cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
John Rawls
John Rawls (21. veebruar 1921 – 24. november 2002) oli USA filosoof. Teda peetakse üheks olulisemaks 20. sajandi ingliskeelseist poliitilistest filosoofidest ja mõjukaimaks liberalismi pooldajaks pärast John Stuart Milli.
Rawls on arvanud, et erinevused sotsiaalses staatuses, võimus, rikkuses ja intelligentsuses annavad privilegeeritud ühiskonnaliikmetele ebavõrdse positsiooni ka moraalireeglite suhtes.
Rawls konstrueerib hüpoteetilise olukorra, kus inimesed arutavad läbi ning kehtestavad enne ühiskonda astumist ühiskonnaelu reeglid, kuid olles teadmatuse loori taga oma tulevase ühiskondliku positsiooni või ühiskonnakihti kuulumise osas. Oht olla vaene, võimuta ja allasurutud paneks Rawlsi arvates inimesed koostama reegleid, mis toetaks kehvemaid, kuna nemad vajavad kõige rohkem toetust, samas kui paremal järjel olevad inimesed saavad hakkama ilma kõrvalise abita.
Eesti keeles
Rawlsi artikkel "Õiglus kui ausameelsus" ilmus 2002. aastal kogumikus "Kaasaegne poliitiline filosoofia. Valik esseid".
Tunnustus
John Rawls valiti 1974. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
Minski oblast
Minski oblast on 1. järgu haldusüksus (oblast) Valgevenes. Asub maa keskosas.
2009. aasta rahvaloenduse andmetel oli Minski oblasti elanikest valgevenelasi 88,48%, venelasi 7,14%, poolakaid 1,26% ja ukrainlasi 1,25%.
Haldusjaotus
Minski oblast jaguneb alljärgnevateks rajoonideks:
Lisaks rajoonidele on oblastis üks oblastilise alluvusega linn – Žodzina.
Välislingid
🇧🇾
Fatos Nano
pisi|Fatos Nano (aastal 2003) Fatos Thanas Nano (sündinud 16. septembril 1952 Tiranas) on Albaania poliitik (Albaania Sotsialistlik Partei). Ta on olnud Albaania peaminister (viimati aastatel 2002–2005).
Ta sündis aastal 1952 Tiranas, ta lõpetas aastal 1974 Tirana Ülikooli poliitökonoomia erialal.
Aastatel 1975–1978 töötas ta Elbasanis metallurgiakombinaadis, aastatel 1981–1983 töötas ta põllumajanduskooperatiivis. Aastatel 1978–1981 ja 1981–1983 töötas ta Tiranas Marksismi-Leninismi instituudis.
Aasta 1990 lõpus püüdis president Ramiz Alia läbi viia reforme, sai temast üks Albaania Tööpartei liidreid. Pärast mitmeparteisüsteemi väljakuulutamist oli ta üheks Albaania Sotsialistliku Partei moodustajaist, ta oli aastatel 1991–1995 partei juht. 22. veebruarist kuni 4. juunini 1991 oli ta esimest korda Albaania peaminister (Albaania Tööpartei ridades).
Viciebski oblast
Viciebski oblast (valgevene-eesti transkriptsioonis Vitsebski oblast, venepäraselt Vitebski oblast) on 1. järgu haldusüksus (oblast) Valgevenes. Asub riigi põhjaosas.
2009. aasta rahvaloenduse andmetel oli Viciebski oblasti elanikest valgevenelasi 85,14%, venelasi 10,15%, ukrainlasi 1,18%, poolakaid 0,91% ja juute 0,17%.
Haldusjaotus
Viciebski oblast jaguneb järgmisteks rajoonideks:
Lisaks rajoonidele on oblastis neli oblastilise alluvusega linna: Navapołack, Orša, Połack ja Viciebsk.
Välislingid
🇧🇾
Katase
Katase on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Alajõe valda.
Külas oli 2000. aasta rahvaloenduse andmeil 75 elanikku ning 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 49 elanikku. Neist eestlasi oli 7 (14,3%).
Katase küla on kirjalikult esmamainitud 1419. aastal.
Eesti NSV Riiklikud Kunstiansamblid
Eesti NSV Riiklikud Kunstiansamblid (lühend ERKA) asutati Teise maailmasõja ajal NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu Kunstide Komitee otsusel märtsis 1942 Jaroslavlis Punaarmee rindeüksuste ja tagala teenindamiseks.
ERKA-d allusid formaalselt Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogule; sinna kuulusid muusikutest sümfooniaorkester (dirigendid Eugen Kapp ja Roman Matsov), sega- ja meeskoor (dirigent Gustav Ernesaks, Harri Kõrvits ja Jüri Variste), estraadiorkester (dirigent Rostislav Merkulov), solistid Vladimir Alumäe, Aleksander Arder, Anna Klas, Tekla Koha, Bruno Lukk, Olga Lund, Marta Rungi jt.), heliloojad Edgar Arro, Gustav Ernesaks, Eugen Kapp, Boris Kõrver, Harri Kõrvits, Hugo Lepnurm, Leo Normet;
1944–1945 sai ERKA meeskoorist RAM-i tuumik ning segakoorist Eesti Televisiooni ja Raadio Segakoori tuumik.
Denílson Pereira Neves
pisi Denílson Pereira Neves (sündinud 16. veebruaril 1988 São Paulos) on Brasiilia jalgpallur, poolkaitsja.
2006. aastani mängis Denilson oma kodumaal klubis São Paulo FC ja võitis klubiga Copa Libertadorese ja FIFA Maailma klubide karika.
Aastatel 2006–2011 mängis ta Inglismaa Premier League'i klubis Arsenal. Aastatel 2011–2015 mängis ta taas São Paulos. 2012. aastal võitis ta São Pauloga Lõuna-Ameerika klubide karikasarja Copa Sudamericana. Hiljem on ta mänginud veel Araabia Ühendemiraatide klubis Al Wahda ja Brasiilia kõrgliiga klubis Cruzeiro.
2005. aastal tuli ta Brasiilia kuni 17-aastaste koondisega Lõuna-Ameerika omavanuste meistriks. Sama aasta alla 17-aastaste maailmameistrivõistlustel sai ta Brasiilia koondisega teise koha. Brasiilia jalgpallikoondises pole Denilson kunagi mänginud.
50 Let Pobedõ
50 Let Pobedõ (vene keeles 50 лет Победы '50 aastat võidust') on Venemaa tuumajäämurdja, maailma suurim jäämurdja.
Laev kuulub Arktika-klassi jäälõhkujate hulka, aga sellel on võrreldes klassi esimeste laevadega muudatusi. Laeva vöör on lusikakujuline ja siin on eeskuju võetud 1979 Kanadas valminud laevast Canmore Kigoriax. Lusikakujuline vöör suurendab laeva läbivust paksus jääs ja 50 Let Pobedõ oli esimene Venemaal ehitatud lusikakujulise vööriga jäälõhkuja (2003 ostis Venemaa ära ka laeva Canmore Kigoriak).
Ajalugu
Laev tehasenumbriga 705 ehitati Balti laevatehases Peterburis. Ehitustööd algasid 4.- oktoobril 1989 ning kestsid 1989–93 ja 2003–07. Algselt oli laeva nimeks Ural, 1995 sai ta praeguse nime. Vette lasti laev juba 1993. aastal, kuid lõplikult ehitati valmis alles 2007. aastal. Vahepealne pikk paus oli tingitud rahapuudusest. Laeva ehitusmaksumuseks kujunes 2002. aasta hindades 2,5 miljardit rubla. 1. veebruaril 2007 tegi laev esimese proovisõidu Soome lahes. Laev on ekspluatatsioonis alates 23. märtsist 2007. Oma kodusadamasse Murmanskisse saabus ta 11. aprillil 2007.
