cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rotterdam
Ajalugu
Rotterdamile andis linnaõigused 7. juunil 1340 Hollandi krahv Willem IV, kes on rohkem tuntud Hainault' krahvi Guillaume II-na. Sel ajal oli linnas umbes 2000 elanikku.
1350. aasta paiku valmis Rotterdami kanal (Rotterdamsche Schie), mis avas veetee Rotterdamist põhjapoolsetesse linnadesse. See kanal andis linnale suure arengutõuke ning muutis Rotterdami tähtsaks sadamaks, mille kaudu peeti ühendust Hollandi, Inglismaa ja Saksamaa linnadega.
1488. aastal piiras Rotterdami Frans van Brederode, kes ei tunnustanud Saksa-Rooma keisri Maximilian I võimu. Ülejärgmisel aastal sai van Brederode ülestõus lüüa ja ta ise suri viimases lahingus saadud haavadesse.
1563 oli Rotterdamis suur tulekahju.
1574 asutati Rotterdami admiraliteet.
1622 püstitati Rotterdamis ausammas Rotterdami Erasmusele.
1722 asutati linnas börs.
1769 asutati Bataavia Eksperimentaalfilosoofia Ühing. Eksperimentaalfilosoofiaks nimetati tollal teadust. See ühing eksisteerib sama nime all tänapäevani ning keskendub oma tegevuses peamiselt meditsiinile ja inseneriteadustele.
1781 asutati Rotterdami akadeemia, mis tegutseb peamiselt kunsti ja disaini vallas ning kannab alates 1998. aastast nime Willem de Kooningi akadeemia. Kõnekeeles kutsutakse seda Rotterdami akadeemiaks tänini.
1835 valmis raekoda.
1844 asutati mõjukas liberaalne päevaleht "Nieuwe Rotterdamsche Courant". See ajaleht ühines 1970 Amsterdami liberaalse päevalehega ja ühinenud ajaleht "NRC Handelsblad" ilmub tänapäevani.
1851 avati Maasi Sõude- ja Jahtklubi, mis alates 1901. aastast kannab nime Kuninglik Sõude- ja Jahtklubi.
1857 asutati Rotterdami loomaaed ja 1859 raamatukogu. 1870 avati munitsipaalveevärk. 1872 valmis Nieuwe Waterweg, laevatatav kanal, mis parandas laevade juurdepääsu Rotterdami sadamasse ja võimaldas linnal kasvama hakata Nieuwe Maasist lõunasse. 1873 loodi Hollandi-Ameerika Aurulaevakompanii, mis nime Holland America Line all tegutseb tänapäevani. 1874 avati esimene purskkaev (Uuel Turul) ja meresõidumuuseum. 1876 rajati linnapuhastusettevõte Rotterdami Puhastusteenindus, mis nime Roteb all tegutseb tänapäevani. 1877 avati raudteejaam Rotterdam Zuid ja selleni viiv raudteesild üle Nieuwe Maasi. 1879 pandi käima hobutramm. 1885 avati geograafia- ja etnograafiamuuseum, mis nime all Wereldmuseum ('maailmamuuseum') tegutseb tänapäevani. 1894 rajati munitsipaalne gaasiettevõte ja elektrivõrk.
1898 valmis Witte Huis ('valge maja'), mis oli 10-korruseline ja 43 m kõrge ning rajatud juugendstiilis. See oli valmimise ajal Euroopa kõrgeim kontorihoone.
1904 avati Rotterdami ajaloomuuseum. 1905 asendati hobutrammid elektritrammidega. 1908 asutati jalgpalliklubi, mis tänapäeval kannab nime Rotterdami Feyenoord. 1913 avati Hollandi Kommertskool, mis tänapäeval kannab nime Erasmuse ülikool Rotterdamis. 1918 asutati Rotterdami filharmooniaorkester. 1937 valmisid Stadion Feijenoord ja selle juurde kuuluv Rotterdami staadioni raudteejaam.
pisi|Rotterdam pärast pommitamist (1940) Teises maailmasõjas ründas Saksamaa Hollandit 10. mail 1940. Adolf Hitler oli lootnud Hollandi ühe päevaga vallutada, kuid Hollandi sõjavägi hakkas vastu. Karistuseks käskis Hitler 14. mail Rotterdami pommitada. Luftwaffe viskas linnasüdamele ligi 100 tonni pomme, mis tekitas linnas tuletormi. 2,6 km² linna keskosas oli täielikult maatasa tehtud. Kokku hävitati 24 978 elumaja, 2320 kauplust, 775 ladu, 62 kooli ja 24 kirikut. Hukkunuid oli küll alla 1000, sest inimesed olid enamjaolt eelmiste päevade pommirünnakute tõttu ohutumatesse kohtadesse pagenud, aga kodutuks jäi 85 000 inimest. Saksamaa ähvardas samal viisil rünnata teisigi Hollandi linnu, mistõttu Hollandi valitsus järgmisel päeval kapituleerus.
Pärast sõda ehitati Rotterdam jälle üles. 1956 avati Rotterdami lennujaam. 1960 valmis 185 m kõrgune Euromast. 1962 sai Rotterdam maailma kõige suurema kaubakäibega sadamaks maailmas (tonnide poolest) ja oli seda kuni 2004. aastani, kui temast möödus Shanghai.
1968 avati Rotterdami metroo, mis valmimise ajal oli 5,9 kilomeetriga üks maailma kõige lühemaid, kuni 1982 avati teine liin. Tänapäeval on sellel 5 liini ja 62 jaama liinide kogupikkusega 78,3 km.
Rotterdam oli 2001. aastal Euroopa kultuuripealinn. Samal aastal valmisid 33-korruseline 123 m kõrgune pilvelõhkuja Maailma Sadamakeskus ja okeanaarium.
Alates 2009. aastast on Rotterdami linnapea Ahmed Aboutaleb. Ta on esimene Hollandi suure linna linnapea, kes on muslim. Lisaks on ta topeltkodakondsusega: ta on sündinud Marokos ja tal on lisaks Hollandi omale Maroko kodakondsus.
Majandus
Rotterdami sadam on Euroopa suurim. 2012. aastal käis sadamast läbi 396 miljonit tonni kaupa, mida oli üle kahe korra enam kui kaubamahult järgmises, Amsterdami sadamas.
Rahvastik
pisi|310px|Rotterdami siluett Erasmuse sillaga 2010. aastal elas Rotterdamis 603 400 inimest.
Etniline koosseis 2008. aastal:
Sport
Linnas on jalgpalliklubid Rotterdami Sparta ja Rotterdami Feyenoord.
Johan Bäckman
pisi|Johan Bäckman [[Naši ja Öise vahtkonna meeleavaldusel 23. märtsil 2009 Helsingis]]
Erkki Johan Bäckman (sündinud 18. mail 1971 Porvoos ) on soome ühiskonnateadlane, kriminoloog ja publitsist, kes on tuntud Venemaa-meelse aktivisti ja ohtrate valekaebuste esitajana. ,
Muu hulgas on Johan Backman kirjutanud kriitilise raamatu soomlaste reaktsioonide kohta pärast vene ajakirjaniku Anna Politkovskaja mõrva ja Eesti poliitikat kritiseeriva raamatu pronkssõduri teemal ("Pronssisoturi: Viron patsaskiistan tausta ja sisältö" ("Pronkssõdur: selle taust ja olemus").
Elu ja tegevus
Johan Backman on esinenud avalikult Eesti-vaenulike üleskutsetega, süüdistanud küüditamise hukkamõistjaid ajaloo võltsimises ning õigustanud varjamatult Nõukogude repressioone. Bäckman on teinud koostööd rühmitustega Naši ja Öine vahtkond. Bäckman kuulub Petri Krohni, Leena Hietaneni jt kõrval Eesti-vastasesse rühmitusse Soome Antifašistlik Komitee, mida on nimetatud neostalinistlikuks ja mis levitab ideid, nagu oleks Eesti "fašistlik apartheidirežiim".
