cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1848. aasta revolutsioonid
Ungari kuningriik
1848. aasta Ungari revolutsioon saavutas lühiajalist edu, kuna see purustati aastal 1849 Austria ja Vene armeede poolt. Sellest hoolimata oli sel suur mõju pärisorjade vabastamisele. See algas 15. märtsil 1848, kui Ungari patrioodid organiseerisid Pestis ja Budas (nüüd Budapest) massidemonstratsioone, mis sundisid keiserlikku kuberneri nõustuma nende 12-punktilise nõudmisega, mis sisaldasid nõudmisi ajakirjandusvabadusele, sõltumatule Ungari ministeeriumile Budas-Pestis, mis vastutab rahva valitud parlamendi ees, Rahvuskaardi moodustamisele, täielikule kodaniku- ja usuvõrdsusele, vandekohtule, riigipangale, Ungari armeele, võõrvägede (Austria vägede) väljaviimisele Ungarist, poliitiliste vangide vabastamisele ja Transilvaania ühendamisele. Sel hommikul loeti nõudmised ette koos Sándor Petőfi lihtsate luuleridadega "Madjarite jumalale vannume, vannume: ei enam orjust kanna me!". Lajos Kossuth ja mõned muud liberaalsed aadlikud, kes moodustasid Riigipäeva, pöördusid Habsburgide õukonna poole esindusvalitsuse ja kodanikuvabaduste nõuetega. Need sündmused tingisid Klemens Wenzel Lothar von Metternichi, Austria vürsti ja välisministri tagasiastumise. Keiser Ferdinand nõustus Riigipäeva nõudmistega pärast 18. märtsi. Isegi kui Ungari pidi jääma keisririigi osaks "personaaluniooni" kaudu keisriga, tuli luua põhiseaduslik valitsus. Riigipäev võttis siis vastu Aprilliseadused, mis rajasid võrdsuse seaduse ees, seadusandluse, päriliku konstitutsioonilise monarhia ja lõpetasid maakasutuse üleandmise ja piiramise.
Revolutsioon kasvas vabadussõjaks Austria keisririigist, kui Horvaatia baan Josip Jelačić ületas Habsburgide võimu taastamiseks piiri. Uus Lajos Kossuthi juhitud valitsus oli esialgu Habsburgide vägede vastu edukas. Kuigi Ungari võttis oma vabaduse suhtes rahvuslikult ühtse seisukoha, toetasid mõned Ungari kuningriigi vähemused, sealhulgas Vojvodina serblased, Transilvaania rumeenlased ja mõned Ülem-Ungari slovakid Habsburgist keisrit ja võitlesid Ungari revolutsioonilise armee vastu. Lõpuks, pärast poolteist aastat kestnud võitlust revolutsioon purustati, kui Vene tsaar Nikolai I marssis rohkem kui 300 000 sõduriga Ungarisse. Ungari pandi seega jõhkra sõjaseisukorra alla, Austria võim taastati. Juhtivad mässulised, nagu Kossuth, põgenesid pagendusse või hukati. Pikapeale viis passiivne vastupanu pärast revolutsiooni Austria-Ungari kompromissini (1867), mis tähistas Austria-Ungari sündi.
Galiitsia
Ukraina rahvusliku liikumise keskus oli Galiitsias (täna jaguneb see Ukraina ja Poola vahel). 19. aprillil 1848 väljastas rühm esindajaid kreeka-katoliku vaimulikkonna juhtimisel avalduse Austria keisrile. See väljendas soove, et nendes Galiitsia piirkondades, kus russiini (ukraina) rahvastik moodustab enamuse, tuleks ukraina keelt õpetada koolis ja kasutada ametlike teadete edastamisel talurahvale; kohalikud ametnikud pidid eeldatavasti sellest aru saama ja russiini vaimulikkond tuli õiguslikult võrdsustada kõigi teiste konfessioonide vaimulikkonnaga.
2. mail 1848 loodi Kõrgeim russiini (ukraina) nõukogu. Nõukogu (1848–1851) juhtis kreeka-katoliku piiskop Grigori Jahimovitš ja see koosnes 30 püsiliikmest. Selle peaeesmärk oli Galiitsia halduslik jaotamine lääne- (poola) ja ida- (russiini/ukraina) osadeks Habsburgide monarhia piires, ning eraldi poliitilise omavalitsusega piirkonna moodustamine.
Rootsi
18.-19. märtsil leidis Rootsi pealinnas Stockholmis aset rida mässe (Marsoroligheterna). Avaldused poliitilise reformi nõudmistega levisid linnas ja sõjavägi ajas rahvahulga laiali, 18 inimohvri hinnaga.
Šveits
Šveitsis, vabariikide liidus, toimusid samuti suured sisevõitlused. Sonderbundi loomine viis novembris 1847 lühikese kodusõjani. Aastal 1848 lõpetas uus põhiseadus kantonite peaaegu täieliku sõltumatuse ja muutis Šveitsi föderaalriigiks.
Suur-Poola
Poola rahvas korraldas sõjalise ülestõusu Preisimaa vastu Poseni suurhertsogkonnas (või Suur-Poola piirkonnas), mis oli Preisimaa osa alates selle annekteerimisest aastal 1815.
Doonau vürstiriigid
pisi|Rahvas [[Bukarestis 1848 sündmuste ajal, kandes Rumeenia trikoloori]]
Rumeenia liberaalne ja rahvusromantiline ülestõus algas juunis Valahhia vürstkonnas. Olles tihedalt seotud 1848. aasta edutu mässuga Moldaavias, püüdis see kukutada keiserliku Venemaa võimude kehtestatud Regulamentul Organic režiimi valitsust ja nõudis paljude oma juhtide kaudu bojaaride eesõiguste kaotamist. Juhituna noorte intellektuaalide ja Valahhia relvajõude ohvitseride rühma poolt, õnnestus liikumisel kukutada valitsev vürst Gheorghe Bibescu, kes asendati ajutise valitsuse ja regentnõukoguga, ja ellu viia rida suuri liberaalseid reforme, mida esmalt kuulutati Islazi proklamatsiooniga.
Belgia
pisi|Võitlus [[Mouscron|Risquons-tout' külas 1848. aasta kriisi ajal Belgias]]
Belgias olid ülestõusud kohalikud ja koondusid Sillon industriel tööstuspiirkonda Liège'i ja Hainaut' provintsides. Kõige tõsisema 1848. aasta revolutsioonide ohu Belgias põhjustasid Belgia emigrantide rühmad. Varsti pärast revolutsiooni Prantsusmaal julgustati Belgia Pariisis elavaid migranttöölisi naasma Belgiasse, et kukutada monarhia ja rajada vabariik. Karl Marx aeti Brüsselist märtsi alguses minema süüdistusega, et ta kasutas osa oma pärandist Belgia revolutsionääride relvastamiseks. Umbes 6000 relvastatud emigranti "Belgia Leegionist" püüdsid ületada Belgia piiri. Esimene rühm, kes reisis rongis, peatati ja relvitustati kiiresti Quiévrainis 26. märtsil 1848.
