cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mokšad
pisi|Mokšad rahvarõivastes. 19. sajand Mokšad (varem ka mokšamordvalased) on soome-ugri keelte hulka kuuluvat mokša keelt rääkiv rahvas, kelle põline asuala on praegu Venemaa Föderatsiooni territooriumil.
Koos ersadega on mokšasid loetud mordvalasteks.
Asuala
Vähem kui pooled mokšadest elavad Mordva Vabariigis Volga jõe ääres. Mokšade põlised asualad jäävad ka Samara oblastisse, Penza oblastisse, Orenburgi oblastisse.
Lisaks elab mokšasid tänapäeval ka Tatarstanis, Siberis, Kaug-Idas, Armeenias, Eestis, Austraalias ja Ameerika Ühendriikides.
Francesco Patrizi da Cherso
pisi|Francesco Patrizi kuju in [[Cres]] Francesco Patrizi da Cherso (ladina keeles Franciscus Patricius, horvaadi keeles Frane Petrić; 25. aprill 1529 Cresi saar, Veneetsia vabariik – 6. veebruar 1597) oli Veneetsia vabariigist, nüüdsest Horvaatiast pärit Itaalia renessansiaegne filosoof, teadlane, vaimulik ja luuletaja. Ta pooldas platonismi ja oli aristotelismi vastane. Horvaatias nimetatakse teda Frane Petrićiks (vahel ka Franjo Petrić, Petriš, Petris või Petrišević). Cresi saarel oli tema perekonnanimeks Petris.
Patrizi da Cherso perekond pärines Bosnia aadlist, kuid põgenes Cresi saarele Ottomanide vallutuse eest. Ta õppis Veneetsias majandust ning Padova Ülikoolis meditsiini ja filosoofiat. Hiljem elas ta mitmel pool Itaalias (Ancona, Rooma, Bologna, Ferrara, Veneetsia, Genova), Küprosel ja Barcelonas. Francesco Patrizi oli filosoofiaprofessor Ferrara Ülikoolis ja Roomas ning oli Paavstliku Püha Hieronymuse Horvaatia Kolleegiumi õppejõud. Tema patroonide hulka kuulusid ta nõbu Matthias Flacius, Ferrara hertsog Alfonso II ja paavst Clemens VIII. Ta maeti Sant'Onofrio kirikusse luuletaja Torquato Tasso hauda.
Teadustöö
pisi|Della nuova geometria, 1587 Francesco Patrizi avaldas arvukalt teoseid teaduse (sh 15-köiteline traktaat "Uus geomeetria" 1587. aastal), ajaloo, retoorika ja sõjakunsti vallast. Ta uuris antiikaegseid muusikateooriaid ning olevat leiutanud 13-silbilise värsi, mida hiljem tunti nimetusega versi martelliani.
Tema põhiteosed, millest ta kaitses platonismi ja ründas aristotellust, on "Discussionum peripateticorum libri XV" (Basel, 1571) ja "Nova de universis philosophia" ("Uus universumite filosoofia", Basel, 1591). Neis väitis ta, et aristotellus on kristlusega vastuolus, samas kui Platon ennustas kristlikku ilmutust. Esimeses traktaadis ründas Patrizi Aristotelese elu ja isiksust, seadis kahtluse alla peaaegu kõigi ta teoste autentsuse ning püüdis kummutada Aristotelese seisukohti teoloogia vaatenurgast. Teises teoses naasis Patrizi Joonia koolkonna ja teiste presokraatikute teooriate ja meetodite juurde.
Hylarie Kochirase hinnangul pärines just Patrizilt Isaac Newtoni seisukoht, et ruum pole ei substants ega aktsidents. Patrizi pidas ruumi kehadest täiesti eraldiseisvaks ning mateeria olemasolu eeltingimuseks, tema arvates oli see muutumatu, jagamatu ja liikumatu. Edward Granti järgi tulenes Patrizi vaadetest ka Newtoni kommentaar väitele, et ruumil on eristatavad osad, mille ühiseid piire võib nimetada pindadeks. Newton jätkas nimelt selgitusega, et ruumis on "kõikjal kõiksugused vormid, sfäärid, kuubid, kolmnurgad, sirgjooned, ringikujulised, elliptilised, paraboolsed ja kõiksugu muud laadi vormid, kõigis kujudes ja suurustes, ehkki need on silmale nähtamatud... nii et mis oli varem ruumis tajumatuna, ilmub nüüd meelte ette... Me usume kindlalt, et ruum oli sfääriline juba enne, kui selle hõivas kera, nii et see võis sisaldada kera... Ja sama käib teiste vormide kohta."
Ökoregioon
Ökoregioon ehk bioregioon (inglise ecoregion) on maismaa või veekogu suurjaotis, mille defineerimisel puudub üksmeel. Maailma Looduse Fond (WWF) defineerib ökoregiooni kui suhteliselt suurt piirkonda maismaal või vees, mida iseloomustab piirkonnale eriomane kliima ja ökoloogilised parameetrid (kooslused), samuti eriomane (distinktiivne) taimkate ning loomastik. Selle määratluse järgi on maailmas eristatud 825 maismaa ja 450 magevee ökoregiooni.
Deinste
Deinste on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Stade kreisis. Valla pindala on 27,25 km². 31. detsembril 2017 elas seal 2015 inimest.
Burchard Sperrlingk
Oli aastatel 1881–1905 (introdutseeriti 20. septembril 1881) Otepää Maarja koguduse õpetaja. Oli 1893. aastal pooleks aastaks pastoriametist kõrvaldatud (suspendeeritud), kuna viis läbi kiriklikke talitusi rekonvertiitidele (õigeusus pettunutele).
Oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige aastast 1874 ning õppeaastal 1876–1877 Seltsi esimees. Kui kolm naist (Paula Hermann, Miina Hermann ja Emilie Beermann) õmblesid valmis esimese sinimustvalge trikoloori ja Christoph Beermann viis selle Tartusse, siis hakati mõtlema lipu pühitsemisele. Kuna Tartus kardeti korporantide ekstsesse (Aleksander Mõtuse juhtum), sõideti Burchard Sperrlingki kutsel plaanvankriga Otepääle, kus lipp 4. juunil 1884 Otepää kiriklas pühitseti.
Sperrlingk on maetud Otepää vanale kalmistule.
McHenry maakond (Põhja-Dakota)
thumb|Asend Põhja-Dakota osariigis thumb|McHenry maakonna kohtumaja McHenry maakond (McHenry County) on maakond USA-s Põhja-Dakota osariigis. Geograafilised koordinaadid on 48°23' N, 100°64' W.
Maakonna halduskeskus on Towner ja suurim linn Velva.
Maakonna pindala on 4952 km², millest 98 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 5395. Aastal 2000 oli elanike arv 5987.
Ajalugu
McHenry maakond moodustati 4. jaanuaril 1873. aastal Bottineau maakonna osast.
Olviste
Olviste on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Olviste uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Olgo (1939. aastal Narvas). 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Olviste Eestis 10 mehel ja 7 naisel.
Vatikani kirikukogu
Vatikani kirikukogu all võidakse silmas pidada:
Eesti Dendroloogia Selts
Eesti Dendroloogia Selts on mittetulundusühing, mille eesmärgiks on Eesti dendrofloora ja selle mitmekesisuse, dendroloogiliste kollektsioonide, võõrpuuliikide puistute ning puittaimedega aiakunsti teoste (parkide, puiesteede, iluaedade jt) kaitse, uurimine, arendamine ja tutvustamine.
