cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1989. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused
3x7,5 km teatesõit
Kuupäev: 12. veebruar Osavõtjaid: 9 võistkonda Maailmameister 1988: Elena Golovina, Kaija Parve, Venera Tšernõšova <br style="clear:both;" />
15 km võistkonnavõistlus
Kuupäev: 9. veebruar Osavõtjaid: 9 võistkonda <br style="clear:both;" />
Sensoorne deprivatsioon
Sensoorne deprivatsioon on olukord, kus ühe või mitme meeleelundi kaudu välismaailmast saadav andmehulk on märgatavalt vähenenud.
Eristatakse
Osalise sensoorse deprivatsiooni korral blokeeritakse ainult mõne meeleelundi funktsioneerimine, nt suletakse silmad vms.
Täieliku sensoorse deprivatsiooni korral (kasutatakse ka mõistet sensoorne isolatsioon) püütakse blokeerida aistmine kõigis meeleelundites. Sensoorse isolatsiooni saavutamisel kerkivad esile eetikaprobleemid – kas uurimise eesmärgil on õigus sekkuda inimese füsioloogilistesse protsessidesse sellisel määral, et saavutatakse nn puhta aju seisund või sündroom: seisund, mil aju on eraldatud keskkonnast sellisel määral, et ajju ei saabu ühtegi välisimpulssi.
Lühiajalist sensoorset deprivatsiooni kasutatakse rahunemiseks, pikema kestusega deprivatsioon võib esile kutsuda rahutust, keskendumishäireid, hallutsinatsioone ja ebameeldivustunnet. Samuti võib pikema deprivatsiooni tagajärjel ajutiselt tekkida nägemis- ja kirjutamishäireid ning intellektuaalsete võimete langust.
Sensoorne deprivatsioon võib tekkida näiteks kaugsõiduautojuhtidel või pikki vahemaid läbivatel lenduritel. Sellistel juhtudel on kuulmis- ja nägemiselunditele antav signaal ühetaoline ja selle vältimiseks vajavad nad aju stimuleerimiseks ärritavat signaali.
Charlie Chaplin
thumb|Charlie Chaplin pisi|Charlie Chaplini film "Pank" 1915. aastast pisi|Charlie Chaplin 20. sajandi alguses pisi|Charlie Chaplin 1920. aasta paiku Charlie Chaplin (pärisnimega Charles Spencer Chaplin; 16. aprill 1889 London – 25. detsember 1977 Corsier-sur-Vevey, Vevey ringkond, Vaud' kanton, Šveits) oli inglise komöödiafilmirežissöör, -stsenarist, -näitleja ja -produtsent.
Ta on tummfilmiajastu tuntumaid näitlejaid, kes mängis 83 filmis ja pälvis kolm Oscarit. Chaplini tuntumad filmid on "Kullapalavik", "Tsirkus", "Suurlinna tuled", "Moodsad ajad" ja "Suur diktaator".
Lapsepõlv
Chaplin sündis Charles Chaplin vanema ja Hannah Chaplini (sündinud Hannah Harriet Pedlingham Hill) teise pojana. Tal oli neli aastat vanem vend Sidney Chaplin. Mõlemad vanemad olid lauljad ja näitlejad. Isa oli alkohoolik ja jättis pere maha, kui Charlie oli kolmeaastane. Ta suri 1901 tsirroosi.
Ema sai väljaspool abielu 1892 poja George Wheeler Drydeni, kelle isa oli laululooja ja laulja Leo Dryden. See lõhkus Chaplinite abielu. Dryden võttis oma poja pärast selle sündi endale. Ema oli sajandivahetusel varieteeteatri näitleja ning õpetas oma pojale laulmist ja tantsimist. 1895 haigestus ta skisofreeniasse, millest ei paranenudki. See lõpetas ema lavakarjääri ja ta elas kuni surmani 1928 hullumajas.
Charles Chaplin hakkas laval esinema juba pisikesena. Ta ei saanud head haridust ja ta ei õppinud muud ametit peale näitlemise. Charlesi koolitee Londoni lõunaosas oli kaootiline ja katkes sootuks pärast seda, kui isa pere hülgas ja ema hulluks läks.
Noormehe esimene töökoht oli juuksurisalongis, kus ta pidi habemeajamist soovivate klientide põski vahuga katma, seejärel pühkis ta varieteeteatris pärast vaatemängu põrandaid ja sai komöödiates mängida ka tillukesi tummrolle.
Näitlejana
USA-sse jõudis ta esimest korda 1910 impressaario Fred Kamo trupiga, mis koosnes noortest koomikutest. Kamot on nimetatud tordiga-näkku-nalja leiutajaks. 1912 naasis trupp Inglismaale, aga juba viis kuud hiljem oktoobris sõitis teisele ringreisile USA-sse ja 1913. aasta lõpul lahkus trupist, et hakata filminäitlejaks koomilistes lühifilmides.
Chaplin töötas kiiresti välja Hulkuri, tegelaskuju, keda ta paljudes filmides mängis. Sellega saabus kiiresti Chaplini ülemaailmne kuulsus.
Chaplin polnud rahul töötamisega teiste käe all. Ta tundis, et ei saa teha niisuguseid filme, nagu talle meeldib. Koos teiste sama probleemi käes olevate näitlejatega, nimelt David Griffithi, Douglas Fairbanksi ja Mary Pickfordiga asutas ta filmikompanii United Artists. See osutus äriliselt üsna edukaks ja tagas Chaplini vabaduse filmide tootmisel. Chaplin töötas United Artistsi juhatuses kuni 1950. aastate alguseni.
United Artistsis tehtud filmid muutusid varasematega võrreldes pikemaks ja harvemaks: enne valmis igal aastal palju filme, nüüd tuli üks film mitme aasta kohta. Kuid just nende filmide põhjal ongi Chaplin tänapäeval kõige tuntum: "Kullapalavik" (1925), "Tsirkus" (1928), "Suurlinna tuled" (1931), "Moodsad ajad" (1936) ja "Suur diktaator" (1940).
Helifilmi tulekuga ei läinud Chaplin kohe kaasa, erinevalt näiteks Walt Disneyst. Ka värvifilmiga ei läinud Chaplin kaua aega kaasa, erinevalt Disneyst. Chaplin tundis, et vaatajad ei võta Hulkurit enam omaks, kui see rääkima hakkab. Viimane film Hulkuriga peaosas, "Suurlinna tuled", valmis 1936 ja see oli endiselt tummfilm, kuigi Chaplin lisas sellele enda kirjutatud taustamuusika.
Matusetoetus
Matusetoetus on ühekordne rahaline toetus matuse korraldamisega seotud kulude hüvitamiseks. Matusetoetus kui sotsiaalkindlustushüvitis sisaldub paljude Euroopa Liidu liikmesriikide (Austria, Bulgaaria, Hispaania, Holland, Kreeka, Küpros, Leedu, Luksemburg, Läti, Poola, Portugal, Prantsusmaa, Rumeenia, Slovakkia, Suurbritannia, Taani, Tšehhi) sotsiaalse kaitse süsteemis. Matusetoetust makstakse enamasti lahkunu abikaasale, lapsele, lapselapsele, vanemale või mõnele muule sugulasele, teatud juhtudel ka isikule, kes ei kuulu lahkunu perekonda.