2006. aastal kaitses ta Helsingi Ülikoolis riigiteaduste teaduskonnas doktorikraadi väitekirjaga "Itämafia: uhkakuvapolitiikka, rikosilmiöt ja kulttuuriset merkitykset". Uuringust selgub, et idast Soome suunduva kuritegevuse ohud on suhteliselt väiksed. 7. novembril 2012 väideti MTV3 saates "45 minuuttia", et Bäckmani doktoriväitekirja allikmaterjalideks olevad intervjuud on salajased ja neid pole näinud mitte keegi peale Bäckmani enda. Allikate seas on ka kaitsepolitsei (Supo) ja keskkriminaalpolitsei (KRP) ametnikke, kuid kummaski asutuses pole väidetavate intervjuude tegemise kohta mingeid ülestähendusi. Järgmisel päeval teatas Helsingi Ülikooli kantsler Ilkka Niiniluoto, et ülikool plaanib astuda samme seoses dotsent Johan Bäckmani doktoriväitekirjaga.
Septembris 2008 kirjutasid 13 eesti ja soome haritlast Helsingi ülikoolile pöördumise, milles esitati ülikoolile järgmised küsimused: "Kuidas on võimalik, et Helsingi ülikool aktsepteerib olukorda, et Venemaa ja Eesti poliitikat puudutavaid loenguid annab Eesti ajaloo ja tänapäeva kohta tõele mittevastavat ja vaenulikku propagandat levitav isik? Kas ülikoolis õpetavatelt inimestelt eeldatakse faktide tunnustamist? Kas ülikool kavatseb võtta dotsendi väljaütlemiste suhtes seisukoha?" Kirja koostas Iivi Masso ning sellele kirjutasid veel alla Stefan Brunow, Mikael Enckell, Jevgeni Kristafovitš, Henrik Lax, Lasse Lehtinen, Jussi Niemelä, Sofi Oksanen, Imbi Paju, Anna Rotkirch, Elhonen Saks, Suvi Salmenniemi ja Katri Vallaste.
Ülikooli rektor Thomas Wilhelmsson teatas, et iga teadlane on Helsingi ülikoolis oma arvamustes vaba, kuid rõhutas, et Bäckman ei esinda ülikooli ametlikke seisukohti.
26. aprillil 2009 peeti Bäckman Tallinna sadamas kinni ja saadeti riigist välja, sest tema suhtes on kohaldatud Eestisse sissesõidu keeld, mille oli kehtestanud käskkirjadega siseminister Jüri Pihl 2009. aasta 24. aprillil ja 18. augustil.
15. jaanuaril 2010 ei rahuldanud Tallinna halduskohus Bäckmani kaebust, kuid 17. detsembril 2010. aastal tunnistas Tallinna ringkonnakohus Bäckmani kaebuse alusel õigusvastaseks siseministri käskkirjad, millega tal keelati mullu kevadel ja suvel Eestisse tulla ja jättis ka tema kohtukulud 16 600 krooni riigi kanda. Bäckmanit abistas protsessimisel õigusnõuga endine prokurör Irja Tähismaa.
6. detsembril 2012 sai Bäckman Venemaa Polaartähe preemia kirjanduse alal, mille andis üle Venemaa Kirjanike Liidu esimees Valeri Ganitšev. Polaartäht anti talle tekstide eest, mis olid avaldatud peamiselt soome keeles.
2014 oli ta Novorossija veebilehe Koordineerimiskeskus Novaja Rus (Центр координации «Новая Русь») üks autoreid 2018. aasta sügisel mõistis Helsingi esimese astme kohus Bäckmanile aastase tingimisi vanglakaristuse ajakirjanik Jessikka Aro laimamise ja tagakiusamise eest.
Tunnustus
pisi|Johan Bäckman ja [[Arnold Meri]]
Rannavõrkpall
thumb|Rannavõrkpallimatš pisi|Võrkpalliväljak Kolga-Aabla rannas. thumb|Rannavõrkpall 2016. aasta suveolümpiamängudel Rannavõrkpall ehk rannavolle on sportlik pallimäng kahe võistkonna vahel.
Rannavõrkpall sarnaneb üldiselt saalivõrkpalliga. Kolm põhilist erinevust nende mängude vahel on järgmised: rannavõrkpalli mängitakse liival, mitte kõval kattel, võistkonna suurus on 2, mitte 6 mängijat, ja blokk loeb puutena, nii et kui pall puudutab blokki, jääb rannavõrkpallis veel üksnes 2 puudet järele, mitte 3 nagu saalivõrkpallis.
Reeglites on teisigi erinevusi. Väiksema mängijate arvu tõttu on mänguväljak väiksem (9×18 m asemel 8×16 m). Peale mänguväljaku äärejoonte ei ole väljakul teisi jooni, ei ole joont võrgust 3 meetri kaugusel ega vastavat viga, pole ka joont võrgu all ega vastavat viga. Seega tohib jalga võrgu alt läbi panna ükskõik kui kaugele, kui vaid sellega vastaste mängimist ei takistata. Mängijad pallivad vaheldumisi. Vahetusi ei ole. Mängijate asetus platsil on vaba, asetuse vigu ei ole.
Rannavõrkpallipall kaalub 260–280 grammi nagu saalivõrkpallipallgi, aga ta on viimasest pisut suurem (ümbermõõt on 65–67 cm asemel 66–68 cm) ja mitte nii täis pumbatud (siserõhk on 0,3–0,325 at asemel 0,175–0,225 at).
Rannavõrkpallil ei ole oma rahvusvahelist alaliitu. Seda juhib Rahvusvaheline Võrkpalliföderatsioon FIVB nagu saalivõrkpalligi. Rannavõrkpalli üleeuroopaline alaliit on Euroopa Võrkpallikonföderatsioon CEV nagu saalivõrkpallilgi.
Rannavõrkpall olümpiamängudel
1992. aasta suveolümpiamängudel Barcelonas oli rannavõrkpall näidisala. Alates järgmistest olümpiamängudest on rannavõrkpall nii meestele kui naistele alati olümpiamängude medaliala olnud.
Kõige paremini on rannavõrkpallis esinenud USA ja Brasiilia sportlased, kes on kokku võitnud kaks kolmandikku kõigist medalitest ja kõik olümpiakullad peale ühe.
Eestit on rannavõrkpallis olümpiamängudel esindanud Avo Keel ja Kaido Kreen 1996. aasta suveolümpiamängudel Atlantas ning Kristjan Kais ja Rivo Vesik 2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis. Seni on kõik Eesti rannavõrkpallurid kõik mängud olümpiamängudel kaotanud.
Tuulemäe
Tuulemäe (kohalik hääldus Tuulõmäe) on küla Põlva maakonnas Kanepi vallas.
Türkiis
pisi|[[Arizona|Arizonast Bisbeest pärineval türkiisil on intensiivne sinine värv. Eesti Loodusmuuseumi kogu]] pisi|Lihvitud türkiisid. [[New Mexico, Ameerika Ühendriigid]] Türkiis on läbipaistmatu sinine või roheline poolvääriskivi, mis sisaldab vaske ja alumiiniumi.
Tuulemäe
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kõlleste valda.
Türkiis
Vaatamata üsna vähesele tugevusele on türkiis tänu oma erilisele värvusele sajandite jooksul laialdast kasutust leidnud ehtekivina. Viimasel ajal on imitatsioonide ja sünteetilise türkiisi turustamine tema väärtust alla viinud.