Suviti korraldatakse jäämurdjaga kruiise põhjapoolusele. Reisi käigus külastatakse Franz Josephi maad. Kruiisi ajal töötab laeva pardal restoran, aga reisijakajuteid laeval ei ole ja turiste majutatakse meeskonnaliikmete jaoks ehitatud kajutitesse.
Esimese reisi põhjapoolusele korraldas laev 2008. Laev väljus Murmanskist 21. juulil ja jõudis põhjapoolusele juba 25. juulil, püstitades 4 päevaga laevaga Murmanskist põhjapoolusele sõitmise maailmarekordi (vana rekord oli 7 päeva). Reis korraldati selleks, et jälgida 1. augustil 2008 toimunud täielikku päikesevarjutust, mille täisvarjuala möödus Franz Josephi maa ja põhjapooluse vahelt.
Juhtumid
30. novembril 2004 puhkes laeval tulekahju. Laeva kõik töötajad evakueeriti ja tuletõrje võitles tulega umbes 20 tundi. Üks töötaja tuli haiglasse saata. Mingisugust radioaktiivse saastumise ohtu ei olnud, kuna laeva tuumareaktoris ei olnud veel kütust sees.
Tehnilised andmed
Laev on 159,6 m pikk, 30,0 m lai, süvisega keskmiselt 11,0 m ja kõrgusega 17,2 m. Laeva veeväljasurve on 25 840 tonni ja maksimaalne kiirus on 21,4 sõlme ehk 39,6 km/h. Laeval on 2 tuumareaktorit koguvõimsusega 75 000 hobujõudu ehk 55 162 kW. Laevaperes oli algselt 140 liiget, aga hiljem vähendati seda 106-le. Lisaks võib laev peale võtta 128 reisijat, esialgu oli see mõeldud teadustöötajate ja nende seadmestiku jaoks. Ilma provianti täiendamata võib laev merele jääda 7,5 kuuks.
Uuendatud on laeva juhtimissüsteemi, mis on täisautomaatne. Laeval on kõigi elutegevuse jääkide kogumiseks ja utiliseerimiseks ette nähtud seadmed, mis vastavad tehnohoolduse riikliku standardi Gostehnadzori nõuetele.
Pardal
Laevapere käsutuses on spordisaal, saun, bassein, raamatukogu ja muusikasalong. Töötab satelliittelevisioon.
Kotajkhi maakond
Kotajkhi maakond on 1. järgu haldusüksus Armeenias.
Viited
🇦🇲
Alice Lambakahar
Alice Lambakahar (18. veebruar 1898 Jamburgi maakond, Peterburi kubermang – 25. veebruar 1980) oli eesti õpetaja.
Ta sündis talupoja peres. Ta lõpetas töölisfakulteedi ja õppis 1928–1931 Leningradi Herzeni-nimelise Pedagoogilise Instituudi rahvusvähemuste osakonna eesti sektsioonis, mille lõpetas rahvuslike tehnikumide ja töölisfakulteetide ajaloo- ja majandusteaduste õpetajakutsega. 2. juulil 1938 anti talle tema tegelikust tööst lähtudes ka keskkooliõpetaja kutse.
Pärast sõda suunati ta tööle Eesti NSV-sse. Algul töötas ta Tallinna haridusosakondades, 1950. aastal võitles aga endale kätte Tallinna 20. Keskkooli direktori ametikoha, et teenida välja suurem pension. Ta töötas direktorina 1. septembrist 1950 kuni 1. septembrini 1954.
Kooli direktorina kaitses ta kiivalt oma kooli, tegi kõik, et vabaneda haridusasutustest-allüürnikest ja tekitas nii hulga konflikte. Võtted olid ebaausad.
Kuid palju oli ta tegevuses ka nõutust tekitavat. Ta väga nigel eesti keel oli koolis naljanumbriks. Õlgu kehitama panid mitmed ta tavad: kooli pitsati käises hoidmine, uute kleitide õmblemine direktori kabinetis ja muud seesugust. NLKP liikmena oli ta jäigalt kinni valitsevas ideoloogias ja leppimatu kõige muu vastu.
Jäänukjärv
pisi|[[Inahamne järv Osmussaarel on jäänukjärv]] Jäänukjärv ehk reliktjärv on järv, mis on tekkinud merelahest maapinna tõusmise tagajärjel
Alice Lambakahar
Alice Lambakahar oli absoluutselt veendunud, et kõik lapsed on kujundatavad oivikuteks. Oma väite tõestamiseks võttis ta 1954/55. õ-a õpetada 1. klassi. Ta lubas klassi juhatada 11 aastat ja tagada kõigile kuldmedalid, kuid pidas vastu ühe aasta, taotles kõigile kiituskirja, avaldas arvamust, et mõned ta õpilastest võivad keskkooli lõpul saada siiski ainult hõbemedali, ja läks pensionile. Hiljem teenis ta pensionilisa kirjakandjana.
Jäänukjärv
Jäänukjärve teket soodustavad hoovused, mis kuhjavad lahesuudmesse setteid ja lõpuks ummistavad selle. Nooremad jäänukjärved saavad suurte tormide ajal merest täiendavat vett ja nad ei pruugi olla mageda veega, vaid võivad olla riimveelised.
Reeglina on jäänukjärved väga madalad. Pole ime, kui nende suurim sügavus jääb alla meetri. Kuivadel suvedel võivad nad peaaegu täielikult ära kuivada.
Ajapikku kujunevad jäänukjärvedest madalsood, mis võivad hiljem isegi rabastuda. Näiteks Põlvamaal Meelva maastikukaitsealal asuv Meelva raba on tekkinud jäänukjärvede soostumise tulemusena.
Jäänukjärved Eestis
Tänapäeva Eesti suurimad jäänukjärved on Mullutu-Suurlahest moodustunud Mullutu järv ja Suurlaht.
Sutlepa meri on kõigest paarisaja aasta eest moodustunud jäänukjärv.
Jérôme Bonaparte
thumb|Jérôme I portree, [[François Gérard]] thumb|
Jérôme-Napoléon Bonaparte (15. november 1784 – 24. juuni 1860) oli Napoléon I noorim vend ja valitses aastatel 1807–1813 kui Vestfaali kuningas Hieronymus Napoleon. 1816. aastast alates kandis ta Montforti printsi tiitlit. Pärast 1848. aastat, kui tema vennapoeg Charles Louis Napoléon Bonaparte sai Prantsusmaa Teise Vabariigi presidendiks, töötas ta mitmel ametikohal, sealhulgas oli Prantsusmaa marssal alates 1850. aastast ja Senati president aastast 1852.
