cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Con Brio
"Con Brio" on aastast 1991 Eesti Kontserdi korraldatav konkurssfestival, kus võistlevad noored interpreedid. "Con Brioga" samalaadne saatesari Eesti Televisioonis kannab nime "Klassikatähed".
"Con Brio" eesmärk oli näha noori ja andekaid interpreete laval, kellest igal aastal parim(ad) pälvis(id) Eesti Kontserdi aastastipendiumi. Esimesed võitjad olid Arvo Leibur ja Toomas Vavilov.
Konkursi algataja ja ühtlasi selle produtsent on Madis Kolk.
Kivikeraamika
Kivikeraamika on keraamika liik, milles saviesemed põletatakse kõrgel temperatuuril, ligikaudu 1150–1500 ˚C juures kivikõvaks, mistõttu tooted on vastupidavamad kui madalkuumuskeraamika.
Tšuktši poolsaar
Tšuktši ja Alaska poolsaart eraldab Beringi väin (satelliidipilt)|thumb
Kivikeraamika
Ajalooliselt on kivikeraamika küll noorem kui madalkuumuskeraamika, kuna vajaliku kuumuse saavutamine ja hoidmine pika aja vältel oli tehniliselt keeruline, kuid see tehnoloogia on siiski üpris vana: Induse kultuuris valmistati kivikeraamikat suurel hulgal juba 2600–1900 eKr. Varaseid näiteid on leitud ka Hiinast, kus tootmine muutus suuremahuliseks alates Hani dünastiast. Keskaja alguseks oli kivikeraamika levinud teisteski Ida-Aasia kultuurides Jaapanist Korea ja Taini. Euroopas seevastu levis kivikeraamika alles hiliskeskajal, kuna siinsed põletusahjud olid vähem efektiivsed ja vajalikud saviliigid haruldasemad. Algselt oli see suurel määral Saksamaa eksporttoode, Kölni ja Siegburgi bartmann- ja jakobakannusid ning muid kivikeraamilisi nõusid kasutati varauusajal ka Eesti linnades.
Tšuktši poolsaar
Tšuktši poolsaarel asub Euraasia idapoolseim punkt Dežnjovi neem. left|1947. aasta Tšuktši poolsaare kaart|thumb
Kivikeraamika
Traditsiooniliselt on Ida-Aasias liigitatud keraamika kõrg- ja madalkuumuskeraamikaks, võrdsustades kivikeraamika üldjuhul portselaniga. Kivikeraamika eristamine temperatuuriskaalal madalkuumuskeraamika (1000–1200 °C) ja portselani (1200–1400 °C) vahel paikneva keraamikaliigina pärineb Euroopast.
Erich Kästner
pisi|Erich Kästner (1961) pisi|Erich Kästner Emil Erich Kästner (23. veebruar 1899 Dresden – 29. juuli 1974 München) oli saksa kirjanik, publitsist, stsenarist ja kabareetekstide koostaja. Tuntuse saavutas ta eeskätt oma lasteraamatutega, näiteks "Emil und die Detektive" ("Emil ja salapolitseinikud"), "Das doppelte Lottchen" ("Veel üks Lotte") ja "Das fliegende Klassenzimmer" ("Lendav klassituba"), ning humoristlike ja ajakriitiliste luuletustega.
Mix Diskerud
Mikkel Morgenstar Pålssønn Diskerud (sündinud 2. oktoobril 1990 Oslos) on Norras sündinud USA jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Küprose kõrgliiga klubis AC Omonia.
Erich Kästner
1941. aastal Saksa okupatsioonivõimude poolt Tallinnas välja antud Eesti raamatukauplustest ja avalikest raamatukogudest kõrvaldamisele kuuluva kirjanduse nimestiku 1. vihus oli ta kirjas kui autor, kelle kõik teosed tuleb kõrvaldada.
Tšuktši poolsaar
Poolsaar sai nime kohaliku rahva tšuktšide järgi.
Mix Diskerud
Ta alustas klubikarjääri Norra klubis Stabæk, debüteerides Norra kõrgliigas 2009. aastal. Hiljem on ta klubikarjääri jooksul mänginud veel Belgia kõrgliiga klubis Gent, Norra kõrgliiga klubis Rosenborg, Major League Socceri klubis New York City, Rootsi kõrgliiga klubides IFK Göteborg ja Helsingborgs, Lõuna-Korea klubis Ulsan Hyundai ning Türgi kõrgliiga klubis Denizlispor. Omoniga liitus ta 2021. aasta juulis.
Tšuktši poolsaar
Tšuktši poolsaar kuulub Tšuktšimaa koosseisu.
Erich Kästner
Elust ja loomingust
Erich Kästner kasvas väikekodanlikes oludes Dresdenis.
Mix Diskerud
Aastatel 2010–2016 mängis Diskerkud USA jalgpallikoondises kokku 38 korda ja lõi kuus väravat. 2013. aastal võitis ta koondisega CONCACAF Gold Cup'i. Ta kuulus USA koondisse ka 2014. aasta maailmameistrivõistlustel.
Erich Kästner
Elust ja loomingust
1913. aastal astus Kästner Dresdenis õpetajate seminari (Freiherrlich von Fletchersche Lehrerseminar), kuid katkestas õpingud vahetult enne lõpueksameid. Paljud selleaegsed seigad kajastuvad raamatus "Das fliegende Klassenzimmer" ("Lendav klassituba"). 1917. aastal võeti ta sõjaväkke, kus pidi kõigepealt läbi tegema aastase õppuse raskesuurtükiväes. Raske õppus jättis talle eluks ajaks ravimatu südamekahjustuse, lisaks sai temast eluaegne veendunud patsifist. Kui esimene maailmasõda läbi sai, lõpetas ta kiitusega Kuningas Georgi gümnaasiumi ja sai selle eest Dresdeni linnalt stipendiumi.
1919. aastal astus Kästner Leipzigi ülikooli õppima ajalugu, filosoofiat, saksa keelt ja teatriteadust. Ta lõpetas ülikooli 1925. aastal. Pärast ülikooli teenis ta elatist ajakirjanikuna ja teatrikriitikuna ajalehele Neue Leipziger Zeitung kirjutades, ka pseudonüümi Berthold Bürger all. Aastatel 1926–1932 avaldas ta pereajakirja Beyers für Alle lastelisas pseudonüümide Klaus ja Kläre all ligi 200 kirjutist: jutustust, luuletust, mõistatust, följetoni.
Aastatel 1927–1933 oli Kästneril kirjanduslikult kõige viljakam aeg, kirjanik elas sel ajal Berliinis. Ta avaldas Berliini väljaannetes sadu artikleid. 1928. aastal avaldas ta oma esimese luulekogu "Herz auf Taille" ('Süda vöökohal'). 1933. aastaks oli ta avaldanud veel kolm luulekogu. Oma tarbeluulega muutus Kästner üheks uusrealismi tähtsaimaks esindajaks.
1929. aastal ilmus Kästneri esimene lasteraamat "Emil und die Detektive" ("Emil ja salapolitseinikud"), mida on tänaseks tõlgitud 59 keelde. Tolleaegse lastekirjanduse muinasjuttudele keskendunud maailmas oli ebatavaline, et romaani tegevus toimus olevikus ja suurlinnas. Järgmised olevikupõhised lasteraamatud olid 1931. aastal ilmunud "Pünktchen und Anton" ('Punktike ja Anton') ning 1933. aastal ilmunud "Das fliegende Klassenzimmer" ("Lendav klassituba").