Türkiisi järgi on nimetatud türkiissinine värvus. Iseloomuliku sinise värvuse annab vask mineraali kristallstruktuuris.
Nimetus türkiis tuleb prantsuse keelest. Pierre turquoise tähendab Türgi kivi. See nimetus anti põhjusel, et need poolvääriskivid jõudsid Euroopasse Türgi kaudu.
Türkiis on üks vanimaid kasutuses olnud vääriskive. Iraagi aladelt on leitud türkiishelmeid, mida kasutati 5000 aastat eKr. Samuti on teada, et Vana-Egiptuses kaevandati türkiisi Siinai poolsaarel juba 3200 aastat eKr.
Vääriskivi erikaal on 2,6–2,9. Mohsi astmik on 5–6. Pleokroism on nõrk.
Kõige rohkem leidub türkiisi Lähis-Idas.
Põhtjärv
Põhtjärv on Purtsi külas Elva vallas Tartu maakonnas olev järv.
Typhon
pisi|Athanasius Kircheri "Oedipus Aeguptiacuses" kujutatud Typhon 1652. aastal Typhon on kreeka mütoloogias saja maopeaga koletis, Tartarose ja Gaia poeg. Echidna abikaasa, Kerberose, Orthose ja Lerna hüdra isa. Kui Typhon tõstis Zeusi vastu mässu, võitis Zeus raske võitluse ja viskas Typhoni Tartarosse ning veeretas talle peale Etna mäe. Typhon kehastas hävitavaid loodusjõude (sh taifuun), eriti vulkaani.
Havel
pisi Havel on jõgi Saksamaal, Elbe parempoolne lisajõgi.
Ta algab Mecklenburgi järvedest Neustrelitzist kümmekond kilomeetrit loodes ja voolab lõunasse. Tema valglasse kuulub suurim Mecklenburgi järvedest, Müritz. Ta voolab läbi hulga tillukeste järvede, läbi Wesenbergi, Fürstenberg/Haveli, Zehdenicki, Oranienburgi ja Hennigsdorfi. Seejärel ühineb ta Berliinis vasakpoolse lisajõe Spreega, suundub loodesse, pärast Werder am Haveli läbimist edelasse, pärast Brandenburgi pöördub loodesse ning läbib Premnitzi ja Rathenowi. Siis suubub temasse suurim parempoolne lisajõgi Rhin ja Havel suubub parempoolse lisajõena Elbesse. Põhiosa jõest asub Brandenburgi liidumaal, väike osa ka Berliinis, aga jõesuue asub Saksi-Anhaltis.
Havelil on ühendus mitme kanaliga. Oranienburgis ulatuvad temasse Oderi–Haveli kanal ja Rhini–Haveli kanal, Hennigsdorfis Haveli kanal ja Brandenburgis Elbe–Haveli kanal. Pisut Rathenowist allavoolu suubub temasse Suur Haveli peakanal.
Haveli suurim lisajõgi on Spree. Nende ühinemiskohas Berliinis Spandaus on Spree vooluhulk (38 m³/s) suurem kui Haveli vooluhulk (15 m³/s). Haveli suudmest on jõge mööda Haveli lähtesse 334 km, aga Spree lähtesse 560 km.
Haveli lang on väga väike. Seetõttu tekitavad Elbe üleujutused ka Haveli alamjooksul üleujutusi.
Haveli sängi on puhastatud ja süvendatud, et ta oleks paremini laevatatav. Seetõttu loetakse ta laevatatavaks 250 km ulatuses, suudmest kuni Userini järveni. Parema laevasõidu huvides on jõel 12 lüüsi, millest esimene rajati Brandenburgi 1545–1548, teine Rathenowi 1884 ja seni viimane Spandausse 2002.
Haveli kesk- ja alamjooksu piirkonda nimetatakse Havelimaaks (Havelland). Selle piirkonna tuumiku moodustab maa-ala, mida piiravad põhjast Rhin ja Rhini–Haveli kanal ning idast, lõunast ja läänest Havel.
Gary Fisher
thumb|right|Gary Fisher Gary Christopher Fisher (sündinud 5. novembril 1950 Oaklandis (California)) on üks mägijalgratta leiutajaid.
Seljaaju
Seljaaju (ladina keeles medulla spinalis) on selgroogsetel eristatav kesknärvisüsteemi osa, mis paikneb koos teda ümbritsevate seljaaju kestadega, rasvarikka sidekoega ja jämedate veenide ning peaaju-seljaajuvedelikuga peamiselt lülisambakanalis.
Kraniaalselt läheb seljaaju üle piklikajuks ja kaudaalselt seljaajukoonuseks. Inimestel saab seljaaju alguse kuklaluu juures, läbib kuklaluu suuraugu (foramen magnum) sisenedes lülisambakanalisse lülisamba kaelalülide juures. Seljaaju ulatub kuni esimese või teise nimmelülini. Seljaaju pikkus on meestel keskmiselt 45 cm ja naistel 43 cm. Seljaaju laius varieerub 13 mm jäsemeid innerveerivates segmentides kuni 6,4 mm mujal. Seljaaju ülesanneteks on vahendada motoorseid signaale kõrgematest ajukeskustest lihastele ning omakorda sensoorseid signaale sensoorsetelt närvidelt kõrgematesse ajukeskustesse. Seljaaju vahendab ka mitmeid peaajust sõltumatuid lokaalseid reflekse.
pisi|Seljaaju segmendi ristlõige
Roomajatel
Hallaine moodustab selgmisi ja kõhtmisi sarvi (cornu dorsale et ventrale).
Ksüleem
pisi|Ksüleemi ehitus pisi|Juhtteed (ristlõige) Ksüleem on soontaimede peamine vett juhtiv kude, mis transpordib vett juurtest lehtedesse. Lisaks sellele on tal oluline roll lahustunud ainete transpordi, toitainete akumuleerimise ja taime toestamise juures. Ksüleem koos assimilaate transportive floeemiga on taime peamisteks juhtkudedeks, mis on koondunud juhtkimpudesse. Taime hüdrauliline arhitektuur mõjutab otseselt vee- ja gaasivahetust, liigi levikut ja ka puude maksimaalset kõrgust.
Seljaaju
Maolistel
Madude seljaaju paikneb lülisambakanalis ja on üsna ühetaoline elund, millel ei saa eristada jämedamaid kohti. See koosneb valge- ja hallainest moodustunud võrgustikust.
Hallaine moodustab selgmisi ja kõhtmisi sarvi.
Ksüleem
Trahheed ja trahheiidid
Ksüleem koosneb kahte tüüpi vett juhtivatest elementidest. Esiteks trahheiididest, mis on otstest ahenevad kitsad värtnakujulised kuni 5 mm pikkused ja kuni 30 μm diameetriga rakud. Teist tüüpi vett juhtivad elemendid ksüleemis on trahheed, mis on tekkinud ridamisi asuvate rakkude otsmiste seinte kadumise tagajärjel ja moodustavad torusarnaseid struktuure pikkusega mõnest sentimeetrist kuni mitme meetrini ning läbimõõduga 20–700 μm. Lisaks sellele sisaldab ksüleem ka puitunud kestadega parenhüümirakke, mille põhiülesandeks on toitainete säilitamine tärklise ja lipiidide kujul, ning toestava funktsiooniga puidukiude ehk libriformi. Puidukiududel on varieeruva paksusega puitunud kestad, mis enamasti on paksemad kui sama liigi trahheiidide kestad.