Charlie Chaplin
Näitlejana
Ühelgi Chaplini tummfilmil ei olnud stsenaariumi, kõik nad improviseeriti etteantud teemal. Seetõttu võis filmi sisu töö käigus muutuda ja juba filmitud stseene tuli korduvalt muudetud kujul ümber filmida, sest nad oleksid muidu filmi teisenenud sisuga vastuollu läinud. Sedamööda, kuidas võtete käigus tekkis uusi ideid, tuli stseene lisada, muuta ja välja jätta. Peale selle oli Chaplin perfektsionist. Ta võis sama stseeni filmida kümneid kordi, isegi sada korda, enne kui sai kaadrid, mida ta tahtis. Kõik see venitas võtteperioodi. Sel põhjusel suutis Chaplin 1920. aastatel valmis teha ainult 3 filmi, aga teistest koomikutest Harold Lloyd 12 ja Buster Keaton veelgi rohkem. Kuigi kõik Chaplini filmid olid rahalises mõttes edukad, teenis Lloyd siiski kokkuvõttes sel ajal temast rohkem.
Matusetoetus
Eestis oli matusetoetus aastatel 1999–2009 universaalne riiklik toetus, mida maksti Eesti elanikule, kes kandis matuse korraldamise kulud:
1. juulist 2009 lõpetati majandussurutise olukorras Eestis matusetoetuse maksmine universaalse toetusena. Juulist 2009 kuni detsembrini 2014 maksis riik matusetoetust üksnes kohalikele omavalitsustele omasteta või tundmatu inimese matuse korraldamiseks. Samas mitmed kohalikud omavalitsused kehtestasid matusetoetuse kohaliku sotsiaaltoetusena oma valla või linna vähekindlustatud isikutele lähedase inimese matuse korraldamise kulude hüvitamiseks.
1. jaanuarist 2015 taastati riikliku matusetoetuse maksmine neile majanduslikult vähekindlustatud isikutele, kes eelmise aasta jooksul vähemalt ühe korra on saanud toimetulekutoetust. Riiklikku matusetoetust maksab Sotsiaalkindlustusamet. Matusetoetust maksavad oma töötajale tema lähedase surma korral ka paljud Eesti ettevõtted.
Charlie Chaplin
Eraelu
Ta eostas oma viimased seitse last siis, kui oli juba seitsmekümnendates eluaastates ning sugugi kõik lapsed ei sündinud abieludest tema nelja naisega. Kolm tema naistest olid altari ette astudes alles teismelised. Teda tõmbas alati noorte tüdrukute poole ja mõned ta armukestest ei olnud jõudnud isegi teismeikka.
Tema esimene naine Mildred Harris oli kõigest 14-aastane, kui Chaplin teda filmirolli testis. Kaks aastat hiljem ei sünnitanud tüdruk ema pealekäimisel last ja veel kahe aasta pärast nad lahutasid.
Tema teise abielu probleeme võis ennustada juba 10 aastat enne selle teokssaamist. Chaplin oli lummatud Lita Greyst, kui tüdruk oli vaid kuuene ja ema tõi oma imelast sageli stuudiokatsetele. Mees võttis ta oma hoole alla ja hakkas ette valmistama filmitäheks, kui tüdruk oli 12. Stuudiobossid olid väga murelikud ja määrasid tüdrukule pideva saatja. Kui tüdruk oli 15, võttis Chaplin talt oma Hollywoodi-kodu vannitoas süütuse. Tüdruk jäi peagi rasedaks. Mees soovitas aborti, seejärel pakkus talle teise mehega abiellumise eest 20 000 dollarit, aga kui teda ähvardati isaduse kohtuasjaga, abiellus tüdrukuga. Kaks aastat hiljem ja pärast kahte last nad lahutasid ning Lita otsustas kõigi läbielatud alanduste eest endast kaks korda vanemale mehele tagasi teha. Ta müüs nende 40-leheküljelise lahutusavalduse avalikkusele üks dollar koopia eest; sealt selgus, et mehel oli abielu ajal viis regulaarset armukest ja palju üheöösuhteid.
Kolmandaks abikaasaks sai Paulette Goddar. Nad abiellusid välismaal, mehe jahi Panacea pardal. Kuigi ta maksis kaptenile, et too asjakohase lehekülje laeva logiraamatust välja rebiks, tunnistas ta hiljem, et nad on abielus.
Lõpuks abiellus ta kauni mustajuukselise Oona O'Neilliga. Neiu oli 54-aastase Chapliniga 1943. aastal altari ette minnes vaid 18-aastane ja sünnitas mehele kaheksa last. Mees suri 88-aastaselt esimesel jõulupühal Veveys, nende kodus Genfi järve kaldal.
Tunnustus
Esimest korda jagati Oscareid 16. mail 1929. Kategooriad ja hääletamisprotseduur polnud veel välja kujunenud. Esialgu oodati, et Chaplin võidab mitmes kategoorias, sest ta seati oma filmiga "Tsirkus" üles parima filmi, parima komöödiafilmi, parima näitleja ja parima originaalstsenaariumi kategoorias, kuid hiljem tõmbas akadeemia tema nime kõikjalt maha ja andis talle selle asemel au-Oscari mitmekülgsuse ja geniaalsuse eest "Tsirkuse" näitleja, stsenaristi, režissööri ja produtsendina.
1941 nimetati film "Suur diktaator" Oscari kandidaadiks 5 kategoorias, neist Chaplin kandideeris stsenaristi ja näitlejana, aga ei võitnud kumbagi.
1948 nimetati Chaplin Oscari kandidaadiks filmi "Härra Verdoux" stsenaristina, aga ei võitnud seda.
pisi|Charles Chaplin (1965) 1972 pälvis Chaplin au-Oscari 43 aastat pärast esimest. Akadeemia sõnul sai ta selle mõõtmatu mõju eest, mis tal on olnud sellel sajandil liikuvate piltide muutmisel kunstivormiks. Rahvas tervitas teda püsti seistes 20 minutit kestnud ovatsiooniga, mis on Oscarite ajaloo kõige pikem ovatsioon.
1973 pälvis Chaplin Oscari filmi "Rambivalgus" muusika eest. Film valmis küll juba 1952, aga Chaplini tollaste poliitiliste probleemide tõttu ei näidatud seda Los Angeleses nõutud nädalat, mis võimaldanuks filmi Oscaritele esitada sel ajal. Alles pärast seda, kui film 1972 uuesti välja anti, sai sellele auhindu andma hakata.
Kui 1961 avati Hollywoodi kuulsuste allee, ei olnud Chaplin esimeste seas, kes sinna oma tähe said. Alles 1970, kui vasakpoolsuse vaenamine USA-s oli vähenenud, sai Chaplin sinna oma tähe.
Suurbritannia kaalus esimest korda Chaplini rüütlikslöömist 1931 ja teist korda 1956. Mõlemal korral pani välisministeerium sellele otsusele veto: Chaplini väidetavate kommunistlike vaadete pärast ja samuti tema väidetava amoraalsuse pärast: ta oli kaks korda abiellunud 16-aastase neiuga. Kardeti, et Chaplini rüütlikslöömine madaldab rüütliseisust ja kahjustab suhteid USA-ga. Alles 1975 tõsteti 85-aastane Chaplin rüütliseisusse.
1976. aastal valiti ta Ameerika Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia välisliikmeks.
1999. aastal avaldatud edetabeli "AFI's 100 Years...100 Stars" (Ameerika Filmiinstituut) tulemuste põhjal asub näitleja meesstaaride edetabelis 10. kohal.
Paul Kamm
Paul Kamm (29. detsember 1917 Kärdla – 19. juuni 1979 Kärdla) oli eesti harrastusgraafik.