Erinevalt peaaegu kõigist oma režiimikriitilistest kolleegidest ei emigreerunud Kästner 1933. aastal. Oma sõnul tahtis ta olla kohapeal sündmuste kroonik. Gestaapo kuulas Kästnerit korduvalt üle ning ta heideti kirjanike liidust välja. Tema teosed, mis olevat "saksa vaimu vastased", põletati tema enda silme all. Edaspidi ilmusid Kästneri raamatud Šveitsis. Saksamaal kirjutas ta aga varjunime all väga viljakalt edasi ning avaldas Kolmandas riigis hulga näidendeid ja filmistsenaariume. Eriti edukas oli "Das lebenslängliche Kind" ('Eluaegne laps'), mis ilmus välismaal ja sõjajärgsel ajal ka Saksamaal raamatu ja filmina pealkirja "Drei Männer im Schnee" ('Kolm meest lumes') all. Teine maailmasõda lõppes Kästneri jaoks Tiroolis ning ta asus pärast sõja lõppu elama Münchenisse, pühendudes esialgu kabareetekstide kirjutamisele ja andes välja ka laste- ja noorteajakirja Pinguin ('Pingviin'). Sõjajärgsel ajal kirjutas Kästner hulgaliselt kõnesid, kuuldemänge ja artikleid, mis käsitlesid natsionaalsotsialismi, sõda ja purustatud Saksamaa reaalsust, nt "Marschlied 1945" ('Marsilaul 1945'), "Deutsche Ringelspiel" ('Saksa ringmäng') ja lasteraamat "Die Konferenz der Tiere" ('Loomade konverents').
Kästner pettus uues riigikorralduses üha enam ning avaldas üha vähem kirjutisi. Ta ei haakunud ka sõjajärgse kirjandusega ning leidis 1950.–1960. aastail tunnustamist eelkõige lastekirjanikuna. Alles 1970. aastatel hakati tema Weimari vabariigi aegseid töid taasavastama. Sellest hoolimata oli Kästner väga edukas. Tema lasteraamatuid tõlgiti paljudesse keeltesse ning filmiti, teda tunnustati. Ta asutas ka Müncheni rahvusvahelise noorteraamatukogu.
Kästner on väga tihti oma teoseid ka ise ette lugenud. Juba 1920. aastatel luges ta plaadile oma ajastukriitilisi luuletusi ning oma lasteraamatute filmimisel oli ta sageli kaadritagune jutustajahääl.
Alates 1965. aastast oli ta kirjanduselust peaaegu täielikult eemale tõmbunud.
Erich Kästneri järgi on nimetatud Saksamaal kümneid koole: Berliinis, Hamburgis, Kölnis, Bonnis, Dürenis, Leverkusenis jne. Kästneri sünnikodu ligidal tema onu Franz Augustini kunagises villas asub Erich Kästneri muuseum.
George Peppard
George Peppard (1. oktoober 1928 Detroit, Michigan – 8. mai 1994 Los Angeles, California) oli Ameerika Ühendriikide filmi- ja seriaalinäitleja.
Kuulsaks sai ta filmiga "Hommikueine Tiffany juures" (1961), kus näitles koos Audrey Hepburniga, ning 1970. aastate telesarjas "Banacek", kus ta mängis miljonärist nuuskurit. Hiljem oli üks ta tuntumaid rolle kolonel John Smith 1980. aastate telesarjas "A-Rühm".
Noorus
George Peppard juunior oli ehitusettevõtja George Peppard seeniori ja ooperilaulja Vernelle Rohreri poeg. Ta lõpetas Dearborni keskkooli Michiganis.
17-aastane Peppard värvati 8. juulil 1946 mereväkke, kus ta teenis välja auastme ning lahkus pärast oma teenistuse lõppu 1948. aasta jaanuaris.
Dünastia
1981. aastal pakuti Peppardile Blake Carringtoni rolli telesarjas "Dünastia". Sarja avaosa filmivõtetel, kus osalesid ka Linda Evans ja Bo Hopkins, tekkis Peppardil sarja produtsentide Richard ja Esther Shapiroga korduvalt eriarvamusi, näiteks sellepärast, et Peppardile tundus tema roll olevat liiga sarnane sarja "Dallas" tegelase J. R. Ewingi rolliga. Peppard vallandati kolm nädalat hiljem, enne kui hakati sarja uusi osi filmima.
Eraelu
Peppard oli viis korda abielus ja tal oli kolm last:
Surm
Peppard oli eluaegne suitsetaja, kuid kui tal diagnoositi 1992. aastal kopsuvähk, jättis ta suitsetamise maha. Vähk ei takistanud tal näitlemist ja nii jõudis ta 1994. aastal enne surma mängida uue sarja (tööpealkirjaga "The P.I:") avaosas. Kuid Peppard suri 8. mail 1994, mistõttu tuli uue sarja plaanid ümber teha ning juba filmitud avaosa kasutati ära hoopis krimisarjas "Matlock".
Kuigi Peppard põdes kopsuvähki, oli tema surma põhjus kopsupõletik. Ta on maetud Northview' kalmistule Dearbornis.
Bonifatius III
Bonifatius III (ka Bonifacius III; surnud 12. novembril 607) oli paavst 607. Ta oli 66. paavst.
Bonifatius oli Rooma San Sebastiano kloostri munk, siis Gregorius I ajal diakon (kardinaldiakon), San Sisto ülempreester ja primicerius defensorum.
Ta saadeti 603 aastal saadikuks (apocrisiarius) Konstantinoopolisse. Konstantinoopolis saavutas ta Bütsantsi keiser Phokase poolehoiu. Gregorius I palus Bonifatiusel lahendada Kérkyra saare piiskopi Alkisoni juhtumit, kes oli tagandatud Euria piiskopi Johannese poolt, kes oli põgenenud slaavlaste eest Kérkyrale. Phokas tunnustas Johannest, kuid Alkison apelleeris Gregorius I-le.
Paavstiks saamine
Bonifatius III pühitseti paavstiks 19. veebruaril 607, kui Bütsantsi keiser Phokas oli teda tunnustanud.
Mõned kirikuloolased on põhjendanud pikka interregnumit sellega, et Bonifatius III võis oma valimishetkel olla veel Konstantinoopolis.
Paavsti mõjuvõimu suurendamine
Bütsantsi keiser Phokas sätestas, et paavst on kõikide kirikute pea. Samuti määratles keiser, et paavstile kuulub tiitel "universaalne piiskop" (oikumeeniline patriarh).
Suhtumine munklusse
Bonifatius III soosis munklust.
Paavsti valimise reguleerimine
Bonifatius III sätestas "Liber Pontificalise" järgi Roomas peetud sinodil, et paavsti ei tohi valida varem, kui kolm päeva pärast eelmise paavsti matuseid.
Ordinatsioonid
Bonifatius III ordineeris "Liber Pontificalise" järgi 21 piiskoppi.
Surm
Bonifatius III suri 12. novembril 607 Roomas ja maeti Rooma Peetri kirikusse.