Nii trahheed kui trahheiidid koosnevad pikkadest väljavenitatud puitunud sekundaarsete kestadega rakkudest, mis kasvu lõppedes surevad. Trahheed on pikemad ja suurema diameetriga, kuna üherakuline ehitus seab piirid trahheiidide kui juhtelementide pikkusele ja läbimõõdule, kusjuures trahheede ja trahheiidide pikkuse erinevus on tunduvalt suurem kui läbimõõdu erinevus. Juhtelementide diameeter võib olla alla 5 μm okaspuude okastes kuni >500 μm liaanide vartes. Nende pikkus verieerub alates mõnest millimeetrist trahheiididel kuni 10 meetrini ronitaimede ja rõngassoonelistel puude trahheedel. Mainitud juhtelemendid erinevad teineteisest veel selle poolest, et üksteisega kokku puutuvad trahheiidid on omavahel ühenduses üksnes pooride kaudu, kuid trahheedel on lisaks pooridele ka erineva kujuga avaused, perforatsiooniplaadid. Poore ja perforatsiooniplaate leidub nii juhtelementide tippudes kui ka külgmistest seintes.
Seljaaju
Imetajatel
Seljaaju sisemus koosneb läbilõikes hall- ja valgeainest. Hallaine keskel kulgeb tsentraalkanal, milles ringleb peaaju-seljaajuvedelik.
Ksüleem
Poorid
Katte- ja paljasseemnetaimedel on pooride ehitus ja funktsioneerimine erinevad. Katteseemnetaimedel on pooride membraanid ehituselt homogeensed ja suhteliselt väikeste avadega, õhu läbipääsemist takistavad pindpinevus- ja kapillaarjõud. Enamikul paljasseemnetaimedel on trahheiidid ühenduses koobaspooride kaudu,  mille põhielementideks on lääts- ja sulgkile. Sulgkile poorid on suhteliselt suured ja kapillaarjõud seetõttu nõrgad. Paljasseemnetaimede koobaspooride membraanid arvestatuna membraani pindalaühiku kohta on võrreldes katteseemnetaimede pooridega efektiivsemad ja kavitatsioonikindlamad.
Vee liikumine taimes
Taime hüdrauliline juhtivus ja organite hüdrauliline erijuhtivus sõltuvad otseselt ksüleemi anatoomilisest ehitusest, mistõttu need on liigispetsiifilised. Katteseemnetaimedes liigub vesi peamiselt trahheede, paljasseemnetaimedel trahheiidide kaudu, ülejäänud rakutüüpidel (puiduparenhüüm, puidukiud) on vee kaugtranspordis ebaoluline roll.
Seljaaju
Inimestel
Inimesel koosneb seljaaju kahest sümmeetrilisest poolest, poolitajateks on seljaaju selgmisel pinnal kulgev mediaanvagu (sulcus medianus posterior) ja kõhtmisel pinnal kulgev mediaanlõhe (fissura mediana anterior). Kummalgi seljaaju poolel kulgevad eesmis-külgmine vagu (sulcus lateralis anterior) ja tagumine-külgmine vagu (sulcus lateralis posterior). Eesmis-külgmistest vagudest väljuvad seljaajunärvide kõhtmised (eesmised) juured (radix ventralis). Tagumis-külgmistesse vagudesse sisenevad seljaajunärvide selgmised (tagumised) juured (radix ventralis). Kõhtmine ja selgmine juur liituvad seljaajust väljudes vastavate lülidevaheliste mulkude piirkonnas seljaajunärviks (nervus spinalis).
Seljaaju segment
Seljaaju segmendi moodustavad seljaaju osad, millest väljub üks paar seljaajunärvi kõhtmisi ja selgmisi juuri. Inimestel on 31 seljaajusegmenti, millel on oma seljaajunärvide paar (kokku 31 paari).
Ksüleem
Vee liikumine taimes
Trahheede efektiivsem veejuhtivus võrreldes trahheiididega on tingitud nende suuremast diameetritest ja pikkusest. Mida suurema läbimõõdu ja pikkusega on trahheed, seda suurem on nende hüdrauliline juhtivus. Liaanidel kompenseerivad suured trahheed tüve väikest diameetrit. Täpsemalt sõltub hüdrauliline erijuhtivus nii ksüleemi juhtelementide (traheed, trahheiidid) valendiku hüdraulilisest juhtivusest kui juhtelemente ühendavate pooride ja avade hüdraulilisest juhtivusest.
Seljaaju
Seljaaju segment
Seljaajusegmendid on 8 kaela-, 12 rinna-, 5 nimme- ja 5 ristluusegmenti ning 1 õndrasegment.
Seljaajusegmendid ja seljaajunärvid
Lülisambas paiknevate seljaajusegmentide ja närvijuurte suhteid väljendatakse tihti tähtede ja numbrite kombinatsioonidena: seljaajunärvide kaelasegmendid C1 - C8; rinnasegmendid T1 - T12; nimmesegmendid L1- L5; ristluusegmendid S1- S5 ja 1 õndrasegment.
Ksüleem
Vee liikumine taimes
On üsna tavaline, et keskmise suurusega trahheede diameeter moodustab ½–¼ suuremate läbimõõdust, kuid suuremate trahheede panus hüdraulilisse juhtivusse on võrreldamatult suurem. Suure diameetriga trahheed juhivad tunduvalt paremini vett kui kitsad trahheed/trahheiidid, kuna ksüleemiraku teoreetiline hüdrauliline juhtivus on võrdeline tema raadiuse neljanda astmega, see tuleneb Hageni-Poiseuille seadusest.
Hageni-Poiseuille seadus
Hageni-Poiseuille seadus kirjeldab vee liikumist kapillaarides:
kus J_v on vedeliku ruumkiirus (m3/s), r – kapillaari raadius (m), \Delta p – hüdrostaatilise rõhu erinevus kapillaari otste vahel (Pa), \eta – vedeliku dünaamiline viskoossus (Pa·s), l – kapillaari pikkus (m).
Tulenevalt sellest füüsikaseadusest põhjustavad väikesed erinevused juhtelementide läbimõõdus suuri erinevusi nende juhtivuses. Sellest tulenevalt on rõngassoonelised puuliigid võimelised palju kiiremini (15–45 m/h} ) vett juhtima kui hajussoonelised puud (1–6 m/h) ja paljasseemnetaimed (kuni 2 m/h).
Vedeliku viskoossus
Hüdrauliste mõõtmiste puhul tuleb kindlasti arvestada vedeliku viskoossusega, mis sõltub lahutunud ainete sisaldusest. Ksüleemimahla lahustunud ainete sisaldus on kaduvväike ja seetõttu ei mõjuta eriti viskoossust. Vee viskoossus sõltub aga tugevasti temperatuurist: temperatuuri varieeruvusest tingitud hüdraulilise juhtivuse muutusi saab seletada vee viskoossuse muutustega apoplastses kompartmendis. Hariliku pärna lehtedes langeb umbes kolmandik temperatuuriefektist vee viskoossuse ja 2/3 rakumembraanide juhtivuse muutuste arvele.
Ksüleem ja patogeenid
Puude ksüleemi kaitsevad mikroorganismide rünnakute eest sekundaarsed kattekoed (periderm) tüve ja okste välispinnal ning teiskoor (sekundaarne floeem). Lisaks sellele on maltspuidul muid patogeenidevastaseid kaitsemehhanisme. Sellest hoolimata võivad erinevad mikroorganismid, sh väikesed selgrootud, tungida puude kudedesse ning vaskulaarpatogeenid neist oluliselt mõjutada taimede veevahetust. Bakterite, seente, nematoodide ja putukate elutegevuse tagajärjel võib ksüleem ummistuda ning seeläbi võib väheneda taime hüdrauliline juhtivus.
Lincoln (Nebraska)
Lincoln on linn Ameerika Ühendriikides, Nebraska osariigi ja Lancasteri maakonna halduskeskus.