Elulugu
Keerulise majandusolukorra tõttu pidi ta tööle minema. 1935. aastast töötas ta tekstiilitöölisena, algul Kärdlas, seejärel Tartus ja vahetult enne sõja puhkemist Keilas.
Võideldes teises maailmasõjas Punaarmee 22. Eesti Territoriaalses Laskurkorpuses, sai Kamm 31. märtsil 1942 lahingõppusel tugevalt külmetada ja haigestus liigese- ja närvipõletikku. Pikaajaline haiglaravi tulemusi ei andnud ning mees jäi liikumatult lamavaks, ta oli siis 25 aastat vana.
1946. aastal toodi kanderaamil Paul Kamm tagasi kodusaarele. Haiguse tagajärjel suutis ta ainult vaevaliselt sõrmi liigutada, aga treenides muutusid sõrmed kindlamaks ning Kamm oli taas võimeline joonistama.
Esialgsed saamatud katsetused muutusid aasta-aastalt paremaks ja sündisid meeleolukad pildid kodusaare loodusest ja kalurite elust – "Kivine rand" (värviline pliiats, 1960), "Ristna männid" (grafiit, 1962), "Hiiumaa motiiv" (grafiit, 1962), "Ristna" (grafiit, 1963), "Sõudjad" (süsi, 1965) jt. Olukorrast tingituna sai ta vähe joonistada otse natuurist, paljud motiivid tuli paberile kanda mälu järgi. Kammi joonistusvahendiks oli peamiselt pliiats.
1953. aastal võttis ta esmakordselt osa Kärdla isetegevuslike kunstnike näitusest, kus ta võitis I preemia. Eesti NSV Riiklik Kunstiinstituut hakkas Kammi abistama 1961. aastal, teda hakkas juhendama graafik Olev Soans. Samal aastal esines Paul Kamm juba Moskvas isetegevuslike kunstnike näitusel, kus ta sai ka diplomi. 1963. aastal võeti ta Eesti NSV Kunstnike Liidu liikmeks. 1967. aastal astus ta ka Eestimaa Kommunistlikku Parteisse. 1964. aastal ilmus kirjastuse Kunst väljaandel Paul Kammi reproduktsioonide album. 1977. aastal ilmus Jüri Haini koostatud raamat pealkirjaga "Paul Kamm. 13 reproduktsiooni".
Paul Kamm on Kärdla linna aukodanik, tiitel anti talle 1978. aastal.
A (muusika)
Erinevates noodivõtmetes
thumb|center|800px|1. [[oktaav|oktavi A noodivõtmetes: g-võti ehk viiulivõti, aldivõti, tenorivõti, f-võti ehk bassivõti]]
Keava peakraav
Keava peakraav (ka Valtu-Keava peakraav) on kraav Raplamaal Kehtna vallas Linnaaluste ja Põrsaku külas.
Peakraavi pikkus on 5,8 km ning see suubub Põrsaku külas vasakult Vigala jõkke (86,6 km suudmest). Peakraavi valgla on 4,2 km². Peakraav algab Linnaaluste külas Keava raba põhjaservas ja Kõnnumaa maastikukaitseala piiril. Lähte piirkonda jäävad ka Keava põlispuud (park) ja Keava kahar mänd. Kraavi ületab Keava–Hõreda tee. Suudmest umbes 700 m edelas kulgeb Hertu–Põrsaku–Keava tee, umbes 1300 m edelas kulgeb Tallinna–Pärnu raudtee.
Türgi kirjandus
Türgi kirjandus on türgi keeles kirjutatud kirjandus.
Keava peakraav
Peakraav on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Keava peakraavi keskkonnaregistri kood on VEE1110500.
Jarmo Karing
1996. aastal lõpetas Karing Haapsalu Wiedemanni Gümnaasiumi. Ta lõpetas 2001. aastal Pedagoogikaülikooli koreograafia eriala ning sai magistrikraadi 2003. aastal Tartu Ülikooli Avatud Ülikoolis kultuurikorralduse erialal.
On loomingulise rühmituse ZUGA Ühendatud Tantsijad liige. Jarmo Karing oli 2001. aastal Nukuteatri muusikali "Risk" koreograaf.
Arthur Girard de Soucanton
thumb|Parun Arthur Girard de Soucanton thumb|Paruness Marie Luise Girard de Soucanton (sündinud Berg) thumb|Parun Arthur Girard de Soucantoni vapp
Parun Arthur Girard de Soucanton (19 vkj/31. märts 1813 Tallinn – 20. oktoober vkj/1. november 1884 Tallinn) oli Eesti majandustegelane.
Aastatel 1841–1862 juhatas de Soucanton Kunda sadamat, oli 1864–1876 Tallinna raehärra ja 1876–1883 bürgermeister ning kaubafirma Thomas Clayhills & Son kaasomanik ja aastast 1872 selle juht. Ta oli 1872–1875 Tallinna Börsiseltsi Börsikomitee esimene esimees. Ta oli ka Tallinna Liikumata Varanduste Omanike Krediitühisuse (immobiilpanga) president (Creditverein die Immobilienbesitzer in Reval).
Aastal 1863 rajas de Soucanton Õismäe küla alale Rocca al Mare suvemõisa.
Alates 1872 kuulus de Soucantonile praegune Tallinna Malemaja hoone, mis pärast tema surma pärandus ta lesele ja pärast tolle surma vanimale pojale.
Perekond
Parun Arthur Girard de Soucanton oli abielus Marie Luise Bergiga (11. veebruar 1821 – 11. mai 1901). Abielust sündisid
Indeks (semiootika)
Indeks (ladina keeles index 'teataja, näitaja') on üks kolmest peamisest märgitüübist (teised on ikoon ja sümbol). Indeks on semiootikas niisugune märk, mille esitis on objektiga korrelatiivses seoses. Nii näitab indeks tihti piirnevust, seotust, külgnevust.
Näiteks suits on tule indeks, sest on küllalt kõrge korrelatsioon suitsu ja tule esinemise vahel.
Indeksi mõiste võttis semiootikas kasutusele Charles Sanders Peirce.
Kõrkküla (Põltsamaa)
Kõrkküla on küla Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pajusi valda.
Toivo Aare
Toivo Aare (20. aprill 1944 Harjumaa, Nõva – 29. aprill 1999 Tallinn) oli eesti ajakirjanik.
Elukäik
Ta õppis praeguses Tallinna Täiskasvanute Gümnaasiumis.
Ta lõpetas 1970. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti keele ja kirjanduse erialal spetsialiseerumisega ajakirjandusele. Diplomitöö teema oli "Mõningaid küsimusi välismaise raadiopropaganda teooriast". Ta õppis veel kolm aastat aspirantuuris.
Ta töötas õpingute ajast saadik Eesti Raadios noorte- ja lastesaadete toimetuses.
Ta oli alates 1975. aastast tööl ajalehes Noorte Hääl, algul korrespondendina, hiljem toimetaja asetäitjana. Aastal 1978 astus ta NLKP-sse. 7. detsembrist 1982 1. veebruarini 1989 juhtis ta toimetajana lehe toimetust.
Fosforiidisõja ajal võttis ta endale vastutuse Juhan Aare artiklite eest. Toivo Aare järel Noorte Hääle peatoimetajaks saanud Margus Mets nimetab Toivo Aare juhtimisstiili diktaatorlikuks ja elunautivaks ning süüdistab teda lehe populaarsuse vähenemises.