Seltsi liikmed võivad olla nii füüsilised kui ka juriidilised isikud.
Seltsi president on Aino Aaspõllu, asepresident Ülo Erik.
Semidor
Semidor on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Semidor (Simidor) on pandud Rabivere mõisavallas Hageri kihelkonnas Harjumaal. Nimede eestistamisel määrati Semidori-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Saadlo (Kohila vallas 1939. aastal). 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Semidor Eestis 5 mehel ja 8 naisel.
Martin Jõgi (jalgpallur)
Martin Jõgi (sündinud 5. jaanuaril 1995 Tartus) on Eesti jalgpallur. Ta mängib ründajana Eesti Meistriliiga klubis JK Tammeka.
Leila Oja
Leila Oja (aastani 1993 Leila Pavlovitš; sündinud 27. juulil 1966 Valgas) on Eesti sporditeadlane.
Elulugu
Leila Oja on teenistujate tütar.
Butrimonys (Šalčininkai rajoon)
Butrimonys on küla Leedus Šalčininkai rajoonis, Butrimonysi valla halduskeskus. Küla asub Valgevene piiri lähistel.
Butrimonysis on põhikool, postkontor ja raamatukogu.
Leila Oja
Elulugu
Lõpetas 1984 Valga 1. Keskkooli, 1986 Tallinna Pedagoogilise Kooli algõpetuse erialal, 1991 Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna, 1992–1994 magistrant, spordi- ja liikumisteaduste magister 1994 (TÜ), väitekiri "Tartu linna lasteaialaste kehalised võimed". Aastast 1994 TÜ kehakultuuriteaduskonna spordipedagoogika instituudi assistent, aastast 1995 lektor. Aastast 1995 doktoriõppes.
Teadustöö
Uurimisvaldkond: motoorika ontogenees ja sellega seotult kehalise kasvatuse algõpetus eelkoolieas ja kooli nooremas astmes. Üle 20 teadustrükise.
Butrimonys (Šalčininkai rajoon)
Ajalugu
Butrymonisi kohta on esimesed teated aastast 1744. Aastal 1799 ehitati sinna esimene kirik. Aastal 1906 moodustati sealne kihelkond. Praegune kirikuhoone valmis aastail 1906–1926.
Aastal 1945 avati külas kool, mis andis poolakeelset haridust. Nõukogude perioodil oli küla kohaliku sovhoosi keskasulaks. Sealne kool kujunes aastal 1972 keskkooliks, aastast 1998 on selle leedukeelne õpperühm põhikooli staatuses.
Michael Ignatius
Michael Ignatius (ka Michel Ignatius) (6. oktoober 1713 Tartu – 30. aprill 1777 Tartu) oli eesti hernhuutlik kirjamees, koolmeister ja köster.
Michael Ignatius sündis eesti köstri pojana, sai aastal 1728 Tartu eesti koguduse koolmeistriks ja aastal 1731 ka sama koguduse köstriks, kellena tegutses surmani.
1740 paiku liitus vennastekogudusega ning edendas Tartus hernhuutlikku liikumist. Kui aastal 1742 liikumine keelustati, oli ta lühikest aega vahi all, jätkas 1750. aastail oma tegevust ja hoogustas hernhuutlikku tegevust ka Tartumaal.
Kirjanduslikuks tegevuseks on ta eeskuju saanud Johann Christian Quandtilt ja Mango Hansult. Ta tõlkis parun Otto Roseni tellimusel Tartu murdesse saksa pietisti Heinrich Schuberti suure jutluseraamatu (108 jutlust, käsikirjas üle 1000 lehekülje). Ta on tõlkinud muidki kõnesid, mis levisid käsikirjaliselt rahva seas. Ignatius abistas Christoph Michael Königseeri hernhuutliku laulu- ja liturgiaraamatu tõlkimisel ning aastapäeviku koostamisel. Tema kirjutistes on rohkesti andmeid Tartu ja selle ümbruse eestlaste elu kohta.
Isiklikku
Michael Ignatiuse isa oli köster Ignatsi Peeter.
Michael Ignatiuse pojapoeg oli maalikunstnik Otto Friedrich Ignatius.
Michael Ignatiuse äi oli köster ja kirjamees Koljo Adam.
Seib
Seib on õhuke (tavaliselt keskel paikneva) auguga (tavaliselt ketta kujuline) plaat, mida tavaliselt kasutatakse keermesliideses koormuse jaotamiseks. Kasutatakse näiteks koos kruvi või mutriga. Seibe võib kasutada ka vahepuksidena, vedrudena (vedruseibi), lukustusvahendina või vibratsiooni vähendamiseks (kummiseib). Seibide välisläbimõõt on tavaliselt sisemõõdust umbes kaks korda suurem, kuid see võib väga palju erineda.
Seibid on tavaliselt valmistatud metallist või plastmassist. Tugevat jõudu taluvad seibid võivad olla valmistatud ka karastatud terasest, et mitte deformeeruda.
Seibid on ka olulised elektrokeemilise korrosiooni takistamiseks isoleerides erinevast metallist pindu. Näiteks eraldades terasest polte alumiinium materjalist.
Seibide tüübid
pisi|Tavaline seib ja vedruseib on poldi ümber poldipea ja mutri vahel. Seibe võib olla kolme eri tüüpi
Standard meetermõõdu lapikute seibide mõõdud
Meetermõõdus seibid on defineeritud standardites DIN 125 ja ISO 7089. Mõõdud tabelis on kujutatud joonisel.
parem|300px
Ukraina Rahvuslik Kunstimuuseum
Ukraina Rahvuslik Kunstimuuseum (ukraina Національний художній музей України) on 1899. aastal Ukrainas Kiievis asutatud kunstimuuseum.
B (auruvedur)
B (Б, Brjanski masinaehitustehase järgi) oli aastail 1907–1914 Brjanski ja Luhanski tehases toodetud reisirongide auruvedur teljevalemiga 2-3-0.
Kuni 1912. aastani oli ta kiireim Vene auruvedur (125 kilomeetrit tunnis).
Rauno Laumets
Rauno Laumets (sündinud 14. mail 1990) on Eesti kesk- ja pikamaajooksja.
Jooksmine
Laumets jooksis 2019. aastal Tartu linnamaratoni põhidistantsi ajaga 2:28.36, mis oleks võinud olla staieri isiklik rekord, kuid enne 2022. aastat raja ametliku kinnituse (AIMS) puudumise tõttu aeg rekordina kirja ei läinud.
August Hollmann
Karl August Hollmann (2. veebruar 1801 Äksi – 31. august 1849 Tartu) oli Eesti vaimulik ja keelemees.
Isiklikku
Tema vend Rudolf Gustav Hollmann oli Karula- ja Rõuge Maarja koguduse õpetaja, vennapoeg Friedrich August Wilhelm Hollmann oli Rõuge Maarja koguduse õpetaja ja hiljem Liivimaa kindralsuperintendent, vennapojapoeg Franz Friedrich Reinhold Hollmann oli Maarja-Magdaleena- ja Rõuge Maarja koguduse õpetaja, hiljem Lätis Cēsise piirkonnas Liepkalne kihelkonnas Iršis (Hirschehofis) asunud saksa koloonia õpetaja. Tema äi Jakob Wilhelm Reinhold Everth oli Kodavere- ja Alatskivi koguduse õpetaja.
