton Starkopf on kujutanud näiteks Kristjan Jaak Petersoni (puu, 1956–1957), Konrad Mäge (graniit, 1963) ja Nikolai Triiki (graniit, 1964).
Juba 1920ndatel oli Starkopf loonud hulga range arhitektoonilise üldlahendusega reljeefi või figuuriga vääristatud mälestus- ja hauasambaid. Kunstnik pidas kalmistuskulptuuri väga tähtsaks valdkonnaks skulptori töös ja rõhutas seda oma õpilastelegi. Elu lõpukümnendil valmisid vanameistril mitmed graniidist hauakujud: "Viimane samm" Metsakalmistul, "Finiš" Riia Metsakalmistul, "Kandlemängija" Raadi kalmistul ning "Väsinu" ja "Saarepiiga" Hageri kalmistul.
Viimastel aastatel, tervise halvenedes eelistas Starkopf tehnikatest keraamikat ja materjalidest tina. Tema kätega valmis hulk keraamilisi plaate, millest õnnestunumateks loetakse neid, mis valmisid nooruspõlve joonistuste järgi.
Isiklikku
Ta oli 1920–1928 abielus Lydia Meiga.
Sakla
pisi|356x356px|Uue-Lõve mõisa hobupostijaama hoone, kus asub Sakla raamatukogu, käsitöötuba ja perearsti vastuvõtt. Endine kolhoosikontor. Sakla on küla Saare maakonnas Saaremaa vallas. Sakla külas moodustati Eesti NSV esimene kolhoos.
Lisand
Lisand on miski, mis on lisatud.
Sakla
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Valjala valda.
Ladina kvartal (täpsustus)
Ladina kvartal asub mitmes linnas.
Sakla
Saaremaa Rallil on aastaid olnud Sakla kiiruskatse, mis läbib ka Väljaküla, Oessaaret ja Valjala-Nurme küla.
Leopold Trepper
Leopold Trepper (23. veebruar 1904 Nowy Targ, Austria-Ungari (praegu Poolas) – 19. jaanuar 1982 Jeruusalemm, Iisrael) oli juudist NSV Liidu luuraja ja jidišikeelne ajakirjanik.
Sakla
Küla järgi on nime saanud siluri Rootsiküla lademe Sakla kihistu. Sealne puurauk on ka selle kihistu stratotüüp.
Leopold Trepper
Ta töötas Punaarmee heaks umbes 1930. aastast. Ta tegeles agentide värbamise ja luurevõrgustike püstitamisega Lääne-Euroopas.
Sakla
Sakla mõis
Saklat on ajalooürikutes esmamainitud 1400. aastal, mil piiskop Sakla (Sackele) mõisa läänistas. Mõisa valdaja oli sel ajal Hennike Kokenkaye.
Mihhail Lomonossov
pisi|Mihhail LomonossovMihhail Lomonossov (vene keeles Михаил Васильевич Ломоносов; 19. november 1711 – 15. aprill 1765) oli vene teadlane, entsüklopedist, polühistor, luuletaja ja ühiskonnategelane.
Sakla
Sakla mõis
Endine Sakla mõis asub praeguses Kallemäe külas.
Mihhail Lomonossov
Asutas Moskva ülikooli, mis kannab tänapäeval tema nime. Aleksandr Puškin nimetas Lomonossovit esimeseks vene ülikooliks.
Leopold Trepper
Elulugu
1916 suri tema isa, mille järel oli pere majanduslikes raskustes. Trepper liitus sotsialistiku juudiorganisatsiooniga Hashomer Hatzair.
Sakla
Uue-Lõve mõis
Uue-Lõve (saksa keeles Neu-Löwe) mõisasüda asus praeguses Väljaküla külas. Sakla külas asusid mõisa kõrts ja hobupostijaam, milles hiljem tegutses kolhoosikontor ja praegu raamatukogu.
Loomine
Algul oli kolhoosil maad 135 ha, kuus hobust ja 14 lehma. Peagi kasvas kolhoosi maa 510 hektarini. Esimese aasta jooksul hariti üle 100 ha uudismaad, remonditi kontorihoone, ehitati ümber sigala ja endine laut tehti puhaslaudaks. Ehitati ka 300-tonnise mahutavusega viljaait. Plaani suruti ka lasteaed ja võõrastemaja, kuid pangast laenatud rahast ei piisanud.
Leopold Trepper
Elulugu
Sõja järel valitsesid Poolas rasked olud ja Trepper jättis rahapuudusel ülikooli pooleli. Ta tegi mitmesuguseid töid. Katowice kaevandustes sai temast üks tööliste ülestõusu juhte. Seetõttu istus ta kaheksa kuud vangis.