cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sumer
Paadid
Sumeritel olid väiksemad nahkpaadid ja suuremad puitpaadid, mis võisid olla nii sõude- kui ka purjepaadid. Paatide tihendamiseks kasutati pigi.
Muu tehnika
Umbes 3000 eKr hakkasid sumerid kivisse ja teokarpidesse uuristama ning skulptuure valmistama. Kullast ja hõbedast hakati juveele valmistama. Müürsepad ja juveliirid kasutasid veel elevandiluud, galeniiti ja lasuriiti.
Sumerid täiustasid purjepaati ja atra.
Sõjandus
Sumeri linnu ümbritses reeglina tellistest linnamüür. Sumerite valitsejad püüdsid pidevalt hõivata naabruses asuvaid linnu. Sageli õnnestus neil müürist kive välja kangutada ja niimoodi linna tungida.
Sumeri sõjaväed koosnesid eelkõige jalaväest. Jalavägi oli varustatud sõjakirveste, pistodade, odade, lingude, vaskkiivrite, keepide ja nahkseelikutega.
Sumerid leiutasid ka sõjavankrid, mille ette nad rakendasid eeslikke. Sumeri sõjavankritel olid massiivsed puurattad ja neile võis ette rakendada kuni neli eeslikku. Vaieldakse selle üle, kuidas neid sõidukeid sai lahingus kasutada ja kuidas nendega üldse sõita sai. Igatahes olid sõjavankritel sõitjatel sõjakirved ja odad.
Meditsiin
Sumeri meditsiinis oli tähtis koht lahtistitel ja diureetikumidel. Praktiseeriti ka kirurgiat.
Sumerid valmistasid uriinist, lubjast, tuhast ja soolast salpeetrit. Seda segasid nad koos piimaga, maonahaga, kilpkonnakilbiga, kassiaga, mürdiga, tüümianiga, pajuga, viigimarjadega, pirnidega, nuluga ja datlitega veini hulka ning tarvitasid välispidiselt salvina või koos õllega seespidiselt.
Sumerite meelest oli haige keha haaratud deemonist, kes püüab end kehast välja süüa. Arstimid pidid veenma deemonit, et inimese keha ei ole maitsev. Sageli pandi haige kõrvale lambatall või kits, et deemon selle sisse hüppaks. Õnnestumise puhul loom tapeti. Kui looma polnud, siis kasutati kuju, mis pärast kaeti bituumeniga, näiteks asfaldiga.
Usund
Sumeri usund on üks vanemaid teadaolevaid usundeid. Arvatakse, et ta on suures osas olnud eeskujuks Mesopotaamia ja naaberpiirkondade hilisematele usunditele.
Igal linnriigil oli oma kaitsejumal, kes mõnikord langes kokku valitsejaga. Sumeri mütoloogia on mõjutanud paljusid hilisemaid mütoloogiaid, sealhulgas vanakreeka mütoloogiat.
Teadus
Taevakehi samastati Sumeris jumalatega, nii nagu enamikus vanaaja kõrgkultuurides. Selle mõjul kujunesid Sumeris välja astroloogia alged, mis hiljem Babüloonias iseseisvaks distsipliiniks arendatuna mõjutas tugevalt Lähis-Ida, Euroopa ja India astroloogiat ja astronoomiat.
Mõned autorid nagu Henri Frankfort on püüddnud leida Sumeri usulis-mütoloogilises ja tarkusekirjanduses ka filosoofilise mõtlemise algeid või eelfilosoofiat. Valdav osa tänapäeva filosoofialoolasi Sumeri mõttelugu siiski filosoofia ajaloo osana ei käsitle.
Norra ajalugu
pisi|Norra 21. sajandil Norra ajalugu on ülevaade Norra alade ja Norra riigi ajaloost.
Esimesed norralased
Kunagised norralaste esivanemad saabusid praegusele Norra alale põhjapõtru küttides umbes 10 000 aastat tagasi, mil mandrijää taandus Skandinaaviast. Kõige esimesi inimtegevuse jälgi on leitud Østfoldi maakonna kaguosast, Rootsi piiri lähedalt. Puudub kindel teave, kust norralaste esivanemad pärinesid või kust piirkonnast nad tulid, kuid suure tõenäosega läbis nende tee Østfoldi. Sealsetest asundustest leitud esemed on sarnased leidudega Lõuna-Rootsist ja Taanist.
Kiviaeg
, (kuni 1800 eKr) pisi|[[Alta kaljujoonised|Alta kaljujoonis]] Norra esmaasustus pärineb ilmselt 10 500. aastast eKr. Sel ajal oli Norra läänerannik juba jäävaba. Vanim teadaolev asulakoht on Hordalandis Øygardeni vallas Blomvågis. Sealsed esemed on dateeritud aega 10 500 eKr.
Rennesøylt leitud kivitööriistad dateeritakse aega 10 000 eKr. Tolleaegsed tööriistad on enamasti tulekivist. Asustus ei olnud paikne.
Vanimad inimese jäljed praeguse Norra alalt on leitud Aukra vallast, need dateeritakse aega umbes 9200 eKr. Selle 11 000 aasta taguse asulakoha leidsid Trondheimi Teadusmuuseumi (Vitenskapsmuseet) arheoloogid. Esmaasukad olid tõenäoliselt pärit Doggerlandist (Põhjamere maalt).
Norra paleoliitikumi kultuuride seas on Fosna kultuur, Komsa kultuur ja Nøstveti kultuur. Umbes 9000 eKr sai alguse Fosna kompleks (kuhu arvatakse Norra vanimad kultuurid), mis kestis umbes 4500. aastani eKr. See on saanud nime Fosna leiukoha järgi Kristiansundi lähedal. Rööbiti tekkis Põhja-Norras Komsa kultuur, mis on saanud nime Komsafjelli leiukoha järgi Alta lähedal.
Umbes samal ajal hakati tegema kaljujoonised. Neist on näha, et varakult hakati kasutama paate.
Hilismesoliitikumis, umbes 7500 eKr, ilmusid diabaasist kirved. Umbes 7000 eKr algas umbes 3000 aastat kestnud soe aeg, mis nihutas metsapiiri põhja poole, nii et kütidki pidid rändama põhja poole. Sellest piirkonnast on teada üle 1000 asulakoha ajast enne 4000. aastat eKr. Paistab, et rannikul jäädi paikseks. Põlluharimine algas kagus umbes 4000 eKr. Sellest ajast pärinevat nöörkeraamika ja lehterpeekrite kultuuri killud. Ühe vaieldava teooria järgi oli tegu sisserännuga idast üle Valge mere ja Koola poolsaare Finnmarki.
Ajast 5000 eKr on Varangerfjordi kaldalt leitud kammkeraamikat.
Alates 3300. aastast eKr on Lõuna-Norrast teada megaliithauad. Sel ajal algas sotsiaalne kihistumine. Lõuna-Norras levis võitluskirveste kultuur. Kaljujoonistel asendusid jahistseenid põllumajanduse stseenidega. Kuid 2500. aasta paiku eKr paistis põllumajandus süstemaatiliselt jälle kaduvat.
Pronksiaeg (1800–400 eKr)
pisi|Hauaküngas [[Karmøy vald|Karmøy vallas]]
Asustus muutus paiksemaks ja võeti kasutusele hobune ja ader. Elati pikkmajades. Surnuid maeti suurtesse hauaküngastesse.