Noorteorganisatsioon
Eesmärk
Noorteorganisatsiooni eesmärk on üldjuhul aidata noorsootöö meetodeid kasutades kaasa noorte vabatahtlike liikmete täisealiseks kasvamisele, arendada noori, organiseerida neid huvitavaid tegevusi ja esindada noorte huve. Organisatsiooni eesmärk võib olla ka kasvatada ja arendada vabatahtlikku järelkasvu kindlale valdkonnale (näiteks tehnika, merendus, lennundus, pääste, kaitse, ühiskond) või täiskasvanutele mõeldud organisatsioonile.
Noorteorganisatsioonide liike
Noorteühendus on noortekooslus, mille põhitegevuseks on noorsootöö korraldamine, noorte vaba aja sisustamine või muu noorte ühistegevus, olenemata selle juriidilisest vormist. Noorteühendused võivad olla nii mittetulundusühingud, seltsingud kui ka mitteformaalsed noorterühmad ning panustada nii noortepoliitikasse kui noorsootöösse.
Noorteühing on üks noorteühenduste alamliikidest ehk mittetulundusühing, mille liikmetest vähemalt kaks kolmandikku on noored (vanuses 7–26 eluaastat) ja mille eesmärgiks on noorsootöö korraldamine ja läbiviimine. Ka noorteühingud võivad panustada nii noortepoliitikasse kui noorsootöösse.
Noorteorganisatsiooni liik või osa võib olla ka lasteorganisatsioon. Lapseealiseks nimetatakse Eesti kohtupraktika põhjal alla 14-aastast. Suurtes ja laia vanusevahemikuga noorteorganisatsioonides korraldatakse sageli kuni 12–14 a vanuste ja neist vanemate tegevusi eraldi, neid vanuserühmi ka nimetatakse erinevalt. Näiteks skautluses skaudid ja hundud, pioneeriorganisatsioonis pioneerid ja oktoobrilapsed, Hitlerjugendis Hitlerjugend ja Jungvolk jm.
Kirjeldus ja tegevus
Noortena käsitletakse üle maailma tavaliselt kuni 30-aastasi (Eestis samas kuni 26-aastasi), mõnikord aga lihtsalt alaealisi.
Noorteorganisatsiooni tegevust võib toetada või kureerida täiskasvanutest koosnev sarnase eesmärgiga organisatsioon. Näiteks erakond või kirik, samuti kaitseliit.
Totalitarismi vaimus järelkasvu kasvatamiseks mõeldud suurte riiklike noorteorganisatsioonide (näiteks pioneeriorganisatsioon, Hitlerjugend) liikmesus on tehtud nende riikide koolinoortele praktiliselt möödapääsmatuks. Ühtlasi on neis riikides tavaliselt erinevate juriidiliste võtetega keelustatud muude noorteorganisatsioonide tegevus.
Suuremaid Eesti noorteorganisatsioone 1930-ndate lõpul
Kõigi registreeritud noorteorganisatsioonide patroon oli president Konstantin Päts ja peavanem kindral Johan Laidoner. Riiklik pea-noortejuht oli Johannes Vellerind Haridusministeeriumis.
Alexander Steffensmeier
Alexander Steffensmeier (sündinud 1977 Lippstadtis) on saksa illustraator ja lastekirjanik.
Ta õppis Fachhochschule Münsteris disaini õppesuunal illustratsiooni. Alates 2003 on ta vabakutseline illustraator ja kirjanik ning elab Münsteris.
Eesti lugejatele on tuntuim tema lehm Liselotte sari.
Andrei Polotskist
Polotski Andrei (vene keeles Андрей Ольгердович, leedu keeles Andrius Algirdaitis, poola keeles Andrzej Olgierdowic; umbes 1320 – 12. august 1399) oli Pihkva vürst aastatel 1341–1348, 1377–1385 ja 1394–1399; Polotski vürst aastatel 1342–1377, 1381–1387 ja 1393–1399; Trubtševski vürst koos vend Brjanski Dmitriga (leedu keeles Dmitrijus Algirdaitis, poola keeles Dymitr Starszy Olgierdowic) alates 1360. aastatest; Lukomski vürst alates 1386. Ta on pärit Gediminase dünastiast, Leedu suurvürsti Algirdase ja Vitsebski vürstitari Maria Jaroslavna vanim poeg.
Lapsepõlve veetis Vitsebskis. 1341. aastal läks koos oma isa Algirdase ja onu Kęstutisega Pihkvasse. Pihkvalaste palvel, kes lootsid saada abi võitluses Liivi orduga, määrati Andrei Pihkva vürstiks. 1342. aastal sai temast jõukama Polotski vürst, kuid ta jätkas valitsemist ka Pihkvas, kuhu määras asevalitsejaks Juri Vitovtovitši. Pärast asevalitseja surma 1348. aastal kasutasid pihkvalased olukorra ära ega tunnistanud Andreid enam enda vürstina.
1359. aastal pagendas Andrei Rževi linnast Vassili Mihhailovitš Kašinski asevalitsejad ja andis linna tagasi Vsevolod Aleksandrovitš Holmskile, kes oli end alates 1358. aastast varjanud Vassili Kašinski ja tatarlaste tagakiusu eest Leedus.
1362. aastal osales Siniste Vete lahingus Lõuna-Bugi ääres.
1368. aasta ja 1370. aastate sügistel osales oma isa sõjakäikudes Moskva vürstiriigi vastu, mis võeti ette, et taastada Tveri vürsti Mihhail Aleksandrovitši õigusi, mida Moskva vürst ei tahtnud tunnistada.
Simeoni leetopiss ütleb, et 1373. aastal käis Andrei koos Kęstutisega rüüsteretkel Perejaslavli vürsti valduses.
1374. aasta aprillis ja septembris ning 1375. aasta novembris juhtis sõjaretki Vana-Väina ordulinnusesse. Pärast sakslaste rünnakut Leedule 1375. aasta veebruaris, rüüstas Andrei märtsis koos kolme venna, Kęstutise ja Smolenski vürsti pojaga (Svjatoslavitšiga) Riia peapiiskopi ja Liivimaa rüütlite valdusi. 1376. aasta augustis ründas Räisaku (Rēzekne) ordulinnust. 1377. aasta märtsis osales vene-leedu vägede sõjaretkes Kuramaale.
Kuigi Andrei oli tõenäoliselt oma isa vanim laps, ei lasknud tema kasuema Tveri Juliana pojad teda pärast tema isa suurvürst Algirdase surma 1377. aastal Vilniusse ja ta asus teenistusse Moskva vürstiriiki, olles sõlminud lepingud suurvürst Dmitri Donskoi ja Vladimir Andreevitš Serpuhovskiga. Moskva dokumentides nimetati Andreid suurvürstiks. Dmitri loal hakkas ta taas valitsema Pihkva vürstiriiki. 1377–1378. aasta talvel läks ta Novgorodi, kust suundus edasi Moskvasse.
1378. aastal osales Voža jõe lahingus, milles vene väed alistasid Kuldhordi väejuhi Begetši.
1379.–1380. aasta talvel võitles Andrei koos vend Brjanski Dmitriga oma poolvendade (Juliana poegade) vastu, et kaitsta neile ühiselt kuuluvat Brjanski, Starodubski, Trubetševski, Novgorod-Severski regioonis asuvat vürsti maavaldust. 1380. aastal tõid nad oma polgud Dmitri Donskoi vägede koosseisu, et osaleda Kulikovo lahingus, mis ei lasknud ühineda Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi suurvürsti Jogaila ja Kuldhordi Mamai vägedel. Dmitri Donskoi väed võitsid selle lahingu.
