cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tallinna vallutamine (1944)
Sõjategevuse käik
14. septembril alustas Punaarmee suurpealetungi Väiksel Emajõel eesmärgiga tungida välja Liivi laheni ja ajada Eestis olevad Saksa üksused kotti. Saksa vägesid Eestis eesootav katastroof muutus nüüd järjest selgemaks.16. septembril andis Hitler korralduse Eesti mahajätmiseks (evakueerimisplaan "Aster"). Esimestena tuli rindelt välja tuua raskerelvad ja mehhaniseeritud väeosad. Tallinna evakueerimist kattis Narva rinde rannakaitsest taganev kindralmajor Kurt Gerocki lahingugrupp. 17. septembril alustas Punaarmee suurpealetungi Emajõel ja tungis tänu kümnekordsele ülekaalule kiiresti läbi saksa-eesti üksuste kaitse. 20. ja 21. septembril toimusid Avinurme ja Porkuni lahingud Punaarmee eelüksuste, sealhulgas 8. Eesti laskurkorpuse eelüksuste ja Narva rindelt taganevate eesti ja saksa üksuste vahel. Saksa poolel sõdinud eesti sõduritest hukkus mitusada meest, ülejäänud langesid vangi või hajusid metsadesse. Kuigi otsesed kaotused polnud Avinurme-Porkuni lahingus suured, oli sellel järgnevatele sündmustele otsustav mõju. Siin hajutati üksused, mis pidid Eesti põrandaaluse rahvusliku juhtkonna kavade kohaselt Tallinna all kaitsele asuma. Seni organiseeritult taandunud eesti üksused jagunesid väikseteks salkadeks, millest igaüks püüdis iseseisvalt Punaarmee haardest välja murda.
Iseseisvuse taastamise katse
17. septembri õhtul tegi III Germaani Soomuskorpuse ülem kindral Felix Steiner eesti rahvusliku juhtkonna tegelastele teatavaks Eesti mahajätmise. 18. septembril lõpetas Saksa Tsiviilvalitsus ja talle allunud Eesti Omavalitsus oma tegevuse. Samal päeval nimetas viimane vaba Eesti peaminister Jüri Uluots, kes põhiseaduse kohaselt täitis presidendi kohuseid, ametisse Vabariigi Valitsuse eesotsas Otto Tiefiga. 19. septembril toimus Tallinnas Sakala tänaval Eesti Maapanga hoones valitsuse esimene istung. Otto Tief luges ette deklaratsiooni, kus teatati Eesti Vabariigi Rahvuskomitee likvideerimisest ning uue valitsuse tegevusseastumisest. Samal ajal alustasid mitmesugused eestlastest koosnevad relvaformeeringud Tallinnas tegevust ja võtsid mitmel pool linnas võimu enda kätte, ühtlasi takistati sakslastel strateegiliste objektide õhkimist. Admiral Johan Pitka lootis Tallinna alla taanduvate eesti väeosade abil pealinna enda käes hoida, kuid tal ei õnnstunud luua rindel olevate üksustega kontakti. Siiski kuuldes Vabariigi Valitsuse loomisest, asus Maardu-Lagedi liinil asunud soomepoiste 2. pataljon kohapeal võimu üle võtma ja taanduvaid Saksa üksusi desarmeerima. Linnas levisid kõige uskumatumad kuulujutud, millest levinumateks olid teated Tallinna reidile jõudnud Inglise või Rootsi laevastikust. Eestlased takistasid sakslastel ka Maardu tehaste ja Iru silla õhkimist, pidades Saksa minööridega maha väiksema lahingu.
Helgi Klein
1972. aastast töötas ta kõne- ja kuulmispuudega lapsi õpetava Tartu I Eriinternaatkooli eesti keele ja kirjanduse õpetajana, hiljem kooli õppealajuhatajana. 1984. aastast oli ta Tartu I Eriinternaatkooli ja aastatel 1996–2017 Tartu Hiie Kooli direktor.
Mahtanalüüs
Mahtanalüüs (ingl volumetric analysis) on keemiline analüüs, kus uuritava komponendi kogus lahuses määratakse ekvivalentse hulga reaktiivi lahuse mahu järgi (tiitrimine) või gaaside segu korral, kus mõõdetakse (ühe) komponendi lahuses neeldumisel (sorptsioonil) saadud gaasi mahu muutus.
Tallinna vallutamine (1944)
Iseseisvuse taastamise katse
20. septembri hommikul toimus Tallinna Elektrijaama lähedal Vabariigi Valitsuse teine koosolek, kus arutati ka Tallinna kaitsmise võimalikkust. Valitsus määras Jaan Maide Sõjavägede Ülemjuhatajaks ja äsja illegaalselt Soomest naasnud kapten Karl Talpaku Tallinna komandandiks. Talpak esines ülevaatega olukorrast ja hindas seda üsna pessimistlikult. Narva alt taanduvad eesti üksused olid segamini löödud ja nendega puudus igasugune kontakt. Sidet ei õnnestunud valitsusel luua ka admiral Pitkaga, kes oma löögiüksusi organiseerides mööda maad ringi sõitis. Samal ajal asusid eesti sõdurid Tallinnas omal käel iseseisvust taastama. 20. septembri pärastlõunal võeti Toompea lossi eestlastest valvemeeskonna poolt Pika Hermanni tornist maha haakristi lipp ja heisati sinimustvalge. Eestlastes tekitas see suurt vaimustust, kuid Tallinna sadama piirkonda taandunud Saksa üksustes aga suurt meelepaha. Linnas algas tulevahetus eestlaste ja sakslaste vahel. Eesti SS-leegioni Kindralinspektuuri vahendusel jõuti kokkuleppele, et sinumustvalge jääb õhtuni torni lehvima, mil ta vastavalt lipu statuudile alla lastakse. 21. septembri hommikul heisati Pika Hermanni torni aga nii sinimustvalge kui Saksa sõjalipp.
Mahtanalüüs
Enamasti samastatakse mahtanalüüs tiitrimisega, kuna vajadus gaasisegude mahtanalüüsiks tuleb harva ette.
Tallinna vallutamine (1944)
Iseseisvuse taastamise katse
Sinimustvalge heiskamisega kaasnenud meeleolu tõusule vaatamata oli olukord lootusetu. See tuli eriti selgelt esile 20. septembri õhtul Sakala tänaval toimunud valitsuse koosolekul. Aruandega sõjalisest olukorrast esinenud Omakaitse ülem kolonel Arnold Sinka teatas, et saab täielikult aru mõnepäevase vastupanu organiseerimise sise- ja välispoliitilisest tähtsusest. Kahjuks on selle plaani teostamine aga võimatu, sest Tallinna alla pole hetkel võimalik koondada ühtegi vastupanuvõimelist üksust. Kokkuvõttes pidas ta vastupanu mõttetuks ja soovitas valitsusel maalt lahkuda. Otto Tief teatas siiski, et raskele olukorrale vaatamata asub valitsus oma kohustusi täitma. Tief pidas vajalikuks trükkida ja laiali jagada Riigi Teataja numbri valitsuse nimekirja ja ametisse asumise deklaratsiooniga. Kuna aga valitsusel puudub jõud Tallinna kaitsmiseks, peab ta Eestist lahkuma, et jätkata välismaal võitlust Eesti vabaduse eest. Esimeses järjekorras kuulus evakueerimisele raskelt haige Jüri Uluots, kes oli seni keeldunud maalt lahkumast. Raadio kaudu informeeriti valitsuse ametisse astumisest välismaad.