Teine rühm ületas piiri 29. märtsil ja suundus Brüsselisse. Belgia väed kohtasid neid Risquons-Tout küla juures ja võitsid. Mitmed väiksemad rühmad suutsid Belgiasse siseneda, kuid tugevdatud Belgia piiriväed olid edukad ja võit Risquons-Tout juures lõpetas tõhusalt revolutsioonilise ohu Belgiale. Olukord Belgias hakkas paranema samal suvel pärast head saaki ja värsked valimised andsid valitsevale parteile tugeva enamuse.
Iirimaa
Nooriirlaste mäss oli Noor-Iirimaa liikumise juhitud Iiri rahvuslaste nurjunud ülestõus, osa 1848. aasta revolutsioonidest, mis mõjutas suuremat osa Euroopast. See toimus 29. juulil 1848 Ballingarry külas, South Tipperarys. Pärast jälitamist nooriirlaste ja nende toetajate väe poolt ründas ligi 50-meheline relvastatud Iiri Politseijõudude üksus maja ja võttis seesolijad pantvangi. Järgnes mitu tundi tulevahetust, kuid mässajad põgenesid pärast suure rühma Kuninglike Iiri Politseijõudude abivägede saabumist. Seda kutsutakse mõnikord Näljamässuks (kuna toimus Suure Iiri näljahäda ajal) või Ballingarry lahinguks.
Nagu varasem ühendatud iirlaste mäss aastal 1798, mis püüdis jäljendada Prantsuse revolutsiooni, ja Robert Emmeti ülestõus aastal 1803, olid nooriirlased innustatud mandri vabariiklusest.
Teised Euroopa riigid
pisi|"[[Marsoroligheterna" Stockholmis, 1848. Fritz von Dardel]]
Suurbritannia, Madalmaad, Portugal, Hispaania, Venemaa Keisririik (sealhulgas Poola ja Soome) ja Osmanite riik olid ainsad suured Euroopa riigid, kus sel ajal ei toimunud rahvarevolutsioone. Rootsi ja Norra olid vähemõjutatud. Serbia, kuigi ametlikult rahutustest mõjutamata, kuna oli Osmanite riigi osa, toetas aktiivselt Serbia revolutsiooni Habsburgide monarhias.
Venemaa suhtelist stabiilsust on omistatud revolutsiooniliste rühmade vähesele omavahelise suhtlusele. Poola kuningriigis ja Leedu suurhertsogkonnas toimusid ülestõusud aastatel 1830–1831 (Novembriülestõus) ja 1846 (Krakówi ülestõus; tähelepanuväärne selle poolest, et see suruti maha antirevolutsioonilises Galiitsia veresaunas). Viimane mäss toimus aastatel 1863–1865 (Jaanuariülestõus), kuid aastal 1848 ei toimunud midagi.
Šveits ja Portugal jäid aastal 1848 samuti puutumata, kuigi mõlemas toimusid eelnenud aastatel kodusõjad (Sonderbundi sõda Šveitsis ja Miguelistide sõjad Portugalis). Šveitsi põhiseaduse vastuvõtmine aastal 1848 oli mingit liiki revolutsioon, mis pani aluse Šveitsi ühiskonnale, nagu see on praegu.
Madalmaades ei toimunud suuri rahutusi, kuna kuningas Willem II otsustas muuta põhiseadust valimiste reformimiseks ja vähendada tõhusalt monarhia võimu. Kuigi suuri poliitilisi vapustusi ei toimunud Osmanite riigis kui sellises, toimusid poliitilised rahutused mõnes selle vasallriigis. Serbias kaotati feodalism aastal 1838 ja Serbia vürsti võimu vähendati Türgi põhiseadusega.
Muud ingliskeelsed maad
pisi|[[Tšartism|Tšartistlik miiting Kennington Commonis 10. aprillil 1848]]
Suurbritannias rahustati keskklassid maha üldise valimisõigusega (Reform Act 1832); järgnenud tšartistliku liikumise agitatsioonid, vägivald ja petitsioonid jõudsid 1848. aastal lõppjärku nende rahumeelse petitsiooniga parlamendile. Protektsionistlike põllumajandustariifide – niinimetatud "Viljaseaduste" – tühistamine aastal 1846 maandas mõningast proletariaadi indu.
Ühendriikides suurendas revolutsioonide ja nende läbikukkumise peamine mõju järgnevalt sisserännet, eriti Saksamaalt. See omakorda toitis kodusõjale eelnenud aastatel nativistlikku Know Nothingi liikumist. Know Nothingi liikumine oli vastu katoliiklikule sisserändele, eriti Saksa ja Iiri katoliiklaste sisserändele ja pidas 1848. aasta revolutsioonide läbikukkumises vastutavaks paavst Pius IX. Paavst Pius IX jätkas ka orjanduse toetamist opositsioonis kaotamisseadustele Põhjaosariikides ja kaotamisseadustele Briti impeeriumis aastal 1833.
Kalle Sepp
Kalle Sepp (sündinud 12. novembril 1982 Tallinnas) on eesti laulja.
1848. aasta revolutsioonid
Uus-Granada
Hispaaniakeelses Ladina-Ameerikas toimus 1848. aasta revolutsioon Uus-Granadas, kus Colombia üliõpilased, liberaalid ja intellektuaalid nõudsid kindral José Hilario Lópeze valimist. Ta võttis võimu aastal 1849 ja käivitas suured reformid, kaotades orjanduse ja surmanuhtluse ning andes ajakirjandus- ja usuvabaduse. Järgnenud segadus Colombias kestis neli aastakümmet; aastatel 1851–1885 laastas riiki neli üldist kodusõda ja 50 kohalikku revolutsiooni.
Kalle Sepp
Haridus
Ta õppis Tallinna Kivimäe Põhikoolis ning lõpetas 2001. aastal Tallinna Nõmme Gümnaasiumi. 2007. aastal sai Tallinna Ülikoolist töö- ja tehnoloogiaõpetuse õpetaja erialal bakalaureusekraadi, pärast seda astus magistriõppesse.
1848. aasta revolutsioonid
Brasiilia
Brasiilias kestis "Praieira ülestõus", Pernambuco liikumine 1848. aasta novembrist 1852. aastani. Asehalduskorra ajast lahendamata jäänud konfliktid ja kohalik vastupanu Brasiilia keisririigi kindlustamisele, mis oli välja kuulutatud aastal 1822, aitas külvata revolutsiooni seemneid.
Pärand ja mälestus
pisi|300px|Ferdinand Schröderi karikatuur 1848/49. aasta revolutsioonide purustamisest Euroopas (Düsseldorfer Monatshefte, august 1849)
Kalle Sepp
Töö
Ta on töötanud Eesti Televisiooni produtsendi assistendina ning lauljana kruiisilaevade meelelahutusprogrammides. 2009. aastast töötab revüüteatris Starlight Cabaret õhtujuhi ja lauljana. Lisaks laulab ta veel Tallinna Ülikooli Meeskooris (oli 2003–2013 koori president) ja solistina ansamblis The Purple Gang.
1848. aasta revolutsioonid
Pärand ja mälestus
- Pierre-Joseph Proudhon
Kalle Sepp
Teatris ja televisioonis
Ta on osalenud koorilauljana muusikalides „Romeo ja Julia“ (NUKU), „Pipi Pikksukk“ (Muusikaliteater), Cole Porteri „Nii on meil moes“ (Muusikaliteater), „Shrek“ (NUKU) ning üles astunud Juan Peróni rollis muusikalis “Evita”, Ooperifantoomi ja monsieur André rollis muusikalis “Ooperifantoom” (Vanemuine).