Sel perioodil jätkus kivitööriistade kasutamine, kuid aristokraatia kasutas üha enam staatusesümbolitena pronksesemeid. Leidude tuumala on edelas ja võib pidada kindlaks sidet Jüütimaaga. Taas levis põllumajandus. Nüüd saab tõestada ka kaugeid kaubandussidemeid. Need lõpevad aga reeglina idarannikul, nimelt Oslo fjordis ja Bohusläni juures. Kaljujoonistel on maaharimise motiivid.
Rauaaeg
, (ca. 560–1030/50), Skandinaavia mütoloogia, Odin, Thor, Vanem Edda, Noorem Edda ja Heimskringla
Viikingiaeg
800–1050, Jomsborg, Jomsviikingid pisi|Põhja-Euroopa 814. aastal pisi|[[Osebergi laevmatus|Osebergi laev Oslo viikingilaevade muuseumis]] Viikingiajaga lõppes Norras eelajalooline periood. Kuigi selle ajastu kohta puuduvad kirjalikud materjalid, saab sellest ajast aimu arheoloogiliste leidude toel. Sellele ajastule heidavad veidi valgust ka saagad, kuigi saagad pandi kirja hiljem, põhinevad need põlvest põlve suuliselt edasiantul. Viikingiaeg oli Põhjamaades kõige jõukam ajastu.
Paljud ajaloolased peavad viikingiaja alguseks Inglismaa kirderannikul asunud Lindisfarne'i kloostri rüüstamist 793. aastal. Viikingid käisid oma ohvreid tule ja mõõgaga rüüstamas. Viikingid rändasid ka rahumeelsetel eesmärkidel – et kaubelda ja koloniseerida. Norra viikingid asustasid Orkney ja Shetlandi saared, Hebriidid ning Mani saare. Nende koduks said ka Põhja-Šotimaa ja Põhja-Iirimaa, viikingite 840. aastatel asutatud Dublin oli kuni 1171. aastani põhjamaalaste võimu all.
Kui viikingid Islandile ja Gröönimaale jõudsid, leidsid nad asustamata maa, mis täideti kohe elanikega. Tänapäeva islandlased põlvnevad otseselt viikingitest, Gröönimaal aga surid norra kogukonnad siiani teadmata põhjustel paar sajandit hiljem välja. ja Ameerika koloniseerimine skandinaavlaste poolt Viikingid ehitasid oma retkedeks kiireid ja kergesti manööverdavaid laevu. Viikingid rändasid Ameerikasse ja tagasi – mis annab tõestust nende laevade merekindlusest. Viikingiaeg kulmineerus 1066. aastal, kui Norra kuningas Harald Hardrada (Harald III Sigurdsson) ja tema mehed kaotasid Inglismaal Stamfordi silla lahingu.
Norra ühendamine
pisi|Taani (958–986) ja Norra kuninga (976–986) [[Harald Sinihammas|Harald Sinihamba kuningriik (punasega) ja tema vasallide ja liitlaste alad (roosaga)]] 866. aastal vallutas Harald Kaunisjuus (eluaastad umbes 850 – umbes 933) mitu Kagu-Norras asuvat väikekuningriiki, mis seni olid allunud Rootsi kuningas Erik Eymundssonile. 872. aastal saavutas Harald suure võidu Hafrsfjordi lahingus, misjärel võis ennast Lääne-Norra kuningaks pidada. Harald Kaunisjuuse võimu all ja vasallide alad olid: Trøndelag ja Põhja-Norra, Kagu-Norra oli aga Taani kuninga võimu all. Harald Sinihamba vanem poeg Svend Harkhabe tõstis isa vastu mässu ja seda maha surudes hukkus Harald Sinihammas lahingus 986, mõne allika järgi 985. aastal. Svend sai tema järel Taani ja Norra kuningaks, ehkki Norra kuningas oli ta ainult nimeliselt nagu Haraldki.
Taani ülemvõim
Varakeskaegses Skandinaavias domineeris Skandinaavia piirkonna suurvõim Taani riikliku arengu algetapis olevate Norra ja Rootsi valitsejate üle, kes olid tihti Taani kuninga vasallid. 950. aastal kehtestas Saksa-Rooma keiser Otto I, Gorm Vana valitsusajal (ca 940–ca 958) ülemvõimu Taani üle, millest Harald Sinihammas Otto II valitsusajal püüdis vabaneda, kuid kaotas. Taani kuninga võimu nõrgenemise ajal pidas Taani kuninga vasall ja Norra valitseja Håkon Sigurdsson, norrakatele eduka Hjörungavágri lahingu umbes 986. aastal. pisi|vasakul|Norra alad, ca 1000 Norras kasvanud rahulolematuse tulemusel valitseja jarl Håkon Sigurdsson kukutati 995. aastal. Trooni pakuti Olavile, kes sellega ka nõustus. Seejärel asus Norra kuningas aastatel 995–1000 Olav Tryggvason maad enda kontrollile allutama, nõudes tähtsamatelt pealikelt muuhulgas ka enda ristimist. See tekitas palju rahulolematust, kuid Olav surus kõikjal mässud julmalt maha. 997. aastaks oli Olav end Norra troonil kindlustanud ning hakkas otsima võimalusi laiendada oma võimu ka ülejäänud Skandinaavia üle.
1000. aastal peetud Svolderi merelahingus võitsid Taani kuninga Svend Harkhabeme, Rootsi kuninga Olof Skötkonungi ja Norra keskosa, Trøndelagi Lade jarli Eirik Håkonssoni väed Norra kuninga Olav Tryggvasoni. Eirik Håkonsson oli koos venna Sveiniga Norra valitseja Taani kuninga Svend Harkhabeme alluvuses, peale Svolderi merelahingut. Eiriku poeg, Håkon Eirikssonvalitses Norra valitseja, Taani kuninga Svend Harkhabeme alluvuses aastatel 1012–1015 pisi|Knud Suure [[Põhjamere impeerium, ca 1030]] Taani kuningas Svend Harkhabe vallutas 1013. aastal Inglismaa, mida valitses tema poeg Knud Suur, kes oli hiljem nii Taani, Norra, Inglismaa kui ka mõne Lõuna-Rootsi piirkonna kuningas. Vanema venna Harald II surma järel 1018. aastal sai Knudist sai ka Taani kuningas.
pisi|140px|[[Olav II, Norra kuningas (1015–1028) Olav Haraldsson]] Kuningas (1015–1028) Olav II Haraldsson (Püha Olav) oli rajas haldusliku võrgustiku ja seadusliku süsteemi, mis hoidiski riiki koos. Ta käis paljudel misjoniretkedel Norra nendes paikades, kuhu ristiusk veel jõudnud ei olnud, eriti sisemaal ja põhjas. Nähes ette püsivat alust ristiusule, asutas ta kirikuid ja pühitses preestreid rahvuslikel kaalutlustel. Norral kulus ristiusu omaksvõtmiseks väga kaua aega – ligi kakssada aastat. See oli kristliku Euroopaga suhtlemise (sidemed olid nii kaubanduslikud kui ka viikingiretkedel loodud) loomulik tulemus. Inglismaa, Saksamaa ja Taani kirikute misjonärid üritasid vähendada rahva usku Põhjala jumalatesse. See areng kulmineerus kolme misjonärist kuninga valitsemisega – Haakon Hea, Olav Tryggvason ja Olaf Haraldsson (Olaf Paks).