21. septembril jätkus sadamas sõdurite ja põgenike laadimine laevadele. Pärastlõunal lahkus Vabariigi Valitsus Tallinnast, peaminister Tief koos lähimate võitluskaaslastega jäi esialgu linna. Tallinna komandandiks nimetatud kapten Talpak käskis tuua Tallinnasse Maardus asunud soomepoiste pataljoni. Käsku viima läinud eesti lipnik jäi aga kadunuks. Korda kesklinnas hoidsid mitmesugustesse üksustesse kuuluvad eesti sõjamehed. Saksa väejuhatus pidas neid sündmusi mässuks ning tegi õhtul katset võimu linnas enda kätte tagasi võtta. Tööle pandi välikohtud ja eestlaste vastu saadeti 531. mereväe suurtükidivisjoni patareide meeskonnad, kellest kaks tegelesid linna läbi kammimisega ja üks kaitses sadamat. Esimesena langes nende rünnaku alla Pitka staap Narva maanteel, seejärel soomepoiste pataljon Maardus. Sakslastel õnnestus soomepoisse ootamatult tabada ja mitu meest vangistada, kuid soomepoisid panid vapralt vastu ja lõpuks tõmbusid sakslased sadamasse tagasi. Tulevahetus Tallinnas Eesti ja Saksa sõdurite vahel lõppes 21. septembri õhtupoolikul linna tabanud Nõukogude õhurünnakuga, mis oli tugevaimaks pommilöögiks Tallinnale pärast 9. märtsi pommitamist. Mõneks ajaks kadus linnas ka elektrivool, mis aeglustas "Riigi Teataja" trükkimist. Selle number valmis alles 22. septembri hommikuks ning selle üleskleepimiseks ei jäänud enam palju aega. Üksikutes kohtades seda siiski tehti, kuid selleks ajaks olid Nõukogude tankid jõudnud juba Tallinna piiridesse.
Tallinna vallutamine
Tallinna suuna liikusid ka idasuunalt Tapalt, mööda Piibe maanteed 72. laskurdiviisi väeosad kindralmajor Ilja Jastrebovi juhtimisel ja Rakverest, polkovnik Anatoli Kovalevski 152. üksiku tankibrigaadi tankid Tallinna Ambla, Aegviidu, Anija ja Raasiku kaudu. Raasiku lähistel toimus 21. septembri õhtul kokkupõrge pealetungiva 152. Leningradi üksiku tankibrigaadi dessantüksuse ja taanduvate Saksa vägede vahel. 8. armee 117. laskurkorpuse eelsalk (koosseisus 27. üksik tankipolk, 1811. liikursuurtükkide polk ja pataljon laskureid) 72. laskurdiviisi komandöri kindralmajor Ilja Jastrebovi juhtimisel väljus Rakverest 21. septembri hommikupoolikul, kuid samal päeval siiski Tallinna ei jõudnud. 45 km kaugusel Tallinnaast, Kaberla-Kodasoo piirkonnas, Kahala küla lääneserval Loo jõe joonel tõkestasid Gerocki lahinggrupi üksused nende edasiliikumine. Kaberla-Kodasoo piirkonna lahingusse lülitusid ka samal marsruudil liikunud 117. laskurkorpuse teise, 125. laskurdiviisi eelsalga üksused - 82. tankipolk ja 1222. liikursuurtükkide polk ning kaks laskurpataljoni. Lahing kestis ehk pisut üle tunni, vastu õhtut sakslaste vastupanu lõppes. Järgmisel hommikul kohtasid ühinenud eelsalgad uut vastupanu alles Iru juures Pirita jõel, see aga enam ei suutnud edasiliikumist tõkestada ja nad sisenesid Lasnamäelt mööda Narva maanteed Tallinna. Kovalevski 152. üksiku tankibrigaadi tankid sisenesid Tallinna, mööda Narva maanteed Ülemiste jaama kaudu.
Nõukogude ametliku versiooni kohaselt hõivasid 22. septembril 8. armee 117. laskurkorpuse 125. ja 72. laskurdiviisi väeosad koostöös 27. ja 82. tankipolgu, 1811. liikursuurtükkide polgu ja 152. tankibrigaadiga Tallinna. 8. Eesti Laskurkorpuse 7. Eesti Laskurdiviisi 354. Laskurpolgu eelsalk ja alampolkovnik Eduard Kuslapuu 45. üksik tankipolk «Nõukogude Eesti eest», alampolkovnik Sergei Tšesnokovi 952. liikursuurtükkide polk, eesotsas polguülema Vassili Võrguga jõudis 22. septembril Saksa vägedest maha jäetud Tallinna. Punalipulise Balti laevastiku 3. järgu kapteni A. Kjutškovi torpeedokaatrid ületasid ööl vastu 23. septembrit tõkete vööndi Tallinna lahes ja randusid Miinisadamas. 13. lennuväearmee lendurid pommitasid 21. ja 22. septembril nii Tallinna sadamas kui ka reidil seisvaid ning sealt lahkuvaid saksa sõja- ja transpordilaevu ning jälitasid neid hiljem ka merel. 19 transpordilaeva vägede ja veostega ning mitu sõjalaeva uputati.
Leitnant Johannes Lumiste ja jefreitor Elmar Nagelman kõrvaldasid Pika Hermanni tornis lehvinud Eesti Vabariigi sinimustvalge lipu ja heiskasid asemele Nõukogude Liidu punalipu (28. septembril 1944 ilmunud ajalehe Uus Postimees reportaažis on Pika Hermanni torni esimese punalipu heiskajatena märgitud hoopis punaväelased V. Vrjurkov ja N. Golovan ). Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi hoonele panid punalipu lehvima 117. laskurkorpuse 14. laskurpolgu võitlejad V. Vjurkov ja N. Golovan, Raekoja torni 657. laskurpolgu agitaator Iljin koos polgu inseneri major Kassejeviga.
Viimased suured põgenikega laevad olid Tallinnast lahkunud 20. ja 21. septembril ning mõned väikesed sõjalaevad, kuhu ka põgenikke peale võeti, veel 22. septembri hommikul. Viimane Saksa väeüksus, mis Tallinnast sel hommikul lahkus, oli 531. mereväe suurtükipataljon. Enne laevaleminekut hävitati kõik suurtükid ja muu relvastus, erivarustus, relvad, mida polnud võimalik evakueerida, laskemoon, telefonikeskjaam, raadiomaja, vedurid, vagunid ja raudtee. Tallinna elektrijaamale avati tuli merelt ja sadam purustati.
18. septembril ametisse nimetatud ja 20. septembril ametisse astunud põhiseaduslikul Eesti valitsusel puudusid märkimisväärsed sõjalised jõud Tallinnale pealetungivate Nõukogude vägede tagasilöömiseks. Narva ja Emajõe rinnetelt taganevaid eesti sõdureid ei õnnestunud koondada, sest üksused olid laiali pillatud ja segunenud Läti poole taanduvate saksa väesalkadega. Praktiliselt ainsaks relvajõuks oli Löögiüksus Admiral Pitka. Pitka mehed pidasid Tallinna kaitstes mitu lahingut, tuntumad neist toimusid Soodla silla juures Vaidas, Kosel, Kehras, Raplas. Seejärel taganeti Tallinna ja Keila kaudu Läänemaale.