Lapsepõlv ja noorus
Jérôme sündis Ajaccios Korsikal Carlo Buonaparte ja Letizia Ramolino kaheksanda ja viimase lapsena, viienda pojana kui Girolamo Buonaparte. Ta oli noorim õdedest-vendadest: Joseph Bonaparte, Napoléon Bonaparte, Lucien Bonaparte, Elisa Bonaparte, Louis Bonaparte, Pauline Bonaparte ja Caroline Bonaparte. thumb|left|Elizabeth Patterson Bonaparte kolmikportree, [[Gilbert Stuart, 1804]] thumb|left|[[Vestfaali kuningriik|Vestfaali kuningas Jérôme Bonaparte ja kuninganna Katharina]]
Ta õppis katoliiklikus Juilly kolledžis ja teenis enne Ühendriikidesse minekut Prantsuse Sõjalaevastikus. Jõuluõhtul, 24. detsembril 1803 abiellus 19-aastane Jérôme Baltimore'is (tollal suuruselt kolmandas linnas Ameerikas) jõuka laevaomaniku ja kaupmehe William Pattersoni (1752–1835) 18-aastase tütre Elizabeth ("Betsy") Pattersoniga (1785–1879). Napoléon ei suutnud Roomas paavsti Pius VII veenda nende abielu tühistama ja nii tühistas ta abielu riikliku küsimusena ise (Prantsusmaa keiserliku dekreediga 11. märtsil 1805). Elizabeth oli sel ajal pojaootel (Jérôme-Napoléon Bonaparte (1805-1870)) ja oli koos vanema Jérôme'iga teel Euroopasse. Kui nad randusid neutraalses Portugalis, läks Jérôme maitsi Itaaliasse katsega veenda oma venda abielu tunnistama. Elizabeth püüdis randuda Amsterdamis, lootes reisida Prantsusmaa piiridesse, et tema ja Jérôme'i poeg sünniks Prantsuse pinnal, kuid keiser Napoléon I andis käsu takistada laeva sisenemist sadamasse. Elizabeth läks Inglismaale, kus Jérôme-Napoléon Bonaparte (sai lapsepõlves hüüdnime "Bo") sündis aadressil Camberwell Grove 95 Camberwellis Londonis Inglismaal. Keiser Napoléon algatas katoliikliku ja hiljem Prantsuse riikliku lahutusmenetluse alles pärast Jérôme II sündi. Pärast märkimisväärset viivitust ja sisevõitlust kuulutati Elizabeth aastal 1815 Jérôme'ist lahutatuks Marylandi Peaassamblee vastava määruse ja riigi seadusandliku aktiga.
Vestfaali kuningas
120px|Kuninglik vapp thumb|Jérôme I
Napoléon tegi venna endaloodud lühiealise Vestfaali kuningriigi (1807–13) kuningaks(nimega Hieronymus Napoleon või Jérôme Napoléon). Riik koostati mitmest Loode-Saksamaa riigist (endises tuhandeaastases Saksa-Rooma riigis). Napoléon organiseeris selle hiljem ümber Reini Liiduks ja pärast tema lüüasaamist organiseerisid liitlased Saksa riigid Austria juhitavaks Saksa Liiduks, eirates suuresti väikeriikide eelnenud nõudeid.
Napoleoni Vestfaali riigi pealinn oli Kassel. Napoléon korraldas Jérôme'i abielu Württembergi kuninga Friedrich I tütre printsess Katharinaga. Abielu Saksa printsessiga eesmärgiks oli parandada noore prantslasest kuninga dünastilist seisu.
Kui Jérôme ja Katharina saabusid Kasselisse, leidsid nad lossid rüüstatud olekus. Seetõttu tellisid nad väärika mööbli ja kalli lauahõbeda juhtivatelt Pariisi tootjatelt. Kohalikud käsitöölised, innukad saama tellimusi, orienteerusid nendele Prantsuse eeskujudele. Kuningas kavatses oma pealinna ka arhitektuurselt renoveerida. Õukonnateater oli üks väheseid elluviidud projekte. Jérôme'i jaoks kujundas selle Leo von Klenze ja see ehitati suveresidentsi, endise "Wilhelmshöhe", nüüd "Napoleonshöhe" kõrvale. Et rõhutada oma positsiooni valitsejana ja toita oma ego, tellis Jérôme suurejoonelisi riiklikke portreesid endast ja oma abikaasast, kuninganna Katharinast. Muud maalid tähistasid tema sõjalisi kangelastegusid, paljud Prantsusmaa tuntuimad maalikunstnikud töötasid temale.
Napoléon kavatses esitleda Vestfaali kuningriiki eeskujuks teistele Saksa riikidele. See sai esimese põhiseaduse ja parlamendi Saksa pinnal (aastakümneid enne muid parlamente, seadusandlikke kogusid, riigipäevi, liidupäevi jne, nagu Frankfurdis aastal 1848). Jérôme tõi Pariisist sisse ampiirstiili, andes uuele riigile kaasaegse esindusliku ilme. Väike kuningriik sai seega rohkem tähelepanu kuulsast Vestfaali rahust saati, mis lõpetas Kolmekümneaastase sõja 150 aastat varem aastal 1648. Tänu kuningas Jérôme'i jõupingutustele tähistas Kassel tohutut kultuurilist tõusu.
Kuid Jérôme'i kulukas eluviis teenis ära Napoléoni põlguse. Tema õukonna tekitatud kulutused olid võrreldavad Napoléoni õukonnaga (mis juhtis tunduvalt suuremat ja tähtsamat riiki) ja Napoléon keeldus Jérôme'i rahaliselt toetamast.
Aastal 1812 anti Jérôme'ile Grande Armée korpuse käsk marssida Minski peale. Rõhutades reisimist "riigis", noomis Napoléon Jérôme'i, käskides tal maha jätta oma õukond ja luksuslikud rõivad. Pärast Miri lahingut (1812) hõivas Jérome Miri lossi. Haavudes Napoléoni käsu peale, tuli Jérôme kogu oma õukonna ja vooriga tagasi Vestfaali. Pärast kaotust Venemaal, järgmisel talvel palus Jérôme Napoléonilt oma naisele luba Pariisi minna, kartes liitlaste armeede edenemist. Teisel katsel andis Napoléon oma loa.
Jérôme asus aastal 1813 korraks taas armeesse, kui tema kuningriiki ohustasid idast edasitungivad Preisimaa ja Venemaa liitlasarmeed. Ta viis oma väikese väe sissetungijate vastu. Pärast kokkupõrget vaenlase üksusega jäi ta oma armeega laagrisse, lootes täiendust Prantsuse armeelt läänest. Kuid enne täienduste saabumist vallutas liitlaste peavägi pealinna Kasseli. Vestfaali kuningriik kuulutati kaotatuks ja Jérôme'i kuningavõim lõppes. Ta põgenes oma naise, endise kuninganna juurde Prantsusmaale.
Sada päeva
thumb|left|180px|19. sajandi alguse [[email Jérôme Bonaparte'i portreega]] thumb|left|180px|Jérôme Bonaparte haud, [[Hôtel des Invalides]]
Saja päeva ajal pani Napoléon Jérôme'i kindral Honoré Charles Reille'i II korpuse 6. diviisi etteotsa. Waterloo lahingus pidi Jérôme'i diviis tegema esialgse rünnaku Hougoumontile. Öeldakse, et Napoléon soovis minna Lord Wellingtoni reservide peale. Kavatsusest hoolimata lubati Jérôme'il rünnakut laiendada, nii et tema diviis oli täielikult hõivatud katsest võtta ära Hougoumont, välistades kõik muud võimalikud tegevused, nõrgendamata märgatavalt Wellingtoni tsentrit.
Hilisemad aastad
Kuigi Katharina oli teadlik Jérôme'i kõrvalehüpetest, jäi ta oma abikaasale truuks. Neil oli poeg Napoléon Joseph Charles Paul Bonaparte (1822–1891), tuntud ka kui prints Napoléon või Plon-Plon. Nende teine laps printsess Mathilde Bonaparte oli silmapaistev perenaine Napoléon III (1852–70) Prantsuse teise keisririigi ajal ja pärast.
Pärast oma kuningriigi kaotamist andis tema äi, Württembergi kuningas Friedrich I juulis 1816 Jérôme'ile Montforti printsi tiitli (prantsuse: Prince de Montfort). Varem, aastal 1814 sundis kuningas Jérôme'i ja tema naise riigist lahkuma. Maapaos olles külastasid nad Ühendriike (tema teine kord). Jérôme tuli hiljem Prantsusmaale tagasi ja ühines Napoléoniga keisririigi taastamise katsel "Saja päeva" ajal.