Taani, Norra, Inglismaa kui ka mõne Lõuna-Rootsi piirkonna kuninga Knud Suure valitsemisajal Inglismaal, püüdsid Norra kuningas Olaf II ja Rootsi kuningas Anund Jakob, tema äraolekul suurendada oma mõjuvõimu Taani aladel ning ründasid korduvalt Taanit. Knud aga alistas nad 1026. aastal Skåne lahingus ning oli varakeskaegseis Põhja-Euroopas võimsaim valitseja, võrreldav Saksa-Rooma keisri Konrad II-ga.
1030. aastal pöördus Olav II Haraldsson liidus Rootsi kuninga (1022–1050) Anund Jakobiga tagasi Norrasse, et uuesti võimule tulla. 29. juulil toimus Stiklestadis otsustav Stiklestadi lahing, norra paganatest-talupoegadest ja taanlastest väega. Vähemuses kuningas Olav II Haraldsson langes.
Pärast Knud Suure surma 1035. aastal Taani võimu all olnud Põhjamere impeerium lagunes. , Norra kuningas 961–976 , Taani kuningas 958–986 ja Norra kuningas 976–986 , Taani kuningas 985–1014, Norra kuningas 985–995, Norra kuningas 1000–1014 ja Inglismaa kuningas 1013–1014 , Norra kuningas 1015–1028 , Inglise kuningas alates 1016–1035, Taani kuningas 1018–1035 ja Norra kuningas 1028–1035
Keskaeg
, ca. 1030/50–1536). Rootsi ajalugu, Norra ajaloolised piirkonnad
Põhjamere impeerium
350px|pisi|Põhjamere impeerium koos tribuuti maksvate aladega. Riigid, mille kuningas Knud oli, on tähistatud punase, vasallriigid oranži ja teised liitlasriigid kollasega , Taani ajalugu Knud Suur tungis 1015. aastal tungis venna Taani kuninga Harald II poolt antud vägedega Inglismaale ning järgmisel aastal oli suur osa Inglismaast juba tema kontrolli all. Norra kuningas Olav II Haraldsson ja Rootsi kuningas Anund Jakob, kes nägid Inglismaa-Taani ühendatud kuningriigis ohtu (Knudi isa Svend oli nende mõlema riigi üle valitsenud), kasutasid ära Knudi Inglismaal viibimist, et Taanit aastal 1025 või 1026 rünnata. Nendega liitus Ulf Jarl, Knudi asevalitseja Taanis ja tema õemees, koos oma vennaga. Knud ründas Olavi laevastikku ootamatult ja võitles Helgeå lahingus rootslaste laevastikuga. Lahingu täpse tagajärg ei ole selge, kuid lahingus osutus parimaks Knud; Olav põgenes ja oht Taanile kadus.
Viimase aasta veetis Olav oma väimehe Jaroslav Targa juures Kiievis. 1030. aastal pöördus ta tagasi Norrasse, et uuesti võimule tulla. 29. juulil toimus Stiklestadis otsustav Stiklestadi lahing. Vähemuses ja allasurutuna oma vastaste (Taani kuninga Knut Suure ja Norra ülikute, keda ta püüdis vägivaldselt ristiusku pöörata) poolt, kuningas langes. Kuid ometi saavutas ta kaks oma peamist eesmärki – Norra ühendamine ja ristiusustamine.
Peale Knudi surma aastal 1035 ei soovinud Norra ülikud enam olla tema poja Svendi ja tolle ema Ælfgifu (keda Norras tunti nimega Álfífa) rõhuva valitsemise all. Einar Thambarskelfir ja Kalf Arnesson, kes olid mõlemad soovinud, et just neid määrataks aastal 1030 peale Olavi surma Knudi asevalitsejateks (Knud määras hoopis sellesse ametisse oma poja ja naise), läksid koos Vana-Venesse Kiievi russide juurde, et tuua tagasi Norra kuninga Olav II Haraldssoni abieluväline poeg Magnus, kes põgenes koos emaga riigist kui tema isa aastal 1028 troonilt tõugati, riiki Norra kuningana valitsema. Rootsis koguti Einari ning Kalfi juhtimise all kokku sõjavägi, eesmärgiga Magnus Norra troonile saada. Magnus kuulutati 1035. aastal 11-aastaselt kuningaks ning Svend ja tema ema pidid riigist põgenema.
Taanit ja Inglismaad valitsenud Knudi teine poeg Hardeknud (umbes 1018–1042) soovis Norrat taas oma riigiga liita, kui Magnus Taani vastu aasta 1040 paiku sõjakäigu algatas. Ent mõlema riigi ülikud korraldasid kahe kuninga kohtumise, kus nad omavahel rahu tegid ja leppisid kokku, et see, kes neist esimesena sureb, jätab oma trooni teisele. Aastal 1042 Hardeknud Inglismaal olles suri ja Magnusest sai Taani kuningas vaatamata Knudi õepoja Svend Estridseni, kelle valitseda oli Hardeknud Taani jätnud nõudele. Osana oma võimu kindlustamisest hävitas Magnus jomsviikingite peakorteriks olnud Jomsborgi linna. Svend põgenes itta ja naasis aastal 1043 kui üks vendide sissetungi juhtidest.
Magnus Hea alistas oma vastased otsustavalt Hedeby linna lähistel peetud Lyrskov'i nõmme lahingus. Aastal 1042 krooniti Magnus Hea ka Taani kuningaks. Magnus valitses kahte kuningriiki aastani 1047, mil ta ebaselgetel asjaoludel suri. Tema surma järel jagati ta kuningriik kaheks: Norra kuningaks Harald III-na (1046–1066) sai Magnuse onu Harald Hardråde ja Taani kuningaks sai Svend Estridsen. Harald Hardråde oli pärast Norrast lahkumist teeninud varjaagidest kaaslastega teeninud sõjapealikuna Kiievi-Vene valitseja Jaroslav Targa ja Bütsantsi keisri juures. Magnuse surmaga lõppes Olav II Haraldssoni dünastialiin, ent aastal 1280 krooniti Norra kuningaks Eirik II, kes põlvnes oma ema kaudu Magnuse seaduslikust õest Ulvhildist.
pisi|140px|Norrale iseloomulik [[sammaskirik – Stavkirke ]] Magnus Paljasjalg, kuningas aastail 1093–1103 alustas sõda Rootsi ja Taaniga ning üritades Iiri mere äärseid alasid Norra võimule allutada. 1093. aastal juhatas ta laevastiku sõjakäigule Gwyneddi kuningriigi aladele. Anglesey väina lahingus lõid norralased parasjagu Gwyneddis sõjakäigul viibinud normanne. 1098. aastal vallutas Magnus Orkney saared, Hebriidid ja Mani saare. 1102. aastal asus Magnus uuesti sõjakäigule, et hõivata Iirimaa. Ta suutis vallutada Dublini ja seda ümbritsevad alad.
Norra kuningas (1103–1130) Sigurd Magnusson oli 1107. aastal norralastest koosneva väesalga eesotsas ristisõda sõjakäigus abiks Jeruusalemma kuningriigile, olles esimene Euroopa kuningas kes võttis osa ristisõjast. 1123. aastal asus Sigurd uuesti sõtta kristluse nimel. Sedapuhku võitles ta Smålandi elanike vastu, kes olid taganenud ristiusust ja hakanud uuesti austama oma vanu jumalaid. Sigurdi valitsusajal võeti Norras kasutusele kirikukümnis Sigurdi surma (1130) järel algas Norras kodusõda tema poja Magnus Sigurdssoni ja Sigurdi väidetava poolvenna Harald Gille vahel. See tõi kaasa kodusõdade perioodi, mis kestis 1240. aastani. Norra osales siiski Viiendas ristisõjas Pühal maal.