Lincoln asutati 1856. aastal Lancasteri nime all, praeguse nime ja pealinna staatuse sai linn 1867. aastal, kui Nebraska USA osariigiks sai.
pisi|tühi|300px|Lincoln
Tõdu
Tõdu on küla Põlvamaal Kanepi vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kõlleste valda.
Küla kuulus Põlva kihelkonda. Praeguse küla põhjaosa kuulus Tõdu mõisale. Tõdu ja Häätaru küla piiril on varem asunud Kõrista küla.
Yosemite rahvuspark
Yosemite rahvuspark [hääldus: jәus'emitii] on rahvuspark Ameerika Ühendriikides California osariigis Mariposa ja Tuolumne maakonnas.
Rahvuspargi pindala on 3081 km². Rahvuspark asutati 1. oktoobril 1890. Aastas külastab seda üle 3 miljoni turisti.
Yosemite rahvuspark asub Sierra Nevada keskosas. San Franciscost kestab autosõit sinna 3½ tundi ja Los Angelesest 6 tundi.
Rahvuspargis on 1300 km matkaradu ja 560 km teid. Park hõlmab kõrgusi 648–3997 m üle merepinna.
Yosemite Valley on vaid üks sajandik kogu rahvuspargist, kuid suurem osa külastajatest käib vaid seal. Tuntud graniitkalju El Capitan on üks soositumaid kaljuronimispaiku.
1984. aastast kuulub Yosemite rahvuspark UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Kliima
Yosemites on vahemereline kliima. Suvi on kuum ja kuiv, talv on mõõdukalt külm ja niiske. Järgnevad andmed kehtivad Yosemite rahvuspargi peakorteri kohta, mis asub 1209 m kõrgusel merepinnast.
Juuli keskmine temperatuur on +22,8 °C, aga öösiti on see palju madalam. Jaanuari keskmine temperatuur on +3,4 °C. Keskmiselt 39,5 päeval aastas tõuseb temperatuur +32 kraadini või kõrgemale, aga 98 ööl langeb temperatuur alla nulli. Sealjuures on igal kuul registreeritud öökülma. Absoluutne soojarekord +46 °C registreeriti 20. juulil 1915, aga absoluutne külmarekord –21 °C 2. jaanuaril 1924.
Aastane keskmine sademete hulk on 916 mm. Kõige sajusemad kuud on jaanuar (165 mm) ja veebruar (163 mm), kõige kuivemad august (3 mm) ja juuli (12 mm). Lund sajab aastas keskmiselt 109 cm, neist kõige rohkem jaanuaris (45 cm) ja veebruaris (21 cm). Aastas on keskmiselt 64,8 sajupäeva, neist kõige rohkem märtsis (10) ja jaanuaris (8,9), kõige vähem augustis (0,9) ja juulis (1,2). Lund sajab keskmiselt 8,7 päeval aastas, kõige rohkem jaanuaris (2,8 päeva) ja märtsis (1,8 päeva).
Kõige sajusem oli 1983. aasta, mil sadas 1751 mm. Kõige kuivem oli 1976. aasta, mil sadas 377 mm. Kõige sajusem kuu oli 1955. aasta detsember, mil langes 752 mm sademeid ja kõige sajusem päev oli 23. detsember 1955, mil sadas 176 mm. Kõige rohkem lund sadas 1967. aastal (3,58 m) ja ühe kuu jooksul 1993. aasta jaanuaris (3,58 m).
Veestik
Yosemite rahvuspargis algavad Sierra Nevada nõlvadelt Tuolumne ja Mercedi jõgi. Rahvuspargist kuulub 1800 km² Tuolumne valglasse ja 1320 km² Mercedi valglasse. Nende kahe jõe valglasse kuuluvad kõik Yosemite'i rahvuspargi veekogud.
Väegrupp Nord
Väegrupp Nord (saksa keeles Heeresgruppe Nord) oli teise maailmasõja ajal Poola kampaanias ja Nõukogude Liidu vastu idarindel sõdinud Saksa armeegrupp.
Yosemite rahvuspark
Veestik
Yosemite on kuulus selle poolest, et väikesele alale on koondunud palju jugasid. Osa nendest on ajutised. Kõik joad toituvad sademetest ja lumesulamisveest ning on sellepärast eriti veerohked aasta esimesel poolel. Yosemite juga on Põhja-Ameerika kõige kõrgem juga 739 meetriga, aga kui arvestada ainult katkematu langusega jugasid, siis on kõrgeim 491 m kõrgune Ribboni juga, mille vooluhulk on palju väiksem.
Väegrupp Nord
Väegrupp moodustati 1. septembril 1939, nimetati ümber väegrupiks B 3. oktoobril ja formeeriti uuesti väegrupi C osadest Väegrupp Nordina mais 1941.
Dobrota
Dobrota on:
Väegrupp Nord
Sõjategevus idarindel
pisi|300px|Barbarossa plaan Väegrupi Nord eesmärk oli operatsiooni Barbarossa käigus Leningradi ja Leedu, Läti ja Eesti NSV-de alade vallutamine ning selle lähtepositsioonid olid Ida-Preisimaal. Barbarossa plaani järgi ründas väegrupp Nord läbi Leedu, Läti ja Eesti NSV Leningradi suunas, väegrupp Mitte läbi Valgevene Moskva suunas ja väegrupp Süd pidi vallutama Kiievi ja Ukraina ning tungima seejärel Volga jõeni ja Põhja-Kaukaasiasse.
Yosemite rahvuspark
Veestik
Rahvuspargis on palju liustikke. Need on suhteliselt väikesed ja asuvad aladel, mis on peaaegu kogu aeg varjus. Seetõttu on nad eriti iseloomulikud mägede põhja- ja kirdenõlvadele. Kõige suurem on Lyelli liustik (65 ha). Ükski Yosemite liustikest ei pärine jääajast, mil suur osa rahvuspargist oli liustikega kaetud. Kõik nad on tekkinud väikesel jääajal. Globaalse kliimamuutuse tulemusena on alates rahvuspargi liustike uurimise alustamisest 1871. aastal paljud liustikud kadunud ja ülejäänute, sealhulgas Lyelli liustiku pindala on vähenenud mitu korda.
Väegrupp Nord
Sõjategevus 1941. aastal
Väegrupi Nord väed tungisid 24. juunil Leedu NSV ja Valgevene NSV aladele ning hõivasid Vilniuse ja Kaunase. 26. juunil 1941 jõudsid väegrupi Nord 4. tankigrupi Erich von Mansteini LVI soomuskorpus Lätis Daugava jõe joonele. 1. juulil vallutasid 4. tankigrupi väeosad Riia. 1941. aasta juulist oktoobrini osalesid Eesti vallutamisel Punaarmee Põhjarinde vägede vastu väegrupi Nord koosseisu kuulunud ning Saksa 18. armeele allunud kolme armeekorpuse üksused (XXVI armeekorpus, XXXXII armeekorpus) ning lahingugrupi Burdach I armeekorpuse koosseisus. 27. juulil 1941 vallutati Tallinn, 17. augustil Narva.