Hiljem oli Toivo Aare jälle tööl raadios. 1998. aastal töötas ta Eesti Raadios programmidirektorina ja kommentaatorina ning tegi ususaateid. Suvel 1993 tegi ta koos Madis Salumiga saateid Hiiu Raadios. Ta oli mõnda aega ka Raadio 2 saatejuht.
Pärast tööd Eesti Raadios oli ta Eesti Teadeteagentuuri peatoimetaja ja ajalehe Esmaspäev juht. Hiljem oli ta Koonderakonna pressiesindaja (pressinõunik). Lõpuks oli ta lühikest aega ajalehe Videvik korrespondent.
Ta lõpetas elu enesetapuga. Ta leiti järgmisel hommikul. Hüvastijätukirja ei olnud.
Isiklikku
Esimesest abielust Ellen Aare-Põderiga on Toivo Aarel kaks last, Indrek ja Katrin.
TEA entsüklopeedia artikli autor hindab Toivo Aare ajakirjandusliku loomingu isikupära ja meisterlikku sõnakasutust.
Sõrve maantee
pisi|Rahvamaja pisi|Bussipeatus Sõrve maantee on tänav Saaremaal Salme alevikus. See on osa Kuressaare–Sääre maanteest.
Tänav kulgeb alates Salme jõest lõunasse kuni aleviku piirini. Jõest põhja pool on tänava nimi kuni aleviku piirini Kuressaare maantee.
Tänava ääres asuvad Salme Rahvamaja / Sõrve Külalistemaja, bussipeatus.
Jari Tervo
Jari Kalevi Tervo (sündinud 2. veebruaril 1959 Rovaniemis) on soome luuletaja ja proosakirjanik.
Tervo on populaarne teleesineja, tegutsedes juba aastaid ühe kaptenina saates "Uutisvuoto" (Eestis "Teletaip").
Bernsdorfi vald
Bernsdorf on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Zwickau kreisis.
Jari Tervo
Elulugu
Ta õppis Helsingi Ülikoolis kirjandusteadust ja filosoofiat ning töötas seejärel ajalehes Ilta-Sanomat uudiste toimetajana.
Bernsdorfi vald
Kuni 2008. aastani kuulus vald Chemnitzi kreisi.
Vallaosad
Valda kuuluvad Bernsdorf, Hermsdorf ja Rüsdorf.
Jari Tervo
Looming
Jari Tervo alustas loometeed luuletuste kirjutamisega, kuid otsustas peagi proosa kasuks. Praeguseks on temast saanud üks Soome viljakamaid ja populaarsemaid kirjanikke.
Mees on saanud tuntuks mahlaka otseütlemise ja humoristliku väljendusviisi poolest nii kirjas kui ka sõnas. Ta kirjutab palju tavalise inimese koomilistest elujuhtumitest, sageli on tegevuspaigaks tema sünnilinn Rovaniemi. Loomingus on tugevaid autobiograafilisi elemente, näiteks romaan "Kallellaan" räägib oma kogemustest värske isana.
Tervo on kirjutanud ligi 20 raamatut, mõned kuuldemängud ja filmistsenaariumid. Kahest tema romaanist on tehtud ka film. Aeg-ajalt kirjutab ta ka kolumne Ilta-Sanomatesse.
Jari Tervo on saanud palju kirjandusauhindu ning on olnud ka Soome tunnustatuima auhinna Finlandia kandidaatide hulgas.
Ta oli 2011. aastal Soome enim teeninud kirjanik.
thumb|250px|Jari Tervo (2008)
Callenbergi vald
Callenberg on vald Saksamaal Saksimaa Zwickau kreisis. Halduskeskuseks on Falken.
Valda kuuluvad järgmised asulad: Callenberg, Grumbach, Reichenbach, Obercallenberg, Falken, Langenberg, Langenchursdorf ja Meinsdorf.
Kuni 2008. aastani asus vald Chemnitzi kreisi lääneosas.
Pampa
pisi|Pampa maastik pisi|Pampa Pampa on tasane lähistroopiline rohtla Lõuna-Ameerikas Argentina (Buenos Airese, La Pampa, Santa Fe ja Córdoba provintsi), Brasiilia (kõige lõunapoolsema Rio Grande do Suli osariigi) ja Uruguay territooriumil. Loodusliku pampa taimkate sarnaneb Euraasia stepi omaga; erinevus on korvõieliste rohkus.
Loomastik
Seal elab mitmesuguseid loomi, näiteks viskatša, puuma, vöölased ja jaanalinnulaadne nandu.
Elutegevus
Enamik Argentina põhja- ja idaosa sademerohket pampa-ala on põllustatud, lõuna- ja lääneosa pampad on põuased, seal tegeldakse peamiselt karjandusega.
Loomaks moondumine
Loomaks moondumise võime on niisama vana nagu legendid. Keldi mütoloogias on hirvesokkudeks, metskultideks, luikedeks, kotkasteks ja kaarnateks moondumine harilik nähtus. Põlisameerika legendides kehastuvad šamaanid tihti loomadeks või lindudeks.
Kreeka mütoloogias oli loomaks muutumise võime võlur Proteusel. Ta oli merejumal Poseidoni teener. Üks tema ainuomastest annetest oli mineviku, oleviku ja tuleviku tundmine. Paraku tähendas see, et tal paluti ühtepuhku ennustada. Et tülitajate käest pakku pääseda, moondus ta välkkiirelt loomaks või hirmuäratavaks koletiseks. Mitmepalgelist kujumuutjat nimetatakse praegugi proteuslikuks olendiks.
Peruu hoovus
thumb|300px|Peruu hoovus Peruu hoovus ehk Humboldti hoovus on hoovus Vaikses ookeanis. See hoovab mööda Lõuna-Ameerika läänekallast põhja kuni ekvaatorini, seal pöördub läände. Möödunud Galápagose saartest, muutub Lõunapassaathoovuseks.
Peruu hoovus koosneb külmast veest, kus elab palju kalu. Mõnel suvel tõrjub El Niño Peruu hoovuse tagasi.
Suur-paradiisihakk
Suur-paradiisihakk (Manucodia comrii) on linnuliik paradiisilindlaste sugukonnast.
Pikkus umbes 43 cm. Suur-paradiisihakk on üks suuremaid ja raskemaid paradiisilindlasi ja perekonna Manucodia suurim liik.
Suur-paradiisihakk on levinud Paapua Uus-Guineas Trobriandi saartel ja D'Entrecasteaux' saartel.
Toitub peamiselt puuviljadest.
Suur-paradiisihakk on kantud CITESi liikide II kategooria nimekirja.
Christian Julius Ludwig Steltzer
pisi|Christian Julius Ludwig Steltzer (portreegravüür Rudolf Huberi joonistuse järgi) Christian Julius Ludwig Steltzer (17. veebruar 1758 Salzwedel, Saksamaa – 8. oktoober 1831 Berliin) oli saksa õigusteadlane, Moskva ülikooli professor 1812. aasta isamaasõja ajal ja 1816. aastal 3 kuud Tartu ülikooli rektor.
Volõõnia kõrgustik
Volõõnia kõrgustik on kõrgustik Ukraina lääneosas. Koos Podoolia kõrgustikuga moodustab ta Volõõnia-Podoolia kõrgustiku. Keskmine kõrgus on 220–250 m, kõrgeim tipp on 341 m (Mizotšski krjaž).