Monaco-Ville
Monaco-Ville (kohalik prantsuskeelne nimi ka Le Rocher 'kalju') on Monaco vanalinn ja üks linnajagudest.
Nimi Monaco-Ville ('Monaco-Linn') on eksitav, sest see ei ole omaette linn, vaid kõigest Monaco linnriigi osa. See on üks neljast traditsioonilisest Monaco kvartalist (teised kolm on La Condamine, Monte Carlo ja Fontvieille). Tänapäevase haldusjaotuse järgi on Monaco-Ville üks Monaco kümnest ringkonnast.
Seal elab umbes tuhat inimest (2008. aastal 985).
Kreeklased rajasid piirkonda oma koloonia 6. sajandil eKr. Vahemerre ulatuva kaljuse paiga nimi oli algselt Monoikos ('üksik hoone'). Nime Monaco sai see keskajal. 13. sajandil rajati kaljule kindlus ja hiljem kindlustatud linn, mille mõned müürilõigud on säilinud. Aja jooksul kujunes kindlus paleeks, mis on Monaco vürsti residents.
Vanalinn erineb ülejäänud Monacost, mis on tihedalt asustatud. Keskaegses linnasüdames on peamiselt vaiksed jalakäijate tänavad, lubatud on vaid kohalike sõidukite liiklemine ning öösel on keelatud müra tegevad mootorrattad.
Vürsti palee ees toimub iga päev kell 11.55 vaatemänguline vahtkonnavahetus.
Mjøstårnet
Mjøstårnet (eesti keeles Mjøsa järve torn) on puidust kõrghoone Norras.
Hoone asub Norra suurima järve Mjøsa idakaldal Brumunddalis Innlandeti maakonnas. 2019. aastal valminud multifunktsionaalne 18-korruseline ehitis on kõrgeim omalaadsete seas.
Skertso
Skertso (itaalia sõnast scherzo 'nali') on muusikapala, tihti üks osa suuremast teosest, nagu sümfoonia või sonaat. Skertso täpne määratlus on aegade jooksul muutunud, kuid enamjaolt viitab see osale, mis asendab menuetti kolmanda osana neljaosalises sonaaditsüklis. Sellise vormiga on näiteks sümfoonia, sonaat ja keelpillikvartett. Skertso on sageli ka kiire ja naljatlev teos, mis ei ole osa suuremast teosest. Mõnikord kasutatakse nooditekstis sõna scherzando ('naljatlevalt'), kui teost või selle lõiku tuleb mängida mänguliselt või lustakalt.
Mõiste päritolu
Barokkmuusikas kasutati Skertso mõistet aeg-ajalt vokaal- ja instrumentaalteostes, näiteks Claudio Monteverdi "Scherzi musicali" (1607), Antonio Brunelli "Scherzi, Arie, Canzonette e Madrigale" (häältele ja pillidele; 1616), Johann Schenki "Scherzi musicali" (14 süiti viola da gamba ' le ja basso continuo ' le) ning Johann Sebastian Bachi Partita nr 3 klavessiinile, BWV 827, mille kuues osa on skertso.
Skertso arenes välja menuetist ning hakkas seda järk-järgult asendama kolmanda, harvem ka teise osana sümfooniates, keelpillikvartettides, sonaatides ja teistes sama vormiga teostes. Skertsod on traditsiooniliselt, nagu menuetid, kolmeosalises vormis ja muretu karakteriga. Samas on skertsod menuettidest palju kiiremad.
Vorm
Skertso on tavaliselt kolmeosalises lihtvormis, kuid sarnaselt menuetiga on ta tihti seotud trio-osaga. Sel juhul esitatakse kõigepealt skertso, siis trio ning korratakse taas skertsot. Nii tekib kolmeosaline liitvorm. Mõnikord mängitakse vormiosi läbi mitu korda, levinuima näite korral tekib vorm skeemiga "ABABA", kus "A" tähistab skertso-osa ja "B" trio-osa. Trio on kontrastselt kammerlik lõik, kuid erinevalt barokiajastu menuettidest, näiteks Bachi "Esimeses Brandenburgi kontserdis", oli see nüüd kirjutatud rohkem kui kolmele mängijale.
Aare Külama
Aare Külama (sündinud 26. veebruaril 1985) on eesti laulja (bass).
Skertso
Tava transponeerida korduvaid lõike
Paljudes, kuigi mitte kõigis skertsodes on tavaks saanud korduvate fraaside transponeerimine. Näiteks Beethoveni 14. klaverisonaadi ehk "Kuupaistesonaadi" neli esimest takti on dominant-helistikus. Järgmised neli takti kordavad esimest nelja, kuid on nüüd põhihelistikus ehk transponeeritud puhta kvardi jagu üles. Nii tekib efekt, justkui oleks osa alanud vales helistikus, mille järel "viga" parandatakse.
Aare Külama
Ta on lõpetanud Kuusalu Keskkooli ja Viljandi Kultuuriakadeemia džässmuusika osakonnas klaveri eriala.
Skertso
Erandlikud skertsod
Skertsod võivad erineda mitmeti oma algupärasest struktuurist. Näiteks on skertsosid, mis ei ole tavapärases kolmeosalises vormis, nagu Beethoveni 18. klaverisonaadi II osa. See teos on kirjutatud klassikalises sonaat-allegros. Samuti puudub skertsos trio-osa. Beethoveni 18. klaverisonaadis järgneb skertsole menuett ning seejärel trio, kuigi tavaliselt on klassikalises sonaadis skertso või menuett, mitte mõlemad. On arvatud, et Beethoven tahtis teost kirjutada traditsioonilises sonaaditsüklis ja planeeris skertsot sonaaditsükli aeglase osana. See juhtus olema aga liiga kiire.
Aare Külama
Ta on mänginud Harjumaa noorte puhkpilliorkestris klarnetit ja laulnud Viljandimaa kammerkooris. Ta on töötanud Viljandi Paalalinna Gümnaasiumis ringijuhina, Viljandi Gümnaasiumi muusikajuhina ja Viljandi Gümnaasiumi noortekoori dirigendina.
Ta laulab vokaalansamblites Estonian Voices ja Vox Clamantis.
John Arthur (poksija)
John Duncan Arthur (29. august 1929; Springs, praegu Gauteng – 19. mai 2005) oli Lõuna-Aafrika poksija.
Arthur sai raskekaalus (üle 80 kg) 1948. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Rafael Iglesiasile (Argentina) ning saades 3. koha kohtumises loobumisvõidu Hans Müllerilt (Šveits).
Arthur poksis maist 1949 kuni maini 1957 elukutselisena. Ta osales kokku 41 kohtumisel, millest võitis 33 (neist 27 nokaudiga) ja kaotas 8 (neist 2 nokaudiga) kohtumist.
Raudsepa järv
Raudsepa järv (ka Tallijärv) on järv Valga maakonnas Tõrva vallas Kulli külas. Veekogu pindala on 2,4 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 627 m.
Nicolaas Bloembergen
pisi|1981 Nicolaas Bloembergen (11. märts 1920 Dordrecht – 5. september 2017 Tucson, Arizona) oli hollandi päritolu USA füüsik.
1938. aastast õppis ta Utrechti ülikoolis füüsikat. 1945. aastal lahkus ta Hollandist ja astus Ameerika Ühendriikides Harvardi ülikooli. 1948. aastal sai ta Leideni ülikoolist doktorikraadi. Hiljem oli ta Harvardis rakendusfüüsika professor. 1958. aastal sai ta USA kodakondsuse.