Yosemite rahvuspark
Veestik
pisi|keskel|600px|[[Hetch Hetchy veehoidla]]
Väegrupp Nord
Sõjategevus 1941. aastal
Väegrupi Nord koosseisu kuulunud 16. armee ja 4. tankigrupi väeosad osalesid peale Läti vallutamist, Pihkva–Riia raudteest lõuna pool pealetungilahingutes Loode-Venemaal Pihkva, Novgorodi ja Leningradi suunal, Punaarmee Looderinde vägede vastu. 4. juulil vallutasid 4. tankigrupi väeosad Ostrovi ning 8. juulil Pihkva Loode-Venemaal. 16. armee 58. jalaväediviisi pealetungi tulemusena langes Gdov (Oudova) 17. juulil ning 19. juulil jõudsid 58. jalaväediviisi väed Narva jõe idakaldale Vasknarva lähistel. 19. juulil suunas Saksa väejuhatus ülemjuhataja Adolf Hitleri direktiivi nr 33 alusel 3. tankigrupi väeosad väegrupi Nord Leningradi pealetungisuunale ja 2. tankiagrupi väeosad väegrupi Süd Kiievi pealetungisuunale, nõrgendades sellega väegruppi Mitte Moskva pealetungisuunal. Väegrupi Nord vägede pealetung jätkus 1. septembril, tankiüksused 4. tankigrupist vallutasid Laadoga jõel, Leningradist ida pool Schlüsselburgi, samal ajal kui 16. armee vallutas 24. augustil Novgorodi ning jõudis seejärel välja Laadoga järve juurde Leningradist ida pool. 17. septembril viidi 4. tankigrupp taas väegrupi Mitte koosseisu, mis tungis peale Moskvale. Leningradi piiramine tehti ülesandeks 16. ja 18. armeele.
Septembris jõudsid Saksa väed lõunasuunalt Soome lahe lõunarannikule Strelna juures ning seejärel pöördusid lääne poole Uus-Peterhofi. 60–65 km laiusel ja 20–25 sügavusel alal Koporje lahest kuni Uus-Peterhofini jäi Oranienburgi kotti Punaarmee 8. armee 7 laskurdiviisi, 2 merejalaväebrigaadi ja rannakaitsesuurtükiväeüksused. Oktoobri alguses püüdsid Punaarmee üksused edutult deblokeerida sissepiiratuid Strelna-Peterhofi piirkonnas. Oktoobri lõpus evakueeriti kotist 6 diviisi ja 8. armee juhtkond ning alale jäänud väeosadest, 48. diviisist ja merejalaväebrigaadidest moodustati Mereäärne operatiivgrupp. Oranienburgi platsdarmi kasutati 1944. aastal 2. löögiarmee poolt pealetungiks Saksa vägedele Eesti suunal.
Sõjategevus 1942. aastal
Leningradi blokaadis asus väegrupi Nord 18. armee Leningradi rinde piiramisrõnga perimeetril ning 16. armee Volhovi rinde vastas. 18. armee piiras Leningradi positsioonidel piki Volhovi jõge Laadoga järvest kuni Ilmeni järveni.
Oranienbaumi kott
16. armee hoidis positsioone piki Lovati jõe põhjapoolset osa Velikije Luki lähistel. Oranienbaumi piirkonnas Punaarmee 8. armee vägedest moodustunud Oranienbaumi kotti tõkestas Saksa 18. armee XXVI armeekorpus. Rindevägede tagalajulgestusteenistuses kasutati peale Saksa julgestusdiviiside ka Eestis vabatahtlikest formeeritud julgestusgruppe.
Ljubani pealetung ja 2. löögiarmee häving
7. jaanuaril andis Stalin käsu minna kõikidel rinnetel üldpealetungile, kontsentreerudes peamiselt väegrupi Mitte vastu, kuid ka rünnata sakslasi Leningradi, Staraja Russa, Orjoli, Harkovi ja Krimmi piirkondades. 1942. aasta jaanuarist aprillini püüdsid Volhovi rinde väed Ljubani pealetungioperatsiooniga edutult murda Leningradi piiramisrõngast. Volhovi rinde 2. löögiarmee jäi aga Ilmjärve ja Leningradi vahelisel Mjasnoi Bori piirkonna metsamaastikul 19. märtsil piiramisrõngasse, kus see 14. mail 1942 Saksa vägede kontsentrilise pealetungi tulemusel hävitati. 2. löögiarmee juht Andrei Vlassov aga andis end vangi.
Demjanski sillapea ja kott, 1942
22. jaanuaril 1942 alustasid Punaarmee Looderinde 11. armee ja 1. löögiarmee väed vastupealetungioperatsiooni rünnakut väegrupi Nord rinde paremalt tiivalt Holmi, Belõi ja Velikije Luki linnade suunal 16. armee vägedele. Piirasid II armeekorpuse 12., 32., ja 123. jalaväediviisi väeosad ümber Ilmjärve ja Seligeri järve vahel Demjanski ruumis ja Holmis ning jõudsid Staraja Russa ja Belõini. Läänesuunal pidasid väegrupi 16. armee X ja XXXIX armeekorpuse 81., 18., 5., ja 329. jalaväediviisid Staraja Russa – Belebelka liinil rindejoont. Kalinini rinde 53., 22. ja 3. löögiarmee tungisid Demjanskist lõuna pool Holmi suunas, väegrupi Nord ja väegrupi Mitte liitumiskohal.
Saksa väed jäid kotti Demjanski ruumis, Demjanski ruumis jäi jaanuarist veebruani 1942 Demjanski kotti II ja X armeekorpuse kuus (12., 32., ja 123., 30., 290. jalaväediviis ja 3. SS-diviis Totenkopf) diviisi.
1942. aasta aprilliks taganes väegrupi Nord 16. armee Lovati jõele, kuid kindralmajor Theodor Schereri 281. julgestusdiviisi väed pidasid 1942. aasta 23. jaanuarist kuni maikuuni vastu Holmi koti piiramislahingutes. 8. veebruaril jõudsid Punaarmee 34. armee ja 1. kaardiväekorpus Lovati jõel Ramuševoni ning Saksa vägede Demjanski platsdarm muutus Demjanski kotiks. Holmi ja Demjanksi kottide vastupanu kindlustas Saksa Luftwaffe 1. õhuarmee poolne õhusilla teel Junkers Ju 52 transportlennukitega varustamine Demjanski ja Peski lennuväljadele. Demjanski koti vägedel õnnestus saada ühendus pearindega alles 1. mail, Holmi kott deblokeeriti 5. mail.
Sinjavino pealetung
1942. aasta 19. augustist 10. oktoobrini toimus Sinjavino pealetungioperatsioon 18. armee kaitseliinile Laadoga järve lõunakaldal Volhovi rinde ning neid Leningradi poolt toetanud Leningradi rinde vägede poolt, mis aga lõppes edutult, status que ning Leningradi blokaadirõnga säilimisega.
Pealetungioperatsioon Säde
1943. aasta jaanuaris murdis Punaarmee pealetungioperatsioon Säde käigus (12.–30. jaanuaril), Leningradist ida pool blokaadirõngasse kitsa koridori 18. armee LIV armeekorpuse kaitses piki Laadoga lõunakallast, kuid sellega ei lõppenud veel blokaad.
Demjanski pealetungioperatsioon, 1943
pisi|Punaarmee Demjanski pealetungioperatsioon, 1943 1943. aasta 10. veebruarist 1. aprillini toimunud pealetungioperatsioon Polaartäht ei olnud Leningradi, Volhovi ja Looderinde vägedele edukas. Operatsiooni Polaartäht toetas Looderinde 1943. aasta Demjanski pealetungioperatsioon (15.–28. veebruaril 1943), 1942. aastal tekkinud Saksa II armeekorpuse positsioonidele Demjanski ruumis, mida ühendas Saksa põhivägedega kindlustatud Ramuševo koridor. Punaarmee pealetung alale ei olnud edukas, kuid Saksa väed taganesid 22. veebruaril platsdarmilt, Lovati jõele ning piirkond hõivati Punaarmee poolt.