1848. aasta revolutsioonid
Pärand ja mälestus
Revolutsioonidest oli palju mälestusi. Demokraadid vaatasid 1848. aastale kui demokraatlikule revolutsioonile, mis pikas perspektiivis tagas vabaduse, võrdsuse ja vendluse. Marksistid mõistsid 1848. aasta hukka kui töölisklassi ideaalide reetmise kodanluse poolt, kes oli proletariaadi õiglaste nõudmiste suhtes hoolimatu. Rahvuslastele oli 1848. aasta lootuste kevad, kui uued tekkivad rahvused hülgasid vanad paljurahvuselised impeeriumid. Nad kõik olid kibedalt pettunud lühikesest ajast. 1848. aasta oli paremal juhul tulevikulootuse kuma ja halvemal juhul oli see kandejõud, mis tugevdas reaktsionääre ja lükkas hilisemad edusammud kaugemale.
Kalle Sepp
Teatris ja televisioonis
Ta on mänginud telesarjades "Kelgukoerad" (2010) ja "Viimane võmm" (2015).
1848. aasta revolutsioonid
Pärand ja mälestus
Revolutsioonijärgsel kümnendil pärast 1848. aastat oli silmnähtavalt vähe muutunud ja enamus ajaloolasi pidas revolutsioone läbikukkunuks, jäävate struktuurimuutuste näiva puudumise tõttu.
Kalle Sepp
Saavutusi
Ta võitis 2016. aastal (viiendal hooajal) meelelahutussaate "Su nägu kõlab tuttavalt".
1848. aasta revolutsioonid
Pärand ja mälestus
Sellest hoolimata oli mõnel revolutsioonilisel liikumisel, eriti Habsburgide maadel, veidike kohest edu. Austria ja Preisimaa loobusid feodalismist 1850. aastaks, parandades paljude talupoegade elu. Euroopa keskklassid said järgmise 20 aasta jooksul poliitilist ja majanduslikku kasu; Prantsusmaa säilitas üleüldise meeste hääleõiguse. Venemaa vabastas pärisorjad 19. veebruaril 1861. Habsburgid pidid lõpuks andma ungarlastele rohkem enesemääramisõigust (Ausgleich aastal 1867). Revolutsioonid innustasid püsivaid reforme Taanis, samuti Madalmaades.
Kalle Sepp
Isiklikku
Tema ema on Tallinna Kivimäe Põhikooli direktor Maie Sepp. Kalle Sepp peab end saarlaseks, ta maakodu asub Saaremaal Pöides.
1848. aasta revolutsioonid
Pärand ja mälestus
Tšiilis innustasid 1848. aasta revolutsioonid 1851. aasta Tšiili revolutsiooni.
Texase mägismaa asustati Saksa intellektuaalide poolt, kes põgenesid reaktsiooniliste puhastuste eest; sajand hiljem kehtestas esimene Ameerika Ühendriikide president sellest piirkonnast, Lyndon Johnson, suure kodanikuõiguste seadustiku.
Anton Heinrich Lücke
Anton Heinrich Lücke (19. jaanuar 1745 Hildesheim – 29. märts/9. aprill 1799 Ambla) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis aastast 1766 (immatrikuleeriti 12. aprillil 1766) Göttingeni ülikoolis, õppemaksust vabastatuna. Ordineeriti 27. septembril/8. oktoobril 1769 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1769–1799 Ambla Maarja koguduse õpetaja. Lisaks oli ta aastatel 1786–1796 (sel ajal kuulus Ambla kogudus Ida-Harju praostkonda) Ida-Harju praostkonna praost; kui eelmine administratiivjaotus aastal 1796 taastati, sai temast Järva praostkonna praost. Samuti oli ta 3. veebruarist/14. veebruarist Eestimaa konsistooriumi assessor.
Isiklikku
Tema abikaasa Catharina Margaretha isa Christoph Schnabel oli Haljala Püha Mauritiuse koguduse õpetaja, abikaasa vend David Christoph Schnabel oli Koeru ja Tallinna toomkoguduse õpetaja.
Eesti Vabariigi teaduspreemia
Alates 2004. aastast võib määrata teaduspreemia vastava teadusala paradigmat ja maailmapilti mõjutava, uut teadusvaldkonda rajava teadusliku avastuse või olulise sotsiaalmajandusliku mõjuga innovaatilise tooteni viinud avastusel põhineva leiutise või teadus- ja arendustöö eest.
Pikaajalise tulemusliku teadus- ja arendustöö eest võib igal aastal määrata kaks preemiat ning aastapreemia võib määrata eelmise nelja aasta jooksul valminud ja avaldatud parimate teadustööde esiletõstmiseks järgmistes teadus- ja arendustegevuse valdkondades:
Riigi teaduspreemiate väljaandmist reguleerib "Riigi teaduspreemiate põhimäärus".
Alates 1997. aastast annab Eesti Teaduste Akadeemia välja kogumikku "Eesti Vabariigi teaduspreemiad" (kuni aastani 2014) ja Eesti Vabariigi preemiad (alates 2015).
1994
1994. aastal kehtestas Vabariigi Valitsus, et igal aastal määratakse üks riigiteaduspreemia "pikaajalise teadustöö tulemuste eest teadlasele või teadlaste kollektiivile" ning eelmise aasta parimate teadustulemuste esiletõstmiseks viis aastapreemiat järgmistes teadusvaldkondades:
1997
Riigi teaduspreemia pikaajalise tulemusliku teadustöö eest sai Viktor Palm.
Aastapreemiad:
1998
Preemia pikaajalise tulemusliku teadustöö eest sai Juhan Peegel.
Aastapreemiad:
1999
Preemia pikaajalise tulemusliku teadustöö eest sai Pavel Bogovski.
Aastapreemiad:
2000
Preemia pikaajalise tulemusliku teadus- ja arendustöö eest sai Endel Lippmaa.
Aastapreemiad:
2001
Preemia pikaajalise tulemusliku teadus- ja arendustöö eest sai Karl Rebane.
Aastapreemiad:
2002
Preemia pikaajalise tulemusliku teadus- ja arendustöö eest sai akadeemik Erast Parmasto.
Aastapreemiad:
2003
Vastavalt Valitsuse määrusele otsustati edaspidi anda preemiaid pikaajalise tulemusliku teadus- ja arendustöö eest kaks. Need preemiad said akadeemik Jaan Einasto ja akadeemik Ain-Elmar Kaasik.
Aastapreemiad:
2004
Preemiad pikaajalise tulemusliku teadus- ja arendustöö eest said akadeemik Tšeslav Luštšik ja Sulev Vahtre.
Aastapreemiad:
2005
preemiad pikaajalise tulemusliku teadus- ja arendustöö eest said Ea Jansen ja akadeemik Ilmar Koppel.
2006
Riigi teaduspreemia innovaatilise tooteni viinud väljapaistva teadus- ja arendustöö eest määrati kollektiivile koosseisus Ago Samoson (kollektiivi juht), Tiit Tuherm, Jaan Past, Andres Reinhold, Tiit Anupõld tööde eest teemal "Ülikiire proovirotatsiooni tehnika arendamine".