Aastal 1848 sai tema vennapoeg Charles Louis Napoléon Bonaparte Prantsusmaa teise vabariigi presidendiks. Jérôme'ist tehti Hôtel des Invalides kuberner Pariisis; see oli Napoléon I matmispaik. Kui Louis Napoléonist sai keiser Napoléon III, tunnistati Jérôme taastatud keisritrooni eeldatavaks pärijaks kuni keiserliku printsi Napoléon Eugène'i sündimiseni. Jérôme nimetati aastal 1850 Prantsusmaa marssaliks, oli aastal 1852 Senati president ja sai Prantsuse printsi tiitli.
Jérôme Bonaparte suri 24. juunil 1860 Villegenis'es Prantsusmaal (tänapäeva Massy Essonne'i departemangus). Tema matmiskoht on Hôtel des Invalides.
Tema pojapoeg Charles Joseph Bonaparte (Jérôme "Bo" Napoléon Bonaparte (1805–1870) poeg) töötas Ühendriikide Sõjalaevastiku ministri ja kohtuministrina president Theodore Roosevelti valitsuses 1901–1909. Aastal 1908 rajas Kohtuministeeriumis Juurdlusbüroo. Büroo kasvas direktor J. Edgar Hooveri ajal ja nimetati aastal 1935 Föderaalseks Juurdlusbürooks.
Teine pojapoeg oli Jérôme Napoléon Bonaparte II (1830–1893). 1850. aastate alguses lõpetas ta Ühendriikide Sõjaväeakadeemia West Pointis, arvati ohvitserina Ühendriikide armee koosseisu ja teenis ratsaväes Texases Ameerika edelapiiril. Läks lõpuks erru ja astus oma nõo keiser Napoléon III vägedesse selle Prantsuse teises keisririigis.
Jérôme Bonaparte'i vallaslaste hulgas oli paruness Jenny von Gustedt, sündinud kui Jeromée Katharina Rabe von Pappenheim (1811–1890). Ta oli Saksa sotsialistliku ja feministliku kirjaniku Lily Brauni vanaema.
Ilukirjanduses ja popkultuuris
1923. aasta saksa komöödiafilm "Der kleine Napoleon" põhineb üldjoontes tema elul. Teda mängis Paul Heidemann.
Telesarjas "Hornblower" mängis teda briti näitleja David Birkin. Viimane osa ("Duty") tutvustab Jérôme'i ja Elizabethi ('Betsyt'). Triivivast paadist võtab nad peale kapten Hornbloweri laev; Jérôme esineb kahjutu Šveitsi kodanikuna, kuid Hornblower tunneb ta ära. Pärast mitmeid diplomaatilisi manöövreid otsustab Briti valitsus, et Jérôme ei oma poliitilist tähtsust ja tal lubatakse tagasi Prantsusmaale minna, samas Elizabeth pannakse mööduvale Ameerika laevale.
Jérôme'i ja Betsy abielu on kujutatud Ruth Hull Chatlieni ajaloolises romaanis "The Ambitious Madame Bonaparte", avaldatud aastal 2013.
Jérôme võis olla inspiratsiooniallikaks prints Hansu tegelaskujule, peamisele antagonistile Disney 2013. aasta filmimuusikalis "Lumekuninganna ja igavene talv". thumb|right|Jérôme Bonaparte fotol thumb|right|Jérôme Bonaparte aastal 1852
Tiitlid ja vapp
125px|
Täielik tiitel
Tema Majesteet Jérôme Napoléon I, Jumala Armust ja Põhiseaduse Järgi Vestfaali kuningas
Alfred Tennyson
Alfred Tennyson, esimene parun Tennyson (6. august 1809 – 6. oktoober 1892) oli Suurbritannia ja Iirimaa poeet-laureaat kuninganna Victoria valitsemise ajal ja üks Victoria ajastu kuulsamaid inglise luuletajaid.
Ta kuulus Londoni Kuninglikku Seltsi.
Abbott and Costello Meet Dr. Jekyll and Mr. Hyde
"Abbott and Costello Meet Dr. Jekyll and Mr. Hyde" on 1955. aasta USA õuduskomöödiafilm.
Aleksandr Potebnja
pisi|Aleksandr Potebnja Aleksandr Potebnja (vene keeles Алекса́ндр Афана́сьевич Потебня́, ukraina keeles Олекса́ндр Опана́сович Потебня́; 22. september 1835 Poltaava oblastis Romnõ maakonnas – 11. detsember 1891 Harkovis) oli ukraina keeleteadlane.
Lori maakond
Lori maakond on 1. järgu haldusüksus Armeenias.
🇦🇲
Aleksandr Potebnja
1851. aastal astus ta Harkovi ülikooli, kus õppis õigusteaduskonnas, aga järgmisel aastal läks üle ajaloo-keeleteaduskonda. 1856. aastal lõpetas ta ülikooli ja töötas mõnda aega Harkovis gümnaasiumis kirjandusõpetajana. 1861 kaitses ta magistritöö teemal "Mõnest sümbolist slaavi rahvaluules". 1862. aastal ilmus tema peateos "Mõte ja keel". Samal aastal sõitis ta välismaale, pidas loenguid Berliini ülikoolis, külastas slaavi maid ja õppis sanskriti keelt. 1874. aastal kaitses ta doktoriväitekirja vene keele grammatika põhjal ja 1875. aastal sai ta Harkovi ülikooli professoriks. Ühtlasi juhatas ta aastatel 1878–1890 Harkovi Ajaloo-Filoloogiaühingut.
Teda on hinnatud kui üht esimest ukraina ja vene suurt lingvisti, samuti kui tänapäevase kirjanduskriitika eelkäijat. Ta oli vene formalistide ja Lev Võgotski tähtis eelkäija.
Tema teoreetilistes vaadetes on nähtud sarnasust Benedetto Croce, Leo Spitzeri ja Charles S. Peirce'i lähenemistega.
2005. aasta Malaisia Grand Prix
2005. aasta Vormel 1 etapp Malaisia Grand Prix toimus 20. märtsil Malaisias Sepangi ringrajal.
Monaco riigipeade loend
Monaco riigipeade loend loetleb Monaco riigipead alates Prantsusmaa kuninga ediktiga saavutatud iseseisvusest 1641. aastal. Prantsuse Vabariigi ja Napoleon I valitsemise ajal aastatel 1793–1814 oli Monaco Prantsusmaa koosseisus.
Alajõe
Alajõe (vene keeles Олешница, Olesnitsõ) on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas. Asub Peipsi järve kaldal Alajõe suudmes.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli küla samanimelise valla halduskeskus.
Külas oli 2000. aasta rahvaloenduse andmeil 147 elanikku ning 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 117 elanikku. Eestlasi oli neist 24 (20,5%).
Ajalugu
Alajõe küla (Allajocki) on kirjalikult esmamainitud 1583. aastal.
Historitsistlik Alajõe Jumalaema Sündimise telliskirik Iisaku kihelkonnas valmis 1889. aastal.
Inverter
pisi|Autoakust toidetav inverter pisi|Vaheldi [[päikesepatarei all]] Inverter ehk vaheldi on elektriseade, mis muundab alalisvoolu energia vahelduvvoolu energiaks tüüritavate (juhitavate) elektronlülitite abil. Elektronlülitiks võib olla näiteks IGBT-transistor või GTO-türistor. Vahelduvpinge poolperioodid formeerib tüürlülitus elektronlülitite perioodilise avamise ja sulgemisega. Vajaliku sageduse tagamiseks ning siinuselise lainekujuga pinge saamiseks rakendatakse tüürlülituses impulsilaiusmodulatsiooni.
