Alan_Soble
Armastuse koherentsus
Ronald de Sousa ("Self-deceptive emotions") mainib lugu, mille järgi bembad ei mõista muinasjuttu printsist, kes ületab suuri raskusi, et abielluda armastatud neiuga. "Miks ta ei võtnud teist tüdrukut?" See illustreerib armastatu asendamatust. See asendamatus ongi armastuse eksklusiivsus: kui keegi kedagi armastab (peale iseenda), siis ta ei armasta kedagi teist (peale iseenda). Armastuse eksklusiivsus on tavauskumus armastuse kohta. Mõned ütlevad, et ühe armastamine ei välista (mõisteliselt või normatiivselt) kellegi teise armastamist. Ja kui armastatakse kahte, siis kumbki pole asendatav, kuigi kumbagi ei armastata eksklusiivselt. Ent asendamatust saab sõnastada nii, et see taandub eksklusiivsusele: armastatu asendamatus tähendab, et tema armastaja ei armasta kedagi teist, kes on temaga piisavalt sarnane. (Robert Kraut, "Love de re") Kui ta tutvub kellegi teisega, kellel on seesama omaduste komplekt (või isegi needsamad omadused veel suuremal määral), mille pärast ta oma armastatut armastab, ei lakka ta armastamast oma armastatut ega hakka seda teist armastama. (Robert Nozick, "Anarchy, State and Utopia") Ja lõpuks, armastatu jääb armastama oma armastatut ja mitte kedagi teist, ükskõik millised suurepärased omadused sellel teisel ka oleks. Kui armastaja ei armasta armastatut eksklusiivselt, siis armastatu ei ole rahul. (Wystan Hugh Auden: For the error bred in the bone/ Of each woman and each man/ Craves what it cannot have,/ Not universal love/ But to be loved alone ("September 1, 1939")) Need, kes tahavad, et neid armastataks nende väärtuslike omaduste pärast, tahavad ka, et neid armastataks eksklusiivselt. Igatahes on armastuse eksklusiivsuse mõiste mitmemõtteline. Ühe tõlgenduse järgi tähendab see, et seda, keda armastama hakati, jäädaksegi armastama, ja kedagi teist (peale iseenda) pole armastatud ega hakata armastama. Teise tõlgenduse järgi võib armastus siiski lakata. Kolmanda tõlgenduse järgi piisab sellest, kui korraga ei armastata mitut (peale iseenda). Viimast arusaama ründavad nii puhta eksklusiivsuse kaitsjad kui ka mitteeksklusiivsuse pooldajad. Esiteks, armastuste arv ei ole sellega piiratud, nii et eksklusiivsust ei saa tõsiselt võtta, arvuline ülempiir oleks aga suvaline. Teiseks puudub piirang, kui kaua armastus peab kestma ja kui pikk pea olema armastuste ajaline vahe, piirid oleksid aga suvalised. Selle tõlgenduse kaitsjad võivad lisada armastuse püsivuse nõude (Soble'i meelest imiteeriks see esimest tõlgendust ja oleks segane) või väita, et ei loe mitte kestus ega vaheajad, vaid armastuse kvaliteet või intensiivsus (aga siis ei ole Soble'i meelest rõhk enam eksklusiivsusel). Range eksklusiivsuse kaitsja võib öelda, et eksklusiivsus ongi see kvaliteet, mida tarvis on. Soble'i meelest jääbki eksklusiivsuse mõiste ebaselgeks. Osalt selle tõttu ta asendab selle asendamatuse mõistega, mis ei taandu eksklusiivsusele. Öelda, et mitut inimest armastatakse asendamatult, ei ole võib-olla nii imelik kui öelda, et esimene armastus jääb ainsaks või et armastatakse mitut inimest, kui ainult armastuste vahel on vahe. Imelik on see siiski niivõrd, kui see on vastuolus tavauskumusega, et armastus on mingis mõttes eksklusiivne. Ent mitme inimese asendamatu ja mitteeksklusiivne armastamine on sõbraarmastuse ja vanemliku armastuse puhul täiesti oodatud ja vanemliku armastuse puhul on eksklusiivsus isegi puudus. Ja Jumala armastus inimeste vastu on mitteeksklusiivne armastus, mille jaoks iga inimene on asendamatu. Mingi arusaam eksklusiivsusest teeb armastaja ja armastatu suhte usutavaks.