Aasta 1130 on Norra ajaloo pöördepunkt, siis katkestasid rahuajastu 1227. aastani kestnud konfliktid ja kodusõda.
12.–13. sajandi Läänemere ristisõdades Norra ei osalenud, ehkki Rooma paavst Aleksander III kutsus üles 1171. või 1172. aastal "kõiki kuningaid, ülikuid ja muid kristlasi taanlaste, norralaste, rootslaste ja gootide maadel" ristisõtta "eestlaste ja muude paganate vastu" (Estonum et aliorum paganorum, ). Norra jätkas viikingite asustuse lainemist Šotimaa põhjarannikul, Orkney ja Shetlandi saartel, Hebriididel ning Mani saarel. Viikingite poolt 840. aastatel asutatud Dublin Iirimaal oli kuni 1171. aastani põhjamaalaste võimu all.
Kuid see aasta on eriline ka mitmes muus mõttes. Seda peetakse rahvaarvu kasvu, kiriku seesmise konsolideerumise ning linnade tekke ja arengu tõttu keskaja kõrgpunktiks. Kuna ilmalik ja vaimulik võim koondasid üha enam piirkondi oma valitsemise alla, kasvas avaliku halduse ja avaliku võimu osatähtsus. Kaasaegsete ajaloolaste arvates võis just sel perioodil nimetada Norrat esimest korda ühtseks riigiks.
12. ja 13. sajandil tugevnes kuningavõim, mis alistas nii kiriku kui feodaalid. Traditsiooniline ilmalik aristokraatia asendus teenistusliku aristokraatiaga. Siis muutus ka talupoegade staatus – varasematest vabadest maaomanikest said rentnikud. Siiski rentisid Norra talupojad maa enamasti terveks eluks ja nende staatus oli parem kui suures osas tolleaegses Euroopas. Viikingiajast alles jäänud orjapidamine kadus keskaja kõrgperioodil.
13. sajand oli Islandil arvukate sisetülide tõttu väga rahutu ja vägivaldne. 13. sajandil oli Islandi väheste juhtivate suguvõsade võim kasvanud väga suureks ja esialgsest aristokraatlikust demokraatiast ei olnud enam palju järele jäänud. Kasvas ka Norra kuninga huvi saareriigi vastu, mida võimsamad Islandi ülikud üritasid oma kohapealsete konkurentide vastu ära kasutada. Kuna ükski ülikusuguvõsa ei suutnud võimu tervel saarel enda kätte haarata, olid islandlased 1262–1264 sunnitud tunnistama Norra kuninga formaalset ülemvõimu. Seega muutusid nad tema maksukohuslasteks ja Islandi vaba riigi aeg oli lõppenud. Norra kuninga võimu all kaotati Islandil endine goodkondade süsteem ja Islandi ülikutest said Norra kuninga ametnikud. Althing jätkas kohtuna. Kuningas kehtestas kaubandusmonopoli, piirates saarerahva võimalust teiste maadega otse kaubelda, mistõttu Islandi majandus nõrgenes.
Sel ajajärgul nihkus Norra poliitiline raskuspunkt edelast Oslo fjordi ümbritsevatesse piirkondadesse. 13. sajandil, kuningas Håkon V valitsemisajal, sai Oslost Norra pealinn. Enne oli see koht olnud vaid tähtsusetu majade kogum Oslo fjordi sügavaimates soppides. Kui must surm 1350. aastal Norrasse jõudis, elas Oslos väidetavalt kuni 2000 inimest. Samal ajal oli põhjapoolseima hansalinna Bergeni elanike arv 7000 ja Trondheimis 3000. pisi|800px|[[UNESCO|Kaitsealused Bryggeni kaubaaidad hansalinnas Bergenis ]]
Håkoni surma järel sai troonile tema alaealine tütrepoeg Folkungite dünastiast Magnus Eriksson, kes aastast 1319. valitses Norrat ja Rootsit (1319–1343). Håkoni tütar Ingeborg (1301– u 1360), abiellus Rootsi hertsogi Erik Magnussoniga (surnud 1318). Erik Magnussoni ja Ingeborgi pojast Magnus Erikssonist (sünd. 1316), sai hiljem sai Rootsi ja Norra kuningas ja aastast 1319. valitses Norrat ja Rootsit Folkungite dünastiast Magnus VII (1319–1343) ja seejärel Håkon VI Magnusson (1343–1380), Magnus VII poeg ning Taani kuninga Valdemar IV Atterdag tütre Margrethe I abikaasa. Oslo tähtsus vähenes ning Oslo rolliks oli olla administratiivne keskus, monarhid elasid aga Kopenhaagenis.
Aastal 1380 läks Norra koos Islandiga Taani võimu alla. 1380. aastast valitses Håkon VI ja Margrete poeg, Olav IV Håkonsson (1380–1387).
Kalmari uniooni periood
pisi|[[Kalmari uniooni alad]]
Kalmari uniooni tekkes mängis võtmepositsiooni Taani kuninganna (1387–1412) Margrete I, kes oli Taani kuninga Valdemar IV tütar ning Norra ja Rootsi kuninga Håkon VI abikaasa. 1375. aastal suri Taani kuningas (1340–1375) Valdemar IV ja Norras viibinud Margrete suundus Taani, et kindlustada enda ja Håkoni 1370. aastal sündinud poja Olufi tõus Taani troonile. Kuningatiitlile pretendeeris ka Margrete õepoeg, Mecklenburgi hertsog Albrecht III. Mecklenburgi kasvav mõju piirkonnas ja kartus, et Taani võib muutuda analoogselt Rootsiga, kus ta valitses kuningana (1364–1389) Mecklenburgi Albrecht, Mecklenburgi alamaks, tekitasid muret Taani aadlikes. Aadlike ja Hansa Liidu toetusel suutis Margrete mecklenburglased üle mängida ja tagada oma poja nimetamise troonipärijaks.
1380. aastal suri Norra kuningas (1343–1380) Håkon VI ja noor Oluf päris Norra kuningatrooni. Oluf III nooruse tõttu valitses kahte Põhjala riiki – Taani ja Norra kuningriiki – tema eest tegelikult ema Margrethe. 17-aastane Oluf III suri aga 1387. aastal. Taani Riiginõukogu otsustas ignoreerida troonipärimise tavasid ja nimetas Margrethe regendiks ning andis talle õiguse valida järgmine kuningas. Sama tegi ka Norra Riiginõukogu. Margrete lapsendas oma õe Ingeborgi tütrepoja, Pommeri printsi Bogislavi ning pani talle skandinaaviapärase nime Erik. Margrethe lasi Eriku Pommerist nimetada Norra kuningaks, jäädes tema eestkostjaks viimase täisealiseks saamiseni. 1396. aastal sai Erik, kes juba oli Norra kuningas, ka Taani ja Rootsi kuningaks. Kolme riigi liit kinnitati 17. juunil 1397 Kalmari lossis sõlmitud Kalmari lepinguga.
Taani-Norra
Aastatel 1536–1814 olid Taani ja Norra personaalunioonis ühise valitseja võimu all.