Elektritoitesüsteemis kasutatakse vaheldit, kui alalisvooluallika olemasolul on tarvis saada vahelduvvoolu (näiteks puhvertoiteallika akupatareist 230 V pingega vahelduvvoolu), või siis selleks, et saaks juhtida alalisvooluenergiat vahelduvvooluvõrku.
Kolga-Jaani vald
Kolga-Jaani vald oli vald Viljandi maakonnas. 2017. aasta haldusreformiga liideti selle territoorium Viljandi valla koosseisu.
Kolga-Jaani nimi pärineb Katariina II haldusreformi ajast, kui ühe maakonna alla jäi kaks Jaani-nimelist paika. Üks neist nimetati Suure-Jaaniks ja teine Väike-Jaaniks. Ajapikku muutus soode ja rabade taguse Väike-Jaani nimi Kolga-Jaaniks.
Asustus
Vallas oli 1 alevik (Kolga-Jaani) ja 15 küla: Eesnurga, Järtsaare, Kaavere, Lalsi, Leie, Lätkalu, Meleski, Oiu, Otiküla, Odiste, Oorgu, Parika, Taganurga, Vaibla ja Vissuvere.
Vallas oli 2010. aasta 1. jaanuari seisuga 1599, 2009. aastal 1626, 2008. aastal 1681 (neist 863 meest ja 818 naist), 2007. aastal 1701, 2006. aastal 1734 elanikku. Asustustihedus oli 2006. aastal 5,7 in/km2.
Ajalugu
Liivi ordu valitsusajal kuulus praegune Kolga-Jaani ala Põltsamaa komtuurkonda. Kihelkonda mainiti esimest korda 1559. aastal, toona oli selle nimi Kõrve (Corpes).
18. sajandil rajas Põltsamaa lossi omanik sinna kanti mitu ettevõtet. Nii asutati Võisiku mõisa maadele Meleskis klaasivabrik, mille tooteist oluline osa läks ekspordiks. Vabrikuasulaks jäi Meleski kuni klaasitootmise lõpuni 1992. aastal.
1840. aastatel astus 25,5% praeguse Kolga-Jaani valla alade asukaist õigeusku, paljud neist rändasid 1860–1870. aastail Venemaale. 1872. aastal püstitati Lalsi külla õigeusu kirik.
19. sajandi II poolel arenes Kolga-Jaanis põllumajandus, sealhulgas edenes piimakarjandus. Nõukogude ajal oli vallas kaks kolhoosi: Kolga-Jaani ja Leie. Kohalik ettevõtlus tegeleb tänini suuresti põllumajandusega.
Santa Catalina saar (California)
Santa Catalina on saar Vaikses ookeanis, üks Ameerika Kanalisaartest.
Kolga-Jaani vald
Ajalugu
Kolga-Jaani vald taastati 19. detsembril 1991. aastal. Kohaliku luteri koguduse juhatuse esimehe, endise agronoomi ja raamatukogutöötaja Hovard Nurme eestvedamisel ehitati koguduse aidast uus pastoraat, mis pühitseti 6. juunil 1999, ning taastati 1902. aastal ehitatud, nüüd Villem Reimani nimeline rahvamaja, mis avati 22. septembril 2007.
Santa Catalina saar (California)
Pindala 192 km²;. Saar on künklik, kõrgus kuni 648 meetrit.
Kuulub Ameerika Ühendriikidele.
Kolga-Jaani vald
Majandus
Valda läbis kaks riigimaanteed: Tartu – Viljandi – Kilingi-Nõmme ja Viljandi–Põltsamaa maantee.
Kolga-Jaani vald asus suuresti sooaladel. Seepärast on turvas tähtsaim kohalik maavara, seda kaevandatakse Tässi, Soosaare ja Parika rabas. Taganurga ja Järtsaare külas on ka kruusakarjäärid.
Suur osa valla töötavast elanikkonnast oli hõivatud põllumajanduses, tegeldakse ka puidutöötlemise ja kaubandusega. Suurim tööandja oli vallavalitsus koos allaasutustega. Vallas asus üks Eesti vähestest kohalikest krediidiasutustest, Leie Hoiu-Laenuühistu.
Kultuur
Haridust andis vallas kaks kooli: Kolga-Jaani Kool ja Leie Põhikool. 1995 valmis Leie koolihoone, 1996 Kolga-Jaani kooli spordihoone. Lasteaedu on samuti kaks: Leie ja Kolga-Jaani. Kohalikest kultuuritraditsioonidest paistavad silma Villem Reimani mälestuspäevad ja 2007. aastal algatatud Kolga-Jaani valla külade päevad. Tegutsevad Kolga-Jaani Maanaiste Selts, Lions-klubi Kolga-Jaani, V. Reimani kolleegium, Leie Spordiklubi ning Meleski Klaasiajaloo Seltsing.
Vaatamisväärsused
Kolga-Jaani turismiobjektidest üks silmapaistvamaid on 14.–15. sajandil ehitatud Kolga-Jaani Johannese kirik. Kiriku kaitsepühak ei ole päris kindel, eri allikad on sellena maininud nii Ristija Johannest kui ka 20. märtsil 1393 märtrina Vltava jõkke uputatud Johannes Nepomuki (Jan Nepomucký). Pastoraadis on avatud Villem Reimani mälestustuba, kiriku juures on 1988. aastal püstitatud Reimani mälestussammas (pronks; kujur Villu Jaanisoo) ja Vabadussõja mälestusmärk.
Sooalad on ka kohaliku loodusturismi peamine siht. 12 000 hektari suurusest Soosaare raba põhjaosast 1550 hektarit kuulub 2006. aastast Alam-Pedja looduskaitseala koosseisu, samas kaevandatakse raba lõunaosas turvast.
Valla Tartumaa-poolsele piirile jääb Jõesuu, kus Võrtsjärvest voolab välja Emajõgi, mida ääristab Jõesuu-Pede luht. Emajõe luhal on terve rida haruldasi puid ja rohttaimi, näiteks künnapuu, madal kask, siberi võhumõõk ja mitmed käpalised, samas elutseb ka rohunepp.
Jõesuu puhkealale püstitati 2008. aastal 15-meetrine puust vaatetorn. Samuti asuvad seal 2008. aastal valminud maanteesild, vanast maanteesillast ehitatud kergliiklussild, kaks paadisilda ning lõkke- ja telkimisplats. Et aeglase voolu ja tuulte tõttu kogunev liiv ei ummistaks jõe lähet, kaitseb seda kummalgi kaldal poolekilomeetrine raudkividest muul.
Turiste meelitavad ka Võrtsjärve põhjakallast palistavad liivarannad.
Sjunikhi maakond
Sjunikhi maakond on 1. järgu haldusüksus Armeenias.
🇦🇲
Sotši
thumb|Sotši rajoonid: 1 – Keskrajoon, 2 – Hosta rajoon, 3 – Lazarevskoje rajoon, 4 – Adleri rajoon Sotši on linn Venemaal Krasnodari krais. Asub Musta mere rannikul Suur-Kaukasuse jalamil 20 km kaugusel Abhaasia piirist.
Sotši asub rannikul 147 kilomeetrit pikkuselt. Rannikut mööda kesklinnast loodesse minnes läbitakse järjekorras Dagomõss, Loo, Vardane, Šahhe, Lazarevskoje ja Višnjovka, aga kagusse minnes Matsesta, Hosta ja Adler. Kagus ulatub Sotši teisele poole Mzõmta jõge Phsou jõe ja Abhaasia piirini, loodes kaugemale Šahhe jõest, kuni Tuapseni. Halduslikult jaguneb linn neljaks rajooniks: Adleri rajoon, Lazarevskoje rajoon, Hosta rajoon ja Keskrajoon. Linna pindala on halduspiires 3508 km², millest hoonestatud on vaid umbes 250 km².