Panther-liin
pisi|[[Panther-liini paiknemine]] 12. augustil 1943 alustati Panther-liini (Pantherstellung) ehitust, mida juhtis väegrupi Nord kõrgem pioneeriüksuste ülem kindralmajor Erich Abberger. Panther-liin oli Saksa riikliku organisatsiooni Organisation Todt ja Wehrmachti pioneeriüksuste kavandatud ja osaliselt ka rajatud 500 kilomeetri pikkune Soome lahest Musta mereni ulatuv kaitseliin, mis oli osa Idavallist. Liin algas Mustalt merelt Krimmi poolsaarelt Kertšist. Lõunas kulges liin suures osas Dnepri jõe paremal (lääne-) kaldal, kuid Kiievi kohal moodustus vasakkaldale sillapea. Keskosas kulges liin Homieli, Orša ja Viciebski linnast lääne pool kuni Velikaja jõe alguseni. Sealt jätkus liin Velikaja jõe vasakul (lääne-) kaldal kuni Pihkva järveni, sealt Pihkva, Lämmi- ja Peipsi järve läänekallast pidi kuni Narva jõeni ja selle vasakut (lääne-) kallast pidi kuni Soome laheni.
9. oktoobril pidid 16. armee üksused, Kalinini rinde vägede Neveli pealetungioperatsiooni tulemusel loovutama Neveli linna Pihkva oblastis. 28. novembril alustasid Looderinde väed rünnakuid väegrupi Nord 16. armee vastu Demjanski eendil.
Krasnoje Selo – Ropša pealetung
1944. aasta jaanuaris lõi Punaarmee Leningradi-Novgorodi pealetungioperatsioonil Leningradi blokaadirõnga läbimurdmisel Saksa 18. armee Krasnoje Selo – Ropša pealetungioperatsioonil tagasi ja rinne jõudis Narva jõeni. 14. jaanuaril alanud rünnakus osalesid ka Kroonlinna kindlus ja punalipuline Balti laevastik. 14. jaanuaril ründasid Leningradi ja Volhovi rinde üksused, hiljem liitus rünnakutega ka 2. Balti rinne.
Oranienbaumi sillapea pealetung
Pealöögi andsid Leningradi rinde väed, kokku kolm armeed. Oranienbaumi sillapeast, ründas III Germaani Soomuskorpust Nõukogude 2. löögiarmee kindral Ivan Fedjuninski juhtimisel, kes murdis läbi Saksa 170. diviisi rinde. 2. löögiarmee koosseisus osalesid kindralmajor Pavel Artjušenko 14. laskurkorpus, kindralleitnant Nikolai Simoniaki 30. kaardiväekorpus, kindralmajor Anatoli Andrejevi 43. laskurkorpus ja kindralmajor Ivan Alfjorovi 109. laskurkorpus.
Kindralleitnant Ivan Maslennikovi 42. armee aga alustas pealetungi Pulkovo kõrgustikult. Kindralleitnant Sergei Roginski 57. armee alustas aga rünnakut Jamburgi suunas, et tõkestada sakslaste taandumist Narva. Saksa armee taganes Leningradi alt Narva jõe joonele. , 14.–30. jaanuar 1944 , ''1. veebruar – 1. märts 1944'' 2. löögiarmee väeosad hõivasid 19. jaanuaril Kipeni ja Ropša, 42. armee väeosad Krasnoje Selo. Saksa vägedest Leningradi lähistelt taganesid Narva jõe joonele 18. armeesse kuulunud III Germaani Soomuskorpus kindral Felix Steineri juhatusel ja LIV armeekorpus jalaväekindral Otto Sponheimeri juhatusel. Novgorodi juurest murti 18. armee rinne ning 21. jaanuaril hõivasid Punaarmee Volhovi rinde 59. armee väed Novgorodi, Leningradi rinde 109. laskurkorpuse väed 22. jaanuaril Kingisseppa ja 31. jaanuaril jõudis Punaarmee 2. löögiarmee ja 42. armee Luuga jõe joonele. 67. armee jätkas pealetungi 18. armee kaitseliinile Luuga suunas ning seda tugevdati Narva suunalt 42. armeega. , ''14. jaanuar – 15. veebruar 1944''
2. Balti rinde väed arendasid pealetungi 16. armee kaitseliinile Pihkva suunal ja hõivasid transpordisõlme Novosokolniki. Lahingutes Novosokolniki eest osalesid ka 22. armee 44. laskurkorpusega 8. Eesti laskurkorpuse 23. suurtükiväepolk.
Narva rindelõik
31. jaanuarist määrati Otto Sponheimer Narva rindelõigu Saksa vägede üldjuhatajaks, Väegrupp Nord uueks juhatajaks määrati kindralooberst Walter Model. 2. veebruaril vabastas Punaarmee 109. laskurkorpus Kingissepa, III Germaani Soomuskorpus taandus Saksa vägede arjergardis.
2. veebruaril jõudsid Punaarmee 43. laskurkorpuse väeosad Narva jõeni, mis 98. laskurdiviisi 4. laskurpolgu poolt ületati mitmes kohas ja loodi sillapead Narva jõe läänekaldal, millest suuremad olid 166. laskurpolgu Kudruküla ja Riigiküla vahelisel alal sillapea ja Vaasa-Vepsküla-Siivertsi juures ning Krivasoo kott, mis aga kõik tagasi tõrjuti. 1944. aasta veebruari löödi Nõukogude vägede Kingissepa-Gdovi pealetungioperatsiooni märtsi lõpu Narva pealetung tagasi. Väegrupi Nord võtsid positsiooni sisse Panther-liinil, mis kulges piki Eesti ja Läti piiri.
23. veebruaril 1944 moodustati Sponheimeri Grupi, LIV armeekorpuse staabi ja selles rindelõigus tegutsenud väeosade baasil Armeegrupp Narwa, mis allutati otse väegrupile Nord. Armeegruppi asus juhtima jalaväekindral Johannes Friessner, kes allutas rinde Narva-Jõesuust kuni Auvereni III Germaani Soomuskorpuse ülemale SS-Gruppenführer Felix Steinerile, Auverest Putkini XXXXIII armeekorpuse ülemale kindralleitnant Ehrenfried Oscar Boegele ja 1. märtsist Putkist Vasknarvani hiljem pikendati vastutusala Mustveeni XXVI armeekorpuse ülemale jalaväekindral Anton Grasserile.
1944. aasta mais alustati väegrupi kaitsepiirkonnas Pihkva järvest alanud Marienburgi liini ehitamist, mis kasutades looduslike tõkkeid, kujutas Pihkva järve – Optjoki jõe – Petseri – Irboska kõrgendiku – Malupe – Pameri – Urušu järve joonel asunud taktikaliselt tähtsate Laura, Aluksne ja Gulbene kaitsevööndit.
1944. aasta suvepealetungi Lõuna-Eestis alustasid 3. Balti rinde väed Pihkva ja Ostrovi vaheliselt Velikaja jõe joonelt, 42. armee, 67. armee ja 1. löögiarmee jõududega Irboska ja Laura suunal. 3. Balti rinde 54. armee rünnakusuund oli Läti Lejasciemsi suunal.
16. juuliks olid pealetungioperatsiooni Bagration 2. faasis 1. Balti rinde ja 3. Valgevene rinde väed Punaarmee Pealetungioperatsiooni Bagration (22. juunist kuni 19. augustini 1944) Vilniuse-Kaunase pealetungioperatsioonidega vallutanud Vilniuse (13. juulil) ja Polotski pealetungioperatsiooniga Polotski (13. juulil) Valgevenes ning jõudnud Kesk-Leedu aladele. 1. Balti rinde väed aga olid jõudnud juuli alguses Läti ja Leedu piirile Drisvjati järve juures, mis lõi soodsad tingimused pealetungi jätkamiseks Saksa väegruppide Nord ja Mitte liitekohal. 3. Valgevene rinde väed hõivasid 1. augustil Kaunase, ületasid Neemeni jõe ning jõudsid välja 1939. aasta Saksamaa – NSV Liidu riigipiirile Ida-Preisimaal 3. augustiks.