Rootsi-Norra personaalunioon
pisi|vasakul|[[Oscar Arnold Wergeland. Põhiseaduskogu Eidsvollis 1814. Wergeland maalis selle maali 70 aastat hiljem ning kinkis 1885 Stortingile]] Taani-Norra kuningas Frederik VI astus liitu Napoleoniga ning jäi seetõttu Napoleoni sõdades kaotajaks. Kieli rahuga 1814 loovutati Norra Rootsi kuningale Karl XIV Johanile. Kevadel 1814, kui Rootsi väed olid lõuna pool sõjakäigul, õnnestus Riigikogul (Riksforsamlingen) Eidsvollis välja töötada ja anda 17. mail 1814 liberaalne Norra põhiseadus, mis põhineb rahva suveräänsuse printsiibil. Pärast lühikest sõda Rootsiga lepiti kokku personaalunioonis Rootsiga. Norra kuninga suveräänsus Gröönimaa, Islandi ja Fääri saarte üle jäi Taani kuningale. Norra sai 1814 oma pealinna (Christiania), valitsuse, armee, sõjalaevastiku, seadused, valuuta, keskpanga ja parlamendi. Hääleõigus oli peaaegu pooltel täisealistest meessoost elanikest. Ainult välispoliitikat juhtis ühine Rootsi-Norra kuningas Rootsi välisministeeriumi kaudu.
Norra pärast 1905. aastat
Norra tulevase valitsemisvormi üle peeti teravaid vaidlusi. Rahvahääletus näitas, et rahva enamus pooldab pigem monarhiat kui vabariiki. 18. novembril 1905 valis Storting Norra kuningaks Taani printsi Carli. Prints Carl oli abielus Suurbritannia kuninga Edward VII tütre printsess Maudiga ja tal oli üks poeg. Uus kuninglik perekond saabus Norrasse 25. novembril. Prints Carl võttis nimeks Haakon VII ning vandus Stortingi ees truudust Norra põhiseadusele.
Norra töölisliikumisele pandi alus enne liidu lagunemist Rootsiga. Esimesed ametiühingud moodustati 1872. aastal, 1887. aastal asutati Tööpartei. Üleüldine valimisõigus anti meestele 1898. ja naistele 1913. aastal.
1903. aasta valimistel sai Tööpartei Stortingis neli kohta. 1912. aastal hääletas Tööpartei poolt 26% valijaskonnast, mis andis 23 kohta esinduskogus. Sellega oli Tööparteist saanud liberaalide järel suuruselt teine erakond parlamendis.
Teine maailmasõda
pisi|300px|Pildil on näha Norrat, mis liideti Saksamaaga ja teed kuidas põgenes kuninglik perekond koos mõnede tähtsate poliitikutega
Norra oli ennast kuulutanud neutraalseks riigiks Teise maailmasõja ajal. 9. aprillil 1940 protesteeris Norra valitsus erapooletuse rikkumise vastu Briti ja Prantsusmaa valitsuste poolt. Briti valitsus hoiatas Norrat Saksamaalt abi otsimise eest. Samal päeval sisenesid Norrasse Saksa väed. Pärast intensiivset kaks kuud kestnud võitlust (Norra vallutamine 1940) – hoolimata Suurbritannia ja Prantsusmaa osutatud sõjalisest abist – ei jäänud Norral muud valikut kui alistuda. Kuninglik perekond, valitsus, mõned kaitseministeeriumi juhttegelased ja tähtsad tsiviilametnikud põgenesid Suurbritanniasse. Okupeeritud Norra riigikomissariks määrati Josef Terboven. 1942 moodustas Vidkun Quisling nukuvalitsuse.
Norra pakkus oma liitlastele vastutasuks kaubalaevastikku, kuhu kuulus üle 1000 laeva, kogumassiga üle 4 miljoni tonni. Suurbritannias ehitati Norra sõjavägi taas igakülgselt üles. Muist üksusi osales merelistes operatsioonides Atlandil, Mandri-Euroopa vallutamisele järgnenud lahingutes ning Ühendkuningriigi ja mandri kohal toimunud õhulahingutes. Sõja lõpu poole lubasid rootslased Norral oma sõjalisi üksusi koondada ka Rootsi territooriumil. Osa neist jõududest osales ka aktsioonides Saksa vaenuvägede vastu – pärast seda, kui Nõukogude väed olid rünnanud väikest piirkonda kaugel Finnmargi kirdeosas Põhja-Norras ja vabastanud selle. Okupeeritud Norras kasvas aastast aastasse tsiviilvastupanu. Koondati salajasi sõjaväeüksusi, mida sakslased suureks ohuks pidasid.
Norra jäi okupeerituks kuni Saksamaa alistumiseni 1945. aastal. Alistumise hetkel viibis Norras ligi 400 000 Saksa sõjaväelast. Saksa okupandid ekspluateerisid Norra majandust. Natside terrorirežiimi kuritegude hulka kuuluvad hukkamised ja massimõrvad, kuigi veidi väiksemas ulatuses võrreldes teiste okupeeritud riikidega.
Vabastamine
Juba 8. mail 1945 hakkasid Norra vastupanuliikumise väed natsidelt ametikohti üle võtma. Järk-järgult saabusid neile appi liitlasväed ning Norra üksused Suurbritanniast ja Rootsist. Riigi üleminek okupatsioonivõimude käest liitlasvägede kätte toimus valutult. Eksiilis olnud valitsus naasis Suurbritanniast koju ja 7. juunil jõudis ka kuningas Haakon Briti sõjalaeva pardal Oslo sadamasse.
Tagasi hakkasid jõudma ka Saksa koonduslaagrites ellujäänud norralased. Sõja lõpus viibis välismaal 92 000 norralast, neist 46 000 Rootsis. Lisaks Saksa okupatsioonivägedele oli Norras 141 000 võõramaalast, enamikus sõjavangid. Neist 84 000 olid venelased.
Järgnenud repressioonidekampaanias hukati endine peaminister Vidkun Quisling, Knut Hamsun suleti vaimuhaiglasse ja talle määrati laostav rahatrahv.
Wanda Jackson
Wanda Jean Jackson (sündinud 20. oktoobril 1937 Maudis Oklahoma osariigis) on USA rockabilly- ja kantrilaulja. Teda loetakse esimeseks naissoost rock'n'roll 'i lauljaks.
Naisterahva Elu
Naisterahva elu on endine naisteajakiri, mis ilmus Eestis üks kord kuus aastatel 1923–1927 ja ebaregulaarselt aastatel 1928–1937.
Ajakiri ilmus Tartus (1923, nr. 2) ja Keilas (1926, nr. 5/6 – 1933). Väljaandjad olid Don-Cidalison (Don Chidalison) (1923), G. Paju (1924 – 1925 nr. 10), Richard Abroi (1925 nr. 11/12 – 1937), A. Elken (1926). Vastutavad toimetajad olid I. Essmann (1923), G. Paju (1924 – 1925 nr. 10), Richard Abroi (1925 nr. 11/12 – 1937).
Ajakirjale olid kaasa pandud mustrilehed (1924–1925, 1928–1933), 1924. aastal ilmus eriväljaanne Eesti Film-Revue. Kaasannetena ilmusid Modern (1924, nr. 2–4, 6 ja 8 juures) ning Modern pesu märkimise tähestik (1924 nr. 5 juures).
Kukka kivi
thumb|Kukka kivi (2019)
Kukka kivi on porfüürsest graniidist hiidrahn Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kukka küla lähedal. Kukka kivi on mahult Hiiumaa suurim ja Eestis üheksas.
Kivi ümbermõõt on 42,1 m, pikkus 16,0 m, laius 11,3 m ja kõrgus 3,9 m, maht on 324 kuupmeetrit. Suurte mõõtmete tõttu loetakse Kukka kivi hiidrahnude hulka.
Tütarlaps kausiga
thumb"Tütarlaps kausiga" ehk "Kolhoosineiu" on Juta Eskeli skulptuur Tallinnas Lembitu Pargis.