EFL League Two
English Football League Two (lühendatult League Two, sponspori järgi Sky Bet League Two) on Inglismaa jalgpalli tugevuselt neljas liiga ja The Football League'i madalaim aste.
Kaisa (eesnimi)
Kaisa on tuntud kui Soome ja Eesti naisenimi. Nime Kaisa kasutatakse ka teistes põhjamaades, siis aga kirjutatakse tihti nimi j-ga (Kajsa) mitte i-ga (Kaisa).
EFL League Two
Liigas mängib 24 klubi, kellest igaüks kohtub vastasega kaks korda, korra kodus ja korra võõrsil. Nii mängib iga meeskond liigas ühel hooajal vähemalt 46 mängu. Hooaja lõpus liigas kolm enim punkte kogunud võistkonda tõusevad kolmandasse liigasse ja kohtadele 4.–7. jäänud meeskonnad selgitavad veel omavahel ühe edasi jõudva meeskonna. Kaks viimast meeskonda langevad viiendasse liigasse National League.
Kaisa (eesnimi)
Tähendus
Jaapani keeles tähendab nimi Kaisa mereliiv või erinevus.
EFL League Two
Klubid
Hooajal 2023–2024 mängivad liigas järgmised klubid:
Kaisa (eesnimi)
Statistika
Vanim Kaisa on vanuserühmas 85+, noorim vanuserühmas 0–4.
Kaisa on keskmiselt 22 aasta vanune (mediaanvanus on 23).
Kõige populaarsem on eesnimi Kaisa vanuserühmas 25–29, kus neid on 10 000 elaniku kohta 30,33.
Kõige rohkem on eesnimega Kaisa sündinuid augustis, kokku 138.
Kõige populaarsem on eesnimi Kaisa Võru maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 18,14.
Numeroloogia
Kaisa elutee number on 11 ja saatuse number on 5.
Kaitseväe keskpolügoon
pisi|Keskpolügooni embleem Kaitseväe keskpolügoon (mitteametlikult ka Kuusalu polügoon, Tapa polügoon, Lehtse polügoon ja isegi Aegviidu polügoon) asub Harju maakonnas Kuusalu vallas. Praegu kuulub Kaitseväe keskpolügoon Kaitseväe Logistikakeskuse haldusteenistuse alla.
Asukoht ja loodus
Kaitseväe keskpolügooni pindala on 11 951 ha, see asub Harjumaal Kuusalu valla idaosas ning piirneb kolme valla ja kahe maakonnaga: idas Kadrina (Lääne-Virumaa), lõunas Tapa (Lääne-Virumaa) ja edelas Anija vallaga (Harjumaa). Idas piirneb ala Ohepalu looduskaitsealaga ning läänes Põhja-Kõrvemaa looduskaitsealaga. Alast põhja jääb Tallinna–Narva põhimaantee ning sellest omakorda põhja Lahemaa rahvuspark. Ulatus põhjast lõunasse on ligi 17 km ning ulatus läänest itta eri kohtades 3,5–7,5 km. Administratiivses jaotuses asub kogu planeeritav ala Kuusalu vallas Suru (keskus), Tõreska, Pala ja Kolgu külas.
Keskpolügooni rajamisel võeti puudest lagedaks see ala, kuhu mürsud langevad, et näha, kas ja kuidas need lõhkevad.
Keskpolügooni lõunaosa läbib Valgejõgi, moodustades lääne- ja loodeosas loodusliku piiri Põhja-Kõrvemaa looduskaitsealaga. Keskpolügooni kirdeosas Läsna mõhnastikus asuvad Nõmmoja Linajärv ja Nõmmoja Kalajärv. Polügooniala edelaosas asuvad keset Pakasjärve raba Pakase järv ja Väike Pakase järv.
Ajalugu
Aastatel 1957–1992 kuulus ala Nõukogude Liidu armee laia kasutusalaga (tanki- ja suurtükiväe harjutusala) 33 100 ha suuruse Aegviidu polügooni koosseisu. Riigimetsad polügooni alal asuvad Riigimetsa Majandamise Keskuse Harjumaa metskonna haldusalal.
Kasutus praegu
pisi|Õppus Keskpolügoonil Kaitseväe keskpolügoon on terviklik riigikaitseliseks väljaõppeks vajalik territoorium, mille esmane sihtotstarve on riigikaitsemaa. Keskpolügoonile kavandatud militaarehitised (hooned ja rajatised) on kavandatud nii, et neid ümbritsevad ohualad ei väljuks polügooni maa-ala piiridest ning erinevaid ehitisi oleks võimalik kasutada samaaegselt. Keskpolügooni kasutajad on kõik kaitseväe väljaõppekeskused ja asutused ja Kaitseliidu malevad.
Kaitseväe keskpolügoon on asutatud Vabariigi Valitsuse 23. oktoobri 2001. a korraldusega nr 713-k "Kaitseväe keskpolügooni asutamine ja esialgse asukohavaliku kinnitamine".
Tallinna Mustamäe Kristlik Vabakogudus
Eesti EKB Koguduste Liidu Tallinna Mustamäe Kristlik Vabakogudus on kristlik kogudus Tallinnas.
Koguduse koosolekud toimuvad pühapäeviti kell 11:00 aadressil Mustamäe tee 8, Tallinn, Harjumaa. Koguduse pastor on Allan Saukas.
Kaitseväe keskpolügoon
Laienemisplaanid
21. märtsil 2015 Anija vallas Pillapalus Kõrvemaa Matka- ja Suusakeskuses toimunud kohtumisel, millest võtsid osa Anija vallavanem Arvi Karotam, volikogu esimees Jaanus Kalev ja Kuusalu vallavanem Urmas Kirtsi ning volikogu esimees Enn Kirsman, kaitseministeeriumi kaks asekantslerit Jonathan Vseviov ja Nele Loorents jt arutati, laienemisplaanide alusel, kaitsepolügooni laienemisalasid, et need jõuaksid näiteks ka Soodla veehoidlani.
Ülalkirjeldatud harjutusalade laienemine on edukalt teostunud ja keskpolügooni läänepoolsesse naabrusse on moodustatud Soodla harjutusväli, mille läänepiir paljudes kohtades ühtib NL ajal püsielanike asustusest puhastatud NA Aegviidu polügooni läänepiiriga.
Tegevuslaad
Tegevuslaad (ka Aktionsart) iseloomustab tegevuse tüüpilist kulgu ja struktureeritust ajas. Tegevuslaad kuulub öeldise leksikaalsete kategooriate hulka.
Šlapanice
Šlapanice (saksa keeles Schlapanitz) on linn Tšehhis Lõuna-Morava maakonnas Brno-venkovi ringkonnas. Šlapanice asub Brno kesklinnast ligikaudu 9 km idakagus.
Šlapanice paikneb merepinnast 220–260 meetri kõrgusel.
Leonid Lehtla
Leonid Lehtla (kuni 14. juunini 1937 Leonid Ivanov; 9. detsember 1916 Tallinn – 15. november 1977 Rakvere) oli eesti näitleja.
Asinara laht
Asinara laht on laht Vahemeres Sardiinia meres Sardiinia saare loodekaldal. Asinara laht piirneb põhjas samanimelise saare, läänes Capo Falcone neeme ja idas Capo Testa poolsaarega.