Volõõnia kõrgustik paikneb Volõõnia ja Rivne oblasti piiril ja ulatub Lääne-Bugist Kortšiki jõeni (Slutši jõe lisajõgi). Kõrgustiku pikkus on umbes 300 km, laius 40–50 km.
Christian Julius Ludwig Steltzer
1806 kutsuti Steltzer Venemaale õppejõuks. Seda tegi Mihhail Muravjov, kes oli senaator, Aleksander I isiklik sekretär ja Venemaa akadeemia akadeemik (suri 1807). Alates 1806 oli Steltzer Moskva ülikooli õppejõud ja andis kõiki juriidilisi õppeaineid kuni kriminaalpsühholoogiani välja. Tema koostatud õppematerjalidest paistab välja ladinakeelne kõne "De apto vulnerum quantitatem definiendi modo, ad corpus delicti constituendum et imputationen decernendam" ("Mugav viis haava suuruse kindlakstegemiseks ja amputeerimise vajaduse otsustamiseks"), mille ta kandis ette ülikooli pidulikul koosviibimisel ja mis oli kõigi selle teema kohta käivate ja tollel ajal teadaolevate seisukohtade kriitiline ülevaade.
1812. aasta isamaasõja ajal vallutas Napoleon Moskva. Ülikooli töötajad evakueeriti 1. septembril 1812. Professoritest ainsana jäi Steltzer maha, õigustades seda rahapuudusega. Ta elas Prantsusmaa okupatsiooni ajal ülikooli ruumides, kutsus end prorektoriks ja käsutas ülikooli järelejäänud töötajaid. Kuid pärastpoole asutas Prantsusmaa Moskvas kohaliku omavalitsuse ja Steltzer astus selle teenistusse kriminaalosakonda. Ta oli vahetu tunnistaja tulekahjule, milles hävis ülikooli peahoone koos sinna jäetud museaalide, raamatukogu ja professorite isikliku varaga.
Hinnang Steltzeri tegevusele sel ajal on kahepalgeline. Ise jutustas ta oma kirjades ülikooli rektorile Manfred Andreas von Heimile ja siseministrile Aleksei Razumovskile oma kangelaslikust tegevusest ülikooli varade kaitsel tulekahju ja rüüstamise eest, mis küll kumbki eriti ei õnnestunud. Oma tegevust omavalitsuses õigustas ta sellega, et olevat teeninud linna, mitte vaenlast. Teisalt osales ta ühiskondliku julgeoleku osakonna juhina paljude inimeste mahalaskmise korraldamises, keda prantslased süüdistasid süütamises. Korraldati kohtulik uurimine ja 13. juulil 1815 võttis senat vastu otsuse, mille kohaselt Steltzerilt võeti teenistusaste ja ta saadeti riigist välja koostöö eest vaenlasega. Kuid Aleksander I rahuldas Steltzeri armupalumiskirja, milles oma süüd täielikult kahetses, ja käskis isegi Steltzerile välja maksta palga kahe aasta eest, mille jooksul Steltzer uurimise all oli olnud. Kohe pärast seda lahkus Steltzer Moskvast.
Steltzer töötas Tartu Ülikoolis kohaliku õiguse professorina 1815–1817. 15. juunil 1816 valiti ta Tartu ülikooli rektoriks, kuid tema rektorikarjäär jäi lühikeseks.
Juba samal suvel, kui ülikoolis korralist õppetööd ei toimunud, müüs Steltzer neljale isikule õigusteaduste doktori kraadi, ilma et need oleksid mingit koolitust läbinud või doktorikraadi kaitsnud. Need olid rätsep Walter, vabrikant Weber, Gustel Petersen ja Peter Lafontaine. Doktorikraadi ostjad maksid Tartu ülikooli õigusteaduskonna kõigile neljale töötajale, kelleks olid rektor Steltzer, dekaan Christian Heinrich Gottlieb Köchy, Carl Friedrich Meyer ja Friedrich Lampe, ning ühe diplomi hinnaks kujunes 15 000 Vene rubla. Linna peal räägiti suurepärasest pidusöögist, mille Petersen doktoriks saamise tähistamiseks korraldas, seevastu väitekirja kaitsmisest polnud mitte midagi kuulda. Tartu ülikooli nõukogu liikmed kiirustasid puhkuselt tagasi ja tõstatasid väljaantud diplomite seaduslikkuse küsimuse.
Steltzer sai rektor olla kõigest 3 kuud, kui ta Aleksander I käsul sellelt ametikohalt vabastati. 4. novembril 1816 vabastas rahvahariduse minister Aleksandr Golitsõn ka Köchy dekaani ametikohalt, kuid professoriks jäid mõlemad esialgu edasi. Lõpuks käskis Aleksander I Steltzeri ja Köchy viivitamatult vallandada koos kohustusega Tartust lahkuda ja keeluga astuda Venemaal riigiametisse, aga Meyeri juures arvestati kauaaegset laitmatut teenistust ja Lampe juures seda, et ta oli protestinud esimeste "kaitsmiste" vastu, ning mõlemad jäeti professoriks ilma õiguseta saada valitud dekaaniks või rektoriks. Kogu õigusteaduskonda trahviti ja selt võeti kuni kõigi professorite väljavahetamiseni õigus anda igasuguseid teaduskraade. 5. mail 1817 käskis ülikooli nõukogu Steltzeril ja Köchyl kogu raamatupidamine ja kõik raamatukogu raamatud 3 päeva jooksul üle anda, mispeale mõlemad lahkusid Saksamaale. Meyer suri sellesama 1817. aasta sügisel ja Lampe kõigest 42-aastaselt 1823.
Edaspidi töötas Steltzer Berliini ülikoolis eradotsendina, lisaks õigusnõunikuna ja Berliini linnakohtu eesistujate kriminaalpalati liikmena. Ta suri 1831. aastal.
Patrice Hollis
Patrice Hollis (sündinud 1. septembril 1981 Las Vegases Nevada osariigis) on USA modell, kes oli Playboy Playmate 2007. aasta septembrinumbris.
Välislingid
List of Playboy Playmates of 2007
Dõlõm
Dõlõm on avaari küla (auul) Venemaal Dagestanis, Kazbeki rajooni keskus.
Mets-karihiir
Mets-karihiir (Sorex araneus) on liik väikesi imetajaid karihiirlaste sugukonnast karihiirte perekonnast. Ta on levinud ka Eestis. Samas perekonnas on veel laane-karihiir, väike-karihiir ja kääbus-karihiir ning samas sugukonnas ka vesimutt.
Süstemaatika ja evolutsioon
Mets-karihiir on karihiire perekonna alamperekonda Sorex kuuluv tüüpliik. Liik jaguneb mitmeks alamliigiks, mille piirid on täpselt määratlemata. Eestis esineb alamliik Sorex araneus araneus. Alamliigid võib omakorda jaotada ligi neljakümneks kromosoomrassiks vastavalt Robertsoni translokatsioonide esinemisele, molekulaargeneetiliselt defineeritud mets-karihiire alamliikide vahel esineb arvukalt hübriide. Talle lähimad sugulasliigid karihiirte perekonnas on seni teadaolevatel andmetel atlandi karihiir ja pürenee karihiir.
Paleontoloogilised andmed võimaldavad mets-karihiire fülogeneesi jälgida varapleistotseenini, kui esines liik Sorex runtonensis, keda peetakse mets-karihiire otseseks eellaseks. Ta oli praegusest mets-karihiirest veidi kogukam ja sarnanes kõige rohkem atlandi karihiirega. Pleistotseeni lõpu poole esines ka vahevorm, keda käsitletakse mõnikord omaette liigina Sorex subaraneus. Tänapäevane mets-karihiir kujunes välja hiljemalt Mindeli-Rissi jäävaheajal.