Gavrilov Possad
Gavrilov Possad on linn Venemaal Ivanovo oblastis, Gavrilov Possadi rajooni keskus. Asub 85 km Ivanovost edelas Irmessi jõe ääres.
Asulat on mainitud 1434. aastal Gavrilovskoje külana, linnaõigused sai 1789. aastal.
Linna lähedal asub hobusekasvatus, kus kasvatatakse vladimiri raskeveo tõugu hobuseid. Seda on kujutatud ka linna vapil.
Linna läbib 1899. aastal valminud raudtee, mis ühendab Gavrilov Possadi oblastikeskusega. Raudteed pidi on linna kaugus Moskvast 238 km.
Avastaja
Avastaja on Tallinki püsikliendiajakiri, mis ilmub neli korda aastas. Ajakirjas on teavet laevade kohta, reisisihtkohtade kirjeldusi ja isikuartikleid.
Ajakiri kandis nime Club One alates 2009. aastast, seda koostas Menu Kirjastus. Alates 2016. aasta teisest poolaastast on ajakirja nimi Avastaja ning alates 2017. aasta teisest numbrist koostab seda ettevõte Viis Viiest. Ajakiri saadetakse postiga Tallinki Gold ja Silver taseme püsiklientidele.
Rõkalu
Rõkalu oli küla Harjumaal, ajalooliselt Raikküla mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Loe küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Rapla kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Loe külaga.
Rõkalu kujunes külaks 19. sajandil.
KHL
KHL (Kontinental Hockey League, 'Mandriline Hokiliiga', vene keeles Континентальная хоккейная лига – КХЛ) on rahvusvaheline jäähokiliiga. Liiga loodi 2008. aastal ning algselt mängis seal 24 klubi. Praegu mängib liigas 22 klubi, millest 19 on pärit Venemaalt ning lisaks üks klubi Valgevenest, Kasahstanist ja Hiinast.
KHL-i klubid on jagatud 12 klubiga Läänekonverentsi ja 11 klubiga Idakonverents. Mõlema konverentsi klubid on jaotatud lisaks kahe divisjoni vahel. Läänekonverentsi divisjonid on saanud nime Nõukogude Liidu jalgpalluri ja jäähokimängija Vsevolod Bobrovi (1922–1979) ja Nõukogude Liidu jäähoki ühe tähtsama edendaja Anatoli Tarassovi (1918–1995) järgi. Idakonverentsi divisjonid on saanud nime üheks kõige aegade parimaks jäähokimängijaks nimetatud Valeri Harlamovi (1948–1991) ning Nõukogude Liidu jäähokimängija ja Liidu koondise peatreeneri Arkadi Tšernõšovi (1914–1992) järgi. Iga konverentsi kuus paremat meeskonda pääsevad väljalangemismängudele, kus selgitatakse välja mõlema konverentsi meistrid. Konverentside meistrid kohtuvad seejärel omavahel finaalseerias ning selle võitja pälvib Gagarini karika.
Klubid
Hooajal 2021–2022 mängivad liigas järgmised 22 klubi: Tärn (*) tähistab klubi asukoha vahetumist selle tegevusaja jooksul.
Statistika
Hooaja 2019–2020 seisuga
Ainult põhihooaeg
Enim mänge
Paksus kirjas on tähistatud tegevmängijad KHL-is.
Allikas
Jagiellonia Białystok
Jagiellonia Białystok (ametlikult Jagiellonia Białystok Sportowa Spółka Akcyjna) on 1920. aastal asutatud Poola jalgpalliklubi, mille kodulinn on Białystok ja koduväljak Białystoki linnastaadion (poola Stadion Miejski w Białymstoku).
Radłów
Radłów on linn Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Tarnówi maakonnas, Radłówi valla halduskeskus. Radłów asub Tarnówist umbes 12 km loodes.
Radłówit on ürikutes esimest korda mainitud 1080. aastal. Kirik ehitati 1337. aastal. Linnaõigused sai Radłów 2010. aastal.
Weatherford
pisi|Parkeri maakonna kohtumaja Weatherfordis pisi|Weatherfordis asuv Vintage Grill & Car Museum pisi|Weatherfordi raamatukogu ees asuv [[Peeter Paani kuju, mis on pühendatud linnast pärit olnud näitlejannale Mary Martinile ]] Weatherford on linn USA-s Texase osariigis, Parkeri maakonna halduskeskus. Linn asub Fort Worthist umbes 50 kilomeetri kaugusel läänes, paiknedes Trinity ja Brazosi jõe vahelises orus.
Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse järgi 30 854. 2010. aastal oli seal 25 657 elanikku.
Weatherford valitseb lähistroopiline kliima. Keskmine õhutemperatuur on jaanuaris 5,9 °C ja juulis 28,6 °C. Kõrgeim Weatherfordis mõõdetud õhutemperatuur on 48,3 °C ja madalaim –23,3 °C. Sademeid langeb aasta lõikes võrdlemisi ühtlaselt – kokku 833 mm aastas. Kõige enam sajab mais (119 mm) ja kõige vähem jaanuaris (46 mm).
Weatherford sai linnaõigused 1858. aastal ja 1859. aastal avati seal postkontor. Kuni 1870. aastate alguseni leidsid linna ümbruses aset komantši indiaanlaste rünnakud. 1880. aastal jõudis linna Texas and Pacific Railway raudteeliin ja seitse aastat hiljem Gulf, Colorado and Santa Fe Railway. 1891. aastal alustas tööd kohalik raudteeliin Weatherford, Mineral Wells and Northwestern Railway. Raudteeühenduse tekkimisega arenes Weatherford maakonna kaubanduskeskuseks. 1890. aastate keskel oli linnas umbes 5000 elanikku, umbes 100 ettevõtet, seitse kirikut, mitu kooli, kolm panka ja neli hotelli ning ilmus kolm nädalalehte.
Weatherford oli maakonna põllumajanduskeskus ka kogu 20. sajandi. 1920. aastatel sai lisaks alguse naftatööstus. Ülemaailmse majanduskriisi aastatel langes linna elanike arvult üle 6000-lt alla 5000. Alates 1940. aastast on elanike arv taas püsivalt tõusnud.
Läbi linna kulgeb kiirtee Interstate 20. Linna idapiiri lähedal saab alguse maantee U.S. Route 180. Weatherfordi kesklinnast saab alguse maantee Texas State Highway 171. Linna lähedal Hudson Oaksis asub Parkeri maakonna lennujaam.
Alates 1869. aastast annab linnas kõrgharidust Weatherford College.
Weatherfordis asub 2015. aastal asutatud automuuseum Vintage Grill & Car Museum, mille juures paikneb ka restoran. Muuseumis on muuhulgas üleval USA 36. presidendile Lyndon B. Johnsonile kuulunud 1976. aasta Lincoln Continental.
Weatherford on tuntud Texase virsikupealinnana, kuna seal toimub iga aasta juuli teisel laupäeval Parkeri maakonna virsikufestival.
Weatherfordis asub palju 19. sajandi lõpu ja 20. sajandi alguse arhitektuuri esindavaid hooneid. Weatherfordi ajalooline kesklinn ja 1880. aastatel ehitatud Parkeri maakonna kohtumaja on ajalooliste mälestisena muinsuskaitse alla võetud.
Weatherfordis olid sündinud näitleja ja laulja Mary Martin (1913–1990), kes näitles paljudes Broadway teatrilavastustes, ning sõjaväelane William Hood Simpson (1888–1980), kes oli Teise maailmasõja läänerindel USA 9. armee komandör.