Kukka kivi
Rahn on rombja põhiplaani, püstiste külgede, lameda, tasase, peaaegu rõhtsa, veidi itta kaldu laega ja ümarakontuuriliste piirjoontega. Lael on pragusid. Rahnu edelakülge läbib üks rõhtne ja üks vertikaalne lõhe. Lael on väike lohk, kuhu koguneb sageli vesi. Rahn asub suuremalt jaolt maa sees.
Tütarlaps kausiga
Enne 2012. aastat paiknes skulptuur Kaarli puiestee ja Toompea tänava nurgal. Tegemist on kõrgkuumuses põletatud keraamilisest materjalist šamotist 1964. aastal valmistatud dekoratiivse figuraalskulptuuriga, mis kujutab seisvat neiut pearätiga, kes hoiab langetatud kahe käega vaagnat.
Kukka kivi
Rahn on alates 1937. aastast üksikobjektina looduskaitse all.
Kukka kivi lähedal kagu suunas asub teinegi kaitsealune rändrahn, Kukka põllukivi.
Tasakaaluolek
Tasakaaluolek on füüsikas keha niisugune seisund, kui talle mõjuvad jõud tasakaalustavad üksteist, nii et kehale mõjuv resultantjõud on null. Dünaamikas tähendab tasakaal seda, et keha ei muuda oma olekut.
Võnkesüsteem, mis on püsiva tasakaalu olekus, hakkab pärast tasakaalust väljaviimist võnkuma. Need on enamasti harmoonilised võnked, mille sagedus sõltub võnkumisvõimelise süsteemi parameetritest.
Benjamin Pavard
Benjamin Jacques Marcel Pavard (sündinud 28. märtsil 1996 Maubeuge'is) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib kaitsjana Saksamaa kõrgliiga klubis Müncheni Bayern ja Prantsusmaa jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Prantsusmaa kõrgliiga klubis Lille, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2005. aastal. Prantsusmaa kõrgliigas debüteeris ta Lille'i meeskonnas 2015. aasta jaanuaris.
2016. aasta augustis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Saksamaa esiliiga klubiga VfB Stuttgart. Hooajal 2016–17 võitis ta klubiga Saksamaa esiliiga, misjärel tõusti kõrgliigasse.
2019. aastal sõlmis Pavard viieaastase lepingu Müncheni Bayerniga.
Debüüdi Prantsusmaa jalgpallikoondises tegi Pavard 10. novembril 2017 sõprusmängus Walesi vastu. 2018. aastal tuli ta Prantsusmaa koondisega maailmameistriks. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta maailmameistrivõistluste kaheksandikfinaalis Argentina vastu. Tema värav valiti turniiri ilusaimaks.
Sõdadevaheline periood
pisi|400px|[[Euroopat kujutav kaart aastast 1923]] Sõdadevaheline periood (ladina interbellum) on Euroopa ajaloo käsitluses levinud termin, mis käsitleb perioodi esimese maailmasõja lõpust teise maailmasõja alguseni. Kuigi periood ise on lühike: esimene maailmasõda lõppes 11. novembril 1918 ja teine maailmasõda algas 1. septembrini 1939, toimusid selle perioodi ajal kogu maailmas mitmed poliitilised ja sotsiaalsed muutused, mis eristavad ajastut esimesele ilmasõjale Belle époque 'ist ja panid kohati aluse teisele maailmasõjale järgnenud külma sõja ajastule.
Eestis võidakse selle all mõelda ka ajavahemikku samast kuupäevast kuni 17. või 21. juunini 1940, mil algas Nõukogude okupatsioon Eestis.
Perioodi rahutu algus
Kuni 1922. aastani toimusid suures osas Ida-Euroopas konfliktid, millega määrati paika uued piirid. Sajad tuhanded inimesed kolisid või põgenesid vägivalla eest, sammuti hukkus sõdades veel miljoneid inimesi. Lagunemise ja edukate iseseisvusliikumite tõttu (taas-)tekkisid maailma, eriti Euroopasse, hulk uusi riike: Soome, Eesti, Läti, Leedu, Poola, Ungari, Tšehhoslovakkia, Jugoslaavia, Iirimaa, Mongoolia, Tõva, Egiptus, millest enamus on rahvusriigid. Varasemaga võrreldes muutusid tavalisemaks ka vabariigid: revolutsioonid kaotasid monarhia Saksamaal, Austrias, Türgis, ja Venemaal, hiljem korraldati vabariikideks ka Kreeka ja Hispaania ning suurem osa uutest riikidest Euroopas (va Jugoslaavia ja Iirimaa) olid vabariigid.
Uued piirid ei jälginud alati täpselt etnilisi piire ja jätsid õhku mitmed konfliktid, mis tekitasid riikidevahelistes suhetes pingeid. Saksamaa pidi Prantsusmaale loovutama Elsass-Lotringi piirkonna, Leedule Klaipeda ja Poolale alasid Sileesias, Pommeris ja Lääne-Preisimaal. Tšehhoslovakkia läänepiiril moodustasid enamuse sudeedisakslased, Slovakkia lõunapiiril elas miljon ungarlast ja põhjapiiril 500 000 poolakat. Rumeenia territooriumile jäi mitu miljonit ungarlast. Ida-Poolas moodustasid enamuse ukrainlased ja valgevenelased, samuti okupeeris Poola Vilniuse, mis põhjustas konflikti Leeduga. Konflikte tekitasid veel Bessaraabia (Rumeenia ja Nõukogude Liidu vahel), Karjala (Soome ja Nõukogude Liit), Põhja-Iirimaa (Iirimaa ja Suurbritannia), Lõuna-Tirool (Austria ja Itaalia), Makedoonia (Kreeka, Bulgaaria ja Jugoslaavia), Iraak ja Süüria (Türgi ja Suurbritannia) ja mitmed teised piirkonnad.
Loobu jõgi
Loobu jõgi on jõgi Põhja-Eestis. Vanema nimena on olnud kasutusel Loop Fluss.
Jõgi saab alguse Pandivere kõrgustiku põhjanõlvalt Jõepere allikatest (Jõepere järvest) ja suubub Eru lahte Soome lahes.
Jõgi on 60,6 km pikk ja valgla on 314 km².
Suuremad lisajõed on Läsna jõgi ja Udriku oja. Loobu jõel asub Joaveski juga (praegu muudetud Joaveski joastikuks).
Nõukogude ajal toimus jõe oluline reostus Kadrina tärklise vabriku ja Undla küla keemiatsehhi poolt. 1980. aastate lõpul oli jõgi allpool Undlat pikkadel lõikudel kaladest tühi.
Jõe põhjas, kallastel ja Joaveski joastiku juures paljanduvad mitmed ordoviitsiumi kihistud (Joaveski paljand). Loobu jõe põhjendatud avamise ametliku ettepaneku kolme kalatrepi abil (Joaveski, Loobu ja Kadrina) tegid tollasele Kala-ametile 1995 aasta augustis kaks meest: Marek Vahula ja Virko Sirkel. Jõgi avanes lõplikult kaladele Neeruti mõisa juures kakskümmend aastat hiljem ehk 2015. aasta sügisel.
Helilaine
Helilaine on tahkes, vedelas või gaasilises keskkonnas leviv deformatsioonilaine. Vedelas ja gaasilises keskkonnas levib helilaine pikilainena, milles keskkonna osakesed võnguvad laine levimise sihis. Laine levimisega kaasneb keskkonna paisumine ja hõrenemine, seega keskkonna deformatsioon.