Preemiad pikaajalise tulemusliku teadus- ja arendustöö eest said Lembit Allikmets ja akadeemik Mihkel Veiderma.
Aastapreemiad:
2007
Riigi teaduspreemia teadusharu paradigmat ja maailmapilti mõjutava avastuse eest määrati kollektiivile koosseisus Jaan Einasto (kollektiivi juht), Maret Einasto, Enn Saar ja Erik Tago töö eest teemal "Tumeaine avastamine galaktikate ümbruses ning universumi kärgstruktuur".
Aastapreemiad:
2008
Preemiad pikaajalise tulemusliku teadus- ja arendustöö eest said akadeemik Valdek Kulback ja Tiina Talvik.
2009
Preemiad pikaajalise tulemusliku teadus- ja arendustöö eest said akadeemik Dimitri Kaljo ja Kalju Kask.
Riigi teaduspreemia innovaatilise tooteni viinud väljapaistva teadus- ja arendustöö eest sai kollektiiv koosseisus Hillar Aben (kollektiivi juht), Leo Ainola, Johan Anton, Andrei Errapart töö "Integraalse fotoelastsusmeetodi teooria, mõõtmistehnoloogia ja aparatuuri väljatöötamine ja rakendamine jääkpingete mõõtmisel klaasitööstuses" eest;
Aastapreemiad:
2010
Preemiad pikaajalise tulemusliku teadus- ja arendustöö eest said Marika Mikelsaar ja akadeemik Arvo Ots.
Aastapreemiad:
2011
Preemiad pikaajalise teadus- ja arendustöö eest said akadeemik Vladimir Hižnjakov ja akadeemik Ülo Lille.
Aastapreemiad:
2012
Aastapreemiad:
2013
Preemiad pikaajalise tulemusliku teadus- ja arendustöö eest said Maie Kalda ja akadeemik Enn Mellikov.
Aastapreemiad:
2014
Preemiad pikaajalise tulemusliku teadus- ja arendustöö eest said Ain Heinaru ja Enn Tarvel.
Aastapreemiad:
2015
Preemiad pikaajalise tulemusliku teadus- ja arendustöö eest said akadeemik Jüri Engelbrecht ja akadeemik Anto Raukas
Aastapreemiad:
2016
Preemiad pikaajalise tulemusliku teadus- ja arendustöö eest said akadeemik Ülo Lepik ja akadeemik Raimund-Johannes Ubar
Aastapreemiad:
2017
Preemiad pikaajalise tulemusliku teadus- ja arendustöö eest said akadeemik Enn Tõugu ja akadeemik Gennadi Vainikko.
Aastapreemiad:
2018
Preemiad pikaajalise tulemusliku teadus- ja arendustöö eest said Mall Hiiemäe ja akadeemik Agu Laisk.
Olulise sotsiaal-majandusliku mõjuga innovatiivse tooteni viinud teaduslikul avastusel põhineva teadus- ja arendustöö "E-ühiskonna alustehnoloogia" eest sai preemia Ahto Buldas.
Aastapreemiad:
2019
Preemia pikaajalise tulemusliku teadus- ja arendustöö eest said Anne Luik ja akadeemik Peeter Saari.
Olulise sotsiaal-majandusliku mõjuga innovaatilise tooteni viinud teaduslikul avastusel põhineva teadus- ja arendustöö „BNA onkoviiruste paljunemise molekulaarsete mehhanismide uurimisest bioloogiliste ravimite arendus- ja tootmistehnoloogiate väljatöötamiseni“ eest sai preemia akadeemik Mart Ustav.
Aastapreemiad:
2020
Preemia pikaajalise tulemusliku teadus- ja arendustöö eest (40 000.- eurot) said Tartu ülikooli genoomika instituudi populatsioonigeneetika juhtivteadur, molekulaarbioloogia instituudi evolutsioonilise bioloogia õppetooli juhataja, arheogeneetika professor, akadeemik Richard Villems ja Tartu ülikooli psühholoogia instituudi eksperimentaalpsühholoogia osakonna juhataja, professor, akadeemik Jüri Allik.
Olulise sotsiaal-majandusliku mõjuga innovaatilise tooteni viinud teaduslikul avastusel põhineva teadus- ja arendustöö eest sai teaduspreemia (50 000.- eurot) Genoomika instituudi genoomika ja biopankade juhtivteadur, biotehnoloogia professor, akadeemik Andres Metspalu Eesti Geenivaramu asutamise ja eestvedamise ning Eesti Genoomiprojekti algatamise eest;
Johann Friedrich Auster
Johann Friedrich Auster (1804 Räpina – 1. oktoober 1877 Maarja-Magdaleena) oli köster ja koolijuht.
Liisa Pulk
Liisa Pulk (sündinud 12. juunil 1985 Pärnus) on eesti näitleja.
Johann Friedrich Auster
Johann Friedrich Auster oli aastatel 1835–1856 Maarja-Magdaleena Koguduse köster.
Liisa Pulk
Ta on lõpetanud 2004. aastal Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi, õppinud Tartu Ülikoolis semiootika ja kulturoloogia erialal ning lõpetanud 2010. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (XXIV lennus).
Johann Friedrich Auster
Isiklikku
Johann Friedrich Austeri abikaasa Anna Juliana Auster (np Lamm) sündis 1808 ja suri 16. september 1868. Lapsed: Julie Mathilde Rosalie Linde (Auster); Charlotte Beate Sophia Auster; Christoph Eduard Alexander Auster; Christine Marie Pauline Auster ja Woldemar Friedrich Ottomar Auster.
Alumiiniumkloriid
Alumiiniumkloriid on kristalne valge aine, millel on madal sulamis- ja keemistemperatuur. Sellel ühendil võib olla kolm struktuuri olenevalt temperatuurist ja olekust. AlCl3 kõrval on tuntud ka dimeer Al2Cl6.
Kereühendus
Kereühendus on juhtiv ühendus elektripaigaldise või -seadme pingestatud osa ja kere vahel. Kereühendus tekib lubamatu nähtusena enamasti isolatsioonirikke tagajärjel või paljaste pingestatud ahelaosade deformeerumisel.
Niisuguse ühenduse korral rakendub kerele puutepinge. Sellest tuleneva elektrilöögi ohu ärahoidmiseks rakendatakse kere maandamist, potentsiaaliühtlustust ja rikkevoolukaitset. Kasutatakse ka kaitseisolatsiooni, väikepinget, puutevõimatut paigutust vm.
Alumiiniumkloriid
Veevaba AlCl3 on väga hügroskoopne ja „suitseb” niiskes õhus. Veega reageerib väga intensiivselt (sisisedes). Alumiiniumkloriid on tugev Lewisi hape ja kasutusel katalüsaatorina orgaanilises sünteesis (peamiselt alküülimisel) ja nafta krakkimisel.
Liisa Pulk
Aastatel 2010–2014 oli ta Vanemuise teatri draamanäitleja. Alates 2014. aastast on ta vabakutseline näitleja.
Horbanivka (Vinnõtsja rajoon)
Horbanivka (ukraina keeles Горбанівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Vinnõtsja rajoonis. Elanike arv on 550. Pindala on 0,96 km².
Liisa Pulk
Isiklikku
Liisa Pulgal ja Erki Kukel on 2019. aastal sündinud tütar.