Mitteametlikult nimetatakse Sotšit Venemaa suvepealinnaks ja kuurortpealinnaks.
Suviti linnaelanike arv mitmekordistub.
Ajalugu
Ümberkaudsete kiviaegsete leidude põhjal on oletatud, et esimest korda rädasid inimesed tänapäevase Sotši kohalt läbi 400–350 tuhat aastat tagasi. Vanimad inimasustuse jäljed on leitud Hosta kandist, Mzõmta mõlemalt kaldalt ja Phsou paremalt kaldalt ning need on veerand miljonit aastat vanad.
Esimene nimepidi teada olev hõim, kes elas Loode-Kaukaasias, on kimmerlased. Assüüria 8. ja 7. sajandi eKr allikad märgivad kimmerlaste rünnakuid Väike- ja Ees-Aasiasse. Kimmerlasi mainib ka Herodotos, kelle järgi kimmerlased pärinevad loode poolt tulnud sküütidest.
6. sajandil eKr hakkasid kreeklased Musta mere rannikut koloniseerima. Tõenäoliselt asus 5.-st 1. sajandini eKr Sotši Keskrajooni Mamaika asumi kohal kreeklaste faktooria. 522 eKr kirjutas vanakreeka meresõitja ja geograaf Skylax, et rannikul, mis ulatub tänapäeva Gelendžikist kuni tänapäeva Suhhumini, elavad ahhailased ja geniohhid.
Umbes 120 eKr langes see maa-ala pikkamööda sõltuvusse Pontosest, kuid alates 83 eKr oli ta suhteliselt iseseisev. Appianus Aleksandriast kirjutas, et 79 eKr korraldas Pontose kuningas Mithridates VI Eupator ahhailaste vastu sõjakäigu, kuid kaotas külma ilma ja varitsuste tõttu kaks kolmandikku oma vägedest ja pidi tagasi pöörduma. Seevastu 74 eKr osalesid geniohhid Mithridatese sõjas Rooma vastu Pontose liitlastena.
1.–5. sajandil koloniseeris Musta mere idarannikut Rooma riik. Kuid ajaloolased ei ole ühel meelel selles, kas Roomal selle maa-ala üle ka sisulist võimu oli. 1. sajandi geograaf Strabon nimetas taas ahhailasi ja geniohhe, kes elasid tänapäeva Gelendžiki ja Tuapse kandist Adleri ja Pitsunda piirkonnani. Straboni sõnul tundis antiikmaailm geniohhe piraatidena. Aristoteles kinnitas, et geniohhid olid inimsööjad.
Pärast Bütsantsi ja Pärsia sõdu, mis üldiselt olid Bütsantsile edutud, suutis keiser Justinianus I 562 siiski sõlmida lepingu, mille põhjal Musta mere idarannik läks Bütsantsi koosseisu. Justinianus käskis piirkonna ristiusustada, kuigi kristlus oli sealkandis juba varemgi tuntud ja levinud.
6. sajandist kuulus Sotši piirkond Abhaasia kuningatele, 8. sajandi teisel poolel oli Bütsants sunnitud tunnistama Abhaasia iseseisvust. 844 püüdis Bütsants Abhaasiat tagasi vallutada, aga tema arvukas laevastik sai tormis kannatada ja seejärel lahingus lüüa, mistõttu ta rohkem enam Abhaasiaga sõdida ei püüdnud.
Sotši ala põlisasukad olid ubõhhid. 15. sajandil läks Türgi kontrolli alla. 1829 läks see piirkond Vene-Türgi sõja tulemusel Venemaale.
Sotši kasvas välja Musta mere äärde asutatud neljast sadamast: Pühavaimu (1837), Aleksandria (1838), Lazarevi ja Golovinski (mõlemad 1839). Aleksandria nimetati 1839 ümber Navaginski kindluseks, Krimmi sõja ajal jäeti ta maha, asutati 1864 uuesti Post Dahhovskina, mis nimetati 1874 ümber Dahhovski Possadiks ja 1894 Sotšiks samanimelise jõe järgi, mille kaldal paiknes. 1917 sai Sotši linnaks ja 1918 oli lühikest aega Gruusia valduses. 1934 läks Sotši Krasnodari krai koosseisu.
Kuurordiks sai Sotši juba tsaariaja lõpus ja oli seda kogu nõukogude aja jooksul. Sotšis asus Jossif Stalini suvila.
Igal aastal korraldatakse Sotšis filmifestival "Kinotavr".
Keelpillid
pisi|300x300px|Hiina muusikapoe keelpillide väljapanek pisi|Keelpillitrio esitab Beethoveni pala Trio nr 1 G, Op 9 I Adago Allegro con brio Keelpillid ehk kordofonid on muusikainstrumendid, mille heli tekitab pillikeele võnkumine.
Sotši
Ajalugu
Sotši on 1994. aastast Pärnu sõpruslinn.
Bitcoin
Bitcoin (otsetõlge inglise keelest 'bitimünt') on detsentraliseeritud digitaalne käibevahend ehk virtuaalraha ehk e-raha, millega saab kaubelda kogu maailmas. Bitcoin'i lõi 2008. aastal Satoshi Nakamoto pseudonüümi kandev inimene või inimeste grupp. Bitcoin on ka selle e-raha kasutamiseks mõeldud avatud lähtekoodiga (MIT litsentsiga) programm. Bitcoin ' i münte (lühend BTC) saab talletada arvutis failina, hoida kolmanda osapoole käes, kes osutab "rahakoti" teenust ja loomulikult ära kulutada, saates neid võrgu kaudu teisele bitcoin ' i aadressile.
Sotši
Kliima
thumb|Vaade Sotšile merelt Sotši asub lähistroopikas ja tema kliima meenutab USA kaguosariikide oma.
Bitcoin
Erinevalt paljudest valuutadest ei tugine bitcoin ühegi keskse asutuse usaldamisele. Selle asemel kasutab bitcoin hajusraamatu tehnoloogiat, mis talletab bitcoin ' ide kuuluvuse, ning mille pidamisse on kaasatud kõik bitcoin'i võrgustikus osalevad arvutid. Kuna aadressid ei ole isikustatud ja on hetkega loodavad suurtes kogustes, on võimalik sularahale omane anonüümsus.
Sotši
Kliima
Et Sotši asub lähistroopika põhjaosas, võib linnas talvel esineda öökülma ning lörtsi või lund sadada. Linna kõige soojemad kuud on august ja juuli, mille keskmine õhutemperatuur on +23,6 ja +23,3 °C. Kõige külmemad on jaanuar ja veebruar keskmise õhutemperatuuriga +6,0 °C. Õhutemperatuuri absoluutne miinimum oli linnas 1892. aasta jaanuaris: −13,4 °C, absoluutne maksimum oli 2000. aasta juulis: +39,4 °C. Aasta keskmine temperatuur on +14,2 °C.
Merevee temperatuur Sotšis on suplemiseks paras maist oktoobrini. Augustis on see kõige soojem: keskmiselt +24,1 °C, vahel isegi +28 °C. Veebruaris ja märtsis on merevesi kõige külmem: +8,6 °C.
Bitcoin
Bitcoin'i andmestruktuurid ja protokoll tagavad krüptograafia abil, et tehingu saab kinnitada vaid bitcoin ' ide tuntud omanik, kellele eelmine omanik on mündid oma allkirjaga omistanud, ning et tehing saab toimuda vaid ühekordselt.