Pärast seda, kui Kęstutis pagendas 1381. aastal Jogaila ja Juliana Krevasse ja Vitsebskisse, läks Andrei tagasi Leedu suurvürstiriiki, et valitseda Polotskit.
1385. aasta lõpus astus Andrei vastu Krevo unioonile, milles oli kirjas, et „Jogaila… tahab, soovib ja ihkab võtta vastu Püha Rooma kiriku katoliku usku“ ja „… lubab oma Leedu ja Vene maad liita igaveseks ajaks Poola Kuningriigi krooniga“. Oktoobris-novembris moodustas Andrei koalitsiooni Jogaila vastu. 1386. aasta 2. veebruariks vallutas ta Vilniuse ja Ašmjanõ ümber olevad alad ning allutas veebruaris oma võimule Lukomli. Jogaila saatis kiirkorras Leetu Vytautase ja Skirgaila koos Poola vägedega. Neil õnnestus peatada Saksa ordu rüütlid, lüüa Andrei Lukomlist minema, 1386. aasta kevadel võita Svjatoslav Ivanovitš lahingus Mstislavi all ning 1387. aasta kevadel vallutada Polotsk. Suurvürst Polotski Andrei võeti pettusega vangi ja pagendati Poola Chęciny kindlusse.
1390. aastal pagendas Vytautas Polotskist Skirgailo. Kas pärast seda sündmust või Jogaila ja Vytautase vahel sõlmitud Ostrovski kokkuleppe järel läks Andrei tagasi Polotski.
1393. aasta sügisel läks Andrei koos Pihkva saadikutega Novgorodi, et sõlmida kokkulepe. 1394. aasta kevadel läks Novgorodi ka metropoliit Kiprian. Kuid novgorodlased ütlesid ära nii pihkvalastele kui ka metropoliidile.
Nagu ka paljud teised leedu-vene vürstid, langes Polotski Andrei 12. augustil 1399 tatarlastega peetud Vorskla jõe lahingus.
Euroopa Maleliit
Euroopa Maleliit (inglise keeles European Chess Union; lühend ECU) on regionaalne Euroopa (riigid, mis kuuluvad FIDE tsooni 1.1–1.9) maleliitusid ühendav assotsiatsioon.
Asutati 1985. aastal. Peakorter asub Šveitsis Hünenbergis. Euroopa Maleliidu president on 2014. aastast Zurab Azmaipharašvili. Asepresidendina tegutseb Gunnar Björnsson; viie viitsepresidendi seas on Dana Reizniece-Ozola, Eva Repková ja Ivan Sokolov. Euroopa Maleliidu peasekretär on 2014. aastast Theódoros Tsormpatzoglou.
Varem on ECU presidendi ametis olnud Kurt Jungwirth (1986–1998) ja Boris Kutin (1998–2010).
Liitu kuulub 54 rahvuslikku maleliitu, sealhulgas Eesti Maleliit.
Euroopa Maleliidu egiidi all peetakse arvukalt tiitlivõistlusi, sealhulgas:
Maria Ader
Maria Ader (sündinud 1984) on Eesti kunstnik.
Printsipaat
Printsipaat on Vana-Rooma keisririigi periood 1. sajandist eKr – 3. sajandini, mis eelnes dominaadile.
Endocronartium pini
Endocronartium pini on seeneliik viltroosteliste sugukonnast.
Endocronartium pini lähedaseks sugulaseks (geneetiliselt identne) peetakse seeneliiki Cronartium flaccidumi, kuid erinevalt viimati mainitust on nende elutsükli lõpetamiseks vaja üksnes peremeespuid.
Levila
Seeneliiki Endocronartium pini võib kohata Põhja-Euroopas.
Metsapuude haigustekitajatena
Seeneliik Endocronartium pini on tuntud metsa seenpatogeen, mis nakatab okaspuid tõenäoliselt okaste kaudu männi-koorepõletikku. Peamiselt nakatub mänd.
Seen põhjustab tõsist kahju peamiselt istandikes.
Vaheperemeesteks võivad olla ka erinevad rohttaimed nagu pojeng, vaheperemeestel peetakse haigustekitajaks vahel Cronartium flaccidum ' i.
Adele Ulm-Augustas
Adele Ulm lõpetas 1930. aastal Riigi Kunsttööstuskooli keraamika erialal; 1942–1944 õppis Tallinna Kujutava ja Rakenduskunsti Koolis Voldemar Melliku käe all skulptuuri.
Aastal 1944 lahkus ta Eestist ning elas kuni 1949. aastani Stockholmis, seejärel USA-s Bostonis ja aastast 1958 New Yorgis.
Zurab Azmaipharašvili
pisi|240px| Zurab Azmaipharašvili (2004)
Azmaipharašvili tuli 1978. aastal NSV Liidu noortemeistriks. Suurmeistriks sai ta 28-aastaselt 1988. aastal. Neli aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse.
Ta on 1980. aasta Gruusia NSV malemeister.
Azmaipharašvili mängis 1999. aastal FIDE maailmameistrivõistlustel. Las Vegases toimunud turniiril (100 osavõtjat) sai ta turniiritabelis 14. asetuse, kuid kaotas teises ringis Liviu-Dieter Nisipeanule.
2000. aastal pääses ta mängima maailma karikaturniirile Shenyang Shis, kus kaotas veerandfinaalis Jevgeni Barejevile. 2001. aastal võitis ta Euroopa meistrivõistlustel Ohridis pronksmedali ja 2003. aastal İstanbulis kuldmedali.
Azmaipharašvili võitis Gruusia võistkonna koosseisus 2003. aastal Plovdivis Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel pronksmedali. Ta on mänginud seitsmel maleolümpial (1992–2004).
Aastatel 2009–2010 oli ta Aserbaidžaani malekoondise peatreener ja 2009. aastal Novi Sadis peetud Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel võitjaks tulnud Aserbaidžaani meeskonna kapten.
Ta sai FIDE-lt 2002. aastal rahvusvahelise organisaatori ja 2004. aastal FIDE vanemtreeneri nimetuse. 2014. aastal valiti Azmaipharašvili Euroopa Maleliidu presidendiks. Ühtlasi on ta FIDE Euroopa kontinendipresident.
Bevatsisumaab
Bevatsisumaab (Bevacizumabum) on keemilise aine kontsentraat, mis kuulub angiogeneesi inhibiitorite hulka ja millest valmistatakse onkoteraapias kasutatav veenisiseselt manustatav infusioon.
Bevatsisumaab on ravimi geneeriline nimetus. Ravimi tootenimi on Avastin. Avastini toodab Hoffmann–La Roche ja see on retseptiravim.
Avastini kasutatakse koos teiste vähiravimitega ja sellel on tõenduslikult progressioonivaba elumust pikendav toime (3,4 kuult 6,7 kuuni).
Bevatsisumaab on rekombinantne inimesele omaseks muudetud monoklonaalne IgG1 antikeha, mis on toodetud DNA tehnoloogia abil hiina hamstri munasarja rakkudes.