Eesti Vabariigi teaduspreemia
2020
Aastapreemiad (à 20 000.- eurot) eelneva nelja aasta jooksul valminud ja avaldatud parimate teadustööde eest said:
2021
Preemia pikaajalise tulemusliku teadus- ja arendustöö eest (40 000 eurot) said meditsiinidoktor professor Toomas-Andres Sulling ja Tartu ülikooli humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna emeriitprofessor Jüri Talvet.
Aastapreemiad (à 20 000 eurot) eelneva nelja aasta jooksul valminud ja avaldatud parimate teadustööde eest said:
2022
Preemia pikaajalise tulemusliku teadus- ja arendustöö eest (à 40 000 eurot) pälvisid etnomusikoloogia vanemteadur, dr Ingrid Rüütel ning Tartu ülikooli emeriitprofessor Ene-Margit Tiit.
Aastapreemiad (à 20 000 eurot) eelneva nelja aasta jooksul valminud ja avaldatud parimate teadustööde eest said:
Vecmuiža mõis
Ajalugu
Johann von Wallenrode läänistas selle aastal 1403 Heinrich von Vietinghoffile. Aastal 1630 moodustati selle territooriumil Baizeemi ja Mētaka külade juurde karjamõisad. Aastal 1716 ostsid mõisa Aderkased. Aastal 1852 sai mõisa omanikuks paruness Luise Friederike Dorothea von Mengden.
Mõisa suurus
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal koos Baizeemi ja Mētaka mõisaga 6 ja 1/4 adramaad, neile allus 251 mees- ning 277 naishinge. Aastal 1757 oli neil adramaid 6 ja 1/4, aastal 1734 aga 5 ja 1/2. Aastal 1688 oli mõisade suurus 13 ja 3/4 adramaad, aastal 1641 aga kaheksa adramaad. Aastal 1832 oli mõisadel adramaid 8 ja 1/3, aastal 1881 aga 4 ja 78/80, lisaks 9 ja 34/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad
Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: Fossenberg.
Tetovo
Tetovo (makedoonia keeles Тетово; albaania keeles Tetova, Tetovë; türgi keeles Kalkandelen) on linn Põhja-Makedoonia loodeosas, Tetovo omavalitsuse keskus.
Krekenava Püha Neitsi Maarja Taevassemineku basiilika
pisi|Kirik külgvaates Krekenava Püha Neitsi Maarja Taevassemineku basiilika (leedu keeles Krekenavos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bazilika) on kirik Leedus Panevėžysi rajoonis Krekenavas, aadressil Bažnyčios g. 18.
Tetovo
Linn asub Šari mägede jalamil. Tetovot läbib Pena jõgi.
Krekenava Püha Neitsi Maarja Taevassemineku basiilika
Kirikut kasutab katoliku kiriku Panevėžysi piiskopkond, see on ametlikult basilica minoris.
Tetovo
Suurema osa rahvastikust moodustavad albaanlased. 2002. aastal oli linnas 86 580 elanikku, neist 60 880 albaanlased (70,3%), 20 053 makedoonlased (23,2%) ja 2357 mustlased. Peale nende elab linnas ka turgi rahvaid.
Krekenava Püha Neitsi Maarja Taevassemineku basiilika
Kirikuhoone
Praegune kirikuhoone ehitati Krekenavasse aastal 1902. Hoone on hea näide uusgooti stiilist. Nelinurkse põhiplaaniga kirikul on kaks torni ja kolm löövi. Kirik lõpeb kahe apsiidiga. Hoone projekteeris valgevene arhitekt Ustin Golinevič. Kirikus asub ristimeister Vincas Svirskise valmistatud rist.
Tetovo
Tetovos on sündinud Jovan Ilievski.
Krekenava Püha Neitsi Maarja Taevassemineku basiilika
Varasem ajalugu
Krekenavasse rajati esimene kirik aastal 1419. Arvatakse, et selle lasi ehitada Vytautas. Aastal 1484 lasid Rodai mõisa omanikud selle asemele uue puitkiriku ehitada, sellest sai ka kihelkonnakirik. Aastal 1527 valmis selle juurde ka kirikla. Aastal 1533 hakkas kiriku juures tegutsema kihelkonnakool.
XVIII sajandi alguses põles kirik maha. Aastal 1736 valmis uus kirikuhoone. Säilinud on sealse vaimuliku Benediktas Smigelskise märkmed, kus on hulgaliselt infot tolleaegsete Leedu kirjanike kohta. Märkmed on kirjutatud poola keeles.
Praegune hoone
Aastal 1902 valmis praegune uusgooti stiilis kirikuhoone. Aastal 1907 õnnistas piiskop Gasparas Cirtautas uue kiriku sisse.
Aastail 1915–1917 elas kiriklas Leedu luuletaja Maironis. 15. augustil 2011 andis paavst Benedictus XVI kirikule basilica minoris 'e staatuse.
Calonne-Ricouart
pisi|Calonne-Ricouart'i vallamaja
Calonne-Ricouart on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Calonne-Ricouart on endine söekaevanduslinn u. 9,7 km Béthune'ist edelas ja 53 km Lille'ist edelas, teede D70 ja D341 ristumiskoha ümbruses, Clarence'i jõe kallastel.
pisi|tühi|
Ajalugu
Küla ja vana linnus põletati 1537. aastal François I vägede poolt maha. St. Pierre'i kirik ehitati aastatel 1763-1781 uuesti üles. 1786. aastal ehitati praegusesse kalmistu asukohta uus loss. Umbes samal ajal ehitati Bernard Calonne'i algatusel Clarence'i jõe põhjakaldale vesiveski. See müüdi Prantsuse revolutsiooni ajal maha ja lakkas 1945. aastal töötava veskina tegutsemast. Tänapäeval on algsest hoonest alles ainult väike osa.
Omadused
Kivisöekaevandamise aastatel tekkinud aherainemäed on nüüdseks kadumas, kuna sisaldavad materjali, mida saab kasutada teedeehituses. Linnast ida pool, kus kunagi asusid šahtipead, asub Calonnixi park, mis hõlmab 35 ha maad, sealhulgas 15 ha metsa ja 5 ha tiike. Saadaval on erinevad sportimis- ja vabaajaveetmisevõimalused (tennis, squash, ratsutamine, ronimissein, vesijalgrattad, forellipüük, täispuhutav mänguväljak ja loomapark). Kohapeal, endises söekaevanduse lõhkeainete laos, asub ka nahkhiirte kaitseala.
Kuninglik Tehnikainstituut
Kuninglik Tehnikainstituut (ka Kuninglik Tehnoloogiainstituut, Kuninglik Tehnikaülikool, Stockholmi Tehnikaülikool, Stockholmi Tehnikainstituut; rootsi keeles Kungliga Tekniska högskolan, lühend KTH) on ülikool Rootsis Stockholmis. KTH asutati 1827 Rootsi esimese polütehnikumina ja on Skandinaavia üks suurimaid tehnikaharidust pakkuvaid kõrgkoole. KTH moodustab kolmandiku Rootsi ülikoolitaseme tehniliste uurimistööde ja tehnilise hariduse mahust. KTH pakub õppekavasid, mis viivad arhitektuurimagistri, tehniliste teaduste magistri, tehniliste teaduste bakalaureuse, loodusteaduste bakalaureuse, loodusteaduste magistri, litsentsiaadi või doktorikraadini.