Heli saab lainena levida elastses keskkonnas. Vaakumis helilained ei levi, sest puudub keskkond, mis võnkumist edasi kannaks.
Loobu jõgi
Elustik
Suurtaimedest on tuvastatud 41 taksonit, sh 3 makro vetikat ja 4 sammalt. Levinumad on jõgitakjad, vesi-tarnhein, kollane vesikupp ja harilik vesisammal.
Suur selgrootutest on registreeritud 140 taksonit. Allikaline jõgi on liigivaene. Arvukamad on jõe kirpvähk, harilik ojapäevik ja ojataklane. Leidus ka paksu jõekarpi. Jõevähi taasasustamine pole tulemusi andnud.
Helilaine
Helilainevõrrand
Helilainevõrrand on lainevõrrand, mis kirjeldab helilaine levi. Ühemõõtmeline helilainelevi võrrand helirõhu jaoks on vastavalt kus
Loobu jõgi
Elustik
Kalasid esineb 17 liiki. Enamikule liikidest oli varem rändetõkkeks Joaveski juga (10 km suudmest), kuid ajapikku on see muudetud joastikuks, millest mõned kalaliigid saavad üle. Kogu jõe ulatuses on levinud forell, luukarits ja ojasilm. Haug, lepamaim ja trulling asustavad jõge Kadrinast kuni suudmeni (ca 56 km). Kadrina paisjärves ja Undla veskijärves elavad särg, ahven ja linask, sest jõe ülem- ja keskjooksu ala neile ei sobi. Ülejäänud liigid on levinud alamjooksul, allpool paisu. 2014 aastal rajati paisu juurde kalapääs, kuid see pole toimima hakanud. Poole sajandi eest elutses jões veel harjus, võldast pole tuvastatud.
Piirangud
Vastavalt Eesti Vabariigi kalapüügieeskirjale on Loobu jões Joaveski paisust suudmeni aastaringselt kalapüük keelatud. Erandina on lubatud kalastuskaardi alusel lõhe ja forelli püük Joaveski hüdroelektrijaama derivatsioonikanali väljavoolust suudmeni '''1. jaanuarist 19. oktoobrini ja 1. detsembrist 31. detsembrini'''. Teise erandina võib Loobu jões, kuid Joaveski joastikule mitte lähemal kui 100 m, püüda silmutorbiku, silmumõrra, vähimõrra ning vähinataga. Kalapüügieeskirja lõike 3 alusel antud kalastuskaardiga on lubatud lisaks lõhele ja meriforellile püüda ka neid kalaliike, kelle püük ei ole samal ajavahemikul Vabariigi Valitsuse 16. juuni 2016. a määruse nr 65 „Kalapüügieeskiri“ § 53 kohaselt keelatud.
Aastaringselt on keelatud püük suudmele (59º34.246'N 25º47.814'E) lähemal kui 1000 m. Tähtajaliselt on 1. septembrist kuni 31. oktoobrini keelatud püük suudmele lähemal kui 1500 m.
Kalastuskaarti saab jõepõhiselt osta www.pilet.ee. Kalastuskaardi soetaja on kohustatud esitama ka püügiaruande, sõltumata sellest, kas käidi püüdmas ja kas kala saadi.
AGA (täpsustus)
AGA võib olla:
Aga on mitme koha nimi:
Aserbaidžaan Eurovisiooni lauluvõistlusel
Aserbaidžaan tegi oma debüüdi Eurovisiooni lauluvõistlusel 2008. aastal Belgradis pärast seda, kui Aserbaidžaani telekanal İctimai Televiziya (İTV) sai EBU aktiivseks liikmeks. İTV oli näidanud võistlust ka varem, ostes EBU-lt edastusõiguse.
2007. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel oli tahtnud osaleda Aserbaidžaani rahvuslik telekanal AzTV, kuid EBU reeglid ei lubanud seda, sest AzTV polnud EBU aktiivne liige. AzTV ei saanud 18. juunil 2007 EBU liikmestaatust, sest kanalit peeti liiga sõltuvaks Aserbaidžaani valitsusest.
5. juulil 2007 sai liikmestaatuse İTV ning 15. oktoobril 2007 sai İTV õiguse osaleda Eurovisiooni lauluvõistlusel.
Aserbaidžaan oli viimane Kaukaasia riik, kes lauluvõistlusega liitus. Esimesena liitus 2006. aastal Armeenia. Gruusia liitus 2007. aastal. Aserbaidžaan kvalifitseerus oma esimesel korral finaali ning saavutas 132 punktiga 8. koha.
2011. aastal esindasid Aserbaidžaani Eldar & Nigar lauluga "Running Scared", mille autorid on rootslased Stefan Örn, Sandra Bjurman ja Lain Farguhanson. Laul võitis võistluse 221 punktiga.
2018. aastal ei pääsenud Aserbaidžaan esimest korda finaali. Seejuures poolfinaalis jäädi 11. kohale.
Osavõtt
{{legend|gold|Võitja}} {{legend|silver|Teine koht}} {{legend|#cc9966|Kolmas koht}}
Hääletamise ajalugu (2008–2023 finaalid)
Aserbaidžaan on andnud kokku kõige rohkem punkte järgmistele riikidele:
Aserbaidžaan on saanud kokku kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt:
Jadaühendus
Jadaühendus ehk järjestikühendus on elektriahela elementide niisugune ühendamisviis, mille puhul kõiki elemente läbib üks ja seesama vool; seega on voolutugevus kõigis elementides ühesuurune. Pinge igal elemendil on võrdeline elemendi takistusega.
Ahela elementideks võivad olla takistid, kondensaatorid ja induktiivpoolid, samuti vooluallikad ja elektritarvitid.
Jadamisi ühendatud elemente (1, 2, ... n) läbib ühetugevune vool:
Ahela elementidele langevate pingete summa võrdub toitepingega:
pisi| Jadaühenduses takistid pisi|Jadaühenduses poolid pisi|Jadaühenduses kondensaatorid
Jadaahela kogutakistus on võrdne ahela elementide takistuste summaga. Jadaühenduses takistite kogutakistus Vahelduvvooluahelais on aktiivtakistuse R asemel reaktiivtakistus X või näivtakistus Z.
Jadaühenduses induktiivpoolide koguinduktiivsus
Jadaühenduses kondensaatorite kogumahtuvus C saab arvutada valemist
Erijuhul, kui kõik mahtuvused on võrdsed:, siis kogumahtuvus
Kahe rööbiti ühendatud kondensaatori kogumahtuvus
Jadaühenduses kasutatakse ka galvaani- ja akuelemente, näiteks galvaani- ja akupatareides. Kui järjestikku ühendatakse n elementi pingega U_e, siis patarei pinge
Balti klint
pisi|Balti klint [[Pakri poolsaarel]] pisi|[[Osmussaare pank]] Balti klint (ka Balti-Laadoga astang) on järsak, mis on tekkinud kahe suure maakoore struktuuri – Fennoskandia kilbi ja Ida-Euroopa platvormi vahelisele piirile.
Balti klint ulatub Rootsist Ölandi saarelt läbi Läänemere, mööda Eesti põhjarannikut ning Venemaad kuni Laadoga järveni. Linnulennult on klindi pikkus umbes 1200 km, mööda klindiserva umbes 1600 km. Klint koosneb Paleosoikumi settekivimitest. Balti klint jaguneb neljaks osaks:
Suurem osa klindist paikneb Eestis ning seda osa nimetatakse Põhja-Eesti klindiks või Põhja-Eesti pangaks.