Nimetused ja tähised
CAS-i registreerimisnumber on 216974-75-3. PubChemi number on SID 135329020.
Farmakoterapeutiline rühm : antineoplastilised ja immunomoduleerivad ained, antineoplastilised ained, muud antineoplastilised ained, monoklonaalsed antikehad, ATC-kood: L01XC07.
Sünonüümid: Avastin; rhuMAb-VEGF; UNII-2S9ZZM9Q9V; Anti-VEGF monoclonal antibody; 216974-75-3.
Legislatsioon
Avastini tohib Euroopa Liidus välja kirjutada.
Avastin® (Bevacizumabum) on registreeritud Eesti ravimiregistris:
Näidustused
Bevatsisumaab kombinatsioonis fluoropürimidiini sisaldava kemoteraapiaga leiab rakendust käärsoole või pärasoole metastaatilise kartsinoomiga täiskasvanud vähipatsientide raviks.
Bevatsisumaab kombinatsioonis paklitakseeliga või kapetsitabiiniga on näidustatud metastaatilise rinnanäärmevähiga täiskasvanud naiste raviks.
Bevatsisumaab kombinatsioonis alfa-2a-interferooniga on näidustatud kaugelearenenud ja/või metastaatilise neerurakulise vähiga täiskasvanud patsientide raviks.
Bevatsisumaab kombinatsioonis karboplatiini ja gemtsitabiiniga on näidustatud plaatinale tundliku epiteliaalse munasarja-, munajuha- või primaarse kõhukelmevähiga esimese retsidiiviga täiskasvanud patsientide raviks.
Bevatsisumaabi kasutatakse ka teatud arengustaadiumis ajuvähi korral.
Annustamine ja kulud
Soovitatav bevatsisumaabi annustamine oleneb vähivormist.
Kahe Avastini 400 mg/16 ml viaali maksumus varieerub vahemikus 5371,20–5815,32 dollarit.
Kõrvaltoimed ja ohud
Avastini üldised ohutusandmed baseeruvad enam kui 4500 erinevate pahaloomuliste kasvajatega patsientidel esinenud kõrvaltoimetel, kes said kliinilistes uuringutes peamiselt Avastini kombinatsioonis keemiaraviga.
Avastiniga põhjuslikult seotud kõrvaltoimed on järgmised:
Välislingid
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Bevacizumab seisuga 20.11.2014.
Nõukogude Liidu 1979. aasta rahvaloendus
'''Nõukogude Liidu 1979. aasta rahvaloendus''' viidi läbi enne 17. jaanuarit 1979.
Tabelis on toodud Nõukogude Liidu rahvaarvu tulemused etniliste rühmade järgi. Tabelis on tulemused 1939., 1959., 1970., 1979. ja 1989. aasta kohta.
Miranda keel
Miranda keel (miranda keeles mirandés või lhéngua mirandesa; portugali keeles mirandês või língua mirandesa) on astuuria-leoni rühma kuuluv romaani keel, mida kõneldakse vähesel määral väikeses piirkonnas Kirde-Portugalis, Miranda do Douro, Mogadouro ja Vimioso omavalitsustes. Portugali parlament tunnustas miranda keelt ametliku paralleelkeelena portugali keele kõrval kohalikes asjades 17. septembril 1998, seadus nr 7/99 jõustus 29. jaanuaril 1999.
Miranda keelel on eripärane fonoloogia, morfoloogia ja süntaks, see on olnud iseseisev keel vähemalt Portugali riigi rajamisest saati 12. sajandil. Algselt põlvneb miranda keel Pürenee poolsaare põhjaosa köögiladina keelest. Selle lähem eellane oli aga Leóni kuningriigi kunagise keele järeltulija astuuria-leoni keel, mis on ka tänapäeva Hispaania astuuria-leoni keelte eellane. Keelte areng Hispaanias ei mõjutanud siiski miranda keelt, milles on säilinud erisused nii portugali kui ka hispaania keelest. Suur osa miranda keele sõnavarast on ühine portugali murretega samas piirkonnas.
Kõnelejate arv
19. sajandil kirjeldas José Leite de Vasconcelos miranda keelt kui "talude, töö, kodu ja mirandalaste vahelise armastuse keelena". 1986.–87. aastast on seda õpetatud 10–11-aastastele lastele ning nüüdseks hakkab keel juba taastuma.
Tänapäeval kõneleb miranda keelt vähem kui 5000 inimest emakeelena, kuid kuni 15 000 teise keelena. Enamik kõnelejaist elab Miranda do Douro omavalitsuse külades ning Vimioso omavalitsuse idaosas (nt Vilar Seco & Angueira; Caçarelhoses on keel välja surnud). Keelelisi mõjusid võib märgata ka Vimioso teiste külades ning Mogadouro, Macedo de Cavaleirose ja Bragança omavalitsustes.
XAML
XAML (Extensible Application Markup Language) on XML-põhine deklaratiivne keel, mida kasutatakse laialdaselt .NET-i tehnoloogiates, näiteks WPF-is, Silverlightis ja WF-is (Workflow Foundation). WPF-i ja Silverlighti rakendustes kasutatakse XAML-i kasutajaliidese elementide defineerimiseks ning sidumiseks sündmuste ja andmetega.
Beckmann
Beckmann on saksa päritolu perekonnanimi.
Kolberg & Vester
Kolberg & Vester oli Eesti filmistuudio.
1994 tootis stuudio filmi "Jüri Rumm".
Pretoriaanid
Pretoriaanid (ladina keeles Praetoriani) olid Rooma keisri ihukaitseväelased. Keiser Augustus moodustas 2. aastal eKr 9 pretoriaanide kohorti, mida käsutasid kaks pretoriaanide prefekti (praefecti praetorio). 3 kohorti paiknes Roomas ja 6 mujal Itaalia linnades. 23. aastal koondas prefekt Seianus kõik pretoriaanid Rooma ja majutas nad kasarmuisse (Castra Praetoria). Pretoriaanid sekkusid tihti võimuvõitlusse ja aitasid võimule keisreid. 312. aastal saatis keiser Constantinus Suur need väeosad laiali.
Concerto Grosso (kontserdiagentuur)
Concerto Grosso on aastal 1993 Tallinnas asutatud kontserdiagentuur (praegu osaühing ), mille eesmärk on edendada ja propageerida Eestis varajast muusikat.
Agentuuri asutaja ja ühtlasi direktor on Egmont Välja.
Aastatel 1996–2009 korraldas agentuur Haapsalu vanamuusikafestivali.
Prantsusmaa suursaadik
pisi|[[Alexis Léger, diplomaat ja luuletaja, kirjanduslik pseudonüüm Saint-John Perse. Ta oli aastatel 1932–1940 välisministeeriumi peasekretär. 1933. aastal sai ta presidendilt Prantsusmaa suursaadiku tiitli. Hiljem pidas diplomaadina sobimatuks avaldada trükis kirjanduslikku loomingut. 1960. aastal anti talle Nobeli kirjandusauhind]]
Prantsusmaa suursaadik (prantsuse keeles ambassadeur de France) on diplomaatiline eluaegne tiitel (aunimetus) Prantsusmaal, mida karjääridiplomaadile võib anda Prantsusmaa president.