Leonid Lehtla
Ta lõpetas aastal 1938 Tallinna õhtukeskkooli, õppis aastatel 1943–1944 Tallinna Teatrikoolis ja aastatel 1944–1945 Draamateatri õpperühmas.
Ta mängis aastatel 1945–1946 ja 1950 Narva Teatris Paides. Aastatel 1946–1949 mängis ta teatris Vanemuine. Aastatel 1950–1953 ja 1957–1960 oli ta Rakvere Teatri näitleja (ta on viimases ka lavastanud).
Šlapanice
Šlapanicet on esmamainitud 1235. aastal. Šlapanice sai linnaõigused 1965. aastal.
Meeri eriinternaatkool
Meeri eriinternaatkool oli erikool Tartu maakonnas Nõo vallas Meeri külas.
Kooli ajalugu ulatub aastasse 1924, kui asutati Meeri lastekodu. 1. septembril 1964 muudeti lastekodu eriinternaatkooliks.
Leonid Lehtla
Aastatel 1953–1957 töötas ta Rakvere täitevkomitees kultuuriosakonna juhatajana.
Isiklikku
Ta oli aastatel 1940–1955 abielus Magda Lehtlaga (neiuna Magda Priks) ja aastast 1962 Laine Kuulmaga.
Kolkja Lasteaed-Põhikool
Kolkja Lasteaed-Põhikool tegutseb Tartu maakonnas Peipsiääre vallas Kolkja asulas.
1944/1945. õppeaastal sai kool uue nime – Kolkja Mittetäielik keskkool (7 klassi). 1947/1948. õppeaastal õppis Kolkja Mittetäielikus Keskkoolis 8 klassikomplekti 223 õpilasega ja koolis oli kaks esimest klassi.
1990. aastal projekteeriti uus koolimaja ning algas koolimaja ehitamine. Koolimaja ehitus jäi katki seoses Nõukogude Liidu lagunemisega. Koolimaja hakati uuesti ehitama 1995. aastal ning see valmis 1997. aastal. Koolimaja avamisel olid kohal president Lennart Meri, haridusminister Mait Klaassen, Tartu maavanem Jaan Õunapuu ja Tartu Ülikooli raamatukogu direktor Peeter Olesk.
Aries Merritt
Aries Merritt (sündinud 24. juulil 1985 Chicagos) on USA kergejõustiklane, kes võistleb peamiselt 110 meetri tõkkejooksus.
Ta on 110 meetri tõkkejooksus kehtiva maailmarekordi 12,80 omanik.
2012. aasta Londoni olümpiamängudel võitis ta 110 meetri tõkkejooksus tulemusega 12,92 kuldmedali.
2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis võitis ta pronksmedali tulemusega 13,04.
Meistriliiga 2015
Meistriliiga 2015 (ametlik sponsornimi Premium liiga 2015) on Eesti jalgpalli kõrgeima liiga 25. hooaeg selle taasasutamisest 1992. aastal. Hooaeg kestis 7. märtsist 7. novembrini 2015. Hooajast võttis osa 10 meeskonda, tiitlikaitsja oli Tallinna Levadia. Meistriks tuli Tallinna FC Flora.
Meeskonnad
Liiga koosnes 10 meeskonnast, kellest 8 meeskonda olid samad mis eelmisel hooajal ja kaks edutatud meeskonda Esiliigast. JK Tallinna Kalev langes Meistriliigast pärast kolme hooaega ja neid asendab Pärnu Linnameeskond, kes oli parim iseseisvate klubide arvestuses 2014. aasta Esiliigas, Pärnu tegi oma tagasituleku kõrgliigasse pärast 6 aastat madalamates liigades. Jõhvi FC Lokomotiv langes pärast esimest hooaega, nad kaotasid Meistriliiga üleminekumängudel Viljandi JK Tulevikule, kes tulid tagasi Meistriliigasse pärast neli aastat eemalolekut.
Tabelikohad voorude kaupa
Selles tabelis on väljatoodud meeskondade positsioonid peale igat vooru.
Meistriliiga üleminekumängud
Premium liiga 9. koht mängib üleminekumänge karikasüsteemis kodus-väljas printsiibil Esiliiga 2. kohaga. Mängud peetakse peale hooaega novembris.
Mängutulemused
Iga meeskond mängib kõikide vastastega 4 korda, kaks korda kodus ja kaks korda võõrsil, kokku 36 mängu.
Parimad väravakütid
1 9 väravat Viljandi JK Tulevikus, 1 väravat Tallinna FC Floras. 2 4 väravat Tallinna FC Floras, 6 väravat Viljandi JK Tulevikus.
V (auruvedur)
pisi V (В) oli aastail 1895–1899 Baldwini veduritehases Ameerika Ühendriikides Venemaa jaoks toodetud auruvedur teljevalemiga 2-3-0.
Vedur sai nime tehase inseneri Samuel Vauclaini perekonnanime esitähest.
Kiimagu
Kiimagu oli küla Võrumaal, ajalooliselt Misso mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Viitka küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Vastseliina kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Viitka külaga.
Külast on teateid alates umbes 1900 (Kiimaga).
Ameerika Ühendriikide merejalavägi
Ameerika Ühendriikide merejalavägi või Ameerika Ühendriikide merejalaväe korpus (inglise keeles United States Marine Corps; USMC) on osa Ameerika Ühendriikide relvajõududest, mille põhiülesanne on koos Ameerika Ühendriikide mereväega viia ellu meredessante.
Merejalavägi allub väeliigina kaitseministeeriumile.
Vabariiklik õigekeelsuskomisjon
Vabariiklik õigekeelsuskomisjon (lühend: VÕK; kasutatud ka nimekuju: õigekeelsuskomisjon) oli 1960. aastal loodud õigekeelsusküsimusi arutav komisjon. VÕKi asutas 1960. aastal Eesti NSV Ministrite Nõukogu. 1993. aastal võttis komisjoni kohustused üle Emakeele Seltsi keeletoimkond, kes tegutseb tänini.
Õigekeelsuskomisjoni tegevus jaguneb kolmeks perioodiks.
Čedo Vuković
Čedo Vuković (28. september 1920 Đulići, Andrijevica vald – 7. aprill 2014 Budva) oli Montenegro kirjanik.
Vabariiklik õigekeelsuskomisjon
I periood (1960–1965)
See oli keelelise tõusu aeg ühiskonnas, sest 1960. aastal ilmus „Õigekeelsuse sõnaraamat“, mis vallandas ägeda mõttevahetuse.
Čedo Vuković
Ta kirjutas romaane, lühijutte ja lastekirjandust. Ta oli Montenegro Teaduste ja Kunstide Akadeemia liige.
Vabariiklik õigekeelsuskomisjon
I periood (1960–1965)
Komisjoni kuulus 25 liiget, esimees oli Arnold Humal ja teadussekretär Erich Raiet.
VÕKi tegevus otsustati pärast 1965. aastat lõpetada, sest õigekeelsusküsimuste lahendamisel jõuti harva üksmeelele ning saadi aru, et komisjon oli selleks liiga suur.
II periood (1972–1978)
Õigekeelsuskomisjon tuli uuesti kokku 1970ndate alguses seoses uue ÕSi koostamisega (1976 ilmus „Õigekeelsussõnaraamat“). Komisjon hakkas 1972. aastal tööle Teaduste Akadeemia juures. Vahepealsel ajal, kui VÕK ei toiminud, tegutses Emakeele Seltsi keeletoimkond (1969–1972).