Balti klindi tekkeprotsessi kohta on mitmesuguseid hüpoteese, seega päris selge klindiastangu tekkelugu pole.
Mfecane
Mfecane ('ärev aeg') oli suulude jõhker imperialism teiste Lõuna-Aafrika hõimude suhtes aastatel 1816–1828 Shaka juhtimisel.
Koinee
Koinee oli antiikajal kreeka ühiskeel. See tekkis hellenismi ajal pärast Aleksander Suure vallutusi, kõigi kreeka keele murrete segunemisel. Koinee on kreeka sõna. Eesti õigekeelsussõnaraamat annab koinee [keel] vasteks "eri murdeid või keeli kõnelevate keelekollektiivide suhtlemiskeel". Ülekantud tähenduses ka "segakeel".
Margarita Voites
Margarita Voites (sünninimi Margarita Lombak; sündinud 30. oktoobril 1936 Moskvas) on eesti koloratuursopran.
Elulugu
Kooliteed alustas ta 1944. aasta sügisel Novosibirskis, perekonna Eestisse naasmise järel jätkas õpinguid Viljandis ja Tartus. Pärast Tartu II Keskkooli lõpetamist astus ta Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonda bibliograafia erialale.
1957. aastal jõudis ta esmakordselt muusikateatri lavale. Ülikooli näitering mängis Imre Kálmáni operetti "Montmartre'i kannike" Margarita Voitesega peaosas. Menu kannustas teda jätma ülikooli ja astuma Tallinna Konservatooriumi dotsent Linda Sauli klassi, mille lõpetamise järel 1964. aastal sai temast Vanemuise teatri solist. Seal sündisid Margarita Voitese esimesed hiilgerollid: Violetta ja Gilda (Giuseppe Verdi "Traviata" ja "Rigoletto") ning Marguerite (Charles Gounod’ "Faust").
pisi|[[Enn Eesmaa, Urve Tauts ja Margarita Voites 1980. aastal]] Aastal 1969 sai lauljatarist kaheks aastakümneks Estonia primadonna. Oli teatri kõrgaeg – publik võis Margarita Voitest näha koos selliste väljapaistvate partneritega nagu baritonid Georg Ots ja Tiit Kuusik, tenorid Hendrik Krumm ja Ivo Kuusk, bassid Teo Maiste ja Mati Palm, dirigendid Neeme Järvi ja Eri Klas. Violettale ja Gildale lisandusid uued suurrollid, millest enim loorbereid on Margarita Voites lõiganud nimiosaga Gaetano Donizetti ooperis "Lucia di Lammermoor". Estonia külalisesinemistel Stockholmi Kuninglikus Ooperis (1985) laulis Margarita Voites Luciat ja publik reageeris 15-minutilise aplausi ja jalgade trampimisega. Rootsi kriitika kirjutas: "Margarita Voites pühitses triumfi oma muinasjutuliselt puhta ja pehme, vaimustavalt väljendusrikka koloratuursopraniga. Tema flöödisaatega hullumeelsusaaria oli kõigiti perfektne, seda nii intonatsioonilt kui ka väljendusrikkuselt.
1990. aastal lõpetas Margarita Voites teatritöö, kuid kirikutes ja kontserdisaalides on ta hääl kõlanud praeguseni. Erilise koha tema viimaste aastate repertuaaris on omandanud vaimulikud laulud, mis on jäädvustatud 2005. aastal ilmunud CD-l "Ave Maria".
30. oktoobril 2006 tähistas Margarita Voites galakontserdiga Estonia kontserdisaalis 70 aasta juubelit ja hämmastas publikut oma haruldase vokaalse vormiga. "Kuulates lauljat, tajusin järjekordselt üht vääramatut tõsiasja – kuivõrd loodus on oma seadustega meist vägevam. Kui palju on siiski asju, mis ei ole õpitavad ega ostetavad. Margarita Voitesele on kingitud kordumatu, ebamaiselt kauni tämbriga hääl, intuitiivne fraasikujundamise võime, mingi sõnulseletamatu häälelennutamise oskus. Tema hääles on nii palju säilinud ja ilmunud ka lisaväärtus.
2007. aastal tähistati Margarita Voitese 50 aasta lavajuubelit tema loomingu paremikku koondava plaadikogumiku "Prima donna assoluta" väljaandmisega ja selle esitluskontsertide turneega üle Eesti. 2008. aastal valiti Margarita Voites Eesti Näitlejate Liidu auliikmeks. Tema kontserditegevus jätkus ka 2009. aastal. Detsembri algul laulis Voites Vello Jürna mälestuskontserdil.
2010. aastal andis kirjastus Kunst välja Margarita Voitese biograafia "Imet tabades".
Aastatel 1966–1991 oli ta NLKP liige.
Kuulsaid lavapartnereid
Tenorid Vladimir Atlantov, Virgilijus Noreika, Kārlis Zarinš, Hendrik Krumm, baritonid Louis Quilico, Georg Ots, Tiit Kuusik, Vladimir Tšernov, dirigendid Neeme Järvi, Eri Klas jpt. Viimastel aastatel esinenud ka koos selliste popartistidega nagu Siiri Sisask, Koit Toome, Tõnis Mägi, ansambel Noorkuu ja teised.
Isiklikku
Margarita Voitese isa oli suurtükiväeinsener ja hilisem Tartu Riikliku Ülikooli leninismi-marksismi õppejõud Arthur Richard Lombak (1896, Viljandi – 1977, Tallinn), ehkki "Eesti entsüklopeedias" on tema isaks eksikombel märgitud kindralmajor Johan Lombak.
Margarita Voitese abikaasa on Juhan Voites, neil on kaks poega ja kaheksa lapselast.
Kukka põllukivi
Kukka põllukivi on kaitsealune rändrahn Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kukka külas ning asub suurest Kukka kivist paarsada meetrit eemal.
Kivi ümbermõõt on 14,5 meetrit, laius on 3,3, pikkus 4,3 ja kõrgus 3,0–3,1 meetrit. Kivi maht on 24 kuupmeetrit.
4. Diviis
4. Diviis oli Eesti sõjaväe väekoondis, mis asutati 1. veebruaril 1940.
Juhtkond ja koosseis
Diviisi ülem oli kolonel Jaan Maide. Diviisi staap asus Viljandis.
Diviisi rajooni kuulusid Pärnu-Viljandi Sõjaväeringkond (Pärnu- ja Viljandimaa) ja Valga Sõjaväeringkond (Valgamaa).
Vabariigi Presidendi otsusega 16. jaanuarist 1940 muudeti alates 1. veebruarist senine Eesti Vabariigi maa-ala jaotus diviisideks ja sõjaväeringkondadeks järgmiselt:
1940. aastal kuulusid diviisi koosseisu järgmised väeosad:
Kokku kuulus 4. Diviisi väeosade koosseisu 1320 meest, kellest 1. juulil 1940 oli nimekirjas 1373 ja kohal 1322.
Kirjandus
4th Division (Estonia)
Aga vapp
thumb|Aga vapp alates 2003. aastast.
Aga vapp on Venemaa koosseisu kuuluva Aga Burjaadi autonoomse ringkonna vapp.
Praegune vapp on kasutusele võetud aastal 2003. Eelmine vapp võeti kasutusele aastal 1996.
thumb|Aga vapp aastatel 1996–2003.
Rockabilly
Rockabilly on popmuusika stiil, mis kujunes välja 1950. aastatel USA lõunaosariikides hillbilly boogie 'st, western swing 'ist ja rhythm and blues 'ist. Rockabilly-muusikast on välja kujunenud rock'n'roll.