Nõukogude Punaarmee eduka pealetungiga juulikuu alguses alustasid pealetungi ka teiste Punaarmee rinnete väed: 10. juulil 2. Balti rinne; 13. juulil 1. Ukraina rinne; 17. juulil 3. Balti rinne; 18. juulil 1. Valgevene rinde väed ja 24. juulil Leningradi rinde väed Narva all.
Nõukogude 2. Balti rinde vägede suvine pealetungi algas 10. juulil ning Leningradi rinde vägede Narva pealetung viis linna vallutamiseni 26. juulil. 2. Balti rinde väed hõivasid Riia suunalisel pealetungil Opotška, Idritsa ja Drissa ja jõudsid 18. juulil Läti aladele. 27. juulil hõivas Punaarmee Rezekne ja Daugavpilsi ning edasitung peatus Ergli-Pļaviņase joonel. Pealetungioperatsiooni Bagration 3. faasis 1. Balti rinde väed Šiauliai pealetungioperatsiooni käigus 5. juulist 29. augustini, jõudsid Riia laheni 31. juuliks eraldades Saksa väegrupi Mitte ja väegrupi Nord Eestis asunud väed.
3. Balti rinde väed murdsid läbi Saksa Panther liinist ja vabastasid 21. juulil Ostrovi, 23. juulil Pihkva ning ületasid Velikaja jõe. 31. juuliks jõudsid 3. Balti rinde väed Saksa Marienburgi liinile, mida ei suudetud vallutada ja ületada ning pealetung katkestati. Väegrupi Nord juhatusele sai selgeks, et juhul, kui Punaarmee alustab rünnakut ka idarinde põhjalõigus, ei jätku sakslastel pikaleveninud rindejoone kaitsmiseks jõude. Seetõttu alustati juulis ettevalmistusi rinde õgvendamiseks ning Saksa väed taandusid Tannenbergi kaitseliinile Vaivara Sinimägedes. Järgnenud Sinimägede lahingutes ei suutnud Leningradi rinde väed kaitseliini murda.
10. augustil murdsid Punaarmee 3. Balti rinde väed läbi Saksa Wehrmachti 18. armee XXVIII armeekorpuse Marienburgi kaitseliinist. Marienburgi kaitseliin ei olnud veel lõpuni välja ehitatud. Kaitseliin kujutas endast kohati siiski tõsist välikindlustuste kompleksi, liini keskmine kaitsesügavus oli 1,5–2 kilomeetrit, olulistel suundadel kuni 4 kilomeetrit. Kaitseliini rajamisel vasakul tiival kasutati maastiku eripära – vesitõkkeid, sood ja valitsevaid kõrgendikke. Liinil ehitati täisprofiili kaitseehitised kahes vööndis lahtiste kuulipildujate ja laskurpesade süsteemiga. Kokku oli kaitsepositsioonidel 99 kilomeetrit kaevikuid, 358 tankitõrjetõkkeid, 3061 kindlustatud laskepesa ja punkrit, 130 miinivälja. 3. Balti rinde väed valisid Marienburgi liini läbimurdmiseks 16 kilomeetri laiune rindelõigu, mis hõlmas Pihkva–Riia maanteed ja Laura alevikku Petserimaal.
25. augustil vallutasid Punaarmee üksused Tartu ning 27. juulil Daugavpilsi Ida-Lätis. 1944. aasta 14. septembril algas uus pealetungilaine, mis lõppes kuu lõpuks kogu Eesti ja Läti vallutamisega.
Väegrupi Nord üksused jätsid 11. oktoobril 1944 maha Riia, kuid sattusid blokaadi Balti mere kallastel Tukumsi-Liepaja liinil.
25. jaanuaril 1945 sai uue nime väegrupp Kurland. Väekoondis kapituleerus 1945. aasta 8. mail.
Formeeriti uuesti väegrupi Mitte osadest 1945. aasta jaanuaris. Saadeti laiali 5. aprillil 1945 ja selle baasil moodustati 12. armee. pisi|150px|right|[[Kindralfeldmarssal Fedor von Bock]] pisi|150px|right|Kindralfeldmarssal [[Wilhelm Ritter von Leeb]] pisi|150px|right|Kindralfeldmarssal [[Georg von Küchler]] pisi|150px|right|[[Kindralpolkovnik Georg Lindemann]] pisi|150px|right|Kindralpolkovnik [[Johannes Frießner]] pisi|150px|right|Kindralfeldmarssal [[Ferdinand Schörner]]
Allunud väeosad
September 1939:
Oktoober 1939:
Juuni 1941:
Oktoober 1941:
September 1942:
Märts 1944:
Oktoober 1944:
November 1944:
Detsember 1944:
Jaanuar 1945:
Veebruar 1945:
Dobrota (Montenegro)
Dobrota on linn Montenegros Kotori vallas.
Žiguli kõrgustik
thumb|Vaade [[Togliattist Žiguli kõrgustiku suunas]] Žiguli kõrgustik ehk Žiguli mäed (vene keeles Жигули, Жигулёвские горы) on kõrgustik Venemaal Volga jõe paremal kaldal Samarskaja Luka piirkonnas. Kõrgeim tipp on Strelnaja mägi (375 m).
Levi Eshkol
Levi Eshkol (heebrea לֵוִי אֶשְׁכּוֹל; sündinud Leivi Školnik; 25. oktoober 1895 Oratov, Kiievi kubermang, Venemaa Keisririik (praegu Orativ Ukrainas) – 26. veebruar 1969 Jeruusalemm) oli Iisraeli riigitegelane, riigi kolmas peaminister.
Levi Eshkol on Iisraeli ajaloo esimene peaminister, kes oma ametipostil suri.
34. Kaitse Rindepataljon
Juhtkond ja koosseis
Pataljoniülem Major Rudolf Martinson
Pataljonis oli 500 meest.
Vabatahtlik kaitsepataljon värvati Eesti SS'i kõrgema politseijuhi korraldusel väegruppi "Nord" tagalateenistuse jaoks, moodustamist vabatahtlikest alustati märtsis 1943. aastal ning peale formeerimist anti pataljon organisatsiooni Todt alluvusse.
Pataljon valvas Todt'i objekte Pihkvas, Luugas, Idritsas, Oudovas, Dnos ja mujal Pihkvamaal kuni rinde taandumiseni Venemaalt jaanuaris 1944.
Arvid Stålarm
Arvid Eriksson Stålarm (umbes 1549 Lindö – mai 1620 Gripsholmi loss) oli Rootsi sõjaväelane ja riigitegelane.
Ta oli aastatel 1592–1597 Narva asehaldur.
1595 osales ta palgasõdurite pealiku ja Narva asehaldurina Täyssinä rahu sõlmimisel.
Sigismundi ja hertsog Karli vahelise võimuvõitluse ajal määras Sigismund ta 1597 surnud Klas Eriksson Flemingi asemele Soome asehalduriks, kuid tagandati pärast Karl IX võimuletulekut ametist ja viibis aastaid vangis. Soome aadelkonna palvel vabastati ta 1602. aastal vangistusest ja määrati Liivimaal sõdivate väeüksuste ülemjuhatajaks.
1604. aastal toimunud Paide lahingu kaotuse pärast mõisteti ta süüdi ja talle määrati surmanuhtlus, mida aga täide ei viidud. Tema ülejäänud elu möödus vangistuses Gripsholmi lossis, kus ta 1620. aasta mais suri.