Ülikoolis on kokku veidi üle 14 000 täisajaga üliõpilase, rohkem kui 1700 aktiivset kraadiõppurit ja 4600 täiskohaga töötajat. KTH on üks juhtivaid tehnikaharidust andvaid ülikoole Euroopas ja kõrgelt hinnatud kogu maailmas, eriti tehnoloogia ja loodusteaduste valdkonnas.
Karl Woldemar Emil Grohmann
Karl Woldemar Emil Grohmann (8./20. märts 1830 Türi – 22. jaanuar/3. veebruar 1896 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Eesti suursaatkond Ateenas
Eesti suursaatkond Ateenas on Kreekas Ateenas asuv Eesti suursaatkond. Suursaatkond asub aadressil Messogion Ave. 2-4.
Karl Woldemar Emil Grohmann
Õppis aastatel 1841–1849 Tallinna gümnaasiumis ja 1850–1853 Tartu ülikooli usuteaduskonnas. Oli seejärel 1854–1856 Vatla mõisas koduõpetaja. Aastatel 1857–1858 töötas ta õpetajana Gustav Max Schmidti Eragümnaasiumis Viljandis. Ordineeriti 19./31. juulil 1858 Tallinnas õpetajaks.
Eesti suursaatkond Ateenas
Eesti suursaatkonna konsul Ateenas on Ahti Raidal.
Karl Woldemar Emil Grohmann
Oli aastatel 1858–1870 Tveris luterlik vaimulik. Kutsuti aastal 1870 (introdutseeriti 5./17. juulil 1870) Tallinna Jaani koguduse teiseks õpetajaks. Aastast 1874 oli ta Tallinna Jaani koguduse esimese pihtkonna õpetaja. Lisaks tegutses ta 1872–1873 usuõpetajana venekeelses Tallinna Aleksandri gümnaasiumis.
Grohmann oli Tallinna Jaani kirikukoori juht. Aastal 1874 esitati tema juhatusel Joseph Haydni oratoorium. Kuulus 1880. aasta üldlaulupeo ettevalmistamise muusikakomisjoni. Ta oli Ristirahva Pühapäeva Lehe alaline kaastööline.
Isiklikku
Tema isa Woldemar Eugen Grohmann ja vanaisa Justus Heinrich Grohmann olid Türi Püha Martini koguduse õpetajad, poeg Gottwald Eugen Eduard Grohmann oli Püha Jakobi koguduse õpetaja, poeg Gottfried William August Grohmann oli Risti ja Tallinna Jaani koguduse õpetaja.
Robin Downie
Robin Downie (õieti Robert Silcock Downie; sündinud 19. aprillil 1933 Glasgow's) on Briti filosoof. Ta on kirjutanud moraalifilosoofiast, poliitikafilosoofiast ja teadusfilosoofiast. Tema põhiline uurimisvaldkond on olnud meditsiinieetika.
Ivan Makarov
pisi|püsti|Ivan Makarov (2020)
Robin Downie
Ta õppis Glasgow' Ülikoolis William Gauld Maclagani ja Charles Arthur Campbelli käe all filosoofiat ja inglise kirjandust. Hiljem õppis ta filosoofiat Oxfordi Ülikoolis, kus teda mõjutasid Henry Habberley Price ja Friedrich Waismann. Alates 1959. aastast õpetas ta Glasgow' Ülikoolis, kus ta oli 1969–2002 moraalifilosoofia professor.
Ivan Makarov
Ivan Makarov (sündinud 15. oktoobril 1957 Tartus) on Eesti poliitik, ajakirjanik ja muusik, 2020. aasta veebruarist 2021. aasta jaanuarini oli ta rahvastikuministri kommunikatsiooninõunik, 2021. aasta juunist Riigikogu aseesimees Martin Helme abi, valitud 25. novembril 2021 Tallinna Linnavolikogu Haridus- ja kultuurikomisjoni aseesimeheks.
Robin Downie
Andestus
Artiklis "Forgiveness" väidab Downie, et andestus on agaape hoiaku teadlik taastamine pärast haavatasaamist, mis selle katkestab.
Ivan Makarov
Elulugu
Makarov lõpetas 1979. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia kalakasvatuse erialal. Pärast ülikooli töötas ta Läänemere kalamajanduse teadusliku uurimise instituudis nooremteadurina ja Õhtulehes tõlgi ja toimetajana.
Robin Downie
Andestus
Downie eeldab, et valmidus andestada on voorus ja suutmatus andestada või vähemalt tahtmatus proovida andestada on pahe.
Kui A andestab B-le, siis peab B olema A-d haavanud. See tundub olevat andestuse loogiliselt tarvilik tingimus. B ei pea küll olema teadlik sellest, mis ta teinud on (võib andestada ka neile, kes ei tea, mida nad teevad, kuid ainult seda, mida mõistlik inimene peaks haavamiseks). Ent A peab tingimata olema teadlik sellest, et teda on haavatud. Õigemini on B-le andestamise tarvilik tingimus, et A usub, et B on teda haavanud. Isegi kui see uskumus on väär, saab A püüda andestada, kuigi see väljapoole paistab kohatuna. Ka sel juhul ei taunita tõelise andestuse hoiakut, sest andestav vaim ise on alati moraalselt heakskiidetav. Sellele analüüsile on kaks näilist vastunäidet, millest tuleb lahti saada. Esiteks saab vastu väita, et saab öelda, et A ei suuda B-le andestada seda, mis ta tegi C-le. Kui seda juttu tõsiselt võtta, siis tundub see olevat näide selle kohta, kuidas andestatakse seda, mida tehti kellelegi teisele. Võidakse vastata, et A kujutleb end C asemele, nii et ta samastab end C-ga. Võidakse isegi öelda, et A näeb end haavatuna kui inimsoo liige. Seda vastust on ahvatlev omaks võtta, sest nii saab vastunäidet näha nii, et andestuse tarvilik tingimus on täidetud. Ent sellele vastusele on vastuväide. Suutmatus andestada on moraalne puudus, aga selles näites moraalset puudust ei ole. Sellepärast võib arvata, et sõna on küll sama, aga mõiste on teine. See on vastus vastunäitele. Teine vastunäide on see, et öeldakse "ma ei suuda endale andestada". Tarvilikust tingimusest tuleneb siis, et ütleja pidi iseendale kahju tegema. Mõnikord see muidugi võibki nii olla. Aga tavaliselt räägitakse nende sõnadega kellelegi teisele tehtud kahjust. Usutavan oleks öelda, et endale mitte andestada suutja asub selle inimese vaatekohale, kellele ta kahju tegi, ning siis ta leiab, et kui tema oleks see, kellele ta kahju tegi, siis tal oleks raske või võimatu andestada. Vastus oleks siis, et andestusest räägitakse kujutletavast haavatu vaatepunktist. Aga jällegi, valmidus andestada on voorus. Aga selles vastunäites ei ole andestamine kiiduväärne ja võib isegi olla laiduväärne. Tõsi küll, kindlaksjääjat iseendale mitte andestamisele võidakse mõnes kontekstis laita selle eest, et ta ei luba endale andestada, mis on uhkus. Sel juhul võib tahtmatus iseendale andestada olla pahe, aga valmidus andestada ei ole kindlasti voorus. See viitab sellele, et siin polegi tegu andestusega. Sellepärast on kahtlane, kas nende vastuväidete puhul on tegu tavalise andestuse mõistega, isegi venitatud mõttes. Tundub usutavana, et tegu on teise mõistega. Sellepärast need näited ei puutu andestuse mõiste analüüsisse ega lükka andestuse tarvilikku tingimust ümber.