Õigekeelsuskomisjoni uus koosseis muudeti väiksemaks. Sinna kuulus nüüd 13 liiget, uueks esimeheks sai Arnold Kask ja teadussekretäriks Tiiu Erelt.
VÕKi teine periood kujunes esimesest palju sisukamaks.
III periood (1979–1993)
Seda perioodi on Tiiu Erelt pidanud kõige tulemuslikumaks.
Komisjoni esimees oli endiselt (kuid ainult formaalselt) Arnold Kask ning esimene abiesimees (st tegelik esimees) Huno Rätsep. Abiesimehed olid veel Rein Kull ja Henn Saari. Sekretäri kohuseid täitsid Irja Rohila ja Krista Kerge, lõpus ka Peeter Päll. Uues koosseisus oli kokku 17 liiget.
VÕKi kolmas aktiivne tegutsemisaeg sai küll põhimõtteliselt otsa juba 1983. aastal, kuid komisjon oli endiselt olemas ja vajadusel tegutsemisvalmis. 1993. aastal hakkas VÕKi asemel tegutsema taasloodud Emakeele Seltsi keeletoimkond ning ametlikult lõpetas VÕK tegutsemise 1997. aastal.
Kärstna lahingu mälestussammas
pisi|Vabadussõja Kärstna lahingu mälestussammas 2010. aasta septembris Vabadussõja Kärstna lahingu mälestussammas on 1928. aastal Kärstnasse püstitatud ja 1989. aastal taas avatud mälestussammas Vabadussõja Kärstna lahingus hukkunutele.
Mälestusmärgi geograafilised koordinaadid on.
Ajalugu
Kaheksateistkümne Kärstna lahingus hukkunud Eesti mehe mälestuseks mälestusmärgi püstitamise ja selleks raha kogumise eest kandis hoolt kohalik komisjon, kuhu kuulusid Eduard Kustavus, Aleksander Laansoo, Aleksander Muni, Jaan Muni, Voldemar Naestem ja Aado Veeberg. pisi|left|Mälestussamba tagumine külg Sammas valmistati Riigi Kunsttööstuskooli skulptuuritöökoja juhataja Leonhard Pruuli kavandite järgi ja avati 26. augustil 1928. 28. septembril 1930 lisati samba esiküljele must marmorplaat, kus olid kirjas langenute nimed.
Monument purustati 19. juunil 1941 hävituspataljoni poolt. Õhkimisest alles jäänud sokliosa purustati 31. oktoobril 1944.
17. novembril 1988 avati Mauri Keerutaja, Enn Kõva ja Priit Silla eestvõttel kohalik muinsuskaitse klubi, mis asus sammast taastama. 23. juunil 1989 lõpetati suuremad tööd mälestusmärgi juures ja peeti taasavamistseremoonia. Sinimustvalge lindi lõikasid läbi Vabadussõjas võidelnud Ants Kallas ja Oskar Traat ning vaimuliku talituse pidas Helme Maarja koguduse õpetaja Valter Vaasa. Kunstnikutöö teostas kujur Viktoras Stavickis koos oma venna Jevgeniga ning tahvli langenute nimedega valmistas kiviraidur Enn Niittee.
Alates 26. juunist 2003 on mälestusmärk Muinsuskaitseameti poolt arvele võetud kui ajaloomälestis.
Collections (Banglesi album)
"Collections" on ansambli Bangles 2005. aastal välja antud kogumikplaat. Albumi andis välja Sony BMG Music Entertainment. Albumil olevad laulud on esmalt avaldatud aastatel 1984–1988 albumitel "All Over the Place", "Different Light" ja "Everything".
Albumi andis Sony BMG uuesti välja 2008. aastal plekkkarbis (Steel Box Collection) pealkirjaga "Greatest Hits".
Ülikoolilinnak
Ülikoolilinnak ehk üliõpilaslinnak ehk kampus (inglise keeles campus) on mingi kõrgkooli rajatiste enam-vähem kompaktne piirkond.
Näiteks Eesti ülikoolidest on Maaülikooli linnak Tartus Tähtveres. Tallinna Tehnikaülikooli linnak asub Mustamäel. Tartu Ülikoolil oma ülikoolilinnak puudub, kuivõrd tema hooned paiknevad Tartu linnas hajali.
Turracher Höhe kuru
Turracher Höhe, ka Turracherhöhe, viitab külale, kurule üle Alpide ja maapiirkonnale Gurktali Alpides Austrias. Küla ja Turracher Seed kurul, mis jagavad sama nime, eraldab Steiermargi ja Kärnteni liidumaade piir. Varajaste asustuspiirkondade kauguse ja kõrge asukoha tõttu asustati piirkond alles suhteliselt hiljuti. 17. sajandil alustati Turracherhöhe all kaevandamist. Kuru ülaosa avamine sillutatud maanteega toimus alles hiljem. 20. sajandi jooksul arendati piirkonda järk-järgult turismile keskendunult. Turracherhöhe taimestiku ja loomastiku mitmekesisust püütakse säilitada maastikukaitsealade ja turismirajatiste hoolika ja loodusele suunatud laiendamise abil.
Geograafiline paiknemine
thumb|right|300px|Turracherhöhet ümbritsevad tänavad ja külad
Turracherhöhe asub Nocki mägedes Gurktali Alpide lääneosas. Ala ulatub Rinsennocki (2334 m) tippudest läänes Lattersteighöheni (2264 m) idas; põhja-lõuna suunas ulatub see Turrachi külast Reichenau tasandikuni lõunas. Mõnevõrra eemal on Eisenhuti (2441 m), Großer Königstuhli (2331 m) ja Grufti (2232 m) tipud.
U 2 km pika kuru tipu kõrgeim punkt on kõrgusel 1795 m merepinnast Turracher Seest lõunas. Järve veepinna tase on 1763 m merepinnast ja see on ühendatud külaga. Turracher Höhe kui "klassikaline" kurutipp on ka osa veelahkmest Mura oru ja Gurki jõe ülemjooksu vahel, mille läte on Lattersteighöhe all u 2000 m merepinnast.
Turracher Straße (B95), mis tuleb Salzburgist piki Turracher See läänekallast, ühendab Steiermargi liidumaa ülemise Mura oru (põhjas) ülemise Gurki oruga Kärnteni liidumaal ning jätkub Feldkircheni ja Klagenfurdi nõoni lõunas. Kurumaantee (Turrachist Reichenau tasandikuni) on 16 km pikk; lõik Murauer Straße (B97) (Predlitzis) ja Kleinkirchheimer Straße (B88) (Patergasseni juures) ristmike vahel on 35 km pikk.
"Jagatud" küla
Pikka aega olid Turracher Höhel ainult üksikud talukohad ja majutuskohad metsameestele, kes raiusid metsa Turrachi kaevanduste ja sulatustööde jaoks, samuti hooajaliste kaevurite ja kiviraidurite jaoks. Kompaktne asustus tekkis alles siis, kui 20. sajandi teisel poolel tekkis turism.