Esimesi Prantsusmaa suursaadiku tiitli saanud diplomaate olid Alexis Léger (1933), André d'Ormesson (1936), Joseph Brugère, (1944) ja Alexandre Parodi (1946).
Pärast 2000. aastat
Pärast 2000. aastat on tiitlit antud enamasti igal aastal ühele-kahele diplomaadile. Nii näiteks aastatel 2019–2020 said tiitli:
Ükski Eestis suursaadikuks olnud diplomaat pole seda tiitlit saanud.
Puyehue vulkaan
Puyehue on tegevvulkaan Tšiilis Andides. Ta moodustab koos Cordón Caulle vulkaaniga Puyehue-Cordón Caulle vulkaaniaheliku. Vulkaan asub Ranco provintsis Puyehue rahvuspargis.
Arvatavalt on vulkaan pursanud aastatel 1759, 1893 ja 1905. Registreeritud pursked leidsid aset 8. veebruaril 1914, 1919, 13. detsembril 1921, 7. jaanuaril 1929, 6. märtsil 1934, 24. mail 1960 ja 1990. aastal. Viimane purse algas 4. juunil 2011.
August Feldman
August Feldman (15. märts 1899 Pärnu, Liivimaa kubermang – 5. august 1970 Tallinn, Eesti) oli Nõukogude sõjaväelane (polkovnik), aastatel 1951–1954 Eesti NSV sõjakomissar.
Elulugu
August Feldman sündis 1899. aastal Pärnus Waldhofi tselluloosivabrikutöölise perekonnas ning asus 15-aastaselt tööle lukksepa õpilasena samas Waldhofi tselluloosivabrikus, kus töötas ka ta isa, kus töötas kuni 1917. aasta veebruarirevolutsioonini.
1917. aasta oktoobris asus ta tööle keisririigi politsei asemel moodustatud miilitsasse ning 1918. aasta augustis astus ta vabatahtlikuna Tallinna kommunistlikku kütipolku, millega taganes pärast Eesti okupeerimist Saksa keisririigi vägede poolt Nõukogude Venemaale. Nõukogude Venemaal osales ta Vene kodusõja lahingutes Uurali piirkonnas.
Pärast 1918. aasta novembris alanud Nõukogude Punaarmee pealetungi Eestisse osales Eesti Vabadussõjas Punaarmees Narva all ning pärast Eesti vägede võitu Vabadussõjas osales Punaarmee koosseisus lahingutes Daugavpilsi piirkonnas ja Nõukogude-Ukraina sõjas Kurski, Belgorodi, Mariupoli piirkonnas Nestor Mahno vägede vastu Ukrainas. 1920. aastal osales sõjategevuses Krimmis Peter von Wrangell vägede vastu.
1922. aastal astus A. Feldman õppima Petrogradi Internatsionaalse Sõjakooli eesti gruppi ning lõpetas sõjakooli 1925. aastal. Pärast kooli lõpetamist suunati tegevteenistusse, kus teenis rühmaülemast polgu staabiülema ametikohani.
Teise maailmasõja Nõukogude-Saksa sõja alguses 1941. aasta suvel teenis A. Feldman 400. Laskurpolgu staabiülemana, jäi sõja alguskuudel piiramisrõngasse, kuid suutis taganeda koos oma väeosaga Vjazma piirkonnas Punaarmee vägedeni.
Pärast edukat väljamurdmist piirmisrõngast määrati A. Feldman 89. Laskurdiviisi staabi operatiivoskonna ülemaks, kellena osales lahingutes Idarindel.
1941. aasta lõpus suunati ta Uurali sõjaväeringkonda, kus formeeriti Eesti rahvusväeosi ning Feldman määrati 7. Eesti Laskurdiviisi staabiülemaks.
25. septembril 1942 pärast 8. Eesti Laskurkorpuse formeerimist määrati A. Feldman 249. Eesti Laskurdiviisi ülema asetäitjaks ning ta osales diviisiga Velikije Luki lahingutes.
1944. aastal pärast 249. diviisi ülema Johan Lombaku haavatasaamist, määrati 249. diviisi ülemaks ning juhtis Punaarmee ja Eesti Laskurkorpuse koosseisus 249. diviisi lahingutegevust Lõuna-Eestis ja Emajõe ääres toimunud lahingutes ning Sõrve säärel.
A. Feldmani juhitud 249. Eesti Laskurdiviisi autasustati edukate lahingute eest Emajõe piirkonnas NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi otsusega Punalipu ordeniga. Diviisi koosseisu kuulunud 921. Laskurpolku autasustati Punalipu orden; 779. Suurtükiväepolku 3. järgu Kutuzovi ordeniga; 307. Üksikut tankitõrjedivisjoni Aleksandr Nevski ordeni ning 917. Laskurpolku ja 925. Laskurpolku Punatähe ordeniga.
Pärast teise maailmasõja lõppu määrati August Feldman 8. Eesti Laskurkorpuse ülema asetäitjaks ning seejärel tegutses ta Tartu Riikliku Ülikooli sõjalise kateedri juhatajana.
1951. aastal määrati August Feldman Eesti NSV sõjakomissariks, kellena ta tegutses 2 aastat.
August Feldman arvati erru 1954. aastal ning suri Tallinnas 1970. aastal. Ta maeti 8. augustil 1970 Metsakalmistule.
Todd Palin
thumb|Todd Palin Todd Mitchell Palin (sündinud 6. septembril 1964) on Alaska endise kuberneri Sarah Palini abikaasa.
Ta on Alaska naftaväljade teenuste ettevõtte juhataja.
Narva Püha Anna klooster
Narva Püha Anna klooster oli dominiiklaste klooster keskaegses Narvas.
Kloostri asutas 1520. aastate algul Tartu piiskop Johannes Blankenfeld. Kuna 1524. aastal saabusid Narva esimesed luterlastest jutlustajad, jäi kloostri ehitamine pooleli.
Klooster asus arvatavasti praeguse Suure ja Rüütli tänava nurgal.
Pulheim
Pulheim on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Rhein-Erfti kreisis. Piirneb idas Kölniga.
Professionaalse Male Assotsiatsioon
Professionaalse Male Assotsiatsioon (inglise keeles Professional Chess Association; lühend PCA) oli 1990. aastatel tegutsenud rahvusvaheline maleühendus.
Pulheim
Linnaõigused sai 1981. aastal.
Professionaalse Male Assotsiatsioon
Pärast seda kui 1996. aastal PCA peamine sponsor Intel loobus rahastamast, PCA tegevus soikus.
Pulheim
Pulheim jaguneb 12 linnaosaks.
Elazıği provints
Elazıği provints (kurdi keeles Elazîz) on 1. järgu haldusüksus (provints) Ida-Türgis. Provintsi keskus on Elazığ.
Pulheim
Elanike arv 2012. aasta lõpus oli 53 100.
Elazıği provints
Välislingid
🇹🇷
Richard Koolmann
Richard Koolmann (ka Richard Koolman; 21. veebruar 1899 Vainupea, Vihula vald, Virumaa – 23. detsember 1966 Göteborg) oli eesti advokaat.
Ta lõpetas aastal 1918 Rakvere Poeglaste Gümnaasiumi. Õppis aastal 1918 Tartu Ülikoolis arstiteadust; aastatel 1921–1927 õigusteaduskonnas, mille lõpetas. Ta oli Korporatsioon Fraternitas Estica vilistlane.