TRPM8
Mööduva retseptorpotentsiaaliga katioonkanal, M-alaperekonna liige 8 (inglise Transient receptor potential cation channel subfamily M member 8 ehk TRPM8) on ioonkanali mööduva retseptorpotentsiaaliga katioonkanali (TRP) perekonna liige, millel on palju funktsioone nii selgroogsetes kui ka selgrootutes. TRPM8 on mitteselektiivne, pingest moduleeritud juhtivusega ioonkanal. Kanal on ekspresseeritud väikese diameetriga primaarsetes sensoorsetes neuronites ning oletatavalt talitleb kui temperatuuritundlik retseptor. Arvatakse, et TRPM8 on lisaks tundlik androgeenile ehk meessuguhormoonile, sest on ekspresseeritud eesnäärme epiteelis.
Molekulaarne struktuur
TRPM8 geen on 3312 nukleotiidi pikk, millelt omakorda sünteesitakse 1104 aminohappest koosnev valk, molekulmassiga 128 kDa. Inimese TRPM8-l on hiire ja rotiga ortolooge vastavalt 92% ja 93% ulatuses. TRPM8-l on kuus transmembraanset domeeni tsütoplasmaatilise C- ja N-terminusega. Neljast subühikust moodustatakse funktsionaalne homotetrameerne kanal. Esimesed neli transmembraani osa (S1-S4) moodustavad pinge sensori mooduli, mis koosneb mentooli ja 1-(2-hüdroksüfenüül)-4-(3-nitrofenüül)-3,6-dihüdropürimidiin-2-ooni sidumiskohtadest. S2-s paikneb mentooli äratundmise ala ning S3-s paikneb 1-(2-hüdroksüfenüül)-4-(3-nitrofenüül)-3,6-dihüdropürimidiin-2-ooni oma. Viimased kaks transmembraanset domeeni (S5 ja S6) ja silmusstruktuur moodustavad poori mooduli, mis on mitte-selektiivne katioonkanal ja moodustab kõrgelt konserveerunud hüdrofoobse ala. C-terminaalne domeen, mis on seotud fosfatidüülinositool-4,5-bifosfaadi (PIP2) sidumisalaga ja annab TRPM8-le temperatuuritundlikkuse, on tetrameerses stabilisatsioonis. Mutatsioonid selles alas vähendavad TRPM8 monomeeri võimet moodustada oligomeerset kanalit. Kanal aktiveeritakse temperatuurivahemikus 8–25 °C, aga seda võivad aktiveerida ka jahutavad kemikaalid, nagu mentool ja 1-(2-hüdroksüfenüül)-4-(3-nitrofenüül)-3,6-dihüdropürimidiin-2-oon, mis indutseerivad psühhofüüsikaalset külmatunnetust. Brauchi töögrupi katsetes vahetati TRPM8 ja mööduva retseptorpotentsiaaliga katiooni kanali, V alaperekonna esimese liikme (TRPV1) kanali C-terminaalsed domeenid. TRPV1 aktiveerub kõrge temperatuur või kapsaitsiiniga, mida leidub näiteks tšillipipras. Domeenide vahetus põhjustas TRPM8 aktivatsiooni kõrgel temperatuuril ja TRPV1 aktivatsiooni vastavalt madalal temperatuuril. Seega on temperatuuri tundlikkuse domeen modulaarne ja paikneb mõlema kanali C-terminaalses domeenis. Sarnased katsed on näidanud, et C-terminaalne domeen on vastutav ka TRPM8 aktivatsiooni eest PIP2 poolt. TRPM8 kanal koosneb ühest teadaolevast glükosülatsiooni alast, mis asub S5 ja S6 poori silmuses. Kuigi mutatsioonid selles alas põhjustavad glükosülatsiooni kadumise, siis see ei mõjuta kanali ekspressiooni, moodustumist, transporti ega aktivatsiooni erinevate agonistide poolt. Kui muteerida kaks tsüsteiini jääki (Cys929 ja Cys940) glükosülatiooni ala külgedelt, kaotab kanal funktsiooni ja tetrameeri asemel moodustub dimeer.
Paiknemine
TRPM8 kanaleid on leitud 12% ulatuses väikese diameetriga seljanärvi dorsaaljuure ja kolmiknärvi sensoorsetes neuronites.
Roll termoregulatsioonis
Oskus tunnetada keskkonna temperatuuri on oluline kõikidele hulkraksetele. TRP katioonikanalid omavad olulist rolli ümbritseva temperatuuri tunnetamisel nii selgroogsetes kui ka selgrootutes organismides.
Genoomijärjestuste uuringud näitavad, et TRPM8 leidub laialdaselt hulkraksetes, kaasa arvatud need, kes ei oma püsivat kehatemperatuuri nagu kõigusoojased ja kelle ökoloogiline temperatuurivahemik erineb suuresti püsisoojaste imetajate omast. Võimalik, et kõigusoojaste sensoorsed neuronid reageerivad optimaalselt temperatuurivahemikule, kus nad elavad. TRPM8 termoaktivatsiooni omaduste muutumine hulkraksete evolutsioonis on reguleerinud külmatundlikud neuronid temperatuurivahemikule, mis on organismi ökoloogilises nišis kõige tähtsamad.
Kannuskonn (Xenopus laevis) on kahepaikne, kes elab Lõuna-Aafrika tiikides ja järvedes, mistõttu tema keha sisetemperatuuri vahemik on tunduvalt madalam kui imetajatel. Arvatakse, et temperatuuritundliku TRP kanali omadused on tugeva evolutsioonilise surve all, et tundlikkus vastaks füsioloogiliselt olulistele temperatuurivahemikele.
Koertes aktiveerib külm ja mentool niinimetatud külma retseptorid kõri närvides ja surub alla hingamisfunktsioonid. Lisaks tõstab mentool rakusisest kaltsiumi ja stimuleerib Ca2+ sõltuvat Cl- sekretsiooni koerte hingetoru epiteelis. Arvatakse, et koerte ioonkanali molekulaarsus ja funktsionaalsus sarnanevad teiste imetaja liikide TRPM8-ga. Koerad, kelle kehatemperatuur ületab 38 °C, omavad TRPM8 varianti, mis aktiveerub 17 °C juures, viidates sellele, et TRPM8 aktivatsioon on keerulisem, kui üldiselt arvatud.
Süstemaatiline 1-(2-hüdroksüfenüül)-4-(3-nitrofenüül)-3,6-dihüdropürimidiin-2-ooni manustamine põhjustab doosist sõltuva ülekuumenemise, mis algab väljaspool aju, ning ka autosomaalseid ja aktiivseid termoregulatoorseid käitumisi. Mentooli manustamine makku või akuutselt ning eksponeerimine külmale põhjustab kehatemperatuuri tõusu ja aktiveerib termogeneetilised mehhanismid. TRPM8 võib osaleda üleüldises veresoonte toonuse ja laienemise regulatsioonis, mis omakorda mõjutab kehatemperatuuri ja vereringet. Täpset mehhanismi, kuidas TRPM8 termoregulatsiooniga seotud on, ei ole veel teada.