Praegu on kurutipu külas u. 100 elanikku ja seal on üle 400 kõrvalelukoha. Nagu Turracher Seegi kuulub see osaliselt Steiermargi Predlitz-Turrach valda ja osaliselt Kärnteni Reichenau valda. Liidumaade piir kulgeb laias laastus läbi küla ja järve keskelt. Põhjaosas, mis kuulub Steiermarki, on sihtnumber 8864, lõunaosas Kärnteni territooriumil on sihtnumber 9565; teisest küljest on telefonikood kogu küla jaoks sama (04275).
thumb|180px|Turracherhöhe küla keskus. Steiermargi ja Kärnteni liidumaade lipud paremal
Seega on Turracher Höhel ametlikult kaks küla, kus Steiermargi osa kuulub Predlitz-Turrachi valla Turrachi ossa ja Turracherhöhe (ametlikult) küla Kärnteni poolel on Reichenau valla osa. Kuid küla sisse ei ole ühtegi nimeviita paigaldatud; nimeviit küla sissepääsul kuulutab Reichenau osa "Turracherhöhe" Kärnteni poolel ning viit kirjega "Fremdenverkehrsgebiet Turracher Höhe" (turismipiirkond Turracher Höhe) on Steiermargi küla sissepääsul. Need, kes pole halduspoliitika tõttu küla jagamisest teadlikud, võivad vaid kahtlustada, et kahe liidumaa piir kulgeb kahe liidumaa lipu tõttu seal piki endist liidumaanteed.
Kurutipu laial sadulal, kus maantee kulgeb 2 km horisontaalselt, on kaks luksushotelli, Saksamaa ametiühingule IG Bau kuuluv kuurort ning üle 30 väikese ja keskmise suurusega hotelli ja külalistemaja. Lõuna- ja läänepoolses piiniametsas, samuti järve idaküljel on palju puhkemaju. Kuid need majad on valdavalt puude varjatud või asuvad lohkudes, nii et need eristuvad vaevu looduslikust ümbrusest.
Kohapeal on pank ning mõned sporditarvete ja suveniiride poed. Kuid Turracher Höhel pole näiteks ühtegi toidupoodi ega bensiinijaama. Pikka aega ei olnud ka kirikut või kabelit. Oikumeeniline palvekoht ehitati elanike ettepanekul alles 1985. aastal. Seda haldab Stadl an der Muri kihelkond ja see on kättesaadav kõigi kristlike usutunnistuste jaoks.
Kliima
Päikesepaistet on terve aasta jooksul palju. Suure kõrguse tõttu on pilvisust ja udu oluliselt vähem kui näiteks Drava orus. Seega on keskmised valitsevad temperatuurid samuti soodsad: keskmine temperatuur jaanuaris on –5,9 kuni –8,2 °C, juulis on see 10,6 kuni 11,0 °C ja aasta keskmine on 1,9 kuni 2,2 °C. Võrdluseks Klagenfurt kõrgusega 447 m merepinnast on 1300 m madalamal kui Turracher Höhe. Selle keskmine temperatuur jaanuaris on –5,8 °C, juulis on 18,3 °C ja aasta keskmine on 7,7 °C.
1218 mm sademeid on mägede jaoks üsna vähe. Lumesadu algab tavaliselt hiljemalt oktoobris ja kiiresti tekib tihe lumevaip, mis püsib aprillini või mõnikord isegi maini. Keskmiselt on Turracher Höhel lund 158 päeva.
First settlements
Kuigi piirkond ümber tänapäevase Predlitzi ja Muri oli slaavlaste poolt koloniseeritud juba 6. sajandil, on esimesed raadamised ja asulad Turracher Höhest lõunas teada 14. sajandi algusest. Poliitiliselt oli piirkond esialgu Kärnteni hertsogkonna osa, kuid 12. ja 13. sajandil oli see juba kolme territooriumi vahel jaotatud, kuna Lungau eraldus Salzburgi ja Murau Steiermargi hertsogkonda. Kuni turismi arenemise alguseni 1920. aastate lõpul olid seal hiliskeskajast saati olnud kurutipust põhjas ja lõunas vaid vähesed talukohad, kuid kompaktset asustust ei olnud. Turracher Höhe ei mänginud pikka aega ka mingit liiklustee rolli. Keskajal ja varauusajal olid ühendused üle Katschbergi kuru (läänes) ja üle Flattnitzi kuru (idas) põhilised liikumisteed põhja-lõuna suunas, samas kui marsruudil üle Turrachi oli ainult kohalik tähtsus, näiteks soola transportimiseks Salzkammergutist Reichenausse (esmamainitud 1332. aastal), kus asus tollimaksu kontor.
Ülemises Mura orus Turracher Höhest põhjas oli Predlitzi ümbruse piirkond (esmamainimine 1311. aastal) hõredalt asustatud, kuna Mura parempoolsed nõlvad olid viljelemiseks vähem sobivad. Keskajal oli selles piirkonnas domineeriv asustus Murau, mis kuulus Liechtensteinile. Kuid Turracher Höhest lõunas andis Reichenau ümbruse maapiirkondade koloniseerimine, kus 1520. aastal oli ka piirkondlik kohus, kompaktsemad asulad ja üksikud talud.
Kaevandamine
Moosheimis välja antud tunnistusega aastast 1256 andis Kärnteni hertsog Ulrich III minnesingerile ja poeedile Ulrich von Liechtensteinile suveräänse õiguse kaevandamiseks Murau piirkonnas, mis sisaldab Turracher Höhe ümbruse piirkonda. Kuid konkreetseid viiteid kaevandamisele Turrachi piirkonnas ei leita ei käesolevast dokumendist ega järgnevatest sajanditest.
thumb|Rauakaevanduse kaart aastast 1707
1657. aastal algatas krahv Johann Adolf von Schwarzenberg, kes valitses Muraus, vasemaagi otsingu. Steinbachgrabenist leiti tohutul hulgal limoniiti (teatud tüüpi rauamaaki), mille järel küsis krahv keiser Leopold I-lt litsentsi kaevandamiseks ja sulatamiseks, mis väljastati 31. jaanuaril 1660. Juba samal aastal tellis Johann Adolf valukoja ehitamise raua sulatamiseks Turrachis ja 1662. aastal tehti esimene kasutuselevõtt. Esialgu toimus kaevandamine ja sulatamine peamiselt Steiermargi poolel küla ümbruses põhjajalamil. 1783. aastal tellis Schwarzenbergi krahv Johann Nepomuk Anton maagitranspordi hõlbustamiseks 15 km pikkuse tee pikenduse Predlitzist kuni oma tehaseni Turrachis. Kuid ka küla kohal olid puidu ja söe transportimise marsruudid, mis jõudsid tänasele kurutipule.
Napoleoni sõdadest tulenev üldine majanduskriis ja selle tagajärjed jõudsid 19. sajandi kahel esimesel kümnendil ka Turrachi kaevanduseni. Pärast seda toimus rauaäris – Peter Tunner seeniori (Peter Tunneri isa) ajal, kes juhtis ettevõtet aastatel 1823–1844 – märkimisväärne areng töömeetodite sujuvamaks muutmise ja kaasaegsete tehnoloogiate kasutuselevõtu tõttu. 19. sajandi keskpaigas oli u 60 kaevuru tarnitud maagi aastane kogus 100 000 – 120 000 tsentnerit (u 5600–6700 t). Sel ajal toimus kaevandamine ainult talviti, kuna maak tuli sulatusahjudesse kottides viia.