Kehaehitus ja välimus
Mets-karihiirtel on avastatud Deneli nähtus, mis väljendub selles, et mida karmima talvega paigas ta elab, seda lamedam on tema kolju. Kõige lamedama koljuga isendeid on avastatud talvel Jakuutiast.
Toitumine ja füsioloogia
Nagu enamik karihiiri, vajab mets-karihiir väga palju toitu. See on osaliselt tingitud soojuskadudest väikeste kehamõõtmete tõttu, osaliselt söödud toidu vähesest omastamisest, samuti energiakadudest aktiivse liikumise tagajärjel. Ööpäevas söödav toidu kogus ületab tavaliselt tunduvalt isendi enda kaalu. Näljasurm saabub umbes 11-tunnise söömata oleku järel.
Karihiir toitub peamiselt putukatest, nende vastsetest, ämblikest, vihmaussidest ja limustest, võimaluse korral ründab ja sööb ka hiirepoegi, noori konni, samuti raibet, mõnikord ka taimtoitu (okaspuude seemneid). On täheldatud ka kannibalismi.
Sigimine
Karihiire sigimisperiood Eestis kestab aprillist septembrini. Emasloom ehitab taimevartest, lehekõdust ja samblast pesa, mis asub põõsa juurte all, närilise mahajäetud urus või mujal varjulises kohas. Innaajal on emane paaritumisvalmis vaid pikemate vaheaegade järel 1 ööpäeva korraga. Paaritudes hammustab isane emaslooma kaelapiirkonda, mistõttu on tiineid emaseid võimalik ära tunda armide järgi kaelal. Aastas tuuakse ilmale 1–3 pesakonda, tiinus kestab ligikaudu 30 päeva.
Korraga toob emane ilmale kuni 12 poega. Imetamine kestab umbes 30 päeva. Poegade eest hoolitseb ainult emasloom. Algul on pojad paljad, pimedad ja suletud kõrvaavadega. Karvastik hakkab arenema umbes 9., silmad avanevad 16. elupäeval. Umbes kolmenädalastena hakkavad pojad ka ise saaki püüdma. Suguküpseks saavad nad enamasti järgmisel suvel.
Levik ja elupaik
Mets-karihiir on levinud kogu Euraasia põhjapoolses osas, v.a Iirimaal. Levila põhjapiir ulatub kohati Põhja-Jäämereni, lõunapiir kulgeb Lõuna-Euroopast, Väike-Aasiase ja Palestiinase Kesk-Mandžuuriani. Samuti elab ta Kagu-Aasias ning peaaegu kogu Põhja-Ameerikas. Eraldiseisvad kuivade aladega eraldatud areaali osad on Krimmis ja Kaukaasias. Steppides saab ta elada ainult jõeorgudes, poolkõrbetes ja kõrbetes aga puudub täiesti.
Tema elupaigad on eelkõige seotud metsade ja põõsastikega, kuid neid esineb ka tiheda taimestikuga avamaastikel. Aeg-ajalt satuvad nad toiduotsingul ka taimestikuvaesematesse paikadesse, neid on püütud nii Eesti laidudelt kui liivaluidetelt.
Käitumine
Karihiir on kogu ööpäeva aktiivne, tehes mõnekümneminutilisi puhkepause. Kuna ta peab väga palju sööma, siis ei hooli ta ööpäevasest rütmist, vaid jagab pika päeva kümmekonnaks nii-öelda oma päevaks.
Mingit elusolendit kohates käitub mets-karihiir enamasti agressiivselt. Ta on üksildase eluviisiga, v.a innaajal. Siis esineb isaste vahel ägedaid võitlusi, mida saadab vali väga kõrgetooniline piiksumine. Mets-karihiirel on kindel maa-ala, mille suurus on 100–1000 m² (tavaliselt 370–630 m²).
Ökoloogia
Karihiired on väga tähtsad selgrootute arvukuse reguleerijana.
Looduslikke vaenlasi on tal vähe, enamik kiskjaid ei söö karihiiri arvatavasti nende vastumeelse muskuselõhna tõttu, kuigi vahel murravad. Oluliseks toiduobjektiks on karihiired madudele, teatud määral ka siilidele ja muttidele. Lindudest on nende suurimad vaenlased kakulised ja toonekured.
Hinnangute järgi hukkuvad pooled mets-karihiired esimese kahe elukuu jooksul. Mets-karihiire maksimaalne eluiga looduses on 15–23 kuud. Nad on Eestis ühed arvukaimad pisiimetajad, moodustades mõnes paigas arvuliselt kuni 50% pisiimetajatest (tüüpiline fooniliik). Kõige rohkem on karihiiri suvel (asustustihedus 42–100 isendit hektaril), talvel nende arvukus väheneb tunduvalt.
Haigused
Karihiirte haigusi on vähe uuritud. Täheldatud on nende suhtelist resistentsust viiruste suhtes. On teada mõned sooleparasiidid.
Tähtsus inimesele
Karihiir toob kasu põllumajandusele, hävitades hulgaliselt kahjurputukaid. Talvel tungib ta vahel hoonetesse.
Opus Dei
Opus Dei, täpsemalt Püha Risti ja Opus Dei prelatuur (ladina keeles Opus Dei tähendab 'Jumala töö') on katoliku kiriku organisatsioon, mille tegevuse aluseks on katoliiklik õpetus, et iga inimene saab oma igapäevase elu ja tööga taotleda ja teostada pühadust, ning töö-, perekonna- ja vaimuliku elu lõimimist.
Prelatuuri asutas 1928. aastal Hispaania preester Josemaría Escrivá ning seda tunnustas 1950. aastal paavst Pius XII. 1982. aastal muudeti see personaalprelatuuriks, st kogu organisatsioon allub ühele prelaadile (alates 2017 Fernando Ocáriz Braña), kuigi tavalistes, usuelu puudutavates küsimustes, kuuluvad organisatsiooni liikmed oma piiskopi jurisdiktsiooni alla. 2002 kuulutas paavst Johannes Paulus II Josemaría Escrivá pühakuks. Paavst Benedictus XVI on samuti näidanud oma poolehoidu Opus Dei vaimsusele. Prelatuuri kuulub umbes 87 000 liiget 80 riigist.
Opus Dei on tekitanud palju poleemikat – seda on nimetatud salaseltsiks, repressiivseks sektiks ja "kristlikuks vabamüürluseks". Kriitika osaliseks on saanud ka Opus Dei lihasuretamine ehk religioosselt motiveeritud vabatahtlik enesest loobumine, sealhulgas tahtlike valude tekitamine. Escrivád on süüdistatud Franco ja Pinocheti režiimi toetamises. Suure avalikkuse tähelepanu alla sattus organisatsioon pärast Dan Browni põnevusromaani "Da Vinci kood" ilmumist.
Liikmed
Liikmeid on erinevaid, vastavalt isiklikule valikule ja sõltuvalt kohustustest perekonna, ühiskonna vm ees, kuid vaatamata liikmete erisusele on kõigi eesmärgiks elada igapäevaelu pühaduses.