Olulisus organismile
Ülemistes hingamisteedes soojendatakse sissehingatud külm õhk soojusvahetuse kaudu peaaegu kehatemperatuurini. Peamiselt toimub see ninas enne kui õhk siseneb bronhopulmonaalsesse süsteemi. Soojusvahetus on häiritud gripi, allergia või mõne teise hingamisteede haiguse tõttu. Hingamisteed reageerivad külmale õhule refleksiivselt köha, hingamisteede ahenemise ja lima eritumisega. Need omavad kaitsvat ülesannet bronhopulmonaalses koes. Bronhopulmonaalne kude on varustatud uitnärvi aferentsete neuronitega, milles on TRPM8 retseptorite ekspressioon, mida saab aktiveerida külmaga. Uitnärvi aferentsete närvide kaudu on vahendatud hingamisteede ahenemine ja astma, mis tekib külma õhu sissehingamisel. Keskkonnast tingitud külma temperatuuri tunnetamine autonoomsete närvidega ja edasine autonoomne refleks võib omada olulist rolli hingamisteede regulatsiooni vastuses.
Huvitav on probleem, kas TRPM8 retseptorid on seotud külmast põhjustatud astmaga ja selle ägenemisega. Kui see patoloogiline funktsioon osutub tõeseks, võib see olla väga oluline kliiniliselt. Mentooli- või piparmündiõli aurude sissehingamine võib põhjustada hingamisteede ahenemist ja osades inimestes astmat. Madalaid mentooli kontsentratsioone kasutatakse selleks, et suruda alla hingamisteede reaktsioone.
Peaminister (raamat)
"Peaminister" on Edgar Savisaare 2004. aastal ilmunud aimeraamat, mis kirjeldab Savisaare tegevust Eesti peaministrina aastatel 1990–1992 ning tema seisukohti Eesti poliitika, majanduse ja ajaloo teemal.
Post (ajaleht)
Seda on nimetatud Eesti kõige stiilipuhtamaks tabloidiks, mis eelistas sageli faktidele fantaasiat ja valeuudiseid.
Peaminister (raamat)
2005. aastal ilmus teos soome keeles pealkirjaga "Viron vaaran vuodet", selle tõlkisid Jouko Vanhanen ja Raija Hämäläinen.
Post (ajaleht)
Aastail 1993–1994 andis seda välja AS Caribo ja 1995–1996 AS Duvalles. 2005. aastal andis seda välja OÜ Unmuzzled.
Varem oli ajalehe peatoimetaja Toomas Liiva.
Üks lehenumber maksis 2005. aastal 7 krooni.
Phokeng
Phokeng on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Loodeprovintsis Bojanala Platinumi ringkonnas Rustenburgi vallas.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Phokengi elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,14%, värvilisi 0,28%, valgeid 0,09%, India või Aasia päritolu inimesi 0,06% ja teisi 0,43%. Tsvana keelt pidas emakeeleks 77,10% inimesi, inglise keelt 6,21%, suulu keelt 3,22%, tsonga keelt 2,07%, sotho keelt 1,85%, ndebele keelt 1,46%, pedi keelt 1,27%, koosa keelt 1,24% ja afrikaani keelt 0,88%.
Hans Tsirk
Hans Karl Tsirk (kuni 16. maini 1936 Hans Karl Zirk; 26. mai 1899 Karula vald, Võrumaa – 1. jaanuar 1987 East Hartford, Connecticut) oli eesti arst ja kunstnik.
Hans Tsirk sündis vallasekretäri perekonnas. Ta lõpetas aastal 1917 Valga Reaalkooli eriauhinna joonistamises. Samal aastal siirdus ta Peterburi, et arhitektuuri õppida, kuid puhkenud segadused ei võimaldanud tal õppimist alustada ja ta põgenes tagasi Eestisse. Ta osales Vabadussõjas reamehena. Aastal 1920 astus ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1925 arsti astme väärilisena cum laude. Akadeemiliselt kuulus ta ÜS Raimlasse.
Ta registreeriti kutseõigusliku arstina 21. jaanuaril 1926 ja ta asus Nõmmele sõjaväearstina teenistusse. Paralleelselt avas ta Nõmmel ka erapraksise sise- ja lastehaiguste arstina. Ta oli Nõmme garnisoniarst ja Pioneerpataljoni arst; ta jõudis sanitaarteenistuse kapteni aukraadini. Aastal 1940 oli ta sunnitud jätkama teenistust Punaarmees arstina (ja olema sõjas), kuid Porhovi lahingu ajal läks ta sakslaste poolele üle. Kuid ka Saksa okupatsiooniväed mobiliseerisid ta oma vägedesse, kuid tal õnnestus rindeleminekut vältida ja Eesti pinnal teenida.
1938. aasta alustas ta taas joonistamist ning tegeles sealtpeale arstipraksise kõrval kunstiga elu lõpuni. 1938. aasta alustas ta taas joonistamist ning tegeles sealtpeale arstipraksise kõrval kunstiga elu lõpuni.1943. aastal osalesid mõned tema tööd Tallinna Kunstihoones toimunud kevadnäitusel. Hans Tsirk oli ka kirglik loodus- ja aiandushuviline ning harrastas regulaarselt tervisesporti ja vabakehakultuuri. 1930ndatel oli ta ka Eesti Vabakehakultuuri Ühingu esimees.
Aastal 1944 üritas Hans Tsirk koos abikaasa ja viie lapsega Rootsi põgeneda, kuid paadimees arreteeriti. Siis üritas ta Saksa põgenikelaevadele pääseda. Sadamas seisid kõrvuti "Moero" ja "Lappland" ja kuna inimesi pealelaadivad saksa sõdurid viskasid nende pambud "Lapplandile", sattusid nad sellele laevale. 1951. aastani elas perekond mitmel pool Saksamaal ja põgenikelaagrites, kus pereisa töötas põgenikeorganisatsioonide UNRRA ja IRO arstina. 1951. aastal emigreerusid nad abikaasa ja kahe pojaga USAsse. Seal sooritas ta 1955. aastal uuesti arsti kutseeksamid ning töötas psühhiaatrina vaimsete häiretega inimeste hoolekandeasutuses. Pärast pensionile minekut 1969. aastal kolis ta Connecticuti osariiki.
Vabariiklik Struumatõrje Dispanser
Dispanseri peaarst oli pikka aega Vladimir Paškov.
Kurk Lee
Marvin Kurk Lee (sündinud 3. juunil 1967 Baltimore'is) on Ameerika Ühendriikide endine korvpallur.
Ta on muu hulgas mänginud Eesti klubis. Hooajal 1990–1991 mängis ta NBA klubis New Jersey Nets. Kolledžikorvpalli mängis ta Western Kentucky Ülikoolis ja Towsoni Ülikoolis.
Ta lõpetas korvpallikarjääri 2002.
Hummuli keskuse veehoidla
Hummuli keskuse veehoidla on järv Valga maakonnas Tõrva vallas Hummuli alevikus. Veekogu pindala on 0,8 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 496 m.
Kevin Owens
Kevin Owens (sündinud 9. juunil 1980 Haddonfieldis New Jerseys) on Ameerika Ühendriikide korvpallur.
2010 mängis ta klubis Kalev/Cramo.
Tammiste (Pärnu)
Tammiste on Pärnu linnaosa, mis paikneb Pärnu jõe ääres, Rääma kõrval.