Alates 1863. aastast kasutati Turrachis õõtsuvat Bessemer muundurit, mis muutis terasetootmise efektiivsemaks. 1865. aastal oli saadaval kolm muundurit võimsusega 35–40 tsentnerit ja kaks kõrgahju. Sel ajal oli rauasulatusahi Steiermargi suurim ja seda peeti üheks moodsamaks Euroopas. Vaatamata tehnilistele uuendustele toimus peagi majanduslik langus. Alates 1870. aastatest müük halvenes; toorraua tootmine vähenes aastatel 1869–1885 3800 tonnilt 1500 tonnini. Lisaks söe hinnatõusule põhjustas Turrachi ebasoodne asukoht peamiste transpordimarsruutide suhtes kõrged transpordikulud, mis põhjustasid rauafirmade konkurentsivõime languse. 1899. aastal anti rauasulatusahi rendile, mis ei toonud paranemist, nii suleti Turrachi ahi lõplikult 1909. aasta kevadel.
Turismi areng
thumb|right|180px|Suusatõstuki hooldushütt T-latt tõstuki lõpus thumb|60. kilomeetri kivi, paigutatud küla keskele
Teise maailmasõja järgsel talvel tulid esimesed inglise turistid juba Kärntenisse, mis oli Briti vägede poolt okupeeritud. Nad majutati hõivatud võõrastemajadesse Siegel, Hochschober, Jägerwirt ja väikesesse suvilasse. 1946. aastal ehitati T-latt tõstuk umbes samale kõrgusele, kui tänane Kornockbahn, ja see oli algul reserveeritud inglaste kasutusse. Seetõttu nimetatakse Turracher Alpe tõstukit tänapäevalgi "Engländerlift" (inglasetõstuk). 1950. aastatel tuli esimene ühekohaline tooltõstuk ja ka Panorambahn. See asendati 1983. aastal uue ühekohalise tooltõstukiga. Ka see asendati 2006. aasta septembris uue kombineeritud tooltõstuki/kabiintõstukiga. 1966. aastal alustas tööd Paul Pertli järgi nimetatud "Pauli Schlepplift", mis on siiani olemas. Algajalagendikule lisati ka suusapuksiir. 1976. aasta detsembris avati kahekohaline tooltõstuk Kornockbahn, mis asendati istmeküttega varustatud kuue inimese tooltõstukiga. Uusim soetis on uus piiniametsa kuue inimese tõstuk, seisuga 2006/2007.
1970. aastatel hakkas Turracher Höhel treenima järjest rohkem talisportlasi ja selle tulemusena tasandati liidumaantee kallet vähehaaval marsruudi korrigeerimisega. Aastatel 1978–1980 avati Kornockil vana maantee kohal, mida laviinid ikka ja jälle olid mõjutanud, uus laviinitõketega maanteelõik.
Ajuti kõige järsem Alpi maantee Euroopas, kaldega kuni 34% 60 kilomeetril (Klagenfurdist arvestatuna), oli mõnikord ka autotootja Porsche proovilõik (mis toodeti pärast Teist maailmasõda lähedalasuvas Gmünd in Kärntenis) kõrgete nõudmiste tõttu autodele. 1978. aasta jaanuaris esitles Audi ettevõtte juhtkonnale Turracher Höhel äsja väljatöötatud Audi Quattrot, kus järsul, käänulisel ja lumisel kurumaanteel sai veenvalt näidata uue nelikveo jõudlust.
Kurumaantee maksimaalne kalle on täna "ainult" 23% lühikesel lõigul Kärnteni poolel. See on talviti hästi puhas ja seda tuleb sulgeda väga harva.
Majandus ja taristu
Majanduse domineeriv haru Turracher Höhel on tänapäeval turism. Peale hotellide, võõrastemajade ja suusatõstukite, väikeste poodide ja mineraalimuuseumi ei asu seal ühtegi ettevõtet. Pärast kaevandamise lõpetamist 20. sajandil on puidutööstus ja metsandus ainsad "traditsioonilised" ärivaldkonnad Turracher Höhel, väljaarvatud mõned väikesed põllumajandustegevused.
Saematerjal ja metsandus
Mura orus ning Predlitzi ja Turracher Höhe vahelises piirkonnas on praegugi perekonna omanduses suuri metsaalasid, mis pärinevad maadelt, mille Schwarzenbergi koda omandas 1623. aastal. Neid haldab Fürstlich Schwarzenberg'schen Familienstiftung (vürst Schwarzenbergi perekonnafond). Turrachi metsahalduse hallatav ala Predlitz-Turrachi valla piirkonnas on kokku 8411 ha, millest 5804 ha on majandusmetsa- ja tõkkemetsamaad, samuti 2607 ha Alpi ja mitmesuguseid alasid kõrgusel 930–2434 m merepinnast. Turrachi metsahalduse poolt langetatud puud moodustavad aastas umbes 24 000 ruumimeetrit, millest 79% on lageraie ja 21% on valikraie. Turracher Höhe lõunaküljel asuvad metsamaad on samuti valdavalt eraomandis; 90% kogu Reichenau valla metsamaast on jaotatud alla 200 ha suurusteks maatükkideks. Tulu müüakse enamasti palkidena; Turracher Höhe lähedal ei ole saeveskeid ega tehta muid puidutöid.
Veevarustus
Joogivett tarnitakse kahest allikast Grüni järve lähedal ja kaugemalt Kornockist. Joogivee ja Turrachi järvede kvaliteet on väga hea, kuna kogukond on ühendatud ühiskanalisatsiooniga, mis ehitati aastatel 1967–1972, nii et kogunenud heitvesi suunatakse üle Reichenau tasandiku Feldkircheni puhastusseadmetesse. Turracher See oli esimene järv Kärntenis, millele reoveepuhasti täielikult valmis.
Energia
Turracher Höhe ühendati 1957. aastal esmakordselt üldkasutatava elektrivarustusega KELAG, mis on Austria elektrifirma asukohaga Klagenfurdis. Seni toodeti elektrit igal kinnistul generaatorite abil. Kaugküttejaama ehitamisega 1997. aastal on hotellid ja paljud puhkemajad ühendatud keskkonnasõbraliku küttevarustusega.
Transport
thumb|B95, sisenemine Turrachisse Turracher Höhelt
Turracher Höhet ületaval Turracher Straßel (B95) on suhteliselt väike tähtsus riikliku põhja-lõuna ühendusena Kärnteni ning põhjas külgnevate Salzburgi ja Steiermargi liidumaade vahel. See oli tuntud kui kõige järsem Kärnteni kuru maantee, kuid tänapäeval on see laugem, kuna teetrassi liigutati, nii et pagemistee pole vajalik. Teed, mida kaugliiklus kasutab oluliselt rohkem, on Tauern Autobahn (A10) ja Katschberg Straße (B99) Bischofshofenist Spittalisse läänes, mis kulgeb paralleelselt A10-ga, ja Friesacher Straße (B317) Judenburgist Klagenfurti Turracher Höhest idas.
Turracher Höhet teenindab ühistransport vaid harva. Predlitzist, kus asub Murtalbahni rongijaam Predlitz Turracher Höhe, kulgeb Verkehrsverbund Steiermargi (Steiermargi transpordiühing) bussiliin mõned korrad päevas kurutippu, ning sama ka ÖBB (Österreichischen Bundesbahnen, Austria Liiduraudteed) bussiühendusega Reichenausse ja edasi Klagenfurti.