Ivan Makarov
Elulugu
Ta on töötanud Eesti Raadios (edaspidi ERR-is) 1992. aastast kuni 2020. aasta maini Raadio 4 vastutava toimetajana, juhtinud kümme aastat selle venekeelse raadiokanali reklaamiosakonda, olles ühtlasi ka clipmaker, teinud 20 aastat Raadio 4-s igapäevast Balti infosaadet "Raadius", 28 aastat öömuusika programmi ja 25 aastat hommikuprogramme, viimastel aastatel oli info- ja poliitiliste nädalasaadete "Subbotitsa" (Субботица) ja "Nedelitsa" (Неделица) juht. Makarov on teinud Vikerraadios "Keskööprogrammi" ja iganädalast vene meediaväljaannete ülevaadet, mis asendus hiljem iganädalase kommentaariga. Makarov on teinud Raadio 2-s ka muusikasaadet "Estrada".
Ta on olnud Postimehe kolumnist.
2020. aasta veebruarist kuni 2021. aasta jaanuari lõpus toimunud valitsusevahetuseni töötas ta rahvastikuminister Riina Solmani kommunikatsiooninõunikuna. Alates 2020. aasta aprillist on ta ka portaali Objektiiv kolumnist.
Robin Downie
Andestus
Ülaltoodud vastunäidetes ei ole tegelikult jutt mitte andestusest, vaid leppimisest. Leppida on võimalik ka siis, kui haavatud on kedagi teist. Leppimine ja iseenda haavatus on sageli seotud, kuid see seos on sattumuslik. On kerge näha, kuidas leppimise ja andestuse mõiste segi lähevad. Kui haavamine on triviaalne, siis pole kohatu, et andestuse hoiak ongi leebe kohtlemise või möödavaatamise hoiak. Ja teiseks, leppimist kasutatakse sageli andestuse moraalselt madalama aseainena. Sageli on lihtsam pisendada haavamise suurust ja ignoreerida moraalse süüteo loomust ning leppida kui haavamisele näkku vaadata ja pingutada, et andestada. See moraalne segadus ning leppimise ja andestuse mõisteline segiajamine süvendavad teineteist.
Kui nüüd andestus ei ole leppimine, kuidas seda siis analüüsida? Sõnade "ma annan sulle andeks" lausumisest ei piisa, on tarvis ka kohast käitumist. Sellepoolest andestamine erineb lubaduse andmisest, mille puhul vähemalt enamasti sõnadest piisab. Andestussõnad tekitavad ootusi, mis võivad täituda või mitte. Kui lubaduse puhul ootused ei täitu, siis on lubadus ikkagi antud. Kui aga andestuse puhul ootused ei täitu, siis andestust pole olnud. Ja on ka kahtlane, kas andestuseks on üldse sõnu tarvis. Andestada saab ka nii, et see, kellele andestatakse, teada ei saa, ka tema äraolekul. Muutuvad hoiakud ja käitumine tema suhtes. "Ma annan sulle andeks" ei ole kunagi performatiivne lausung, vähemalt mitte andestuse mõiste suhtes. See on oluline, sest andestust võidakse ära segada armuandmise mõistega, mille kohta mõnikord kasutatakse sõna "andestus". See seletab, miks on kerge pidada lausungit "ma annan sulle andeks" performatiivseks. Andestus ja armuandmine erinevad esiteks selle poolest, et armuandmise puhul jäetakse ära teo teenitud tagajärjed, vaadatakse tehtust mööda ja koheldakse tegijat leebelt. Armuandmine on leppimine, andestus ei ole. Teiseks, see, mille eest armu antakse, peab olema üleastumine, see, mida andestatakse, peab olema haavamine. Haavamise eest armuandmisest saab rääkida ainult niivõrd, kui see on normide rikkumine. Ja pole võimalik andestada üleastumist, kui seda ei võeta haavamisena. Sellest tuleneb kolmas erinevus. Kuigi üleastumisega leppida (sellesse leebelt suhtuda) saab igaüks, saab armu anda ainult selleks pädev isik või organ. Andestusel sellist piirangut ei ole. Armu antakse ametnikuna rollis, andeks antakse inimesena. Nüüd saab seletada, miks "ma annan sulle armu" saab olla performatiivne lausung, aga "ma annan sulle andeks" ei saa. Kui esimese lausub kohane isik kohases kontekstis, siis armuandmine seisnebki selles; rohkem pole tal ametiisikuna tarvis teha, käivitub normatiivne masinavärk. Teise lausungi puhul antakse lihtsalt märku oma kohasest hoiakust ja sellest, et see, kellele andeks antakse, võib oodata kohast käitumist. Tulebki eristada kahesuguseid mõisteid. Ühed, nagu andestus ja pahameel, peavad silmas tegusid, mida saab teha inimestena; teised, nagu armuandmine ja karistus, peavad silmas tegusid, mida saab teha ainult rollides. Nende segiajamisest võivadki tulla mõned teoloogilised probleemid seoses sellega, mis mõttes ainult Jumal saab patte andeks anda. Kui patt on Jumala haavamine, siis asi on triviaalne. Kui patt on ka moraaliväärtuste korra rikkumine, siis võib asja mõista nii, et tegu ei ole andestusega, vaid armuandmisega ja seda teeb Jumal kui ebaisikuliste moraaliväärtuste kehastus, vaadates pattudest mööda ja koheldes patustajaid leebelt.
Ivan Makarov
Looming
Makarov andis välja ansambli Ruja üleliidulise vinüülplaadi "Pust budet vsjo". Ta on kirjutanud umbes 150 venekeelset ja sadakond eestikeelset lauluteksti. Laule tema tekstidele esitasid Urmas Alender, Peeter (Pepe) Saar, Hillar Norralt, Indrek Patte, Mihkel Van, Tanel Padar, Jüri Homenja, Jaan Elgula, Mati Nuude, Estin, Erich Krieger, Tajo Kadajas, Hendrik Sal-Saller, Anne Veski, Uku Suviste, Ruja, Vanemõde, Data, Justament, Sunshine Company, 4 tankisti ja Rebane, Meie Mees, Hovery Covery, Triana Park jpt.
Robin Downie
Andestus
Andestav vaim ei erine hoiakust, mis üldise arvamuse järgi peaks inimestevahelisele käitumisele alati omane olema. Agaape hoiakust saab andestav hoiak haavamise kontekstis. See võimaldab mõista, miks saav rääkida andestavast meelelaadist. Mõned inimesed ilmutavad loomuse, armu või moraalse saavutuse tõttu oma käitumises alaliselt agaape vaimu. Nende puhul ei tekita haavamine hoiaku katkemist: nad on juba ette andestanud. Enamiku inimeste puhul aga toob haavatasaamine kaasa vastutuleliku ja positiivse agaape katkemise puhul häirumine. Andestades ületatakse sel juhul teadlikult tõke, mis haavamise tõttu tekkis.