Tammiste linnaosa tänavad
Tammiste linnaosas on 8 tänavat, milleks on:
Planeeritud tänavad
Tammiste linnaosas planeeritud tänavad:
Piran
pisi| Piran (sloveeni keeles: Piran; itaalia keeles: Pirano) on linn Sloveenias Primorska piirkonnas, Pirani valla keskus. Piran asub Pirani lahe ääres Aadria mere kaldal. Piran on üks kolmest suuremast asulast Sloveenia Istrias. Linna iseloomustavad keskaegne arhitektuur ja rikkalik kultuurilugu. Piran on üks Sloveenia tähtsamaid vaatamisväärsusi.
Ajalugu
Enne Rooma aega elasid Pirani piirkonna mägedes illüürlaste hõimud, kes olid kalastajad, kütid ja põlluharijad. Illüürlased tegelesid ka piraatlusega, häirides Rooma riigi kaubandust Aadria mere põhjaosas. Pirani poolsaar liideti Rooma riigiga aastatel 178 ja 177 eKr ning sellele järgnenud aastatel asusid piirkonda elama roomlased.
Rooma riigi allakäik alates 5. sajandist ning avaaride ja slaavlaste pealetung 6. sajandil sundisid roomlasi taanduma kergemini kaitstavale aladele saartel ja poolsaartel. 7. sajandiks oli alanud piirkonnas urbaniseerumine ja Piranist oli saanud kindluslinn. Hoolimata kaitserajatistest vallutasid aga frangid Istria 788. aastal ning piirkonda asusid elama slaavlased. Esimesed kirjalikud ülestähenduse piirkonna kohta pärinevad 7. sajandist anonüümse Ravenna vaimuliku sulest. Linna nimi pärineb kõige tõenäolisemalt kreekakeelsest sõnast pyrranos, mis tähendab punast ning viitab punakale kivile, mida piirkonnas leidub.
Navoloki
Navoloki on linn Venemaal Ivanovo oblastis Kinešma rajoonis. Asub Volga jõe paremkaldal, 105 km Ivanovost kirdes.
Piran
Ajalugu
22. veebruaril 1812 toimus Pirani lähistel Suurbritannia ja Prantsuse laevastiku vahel Pirani lahing, mis oli osa Napoleoni sõdadest. Prantsuse poolelt lahingus osalenud alus Rivoli oli hiljuti Veneetsias valminud ning oli mõeldud tugevdama Prantsuse laevastikku Aadria merel. Briti laevastiku alus HMS Victorious saabus veebruari keskel Veneetsiasse ja blokeeris sadama. Kui Rivoli üritas udu varjus põgeneda, jälitas Briti alus teda ning sundis viietunnise lahingu järel alistuma. Rivoli kaotas enam kui poole oma meeskonnast haavatute või hukkunutena. Tegemist on ainsa merelahinguga, mis tänapäeva Sloveenia vetes kunagi peetud.
Balkani esimene trollibussiliin alustas tollal Austria-Ungari riigile kuulunud Piranis tööd 24. oktoobril 1909. Liin kulges linna keskel asuvalt Tartini väljakult mööda rannikut Portoroži ja Lucija dokkidesse. 1912. aastal asendati trollibuss trammiga, mis liikus samal marsruudil kuni 1953. aastani.
Navoloki
Asula tekkis 1880. aastatel tekstiilivabriku juurde. Linnaõigused sai 1938. aastal.
Piran
Ajalugu
24. oktoobril 2010 sai Sloveeniast esimene endine sotsialistlik Euroopa riik, kus linnapeaks valiti mustanahaline, kui Pirani linnapeaks sai 1970. aastate lõpus Ghanast tulnud arst Peter Bossman.
Rahvastik
Pirani valla 46,6 km² suurusel pinnal elas 2002. aastal 16 758 inimest, valla keskuses Pirani linnas aga ruutkilomeetri suurusel alal 4576 inimest. Linn ja vald on kakskeelsed – nii sloveeni kui itaalia keeled on ametlikud keeled. Vastavalt Austria keelerühmade loendusele elas 1910. aastal linna piires 7379 inimest, kellest 95,97% olid itaallased ja 0,09% sloveenid. Lähedalasuvates maapiirkondades, mis nüüd kuuluvad linna alla, oli segaelanikkond, samas kui oli nii täiesti sloveeni kui itaalia külasid. 1945. aastal oli Piranis 5035 elanikku (91,32% itaallased ja 8,54% sloveenid).
Pärast 1945. aastat muutus piirkonna rahvuslik koosseis radikaalselt, kuna paljud itaallased ümberasusid Itaaliasse ja Sloveenia teistest osadest saabus piirkonda juurde sloveene. 1956. aastal oli elanike arv Piranis 3574 (67,6% sloveenid ja 15,5% itaallased).
Geograafiline asend ja kliima
Pirani linn asub Pirani poolsaare tipus Pirani lahe ääres. Pirani vald piirneb lõunas Horvaatia ning Izola ja Koperi vallaga ning idas asub üle Trieste lahe ja Aadria mere Itaalia. Kõrgeim koht on Baretovec pri Padni, mis asub 289 meetrit üle merepinna.
Linnast idas piki rannikut asub väike turismiasula Fiesa, mida ühendab Piraniga randa mööda kulgev kaldapromenaad.
Piranis valitseb niiske subtroopiline kliima, mida iseloomustavad soojad suved ja jahedad, vihmased talved. Lumi on piirkonnas haruldane (esineb keskmiselt kolmel päeval aasta jooksul). Keskmisel aastal on Piranis 22 päeva, mil temperatuuri maksimum küündib 30 °C-ni või kõrgemale ning ühel päeval aastas jääb temperatuur alla 0 °C.
Seli-Metsküla
Seli-Metsküla oli küla Harjumaal, ajalooliselt Seli mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Äherdi küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Rapla kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Äherdi külaga.
Külast on teateid alates 19. sajandi lõpust.
Madame Butterfly
pisi|Ooperi plakat (1904) "Madame Butterfly" (itaaliakeelse originaalpealkirjaga "Madama Butterfly") on Giacomo Puccini aastatel 1903–1904 valminud kahe vaatusega ooper. Ooperi libreto kirjutasid Luigi Illica ja Giuseppe Giacosa John Luther Longi samanimelise novelli ainetel. Ooper kanti esimest korda ette 17. veebruaril 1904 Milano teatris La Scala. Ooperi tegevus toimub 20. sajandil Jaapanis Nagasakis.
Ooperi peategelane on geiša Cio-Cio-san, hüüdnimega Butterfly (jaapani keeles 蝶々 chōchō, 'liblikas'), kellesse armub USA mereväelane B. F. Pinkerton.
Parma hertsogkond
Parma hertsogkond loodi aastal 1545 Milano hertsogkonna osast lõuna pool Po jõge, mis vallutati Kirikuriigi poolt aastal 1512. Need Parma linna ümbritsevad territooriumid anti läänina paavst Paulus III sohipojale Pier Luigi Farnesele.
Aastal 1556 sai teine hertsog Ottavio Farnese Piacenza linna, saades seega ka Piacenza hertsogiks ja nii oli riik hiljem tuntud kui Parma ja Piacenza hertsogkond (Ducato di Parma e Piacenza).
Farnese perekond jätkas valitsemist kuni hääbumiseni aastal 1731, kust alates päris hertsogkonna Hispaania kuninga noor poeg don Carlo, kelle ema Elisabetta Farnese oli Farnese pärijanna. Ta valitses kuni Poola pärilussõja lõpuni aastal 1735, kui Parma loovutati Mõlema Sitsiilia eest keiser Karl VI-le.