Ta osales Vabadussõjas, oli aastatel 1928–1929 vandeadvokaat Kristjan Haho abi, aastatel 1929–1932 vandeadvokaat Martin Kutti abi, aastatel 1932–1940 vandeadvokaat Rakveres.
1944. aastal oli ta Lääne maavanem, põgenes Rootsi. Töötas seal Chalmersi tehnikaülikooli laboris Göteborgis.
Paulo Futre
Paulo Futre (sündinud 28. veebruaril 1966 Montijos) on Portugali endine jalgpallur, ründaja.
Koondisekarjäär
Portugali jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1983–1995 41 mängu ja lõi 6 väravat.
Rundāle piirkond
Rundāle piirkond (läti keeles Rundāles novads) oli 1. järgu haldusüksus Lätis Zemgales. Piirnes lõunas Leeduga.
Piirkond moodustati 2009. aastal Rundāle, Svitene ja Viesturi vallast. 2021. aastal liideti Rundāle piirkond Bauska piirkonnaga.
Suur-Paljassaare astang
Suur-Paljassaare astang on astang Tallinnas Suur-Paljassaarel. Astang jääb Paljassaare hoiualale. Astang on tunnistatud ürglooduse objektiks.
Astangu kõrgus on 5–6 m ja kõrgus 1,5 m.
Puyehue järv
pisi|Puyehue järv pisi|Piirkonna looduskaart Puyehue järv (mapuche keeles puye, 'väike kala' + hue, 'koht') on järv Andides Tšiilis Los Lagose ja Los Ríose piirkonna piiril. Järv asub 212 m üle merepinna. Järve pindala on 157 km². Puyehue järv on liustikutekkeline järv.
4. juunil 2011 aset leidnud Puyehue vulkaani purske tagajärjel kattus järv 50 cm paksuse tefrakihiga, mis põhjustas veereostust ja kalade hukkumist.
Laulustuudio Do-Re-Mi
Laulustuudio Do-Re-Mi on Lääne maakonnas Haapsalu kultuurikeskuses tegutsev laulustuudio.
Downtown no Gaki no Tsukai ya arahende
Downtown no Gaki no Tsukai ya arahende!! (Downtown - me ei ole jooksupoisid!!“), on Jaapani päritolu telesaade, milles osalevad tuntud Jaapani koomikud  Shozo Endo ja Naoki Tanaka koomikupaarist Cocorico, koomik Hosei Tsukitei ning koomikupaar Downtown: Masatoshi Hamada ja Hitoshi Matsumoto. Saade on Jaapanis eetris olnud aastast 1989 tänini.
Batsu mängud või teisisõnu karistusmängud
Tegemist on tuntuima osaga Gaki no Tsukaist, kust koomikud võtavad osa peale kihlveo või väljakutse kaotust. Peamiseks karistusmänguks on mitte naermise mäng, kus osalejatele on antud ülesanne pika aja jooksul mitte naerda, ükskõik, milliseid jaburusi ning veidrusi neile näidatakse või milliseid ülesandeid neile antakse. Mängud on pika kestvusajaga, pikimad neist kestavad 24 tundi. Juhul kui selle aja sees keegi naerab, tuleb valjuhääldist teade, et antud osaleja on „väljas“ ning naernud isikule järgneb (füüsiline) karistus, enamasti lüüakse väljakukkunut relvataolise esemega vastu tema taguotsa või peab ta ära kannatama professionaali poolt sooritatud Muay Thai võtte.
Laulustuudio Do-Re-Mi
Stuudio lauljad on esinenud erinevatel sündmustel, kontsertidel ja lauluvõistlustel.
Downtown no Gaki no Tsukai ya arahende
Kiki seeria
Väljakutsete seeria, kus koomikud peavad kinnisilmi maitsema ühte Jaapani toodet, enamasti jooke või toite, kuid on ka proovitud sigarette ja hambapastat. Hiljem peavad nad maitse põhjal tuvastama kindla toote teiste sarnaste seast. Õige vastuse korral võidavad nad rahasumma, vale vastuse puhul ootab valesti vastanut karistus.
Kostümeeritud bussireisid
Osalejad riietavad ennast ümber naissoost tegelasteks, kes Jaapanis tuntud on ning neid ootab ees bussireis mööda Tokyo linna. Bussis mängivad koomikud omavahel väikeseid mänge, kaotaja peab bussist väljuma ja oma naeruväärses kostüümis üksinda tagasi telestuudiosse jalutama, teekonnal juhtub aga osalejatega mitmeid üllatavaid situatsioone. Lisaks nendele mängudele on Gaki no Tsukais esinenud ka mitmeid teisi mänge, lisaks on telesaates etteasteid teinud mitmed tuntud jaapanlased.
Lingid
(Rahvusvaheline Gaki no Tsukai fännide foorum)
IMDB (autoriteetne filmide ja TV sarjade andmebaas)
55 eKr
55. aasta eKr
Rakendusteater
Rakendusteater on katustermin teatrivormidele, mille eesmärk on kutsuda ühiskonnas esile muutust või aidata kaasa mõne ühiskondliku probleemi lahendamisele. Väljend võeti kasutusele 20. sajandi teises pooles, mil erinevaid sotsiaalsete murekohtadega tegelevaid ning teatri meetodeid uues kontekstis rakendavaid vorme tekkis järjest juurde. Ühelt poolt märkasid erinevate alade praktikud (nt psühhiaatrid ja psühholoogid), et teatri meetodeid saab kasutada keeruliste isiklike teemade lahkamiseks. Samuti leiti, et hariduses võivad mängulised meetodid aidata kaasa õpilaste eneseväljendusele ja enesekindlusele. Teisest küljest, ajendatuna üldisest huvist rühmaloome ja improvisatsioonilise teatri vastu, huvitusid lavastajad järjest rohkem kogukonna ning rohkem “päris” inimestega tegelemisest ning teatris hakati nägema võimast vahendit sotsiaalse ebavõrdsuse vastu võitlemiseks.
Rakendusteatriks peetakse näiteks teatrivorme, kus teatrimeetodeid kasutatakse teatrivälises kontekstis (nt draamaharidus, draamateraapia) või kus aidatakse sotsiaalselt vähekindlustatud kogukondasid (Boali rõhutute teater, foorumteater, kogukonnateater, verbatim). See, mil määral rakendusteatri proovis tehtu publiku ette jõuab, sõltub palju vormist, millega lavastajad töötavad. Näiteks draamahariduses, draamateraapias ja tihti ka psühhodraamas on suurem rõhk osaleja isiklikul teekonnal ning teatrivahendeid kasutatakse osaleja isiklike teemade lahkamiseks ja probleemide leevendamiseks. Niisiis ei jõua klassiruumis või teraapiaringis kogetu üldjuhul nende seinte vahelt välja. Skaala teises otsas on looming, kus lavastuse eesmärk on jagada konkreetse kogukonna lugusid. Viimasesse kuuluvad ka erinevad kogukonnafestivalid, mille eesmärk on kogukonda tähistada ja ühendada, ent mitte olla teraapiline.
Rakendusteatri liigid
Järgnevas loendis on mõned näited suurematest ja olulisematest rakendusteatri suundadest. See pole aga kindlasti ammendav, sest erinevaid vahevorme ja kultuurispetsiifilisi nähtusi, mida eraldi uuritud või määratletud pole, on veel.