Downie püüab nüüd õigustada eeldust, et valmidus andestada on voorus ja tahtmatus andestada on pahe. Seda saab teha ainult teatud eluvaate raames. Ei sobi näiteks Friedrich Nietzsche eetika, mille järgi valmidus andestada on omane orjamoraalile. Et aga nüüd saab vastu väita, et sel juhul polegi tegu õigustusega, siis ütleb Downie, et ta lihtsalt näitab, mis koht on andestusel judaismist mõjutatud ilmalikes ja religioossetes moraalisüsteemides. Ka nende süsteemide raames ilmneb see raskus, et andestuse puhul teadvustatakse haavatud olemist, nii et valmidus andestada tähendab võib-olla valmidust tunda end haavatuna. Aga liigne tundlikkus haavamise suhtes ei ole imetlusväärne. Sellepärast võib tunduda, et valmidus andestada ei ole voorus, sest voorus peab olema igas olukorras hea. Lahendus on selles, et ebaimetlusväärne ei ole mitte valmidus andestada, vaid liigne tundlikkus haavamise suhtes. Liigne tundlikkus koos mittevalmidusega andestada on ju palju hullem. Kristlikku andestust tuleb õigustada kristlikus mõistestikus, kuigi kristlased võivad ka teistsuguseid õigustusi õiguspärasteks pidada. Kristlik õigustus võiks olla umbes niisugune: et sinu Taevane Isa on sulle andestanud, peaksid ka sina teistele andestama. Teiste sõnadega, andestust õigustab see, et ta on ekslikele olenditele sobiv reaktsioon haavamisele. Lääne ilmalikus moraalis on fundamentaalne printsiip, millest lähtudes konkreetsemaid moraalireegleid ja -väärtusi tuleb õigustada, austus isikute kui omaette eesmärkide vastu. Aga agaape hoiak, milles andestav vaim seisneb, ongi sellesama printsiibi rakendus. Isikute austamise printsiip on agaape praktiline vaste (William Gauld Maclagan, "Respect for Persons as a Moral Principle"). Sellepärast ongi andestus nii ilmalikus kui ka kristlikus moraalis nii kõrgel kohal.
Tartu sügisjooks
Tartu sügisjooks oli aastatel 1983–1999 ning alates 2012. aastast Tartu linnas korraldatav jooksuvõistlus.
Ivan Makarov
Looming
Laulukirjutajana ja Ivanhoe solistina on ta andnud välja 4 sooloalbumit: kaks üleliidulise tiraažiga LP-d "Ozjora" (Melodija 1981) ja "Nomen nescio. Sine loco" (Melodija 1981), venekeelse helikasseti "Tšornõi angel" (Forte 1994) ning eestikeelse CD "Pojale" (Raadius).
Tartu sügisjooks
2000. aastal muudeti senise Tartu sügisjooksu nimi Tartu jooksumaratoniks, kuna võistlus viidi sügisest kevadesse ning linnatänavatelt Otepää–Elva vahelisele metsarajale. Tartu sügisjooksu traditsioon jätkus 2012. aasta 6. oktoobril koos uue võistluse, 1. Tartu linnamaratoniga.
Ivan Makarov
Looming
2019. aasta novembris ilmus Makarovi raamat "Venelane Eestimaal".
Tartu sügisjooks
Korraldajad
1983–1989 korraldas Tartu sügisjooksu Tartu linna kehakultuuri- ja spordikomitee (sh korraldati ka Tartu maratoni ja Tartu rattarallit). 1990. aastal muutus asutuse nimi Tartu massispordiürituste direktsiooniks. 1992. aastast oli Tartu sügisjooksu peakorraldaja Klubi Tartu Maraton.
Ivan Makarov
Isiklikku
Ta on filosoofide Mihhail Makarovi ja Aleksandra Gorjatšova poeg.
Tartu sügisjooks
Tartu sügisjooksu algus
Klubi Tartu Maraton oli 1980-ndate alguseks juba edukalt korraldanud suusamaratoni peaaegu 20 aastat. Eestimaal kogus rahvaspordi suurt menu ning 1982. aastal ilmavalgust näinud Tartu rattarallit saatnud edust ja jooksusõprade survest tulenevalt sündiski 1983. aastal Tartu sügisjooks. See oli selle aja suurim rahvajooks ning sai kõikide tänaste Eesti rahvajooksude eelkäijaks.
Rein Kamarik, tolleaegse Tartu sügisjooksu peakorraldaja, Klubi Tartu Maratoni nõukogu liige meenutab meeskondlikku põhjust jooksuvõistluse korraldamiseks: "Tartu maratoni organisatsisoonil oli tol ajal tarvis koos olla ja seda mitte ainult üks kord aastas. See oli üks põhjus, miks loodi rattaralli ning siis sügisjooks. Seesama meeskond, oma samade talitustega, liikus kõik koos, kõikide üritustega kaasa." Nii oli ühtsel meeskonnal korralik kogemuste ning teadmiste pagas spordiürituste korraldamiseks. Rahvaspordihuvilistel oli aga seda enam võimalus võtta osa mitmest üritustest terve aasta peale.
Just sügisjooksu korraldamisega sündis ka tulevase Tartu Nelikürituse kompleksüritus, sel hetkel küll Tartu kolmikürituse nime all. Tartu kolmikürituse alla kuulusid Tartu maraton, Tartu rattaralli ning Tartu sügisjooks. Tartu rattamaraton ühines sarjaga 2000. aastal (kuigi esimest korda korraldati 1998). Kuna 2000. aastal jäi lumepuudusel Tartu maraton ära, siis reaalselt toimus täismahus neliküritust aga alles 2001. aastal.
Sügisjooksu rada ja distantsid
Tollaste otsustajate meelest pidi jooks toimuma kindlasti linnas nagu teised maailmakuulsad jooksumaratonid. Nii hakkaski poolmaraton kulgema läbi Tartu linna: start anti kesklinnast Emajõe äärest, Tartu Raekoja platsilt ja finišipaigaks sai Tartu Ülikooli staadion (1994. aastal viidi finiš Tartu laululava südamesse). Rada kulges Vabaduse puiesteelt mööda Turu tänavat üle Sõpruse silla Ihaste poole, tagasi pöördus rada mööda Räpina maanteed, Anne tänavat pidi TRÜ staadioni juurde. Oluliselt rada aastate jooksul ei muudetud, vaid 1986. aastal lisati poolkaar Annelinna tänavail.
Tartu sügisjooksu põhijooksu raja pikkus oli üldjuhul 20 km ringis:
Tartu jooksumaraton:
Põhidistantsile lisati 1990. aastal juurde Perejooks pikkusega 5 km. 1992. aastast asendus see 10 km lühidistantsiga, mis on sellest ajast peale sügisjooksu/jooksumaratoni juurde kuulunud. Ajavahemikul 1992–1999 selgitati lühidistantsil ka paremusjärjestust. Alates 2000. aastast lühikesel võistlusmaal võistlusformaadist siiski loobuti. Sügisjooksu ajal kulges lühidistantsi rada enne Ihastet Mõisavahesse ning liitus siis põhidistantsi trassiga Anne tänaval, suundudes TRÜ staadionile.