Habsburgid valitsesid ainult kuni Aacheni rahu sõlmimiseni aastal 1748, kui see loovutati tagasi Bourbonidele don Carlo noorema venna don Filippo isikus, kes sai ka väikese Guastalla hertsogkonna. Hertsogina asutas Filippo Bourbon-Parma dünastia, valitsedes Parma, Piacenza ja Guastalla hertsogkonda (Ducato di Parma, Piacenza e Guastalla).
left|220px|thumb|Parma ja Piacenza hertsogkond (punasena) 18. sajandi lõpu Itaalia kontekstis
1796. aastal okupeeriti hertsogkond Napoleon Bonaparte'i juhitud Prantsuse vägede poolt ja poliitiline olukord riigis muutus väga segaseks. Hertsog Ferdinando säilitas oma trooni Prantsuse sõjaliste kuberneride all kuni Aranjuezi lepinguni aastal 1801, kui üldine kokkulepe Bourbonide ja Napoleoni vahel otsustas ametlikult loovutada hertsogkonna Prantsusmaale Toscana eest, kuid hertsog jäi Parmasse kuni oma surmani aastal 1802, võib-olla mürgitati. Siiski oli Napoleon hertsogkonna tuleviku osas kõhklev, taotledes Bourbonide täielikku kaasamist oma liitlastena Euroopa sõdades. Kuigi Prantsuse seadused ja haldus viidi järk-järgult sisse, kuulutati ametlik annekteerimine Prantsuse keisririiki välja alles aastal 1808 pärast konflikti puhkemist Bourbonide Hispaaniaga. Hertsogkond muudeti Taro departemanguks.
1814. aastal taastati hertsogkonnad Napoleoni Habsburgist naise Marie-Louise alla, kes valitses neid oma elu lõpuni. Pärast Marie-Louise surma aastal 1847 taastati hertsogkond Bourbon-Parma liinile, mis valitses väikest Lucca hertsogkonda. Selles kontekstis loovutati Guastalla Modenale. Bourbonid valitsesid aastani 1859, mil nad aeti revolutsiooniga minema pärast Prantsuse ja Sardiinia võitu sõjas Austria vastu. Parma ja Piacenza hertsogkond ühines Toscana suurhertsogkonna ja Modena hertsogkonnaga, et moodustada detsembris 1859 Kesk-Itaalia ühendatud provintsid, ja ühendati märtsis 1860 pärast referendumit koos Sardiinia kuningriigiga Itaalia kuningriiki.
Andres Vutt
Andres Vutt (sündinud 24. augustil 1969 Tartus) on eesti jurist.
Tema peamised uurimisteemad on ühinguõigus ja kaubandusõigus.
Haridustee
Vutt lõpetas 1993. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna cum laude, 2005. aastal sai sealsamas magistrikraadi ning 2011. aastal kaitses doktoriväitekirja teemal "Legal Capital Rules as a Measure for Creditor and Shareholder Protection" ("Osa- ja aktsiakapitali reeglid võlausaldajate ning osanike ja aktsionäride kaitse abinõuna", juhendaja Irene Kull).
Töökäik
Andres Vutt oli aastatel 1991–1992 AS Postimees jurist ning 1993–1998 juristibüroo Fides jurist. 1993–2000 töötas ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas tsiviilõiguse lektorina ning 1998–2002 Villu Kõve Advokaadibüroos juristina.
Ta oli 2000–2005 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna tsiviilõiguse assistent ning 2002–2013 töötas advokaadibüroos Concordia juristina. Aastatel 2005–2012 oli Vutt õigusteaduskonna tsiviilõiguse lektor ning 2013–2019 advokaadibüroo Magnusson nõunik.
Alates 2012. aastast on ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonna äriõiguse dotsent.
Teadusorganisatsiooniline tegevus
Vutt on organisatsiooni European Center of Commercial and Company Law asutajaliige. Alates 2006. aastast kuulub ta Eesti Akadeemilise Õigusteaduse Seltsi, 2012. aastast seltsi juhatusse.
2016. aastast on ta ajakirjade Juridica ja Juridica International toimetuskolleegiumide liige ja 2018. aastast Eesti Advokatuuri kutsesobivuskomisjoni liige.
Nestor (kroonik)
pisi|Nestor (kroonik), 1661 Nestor (umbes 1056–1114) oli Kiievi-Vene kroonik, Konstantinoopoli Õigeusu Kiriku Kiievi metropoolia Kiievi koobaskloostri munk.
Temalt pärineb Nestori kroonika, mis algab veeuputusest. Muuhulgas märgitakse seal 6538. (1030.) aasta all Jurjevit, mis üldise arvamuse kohaselt on tänapäeva Tartu.
Father's Day (''Doctor Who'')
pisi|Rose'i osatäitja Billie Piper (2006) "Isa päev" (inglise keeles Father's Day) on Briti teleseriaali "Doctor Who" 2005. aasta I hooaja kaheksas osa (kestus: 45 minutit). Osa esilinastus 2005. aasta 14. mail. Doktor (Christopher Eccleston, üheksas Doktor) viib selles jaos Rose'i (Billie Piper) ajas tagasi 1987. aastasse, trööstima oma surevat isa, ent kui Rose hoiab ära isa surma, lastakse Maa peale valla lendavad lohetaolised kurjakuulutavad elukad.
"Isa päeva" vaatajate arv Ühendkuningriigis oli 8,06 miljonit. <!-- This episode marks the first appearance of Rose Tyler's father Pete Tyler, played by Shaun Dingwall, who would later reprise his role in the 2006 series as a Pete from a parallel universe.
Plot
The episode opens with a flashback of Jackie telling a younger Rose about her father Pete, who died in a hit-and-run accident on the way to a friend's wedding on 7 November 1987.
In the TARDIS, The Doctor agrees to take Rose to the day her father died so that she can be there when it happens. They witness the accident but Rose is unable to move when The Doctor tells her to go and be with her dying father. After Rose recovers, she asks The Doctor if she can try again. The Doctor allows it, but warns Rose to not run until their former selves have left to prevent a paradox. As the accident is about to happen, Rose runs out and pushes Pete aside, saving his life, but her former self and The Doctor vanish. The Doctor angrily warns Rose about the damage to the timeline but Rose dismisses it, believing Pete to just be an average person. While Rose goes with Pete to the wedding, The Doctor storms back to the TARDIS, only to find that it is now an empty shell, and thus realizes something is very wrong. Elsewhere, strange flying beasts - later identified as Reapers - appear and begin consuming people.
Rose and Pete drive to the wedding, but Rose is surprised at anachronistic elements playing over the radio and on her cell phone. At the church, the same car that was intended to kill Pete earlier appears and almost hits Pete's car, but he swerves out of the way when Rose shouts out to Pete, inadvertently calling him "Dad". They join the other guests, including Jackie who has brought the infant Rose with her. Rose is surprised to find that Jackie and Pete argue frequently. A young Mickey runs to warn the guests about the Reapers, who play it off as a joke until a Reaper appears above and attacks them. The Doctor, having raced from the TARDIS, directs everyone inside the church, noting its age will protect them for some time against the Reapers.
The Doctor explains to Rose that her actions have caused a paradox that normally the Time Lords would have prevented, but without them, the Reaper are sterilising the wound in time by consuming everyone within it. The Doctor further warns Rose not to touch her infant self, would could cause further damage to time and allow the Reapers into the church. The Doctor, feeling the TARDIS key still warm, sets it up in the middle of the church, the TARDIS slowly appearing around it. He warns the guests not to disrupt the process.