Keelpillid
Traditsiooniliselt liigitatakse keelpillide hulka muusikainstrumendid, mida mängitakse
Hornbosteli-Sachsi muusikainstrumentide liigituses moodustavad keelpillid kolmanda kategooria nimetusega "kordofonid".
Eesti muusikahariduses mõeldakse keelpille kitsamalt, arvates nende hulka ainult poogen- ja näppekeelpillid.
Tööpõhimõtted
Keelpillides tekitab heli pingul pillikeel, mis võib olla valmistatud metallist, soolest või mõnest muust materjalist. Keel pannakse võnkuma näiteks poognatõmmetega, sõrme või plektroniga näppides või poogna, haamrite või muude vahenditega lüües.
Klavessiini keeli näpitakse sulerootsuga.
Mängimisviisid
Heli tekitamiseks on kolm võimalust.
Kasutamine
Klassikalise sümfooniaorkestri koosseisus kasutatakse poogenpillidest põhiliselt viiulit, vioolat, tšellot ja kontrabassi ning näppepillidest harfi.
Valmistamine
Keelpillid on tavaliselt keskelt kitsamad, et poognat saaks vabalt liigutada ja tekitada keerukamat vibratsiooni. Kitsama taljega muusikariistu näeb juba Babüloonia skulptuuridel. Oletatakse, et keelpillide kuju on sümboolses või rituaalses seoses naise kujuga. Vanasti tahuti keelpillid ühest puutükist, mis kitsenes kaela poole minnes sujuvalt. Sellised pillid on mandora ja rebekk.
Viiuleid valmistatakse kaheksas suuruses: 1/16, 1/10, 1/8, 1/4, 1/2, 3/4, 7/8 ja 4/4.
Bitcoin
Bitcoin'i P2P-võrgustik ja keskse organisatsiooni puudumine raskendavad mistahes osapoole jaoks bitcoin ' ide väärtusega manipuleerimist, sealhulgas inflatsiooni tekitamist bitcoin ' ide jõulise juurde loomisega. Siiski on juba esinenud ka bitcoin 'i hinnamanipuleerimise juhtumeid. Näiteks 2013. aasta lõpus tegi bitcoin 'i hind kahe kuuga hüppe 150 dollari tasemelt rohkem kui tuhandele dollarile. Nagu selgus Journal of Monetary Economicsis avaldatud uurimisaruandest, mille autorid on Neil Gandal, JT Hamerick, Tyler Moore ja Tali Oberma, olid selle taga tõenäoliselt ühe või kahe osalise poolt toonasel suurimal krüptorahabörsil Mt Gox organiseeritud fiktiivsed tehingud, mida pandi omavahel tegema kaks ilma bitcoin 'ideta botti. Näiliste tehingutega ajasid need üles bitcoin 'i-tehingute mahu, mis pani õhukesel turul ka reaalsete tehingute hinna kerkima. Kuna krüptorahabörs lõikas toimuvast teenustasude läbi kasu, siis neid selline pettus ei häirinud.
Keelpillid
Eestikeelne nimetus
Sõna "keelpill" (saksa Saiteninstrument) tõi tõlkelaenuna eesti keelde heliloojast keeleteadlane Karl August Hermann, kes on tublisti üle saja tänapäevani vastu pidanud sõna autor. Sõna "keelpill" võttis Hermann kasutusele 1886. aastal, kuid aastate jooksul tutvustas ta oma muusikakirjutistes veel selliseidki uudissõnu nagu "helilooja", "heliredel", "üksiklaul", "kirikulaul", "löökpill", "avamäng", "metsasarv", "tiibklaver" jm.
Bitcoin
Bitcoin on üks esimesi seda tüüpi krüptograafilise raha rakendusi, millist kirjeldas 1998. aastal Wei Dai šifferpunkide (cypherpunks) postiloendis oma "b-money" ettepanekuga ning Nick Szabo oma Bitgoldi ettepanekuga. Satoshi Nakamoto kirjeldab oma loodud süsteemi tööpõhimõtteid dokumendis "Bitcoin: A Peer-to-Peer Electronic Cash System".
Tehniline olemus
pisi|Bitcoin 'i-rahakott [[Ubuntu 11.04-s]] Bitcoin on P2P võrgustik, kus võrgusõlmed peavad koos andmebaasi. Andmebaasi abil peetakse arvet bitcoin ' ide kuuluvuse üle aadressidele.
Iga andmebaasi kirje omistab mingi koguse bitcoin ' e kindlale aadressile, kusjuures aadressiks on krüptograafilise võtmepaari avaliku poole kontrollsumma (hash-väärtus). Võtmepaari privaatset poolt teab vaid selle omanik, ning privaatvõti on vajalik bitcoin ' ide ülekandmiseks teisele omanikule.
Bitcoin'i aadresside inimloetav kuju on 33-tärgine tekstijupp, näiteks "1rYK1YzEGa59pI314159KUF2Za4jAYYTd". Igaüks võib luua omale niipalju erinevaid aadresse, kui vaid hallata jaksab, aadresside loomine on hetkeline ega vaja suhtlust võrguga. Ühekordsete ja sihtotstarbeliste aadresside kasutamine võimaldab hoida anonüümsust.
Ülekanne
Bitcoin 'ide ülekanne toimub, kui nende algne omanik (saatja) saadab võrku digitaalselt allkirjastatud teate, millega kinnitab, et loovutab oma bitcoin 'id uuele omanikule. Teised võrgusõlmed kontrollivad tehingu kehtivust, vaadates kas saatja avaliku võtme kontrollsumma on sama, mis hajutatud žurnaalis hetkel omanikuna tuntud kontrollsumma, ning kas saatja loodud digiallkiri sobib tema avaliku võtmega. Kui tehing on korrektne, võtavad nad selle teatavaks.
Enne kehtima hakkamist peab tehing omakorda kinnistuma žurnaalis. Žurnaal on realiseeritud andmestruktuurina, mida tuntakse kui plokiahelat (block chain). Et tehinguid plokiahelasse lisada, valib võrk regulaarselt mõne võrgusõlme, mille ülesandeks saab viimase ploki loomisest saati toimunud tehingute sertifitseerimine.
Võltsimiskindlus ja tööpõhimõtted
Sertifitseerijana töötav võrgusõlm koostab tehinguid kinnitava faili, mida bitcoin'i protokollis nimetatakse plokiks, ja levitab selle teistele võrgusõlmedele, kes kontrollivad kõik tehingud enne ploki aktsepteerimist üle. Aktsepteeritud plokk lisatakse plokiahela lõppu, ning saab aluseks uuele plokile.
Sertifitseerija valimine põhineb David Chaumi välja pakutud "töö tõendamise" meetodil. Võrgusõlmed otsivad pidevalt juhumeetodil variante läbi proovides lahendeid ajamahukale, kuid teatud piirides ennustamatu lahenduskiirusega ülesandele, kus lahenduse leidmise aeg sõltub mitte vaid arvutusjõust vaid ka õnnest (sellest, mis järjekorras lahenduse otsija võrdselt tõenäolisi lahendeid proovib).
Esimene võrgusõlm, mis plokiahela lõppu sobiva uue lahendi leiab, teatab sellest teistele võrgusõlmedele, ning saab uueks sertifitseerijaks. Tema poolt võrku saadetud teade saab uue ploki aluseks. Kui uue ploki loomine on matemaatiliselt raske, siis tema kontrollimine on vastupidi väga kerge.