Supernumeraarid, keda on 70%, moodustavad liikmetest enamuse. Tavaliselt on supernumeraarid abielus mehed ja naised, kes töötavad vastavalt oma ametile. Nad pühendavad osa oma päevast palvele, Missal osalemisele ning lisaks osalevad üritustel katoliku kiriku õpetuse ja Opus Dei vaimsuse kohta ning rekollektsioonidel, mil võetakse rohkem aega, et süveneda kristliku õpetuse rakendamisse oma elus. Võrreldes teiste liikmetega on supernumeraarid prelatuuri jaoks vähemal määral kättesaadavamad, kuid ka nemad toetavad Opus Deid majanduslikult ja aitavad vastavalt sellele, kuidas nende olukord seda võimaldab.
Numeraarid moodustavad umbes 20% prelatuuri liikmetest. Numeraarid on liikmed, kes elavad tsölibaadis Opus Dei keskustes. Nii mehed kui naised võivad saada numeraariks, kuid vastavalt numeraaride vabalt valitud vallalisusele elavad mehed ja naised eraldi. Numeraarid harilikult töötavad ning pühendavad suurema osa oma sissetulekust prelatuuri heaks.
Abinumeraarid ei abiellu ja on tsölibaadis elavad naised. Nad elavad ning töötavad Opus Dei keskuses. Abinumeraaride professionaalne elu on seotud keskuse koduse majapidamise ja seal elavate inimeste vajaduste eest hoolitsemisega.
Assotsieerunud liikmed on tsölibaadis elavad liikmed, kelle elu on tihedalt seotud perekondlike või töökohustustega ja seetõttu, erinevalt numeraaridest ja abinumeraaridest, ei ela nad keskustes.
Opus Dei Prelatuuri vaimulikkond koosneb preestritest, kes kuuluvad prelaadi jurisdiktsiooni alla. Neid on Opus Deis vähemus, umbes 2% liikmetest. Tavaliselt on nad numeraarid või assotsieerunud liikmed, kes on pühitsetud preestriks.
Vastavalt katoliiklikule teoloogiale on Opus Dei liikmeks võimalik saada tänu kutsumusele. Opus Dei liige on Eesti Katoliku Kiriku apostellik administraator piiskop Philippe Jourdan. Aastast 1996 on Opus Deil Tallinnas kaks keskust – üks meestele ja üks naistele.
Moḩammad ‘Omar
Moḩammad ‘Omar (umbes 1960 Nodeh Kandahāri lähedal – arvatavalt aprill 2013 Pakistan) oli Ţālebāni usuline ja poliitiline juht (mulla).
Ta kuulus eri andmetel Durrani hõimuliidu Popalzai või Noorzai hõimu. Afganistani islamivaimulikud nimetasid ta Amir ul-Mumininiks ehk kõikide usklike kaitsjaks.
Pärast Ţālebāni kukutamist 2001. aasta sügisel nähti teda viimati Kandahāris, kust ta põgenes sama aasta detsembris. Ameerika Ühendriikide sõjaväeluure andmetel peitis ta end Pakistanis ning juhtis sealt võitlust Ḩāmid Karzay valitsuse ja NATO julgeolekujõudude vastu.
Moḩammad ‘Omarile kuuletusid teised selle piirkonna väljapaistvad sõjaväejuhid, näiteks Jalāloddīn Ḩaqqānī. Samuti tegi Moḩammad ‘Omariga koostööd Gulbuddīn Ḩekmatyār.
29. juulil 2015 teatasid Afganistani võimud, et nende andmetel on mulla ‘Omar üle kahe aasta surnud. Afganistani võimude käsutuses oleva info järgi suri ta aprillis 2013 Pakistanis loomulikku surma. 30. juulil 2015 kinnitas tema surma ka Ţālebān.
Nõukogude-Afganisatani sõda ja radikaliseerumine
Võitles mudžahadiinina rühmituse Harakat-i-Inqilab-i-Islami koosseisus Nõukogude armee ning komandör Nēk Moḩammadi alluvuses 1989–1992 Moḩammad Najībullāh' režiimi vastu.
Wilhelm Stieda
Stieda oli ametniku poeg. Pärast reaalkooli lõpetamist Riias 1868 õppis ta kuni 1873. aastani Tartu ülikoolis ja pärast Berliini ülikoolis poliitökonoomiat ja statistikat. Tartus astus ta korporatsiooni Fraternitas Rigensis. Berliinis oli tema õppejõud endine Tartu ülikooli kateedrijuhataja Adolph Wagner. Seejärel õppis ta Strasbourgi ülikoolis ajalugu ja sotsiaalpoliitikat, kus tema õppejõud olid Gustav von Schmoller ja Wilhelm Lexis – Lexis läks Strasbourgist kohe Tartu ülikooli professoriks. 1875 kaitses ta Tübingeni ülikoolis doktorikraadi riigiteaduste alal.
1875 asus ta tööle statistikabüroosse, 1876 sai ta Strasbourgi ülikoolis eradotsendiks, detsembris 1877 poliitökonoomia ja statistika erakorraliseks professoriks. 3. juunil 1880 abiellus ta Hessenis Auguste Kochiga (1857–1931).
Augustis 1880 valiti ta Tartu ülikooli geograafia, etnograafia ja statistika kateedri korraliseks professoriks.
1882 kutsuti ta Berliini keiserliku statistikabüroo nõunikuks. 1884 läks ta sealt Rostocki ülikooli riigiõiguse professoriks. Ühtlasi oli ta 1888–89 ülikooli dekaan ja 1896–97 rektor. 1887 astus ta Baltimaade Ajaloo ja Muinsuste Ühingusse ning 1892 Eestimaa Kirjanduse Seltsi.
15. november
15. november on Gregoriuse kalendri 319. (liigaastal 320.) päev. Juliuse kalendri järgi 2. november (1901–2099).
Podoolia kõrgustik
Podoolia kõrgustik on kõrgustik Ukraina edelaosas. Kõrgused on. Kõrgeim tipp on Kamula mägi (471 m). Koos Volõõnia kõrgustikuga moodustab ta Volõõnia-Podoolia kõrgustiku.
Južno-Suhhokumsk
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Južno-Suhhokumski elanikest avaare 47,90%, darge 18,53%, lesge 10,70%, lakke 8,97%, venelasi 5,43%, kumõkke 3,79%, aguleid 0,76%, nogaisid 0,59%, asereid 0,53% ja teistest rahvustest inimesi 2,79%.
Shanon
Shanon on popmuusikat viljelev Eesti ansambel. Ansambli varamusse kuulub kaks täispikka stuudioalbumit, hulganisti raadiohitte, muusikaauhindu ning sadu kontserte.
Shanon alustas tegevust 2007. aasta septembris Tallinnas Janek Hariku eestvedamisel. Ansambel mängib eestikeelset, meloodilist ja raadiosõbralikku poprokki.
2009. aasta juulis lahkus ansamblist solist Freddy Tomingas. Ansambli uueks lauljaks sai saatest "Kaks takti ette" tuttav ning üks "Eesti otsib superstaari" finaliste Taavi Immato. Mõned nädalad varem liitus bändiga trummar Henry Hinno. Sama aasta augustis vahetas endise The Suni liikme Meelis Tauki välja kitarrist Erko Laurimaa. 2011. aasta kevadel lahkus Laurimaa Shanonist ning soolokitarristi rolli võttis üle bändi solist Taavi Immato.
Shanon on avaldanud kaks täispikka stuudioalbumit: "Üksinda" ning "Tuhat ja üks ööd (Shanon)".