Turism
thumb|"Seetaxi" (järvetakso) külmunud järvel thumb|Kornockbahni tipujaam thumb|upright|Tooltõstuk kuivale kelgurajale ([[Sommerrodelbahn), alates asendamisest]]
Turracher Höhe arendati nii suveturismiks kui ka taliturismiks. Hiljuti registreeriti 233 000 ööbimist, 2/3 neist talvehooajal 2004/05 ja 1/3 suvehooajal 2005. Külalistele pakuti kokku 1350 äri- ja 570 eravoodit. Turismikaubanduses töötab keskmiselt 320 inimest aastas. Turismipakkumiste laiendamine on toimunud ettevaatlikult ja loomulikult alates esimesest riiklikust regionaalarengu kontseptsioonist 1963. aastal. Arengumudel aastateks 2005–2015 kavandab nende põhimõtete kohaselt edasiarendamist. 2007. aasta suvel avati uus 1600 m pikk aastaringne kelgurada.
Taliturism
Talviti alustavad 38 suusaraja ääres tööd viis tooltõstukit (üks neist kombineeritud gondeltõstuk aastaringse kelguraja kõrval) ja üheksa T-latt tõstukit. "Hausberg" on Kornock (2193 m), mille idanõlval kulgeb kaks tooltõstukit – Kornockbahn ja Panoramabahn. Kornockbahni tõstuki alumine jaam asub küla keskel ja töötab ka suvel. Turracher Höhe põhjapoolsel nõlval on FIS-i nõudlik suusarada Turrachi orgu. Sadula ida- ja lääneküljel on pikemad kerge ja keskmise raskusega suusarajad.
Kokku on rajatud 25 km murdmaasuusaradu, mille kõrval on talvised matkarajad. Järvel on uisutamise ja jääkeegli alad lumevabad. "Seetaxi" on ainulaadne. See on mootorsaan with holding rods, mis liigub piki Steiermargi ja Kärnteni vahelist piiri järvest ida ja lääne suunas asuvate suusatõstukite vahel ja veab suusatajaid tasuta üle külmunud järve.
Suveturism
Turracher Seed kasutatakse suvel harva ujumiseks, kuna vee temperatuur tõuseb harva üle 18 °C. Seepärast piirduvad suveturismi pakkumised, mida külastab vaid umbes poole vähem inimesi kui talvekuudel, sisuliselt arvukate matkaradadega järvede ümbruses ja ümbritseval mägismaal. Viis matkarada on tähistatud kui niinimetatud "Geopfade", kus teadetetahvlid kirjeldavad märkamist väärivaid kohti ("Geopunkte"). Suviti tegutseb kaks tooltõstukit ja ka kelgurada.
Lisaks asub Turracher Höhe Nationalpark Nockberge idaservas. Ligikaudu üks kilomeeter enne Reichenau tasandikku hargneb Turracher Straßelt rahvusparki tasuline maantee Nockalmstraße.
Muuseumid
Eraõiguslik muuseum "Alpin+Art+Gallery" asutati 1960. aastal väikese mineraalimuuseumina ning seda laiendati ja taasloodi 2000. aastal. Algne muuseum asus ümberehitatud Troadkåstnis, nagu on nimetatud Kärnteni teraviljasilosid. Laiendamise käigus lisati täiendav hoone 400 m² näitusepinnaga.
Turrachi külas Turracher Höhe jalamil on ka muuseum Holz und Eisen (puit ja raud), kus eksponeeritakse piirkonnas kaevandamise ajast pärit esemeid ning korraldatakse ekskursioone vanadesse hoonetesse ja kaevandustunnelitesse. Lisateavet kaevandamise ja sulatamise kohta saab vaadata Murau lossi "Eisensaalis" (rauasaal). Turrachi kuulus Bessemer muundur asub tänapäeval Viinis Technische Museumis.
Geoloogia
Turracher Höhe geoloogilist ehitust iseloomustavad mitmesugused kivimid, samuti tektooniliste liikumiste mõjud, mis seal ilmnesid ja viisid lõpuks Alpide moodustumiseni hilismesosoikumis u 100 miljonit aastat tagasi. Idapoolsed Kesk-Alpid said praeguse struktuuri tertsiaari lõpus.
Geoloogilisest vaatenurgast kuuluvad Turracher Höhe ja selle lähiümbrus gurktali kihti, mille paleosoikumi kivimid libisesid üle nn Stangalmi triiase ajastu uuema kivimikihi. Libisemise käigu all ja peal on terve rida väiksemaid ja suuremaid sideriidi ja limoniidi ladestusi. Nende hulka kuuluvad need, mis Steinbachgrabenis ja Rohrerwaldis Turrachi lähedal, mis olid aluseks sealsele raua sulatamisele.
Turracher Höhel kõige sagedamini esinevad mineraalid on gurktali fülliit (tekkinud alam-siluris) ja Eisenhutschiefer (ülem-silurist kesk-devonini) ning gurktali kihi teisel poolel ka Altkristallin (paragneiss, vilgukivi, amfiboliit), millest mõned tekkisid Ediacara ajastul. Nende vahel asetsevad Stangalmi triiase ajastu kitsad ribad, mis koosnevad lubjakivist ja dolokivist.
Kvaternaari ajastu erinevatel jääaegadel oli Turracher Höhe jäätunud. Würmi jäätumisel olid Mura liustikul osalised voolused, mis voolasid Madal-Tauerni toitumisalast välja lõunasse. U. 20 000 aastat tagasi pani tugev soojenemine 1000–1500 aasta jooksul jäävõrgu sulama. Würmi jääaja haruldase jäänukina on Turracher Seest läänes liustikuveski. Jäätumise edasisi mõjusid võib täheldada nii maastiku kujus kui ka paljudes Turracher Höhe üksikutes kohtades. Ümardatud mäetipud, mille vahel on vannilaadsed süvendid (tsirkusorud), on tektooniliste liikumiste ja ka jäätumise tulemus. Üks näide sellest on Hohe Kor. Seal on ka jääaja liustikulise tegevuse edasine tulemus, moreenivall.
Turrachi järved
Turracher Höhel on kolm järve. Legendi järgi tekkisid need pisaratest, mille Jumal valas, kui nägi enda loodud ilu. Neist ülekaalukalt suurim on Turracher See pindalaga 19,4 ha. U. 300 m eemal ida suunas on Schwarzsee (2,6 ha). Lõuna suunas on Grünsee (1,48 ha). Kaks loodusele jäetud väiksemat järve on vähemtuntud, kuna need on maastikukaitsealal ja nende kallastele pole lubatud ehitada ning kuna nendeni pääseb ainult jalgteed pidi.
Kuni 33 meetri sügavuse Turracher See pind on kuni kuus kuud aastas täielikult külmunud. Kuna järvevett kasutatakse kunstlume tegemiseks, võib järve veetase talvel mõne meetri võrra erineda.
Peale järvede tekkisid jääaja liustikest põhjavee kõrge taseme tõttu ka rabad ja sood. Kurutipu piirkonnas on mitmesuguseid soid. Kurutipu piirkonnas on peamiselt madalsood koos mõne väiksema siirdesoo ja rabaga. Kornockil on orusoo rohkem kui 2000 m merepinnast. Kõige olulisem sooala külgneb Schwarzseega ja on tõenäoliselt osa sellest veekogust, mis on juba mudastunud.
Taimestik
thumb|Turracher Höhe on üks suurimaid piinia ühendatud alasid Austrias