Jõumeetodil uueks sertifitseerijaks trügimist takistab asjaolu, et tõenäosus sertifitseerijaks saada sõltub mitte ainult arvutusjõust ja õnnest, vaid ka võrgusõlme arvutusjõu ja kogu võrgu arvutusjõu suhtest. Mida rohkem on bitcoin'i võrgus sõlmi, seda raskem on pääseda "töö tõendamisega loteriis" esimeseks ja saada lühikeseks ajaks järgmise sertifitseerija roll.
Teenustasud
Bitcoin'i süsteem lubab tehingu tegijal täiendavalt pakkuda teenustasuks oma tehingu plokki lisamise eest kindla koguse bitcoin ' e. Ploki looja saab tasuks kõik plokki lisatud tehingutega välja pakutud teenustasud eelmise ploki lõpust alates. Sedaviisi on võimalik väärtustada võrgu jaoks vajalikku plokkide loomise tööd, kuid seda võimalust ei pea kasutama just sel hetkel.
Sotši
Kliima
Aasta keskmine sademete hulk on 1684 mm (minimaalselt 1016 ning maksimaalselt 2835 mm). Kõige sademeterohkemad kuud on november (198 mm) ja detsember (182 mm), kõige sademetevaesemad on juuni (100 mm) ja mai (106 mm).
Bitcoin
Kasutamine
Käibel olevate bitcoin ' ide arvu teoreetiline piir on 21 miljonit. Piiri on valinud bitcoin'i süsteemi arendaja ja see on lähtekoodis püsivalt kirjas. Kuigi lähtekoodi võib muuta, loeb võrk kehtetuks tehingud, mis sellest kokkuleppest kinni ei pea, mistõttu selle praktiline muutmine nõuaks enamiku süsteemi kasutajate nõusolekut.
Eelneva tulemusena on bitcoin ' ide loomise raskus tulevikus ennustatav. Süsteemi on sisse kodeeritud mõningane inflatsioon uute bitcoin ' ide tekke läbi, kuni enamik neist loodud saab. Võib ennustada, et 2013. aastaks on loodud pool kõigist bitcoin ' idest ning 2017. aastaks 3/4 nendest. Seejärel algab deflatsioon, sest uusi bitcoin ' e enam ei teki. Deflatsiooni peaksid bitcoin ' id taluma sujuvalt, sest nende väärtust saab esitada kaheksa kümnendkohaga pärast koma.
Sotši
Kliima
Aastas paistab päike keskmiselt 2154 tundi. Keskmiselt 66 päeva aastas on pilves. Keskmine õhuniiskus on 76% ja keskmine tuule kiirus 2,0 m/s.
Majandus
Tänapäeval on Sotši kuurortlinn. Linnas on hulgaliselt sanatooriume ja mineraalveevanne.
Bitcoin
Kasutamine
Bitcoin on oma olemuselt eksperiment, mis võib nurjuda. Võimalikud nurjumise põhjused võivad olla usalduse kaotus valuuta vastu (näiteks nõrkuste leidmisel selle krüptograafilistes alustes), kasutajate arvu vähenemine või ülemaailmne keelamine paljude riikide koostöös. Siiski võib bitcoin 'i moodi krüptograafilise raha üldine keelamine võimudel üle jõu käia.
Sotši
Majandus
Sotši on sadamalinn. Raudteeühendus on tal Tuapse ja Abhaasiaga. Linna lähedal on rahvusvaheline Adler-Sotši lennuväli.
Bitcoin
Kasutamine
Annetusena aktsepteerivad bitcoin ' e mitmed organisatsioonid, näiteks Vaba Tarkvara Sihtasutus (Free Software Foundation), I2P ehk Invisible Internet Project. Samas EFF ehk Electronic Frontier Foundation (mittetulundusühing, mis tegeleb põhivabaduste kaitsega digimaailmas) loobus annetuste vastuvõtmisest bitcoin ' ides kartuses, et pole võimalik tõendada annetatud raha legaalselt päritolu. 2013. aasta kevadel hakkasid bitcoin ' e vastu võtma ka Wordpress, Internet Archive ja Facebook.
Sotši
Majandus
Linna lähedal asub Sotši rahvuspark.
Bitcoin
Kaevandamine
Uute bitcoin'ide emissioon on detsentraliseeritud, ei sõltu ühestki reguleerivast asutusest, emissiooni maht on ette teada. Järgmises plokis sisalduvate tehingute komisjonitasude summale lisatakse standardosa uusi bitcoin'e. Kogusumma autasuna saab isik, kes lisas järgmise ploki tehingute andmebaasi.
Sotši
Majandus
Sotšis asuvad Aasia põhjapoolseimad teeistandused.
Bitcoin
Kaevandamine
Kliendiprogrammi esimestes versioonides oli nupp "genereeri uued bitcoin'id". Alates 2013. aastast on kaevandamine ilma spetsialiseeritud protsessoriteta (videokaartidel või keskprotsessoril) muutunud kahjumlikuks: tarbitava elektrienergia maksumus on ületanud keskmise tulemuse.
Sotši
Majandus
5. juulil 2007 valiti Sotši 2014. aasta taliolümpiamängude korraldajaks. Sellega saab ta kõige lõunapoolsemaks talimängude paigaks Euroopas (seni on see Sarajevo 1984).
Bitcoin
Kaevandamine
2017. aastal ilmus üüritud võimsust kasutades pilvekaevandusteenus. Seadmete hooldust, konfiguratsiooni ja Interneti-ühendust võtab endale seda teenust pakkuv ettevõte. Enamikul juhtudel saab üürnik valida kaevandamiseks krüptoraha ja kaevandamise basseini ühendamiseks.
Pärast iga 210 000 ploki moodustamist (ligikaudu üks kord 4 aasta jooksul) on programmeeritud vähendama preemia suurust poole võrra uute bitcoin'idega, see tähendab, et see väärtus on kahanev geomeetriline progressioon (autasu suurus 50 → 25 → 12,5 → …). Bitcoin'ide emissiooni kohumaht on piiratud, kuna see on kahaneva geomeetrilise progressiooni liikmete summa ja ei ületa 21 miljonit. 2014. aasta mais oli ringluses 12,7 miljonit bitcoin'i, 2021. aasta juulis oli ringluses 18,77 miljonit bitcoin'i.
Bitcoin Eestis
pisi|2014. aastal soetas soomlane Risto Pietilä bitcoin ' ide eest [[Malla mõisa, mida peeti sel ajal suurimaks bitcoin ' idega tehtud tehinguks maailmas]] Eestis võtsid 2013. aasta kevadest bitcoin ' e vastu Hooandja ja Piraadipartei, aga ükski kohalik valuutavahetus bitcoin ' e ei pakkunud. Mõnda aega eksisteeris hobi korras vahetusteenus, kuid see suleti 2014. aastal pärast seda, kui politsei nõudis rahapesu ja terrorismi ennetamise seaduses ettenähtud nõuete täitmist.
Santa Catalina saar
Santa Catalina on mitme saare nimi:
Širaki maakond
Širaki maakond on 1. järgu haldusüksus Armeenias.
🇦🇲
Maryse Alberti
Maryse Alberti (sündinud 10. märtsil 1954 Langonis Prantsusmaal) on prantsuse päritolu Ameerika Ühendriikide sõltumatu mängu- ja dokumentaalfilmide operaator.
Tuntumad Maryse Alberti operaatoritööga filmid on dokumentaalfilmid "Crumb" (1994), "When We Were Kings" (1996), "Takso põrgusse" (2007) ja mängufilmid "Poison" (1991), "Dottie Gets Spanked" (1993), "Velvet Goldmine" (1998) ja "Maadleja" (2008).
Ta oli esimene naisfilmioperaator, kellest tehti ajakirja American Cinematographer kaanelugu; see ilmus 1998. aasta novembris.