Psühhodraama ja draamateraapia
Draamaprotsessi ja teatri meetodite (rollimäng, improvisatsioonilised ülesanded jne) kaasamine teraapiasse sai alguse 20. sajandi alguses, mil Jacob Levy Moreno arendas edasi Sigmund Freudi psühhoanalüüsi ning arendas välja psühhodraama. Psühhodraamas püütakse dramatiseerimise, rolliloome ja etendamise kaudu mõtestada inimeste elus toimunud traumeerivaid sündmusi ning pakkuda neile lahendust kõrvalpilgu ja ühisloome kaudu. Tavaliselt töötatakse grupis, keda juhendab psühhodraama lavastaja või juhendaja (ingl k facilitator) ning taasluuakse ja analüüsitakse inimese minevikus toimunud olukordi. Protsess ise on kolmefaasiline: soojendus, tegevus ning arutelu. Mõned tehnikad, mida trauma lahkamiseks kasutatakse, on näiteks peegeldamine, kus inimese olukorda mängivad teised trupiliikmed, monoloog (ingl k soliloquy), kus inimene saab vabalt rääkida oma sisemisi mõtteid ja tundeid.
1950. aastatel arendati Ameerikas ja Suurbritannias välja omaette variant draamameetodite teraapiasse lõimimiseks. See sündis üheskoos teiste kunstivormide lõimimisega teraapiasse ning seepärast ei peeta seda psühhodraama osaks. Draamateraapias kasutatakse teatrimängu, grupidünaamika harjutusi, miimi ja nukuteatrit eesmärgiga aidata inimesel sügavamalt mõista enda sisemisi ja väliseid protsesse või konflikte, lahendada muresid, saavutada katarsist. Draamateraapias peetakse oluliseks ka “esteetilist vahemaad”, ehk probleemidele lähenetakse kujundlikult, metafooride kaudu.
Draama- ja teatriharidus ja teatripedagoogika
Teatrihariduse kõrvale tekkis Suurbritannias aegamisi draamaharidus. See tähendas juba konkreetsemalt draamameetodite lõimimist õppekavadesse ning teatrisuundade ja õppeainete lisamist õppekavadesse. Pedagoogid nägid teatri harjutustes viisi arendada õpilaste rühmatööoskusi ja eneseväljendust.
Teatriharidusega samal ajal, ehk 1960. aastatel arendas Saksamaal Hans-Wolfgang Nickel välja teatripedagoogika (saksa k Theaterpädagogik), mis erineb Suurbritannia suundadest sellega, et teatri meetodeid kasutatakse konkreetselt eneseväljenduse (nii verbaalse kui ka mitteverbaalse) parandamiseks ja sotsiaalse muutuse ning kogukondlikku tegevuse edendamiseks. Niisiis kasutatakse küll teatri ja grupidünaamika meetodeid, ent eesmärgid on interdistsiplinaarselt suunatud ühiskondlike probleemide lahendamisele.
Rõhutute teater
1950.–1970. aastatel töötas Brasiilia teatripraktik Augusto Boal, tuginedes Paulo Freire teooriale, välja rõhutute teatri. Tegemist ei ole ühe konkreetse meetodiga, vaid pigem ülesannete koguga, mille eesmärk on teatri vahenditega luua poliitilist ja sotsiaalset muutust ning toetada vähekindlustatud kogukondi. Boal töötas erinevate kogukondadega, lõi nende jaoks erinevaid lähenemisi ning on neid aja jooksul täiustanud. Boalist tõukuvalt rakendatakse tema meetodeid ka muudes keskkondades, näiteks vanglates või põgenikelaagrites ja teistes rakendusteatri valdkondades. Kõik harud ja meetodid koondas Boal Rõhutute Teatri Puusse (Tree of Theatre of the Oppressed). Neist tuntumad harud on järgmised:
Pilditeater
Pilditeatri harjutustes luuakse stseene pooside võtmise abil. Nendesse stseenidesse saavad teised osalejad juhendaja suunamisel sisse minna või muuta olemasolevat stseeni. Samuti saab juhendaja panna skulptuure liikuma või neid mingil hetkel peatada. Näiteks kui luuakse stseen olukorrast, kus kedagi kiusati, saab seda stseeni muuta nii, et keegi läheb vahele ja neutraliseerib kiusu. Seeläbi töötatakse kunagine piina valmistatud stseen ümber ning antakse kannatajale võimalus enda eest seista või olukord enda jaoks teistmoodi lahti mõtestada. Kuna stseenides sõnu ei kasutata ning kogu tegevus jääb kujundlikuks, aitab see võtta olukorrast mõningase distantsi ning seda saab neutraalsel pinnal taasanalüüsida.
Foorumteater
Foorumiteatris mängitakse lühikest näidendit või stseeni, mis käsitleb sotsiaalset või poliitilist teemat. Pärast algset etendust saab publik osaleda, teha ettepanekuid, anda kriitikat ja alternatiivseid tegevusi, mida tegelased võiksid teha. Seejärel korratakse näidendit ning publikut kutsutakse üles tegevust katkestama ja asuma esialgsete näitlejate asemele, et välja pakutud lahendusi proovida.
Selle interaktiivse protsessi kaudu saab publik uurida erinevaid võimalusi konkreetse probleemi lahendamiseks, analüüsides samal ajal ka selle algpõhjuseid ja võimu dünaamikat. Foorumteatrit kasutatakse sageli hariduse, aktivismi ja kogukonna loomise vahendina, kuna see võimaldab osalejatel aktiivselt tegeleda keeruliste probleemidega turvalises ja toetavas keskkonnas.
Nähtamatu teater
Nähtamatut teatrit tehakse avalikes ruumides, näiteks ostukeskustes ja tänavatel, ning selle eesmärk on jätta möödakäijatele mulje, et tegu ongi päris, mitte lavastatud sündmusega. Boal lõi selle vormi 1970. aastatel lootuses, et sellised aktsioonid innustavad inimesi olema sotsiaalsetes olukordades aktiivsemad ning julgustama neid sekkuma, mitte kõrvaltvaatajaks jääma. Algul oli nähtamatu teatri eeliseks ka see, et ametivõimudel ei olnud võimalik aktsioone maha suruda ning nii sai Boal ikkagi tuua tähelepanu sotsiaalsetele murekohtadele, näiteks klassidevahelisele ebavõrdsusele ning ergutada inimesi neil teemadel kaasa rääkima.
Kogukonnateater
Kogukonnateater on igasugune performatiivne tegevus, mis tavaliselt sünnib kogukonna enda algatusel, kogukonna jaoks. Selle alla kuuluvad ka kogukonnafestivalid, karnevalid ja peod, mille eesmärk on kindlat kogukonda ühendada ja tähistada. Tavaliselt sünnib selline soov kogukonna enda soovil ilma, et sinna keegi väline sekkuks, ent tänapäeval pole tavatu ka see, kui mõni lavastaja, juhendaja (ingl k facilitator) või kogukonnatöötaja läheb ise kogukonna juurde ja sellise mõtte välja pakub. Siiski tekib valminud sündmus kogukonna enda sisendist ja lugudest lähtuvalt ning loomisprotsessi kaasatakse võimalikult palju kogukonna liikmeid.