Muusikaline karjäär
Shanoni läbilöök sai alguse Kanal 2 saatest "Reporter", kus pärast bändi antud intervjuud kõlas nende laul "Üksinda". Loost sai hiljem uudistesaate krimilugude tunnusmuusika.
Ansambli esimene singel "Üksinda" ilmus 2007. aastal ning see püsis raadiote edetabelites terve aasta. Samal aastal avalikustati ka bändi teine singel "Draama".
2009. aasta jaanuaris ilmus CD-l kolmas singel "Lumekuninganna" nii albumi- kui ka raadioversioonina. Augustis avaldati neljas ja viimane singel "Läbi pisarate" nende ilmuvalt debüütalbumilt "Üksinda". See oli bändi esimene pala koos uue laulja Taavi Immatoga. Lugu saavutas 2009. aasta Numero Uunos kolmanda koha, Raadio Elmari aastahiti edetabelis neljanda koha (lugu "Lumekuninganna" saavutas kuuenda koha) ning R2 aastahiti galal neljanda koha. Debüütplaat "Üksinda" tuli müügile 27. augustil 2009. Selle esmaesitlus toimus 18. septembril Tallinnas Rock Cafés.
2010. aasta 1. aprillil teatas bänd laialiminekust, kuid see osutus aprillinaljaks ja sama kuu lõpus esitleti juba oma viiendat singlit "Murtud". Loole tehti augustis ka muusikavideo, mida filmiti Keila jões Jõgisoo viadukti all ning mille valmimisele aitas kaasa 12-liikmeline Balti Filmi- ja Meediakooli üliõpilastest koosnev meeskond, kaks näitlejat ja režissöör Helen Takkin, kelle juhendamisel filmiti video kokku kolm päeva ja ööd.
2012. aasta 9. jaanuaril avaldas Shanon kaheksanda singli pealkirjaga "Jäätunud jäljed", millest sai bändi üks edukamaid lugusid. Sama aasta sügisel avaldas Shanon oma teise stuudioalbumi "Tuhat ja üks ööd".
2014. aastal ilmus kaks uut singlit, 4. märtsil ilmus "Anna lootust" ja 11. juunil "Varbad liivas". Mõlemale loole valmistati ka muusikavideo. "Varbad liivas" on bändi üks edukamaid ja nõutumaid lugusid, millel on YouTube'i vahendusel kogunenud ligikaudu 4 miljonit vaatamist (2020. aasta jaanuari seisuga). "Varbad liivas" kuulutati Sky Plusi suvelauluks.
2015. aastal tegi Shanon läbi muutuse oma helipildis ja lisas rokkmuusikasse elektroonilise muusika elemente. Lugu "Ootan ööd" jõudis avalikkuse ette 17. mail 2015. Kaks kuud hiljem avalikustati ka loo muusikavideo. Teist aastat järjest võideti uue looga ka Sky Plusi suvehiti auhind.
2016. aasta 22. jaanuaril avaldati 12. singel "Saatuse vastu" ning suve hakul (07.06.2016) teinegi lugu "Suvi kestab veel". 9. detsembril avaldas bänd loole ka video, mis on kokku pandud kontsertsalvestustest ja lavatagusest elust. Laulu "Suvi kestab veel" võib pidada Shanoni kõige edukamaks looks. Pisut rohkem kui aastaga kogus lugu YouTube'i vahendusel üle 3 miljoni vaatamise. Lugu võitis 2016. aastal R2 aastahiti auhinna.
2017. aasta 21. aprillil avaldas bänd loo "NaNaNaNaNa".
2018. aasta alguses avaldas Shanon uue hiti "Nüüd on see käes", mis on 2020. aasta jaanuari seisuga kogunud YouTube'is veidi üle 1,7 miljoni vaatamise.
2019. aastal võitis Shanon TV3 telesaate "Eesti muusika karikas".
Börje Salming
thumb Anders Börje Salming (15. aprill 1951 Kiruna – 24. november 2022) oli Rootsi jäähokimängija, päritolult saam.
Ta mängis Rootsi klubides Brynäs IF ja AIK. Brynäs IF koosseisus on ta tulnud 2 korda Rootsi meistriks.
Ta osales 1992. aasta taliolümpiamängudel ja sai Rootsi koondise koosseisus 5. koha. Rootsi meeskonna koosseisus võitis ta maailmameistrivõistlustel hõbemedali 1973. ja pronksmedali 1972. aastal.
Ta oli üks esimesi eurooplasi, kes läks NHL-i mängima. Ta mängis seal Toronto Maple Leafsis ja Detroit Red Wingsis. NHL-s mängis ta 17 hooaega ja 1148 mängu kogudes 787 punkti (150+637). 1996. aastal valiti ta Hockey Hall of Fame'i liikmeks.
Babajurt
Babajurt on küla (auul) Venemaal Dagestanis, Babajurti rajooni keskus.
Loopre (Põltsamaa)
Loopre on küla Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pajusi valda.
Tallinna vapipäev
Tallinna vapipäev on 22. detsembril ning sellega tähistatakse pidulikult Tallinna Linnavolikogu esmakogunemist 1877. aastal.
Viru lavamaa
Viru lavamaa (varasemas eesti keeles kasutatud ka nime Kirde-Eesti lavamaa) on maastikurajoon, mis asub Soome lahe rannikumadaliku ja Alutaguse madaliku vahel ning kulgeb alates Narva jõest kitsa ribana, kuni Loobu jõeni.
Maastikuliselt on Viru lavamaa tasane paeplatoo, mida läbivatel jõgedel esinevad kosed ja joad. Samuti esineb üksikuid oose ning otsamoreene näiteks Sinimäed ja esinevad ka karstialad.
Gersdorfi vald
Gersdorf on vald Saksamaal Saksimaa Zwickau kreisis.
Kuni 2008. aastani asus vald Chemnitzi kreisi lõunaosas.
Töbi-paradiisilind
Töbi-paradiisilind (Paradigalla brevicauda) on linnuliik paradiisilindlaste sugukonnast.
Ta on levinud Uus-Guinea mägimetsades.
Toitub peamiselt puuviljadest, seemnetest ja putukatest.
Töbi-paradiisilind on kantud CITESi liikide II kategooria nimekirja.
Inter-Services Intelligence
Directorate for Inter-Services Intelligence (lühem nimetus Inter-Services Intelligence, lühend ISI; urdu keeles: بین الخدماتی سراغرسانی‎)) on Pakistani luureteenistus. Selle praegune juht on kindralleitnant Ahmad Shuja Pasha, kes asus sellele ametikohale 2008. aasta septembris.
Mõrtsi
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pajusi valda.
Lahavere
Lahavere on küla Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas. Küla paikneb Aidu-Kalana tee ääres.
2011. aasta 1. jaanuari seisuga elas külas 97 elanikku.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pajusi valda.
Ajalugu
Lahavere oli omaaegse Põltsamaa kihelkonna suurim küla. Seda on esimest korda mainitud 1599. aastal. Tollal koosnes see Suur- ja Väike-Lahaverest. Väike-Lahaveret omakorda olevat kunagi kutsutud ka Porikülaks.
Enne teist maailmasõda tegutsesid külas Lahavere Haridusselts ja Lahavere Turbaühisus. Seal tegutses ka Lahavere algkool.
Loodus
Küla põhjaosas asub Tapiku soo, kust kaevandatakse ka turvast.
Ettevõtlus
Lahavere külas on registreeritud järgmised ettevõtted (seisuga november 2012):
Ophelia (täpsustus)
Ophelia on mitme asja ja inimese nimi: